El cuiner del restaurant Minim's d'Andorra la Vella ens proposa una recepta\nActualitzada 04/08/2016 a les 19:30\n2 kg de falda de vedella\n200 g de pastanaga, 2 porros, 2 cebes i alls\n350 g de múrgoles o altres bolets\nFons de carn i caldo\nMantega, oli, sal i pebre.\nPer decorar: Xips de verdures\nPer elaborar aquest plat agafem, per una banda, la falda de vedella tallada a daus i l’enrossim amb oli. D’altra banda, pelem les pastanagues, tallem els porros i piquem la ceba i dos grans d’all. Sofregim totes les verdures juntament amb la carn. A continuació cobrim la carn i les verdures amb oli i ho fiquem al forn tapat, a 90 graus i durant unes set hores.\nQuan hagi passat aquest temps, traiem la carn i les verdures de l’oli. La carn estarà molt tendra i es pot esmicolar. Les verdures les passarem per un passapures i les reservarem. Agafarem brou i fons de carn i ho lligarem amb el puré de les verdures, amb una mica de mantega que ens ajudi a lligar.\nUna part la reservarem i l’altra la barrejarem amb la carn i ho deixarem coure tot junt durant uns vint minuts. Després hi afegirem els bolets fregits i ho mantindrem al foc cinc minuts.\nPer muntar el plat, necessitarem una fulla de pasta brick. Posarem part de la carn i ho embolicarem con un caneló. A continuació ho posarem al forn a 180 graus, fins que agafi un color daurat.\nAl plat hi posarem una mica de la salsa que tenim reservada al fons del plat i damunt hi col·locarem el farcell de pasta brick. Per sobre hi posarem una mica més de salsa.\nTot plegat ho podem guarnir opcionalment amb unes xips de verdures.


Sóc en Marc Galindo i tinc 14 anys. Sóc actor, faig dansa i dibuixo.\nDes de ben petit mirava les pel·lícules i després anava a la meva habitació a interpretar-les. De manera més concreta, vaig començar amb una obra amb guió a l'escola. Vaig introduir-me al món del teatre amb Els Pastorets i després en altres instituts vaig anar realitzant altres personatges.\nEl fet de poder interpretar diferents perfils m'ha permés comprovar el meu nivell i anar creixent com a actor. Porto cinc anys fent teatre i dansa, més o menys des dels vuit. He interpretat el barreter boig en una versió que vam fer d'Alícia al país de les meravelles. Aquesta obra ha significat molt per a mi ja que, arrel d'aquesta interpretació, m'he obert molt més. He trencat els límits i m'he tret les possibles vergonyes. He començat a treure les meves pròpies idees i a ensenyar com realment soc jo. M'agrada veure fins on puc arribar.\nTambé he actuat a Quan el sol es pon, vaig estar en escena quasi una hora sencera sense sortir. Ara estic fent una versió de La llamada, amb coreografies meves. També dibuixo amb l'ordinador. M'agrada captar les expressions però no ser massa realista.\nCreo molt a partir del que faig, és a dir, si interpreto un personantge intento veure obres similars per poder tenir referències. Agafo molts estils per poder fer després el que jo vull.\nEl que més m’agrada són els musicals en general, perquè tot encaixa, és una fusió de dansa, cant i interpretació. Ja sigui en persona o en digital. La jaula de las locas i Mar i cel són les meves recomanacions.\nVull seguir formant-me, treballant i veure fins on puc arribar. Intentar interpretar tot el que pugui, tots els estils. No tinc un objectiu clar, buscar i treballar. Vull fer el batxillerat escènic. Ja veurem el que anirà venint.\nInstagram: @marcgao.art_ @marcgao_


Els enginyers porten a la Justícia (i perden) la presumpta discriminació per exercir a Espanya respecte als espanyols que ho fan a Andorra - Poble Andorrà\nEls enginyers porten a la Justícia (i perden) la presumpta discriminació per exercir a Espanya respecte als espanyols que ho fan a Andorra\nGovern i la Justícia consideren que no hi ha un tracte discriminatori perquè es demani una homologació als andorrans que vulguin exercir a Espanya i no hagin estudiat en aquest país\nEl col·legi professional d’Enginyers va portar a la Justícia l’autorització de Govern a un enginyer espanyol per treballar a Andorra. La queixa es basava en què consideren que no hi ha reciprocitat a Espanya. Quan un enginyer andorrà que ha estudiat en un país que no sigui Espanya vol treballar en aquest estat se l’obliga a fer una formació complementària. I per tant consideren que no hi ha reciprocitat ja que als espanyols que venen a Andorra no se’ls hi demana.\nSegons el Col·legi, “únicament es qüestiona la sentència en tant que desestima l’al·legació de la manca de reciprocitat efectiva amb el Regne d’Espanya, que ve recolzada per l’informe jurídic aportat que posa en evidència les dificultats legals i administratives que s’imposen als andorrans per a exercir la professió a Espanya. En la pràctica, els andorrans que no han obtingut els seu títol a Espanya, abans d’exercir la seva professió a aquest país, han de realitzar una formació complementària, ço que porta a concloure que no existeix una reciprocitat efectiva entre el Regne d’Espanya i el Principat d’Andorra. El Govern d’Andorra, sense cap procés previ d’homologació previ, com s’exigeix a Espanya, examina el títol del sol·licitant, i, si\nreuneix els criteris que els consideren, autoritza l’exercici de la professió sense més. A Andorra no cal passar un procés previ d’homologació”.\nGovern va contestar que l’enginyer espanyol autoritzat va ser acceptat al Col·legi d’Enginyers i per tant se li va reconèixer que complia tots els requisits. Afegeix que “el procés d’homologació o el reconeixement a efectes professionals que es porta a terme a Espanya no suposa que s’hagin de fer estudis addicionals, sinó comprovar que les competències adquirides amb el títol siguin homòlogues a les dels títols expedits a\nEl Tribunal Superior ha donat la raó a Govern entenent que no hi ha discriminació als enginyers andorrans perquè l’homologació del títol a Espanya quan no s’ha estudiat allà no es podria demanar a Andorra perquè no existeix aquesta carrera universitària. Concretament s’indica que “l’homologació és el reconeixement oficial que la formació superada per a l’obtenció d’un títol en una universitat estrangera, és equiparable a l’exigida per a l’obtenció del títol en el país, però com sigui que a Andorra no s’expedeix el títol d’enginyer industrial, en puritat no es pot parlar d’homologació. Tanmateix, per concedir una autorització de residència i treball a un professional que vol exercir a Andorra, el Govern li exigeix que sol·liciti i obtingui el reconeixement\nacadèmic de qualificacions estrangeres d’ensenyament superior, i autorització d’exercici de professió titulada”.\nS'aprova el procediment que permet que els avions aterrin a l'aeroport d'Andorra-la Seu encara que se superin els 30 graus


El bosc, misteriós, enigmàtic, transparent i opac alhora, lloc de vida, punt de trobada de la nit amb l'alba, refugi de somiadors, còmplice de secrets, guardià de desitjos, contenidor de somriures, testimoni del pas del temps, protector de romàntics, company silenciós d'aventures.\nQuan estàs a dins seu, sentint l'olor de la terra, escoltant la seva música, transpirant vegetació, amb la mirada inundada de verd i marró, a l'abric dels seus arbres, veient com la vida es mou als teus peus i per sobre del teu cap, ets a casa; així m'hi sento, a casa, còmode, tranquil, protegit, sense por, sabent que es una casa compartida, en que tots, persones , flora i animals hi tenim el nostre lloc.\nUna cosa que no he estat capaç d'entendre mai, es com per gaudir del paradís, en fem un abocador, no m'entra al cap, com es possible que hi vagi gent per gaudir de l'entorn natural i deixi les deixalles allà, em dol al cor.\nSovint hi vaig per disfrutar, ja sigui corrent, caminant o amb la bici de muntanya, hi ha moments, en que sento la necessitat d'aturar-me, mentre estic parat, faig un gir de 360 graus, sense presses, mirant cada detall, escoltant cada so, acariciat per l'aire, assaborint l'intensitat, respirant les olors, intentant gravar en la memòria, l'instant, com el que recordo, mentre escric aquestes línies, he après que lo bo de la vida, no ho puc retenir sempre, però si que ho puc tenir a la memòria, per quan em fa falta.\nbitxo 1 de desembre de 2010, a les 22:05\nUltraquim 1 de desembre de 2010, a les 23:42\nMoltes gràcies Carme, el que es realement genial es la natura que ens envolta.


Centres Amunt - Audició i deteriorament cognitiu\nAudició i deteriorament cognitiu\nLes persones podem patir diferents tipus de sordesa, entre elles pot haver-hi una pèrdua auditiva profunda de totes dues oïdes i que aquesta es degui a alteracions de l'oïda interna, en concret la còclea (caragol). Sovint se'ls ofereix a aquests pacients la possibilitat de col·locar uns implants coclears. Aquests són dispositius electrònics que permeten restaurar la funció auditiva mitjançant l'estimulació elèctrica de les terminacions nervioses del nervi coclear (SEORL-CCC).\nQuan fem una valoració cognitiva per a avaluar si la persona presenta deterioració, és important tenir en compte si existeixen dèficits sensorials, entre ells l'auditiu.\nEn la Societat Espanyola d'Otorrinolaringologia i cirurgia de cap i coll, han publicat recentment el següent:\n“Un treball realitzat en la Facultat de Medicina de la Universitat de Berlín va afirmar que la implantació coclear té un efecte protector sobre el funcionament cognitiu i, per tant, sobre el risc d'aparició de demència. Per això des de SEORL es creu fonamental desenvolupar campanyes per a incrementar l'ús d'audiòfons en persones majors, perquè aquests dispositius són el pas previ a l'implant coclear.”\n“Un estudi recent publicat en la revista Codes conclou que els implants coclears milloren, no només l'acompliment auditiu, sinó la inserció social i la qualitat de vida dels adults amb sordesa profunda. Així, resumeix “augmenta el seu sentit de seguretat, els permet veure la vida des d'una nova perspectiva, els fa recuperar l'autoconfiança i l'autoestima, els permet comunicar-se i interactuar de manera més efectiva, gaudir de la música i altres entreteniments, rescatar projectes antics i fer plans per al futur”.”\nPer això us animem ha insistir als vostres familiars a portar els audiòfons sempre que els necessitin, perquè almenys tinguin major facilitat per a connectar amb el seu entorn i així s'afavoreixi la seva participació en les activitats.


Vida apassionada, narració desequilibrada – Captures\nPublicat el 23 Abril, 2017 23 Abril, 2017 per Captures\nDins de la secció oficial del Bcn Film Fest’17\nNo hi ha dubte que la vida de Marie Curie, reconeguda pel descobriment de dos elements de la taula periòdica (el Radi i el Poloni), és d’interès mundial. Era una investigadora que va revolucionar el món científic. Al principi, treballant colze a colze amb el seu marit Pierre Curie i després, quan aquest va morir, va lluitar per seguir treballant en la investigació científica tot i ser dona.\nMarie Noelle ha volgut portar a la gran pantalla la vida de la científica, concretament el període entre els dos Premis Nobel que va rebre (1903 – 1911). Segurament el problema principal d’aquesta pel·lícula és aquest, que vol recórrer tots aquests anys amb la mirada posada en masses fronts. Té sentit que expliqui la seva vida sentimental, ja que la mort del seu marit, a qui estimava amb devoció, la va paralitzar un cert temps fins que va tornar a agafar les regnes de la investigació que portaven conjuntament. Com també va influir l’aventura que va tenir amb un col·laborador, casat. Un afer que, quan es va fer públic, va minar el seu prestigi fins al punt que van estar a punt de no atorgar-li el Nobel de Química que havia guanyat.\nEl problema és l’estructura del guió i el muntatge de la història. A l’inici de la pel·lícula, amb rapidesa se’ns volen mostrar molts moments de la vida del matrimoni Curie, per entendre l’amor i la passió que sentien, entre ells i per la ciència. Per posar-nos en situació. Tindria sentit, si després el ritme de la narració anés disminuint fins a trobar un equilibri per explicar-nos la lluita de després. Però la narració és desequilibrada, en alguns aspectes de la seva vida s’esplaia molt, mentre que en d’altres moments o situacions hi passa superficialment, com si no tinguessin importància. I potser no la tenen, però dóna la sensació que un cop acabat el metratge es van començar a retallar trossos per reduir-lo, de manera aleatòria, sense tenir en comptes el pes en la narració. En definitiva, no hi ha una evolució clara ni natural de la narració, amb un ritme desequilibrat que fa que aquest film que no arriba a les dues hores es faci llarg per a l’espectador.\nCal destacar, però, que la posada en escena i l’ambientació en l’època és d’una precisió mil·limetrada i això fa més creïble tot el relat. De la mateixa, Karolina Gruszka s’introdueix en la pell de Marie Curie d’una manera molt acurada, molt natural. Cada somriure, cada llàgrima, cada enrabiada, traspassa la pantalla. És ella la que dóna força a aquesta pel·lícula i per la qual val la pena veure-la.\nPosted in CinemaEtiquetat BCN Film Fest, Cinema, Karolina Gruszka, marie curie, Marie Noelle, Nobel Prize, Pierre Curie


Francesc Almela i Vives - L'Enciclopèdia, la wikipedia en valencià\nOcupació: Historiador i escritor.\nNaiximent: 9 de novembre de 1901\nDefunció: 24 de setembre de 1967\nFrancesc Almela i Vives (Vinaròs, 9 de novembre de 1901 - Valéncia, 24 de setembre de 1967). Fon un historiador, investigador, publiciste, escritor i poeta valencià.\nLlicenciat en Filosofia i Lletres en l'especialitat d'Història. President de l'entitat La Nostra Parla. Fundador de la revista lliterària Taula de Lletres Valencianes. Membre de les acadèmies: RAE, de l'Història, de Belles Arts, de Bones Lletres i de l'Hispanic Society de Nova York. Archiver de l'Archiu Municipal de Valéncia i Croniste de la ciutat. Escrigué diverses obres sobre temàtica valenciana.\nFrancesc Almela i Vives naixqué en la població valenciana de Vinaròs, en la comarca del Baix Maestrat. Fon fill de Francesc i Encarnació. Despuix dels primers estudis en Vinaròs la família es traslladà a la ciutat de Valéncia per motius professionals de son pare. Estudià el bachillerat, als dotze anys, en l'Institut General i Tècnic, actual Lluís Vives. Al catorze anys compaginà els seus estudis en el treball d'aprenent en una notaria al morir son pare.\nEn 1918 començà a escriure per al diari La Correspondencia de Valencia quan li arribà la vocació periodística i lliterària. En 1920 ingresà en l'Universitat de Valéncia per a estudiar Filosofia i Lletres. Despuix conseguí una beca i també es llicencià en 1924 en Ciències Històriques.\nEn l'universitat conegué a una companyera, Pepita Peris (Josefa Peris Yarzá) i se feren nóvios, en l'any 1927 es casaren. El matrimoni tingué dos fills, Francesc (1929) i María Josefa (1933).\nS'inicià en la poesia i escrigué la seua primera obra titulada L'espill a trossos, pero pronte s'interessà també per l'història de la ciutat i del Regne de Valéncia fent un estudi detallat sobre la Catedral de Valéncia.\nAlmela i Vives tingué una llibreria del llibre vell i antic (librería de lance) en el carrer de les Comedies, junt a l'Universitat de Valéncia, tenia l'especial finalitat d'adquirir obres estranyes o no massa freqüents en els establiments habituals per haver desaparegut del mercat, conseguint una valiosa i insòlita colecció d'obres que només podien conéixer-se per catàlecs antics. Arribà a omplir el chalet de l'Associació de la Prensa que tenia en el passeig de Valéncia al Mar.\nAlcançà tots els gèneros lliteraris, puix, ademés de la poesia i l'història - més d'un centenar de temes valencians en l'imprenta -, estrenà dos obres de teatre en llengua valenciana i traduí del francés diverses obres clàssiques (Mérimée i Gautier, entre atres), bona part d'elles per encàrrec de l'empresa Aguilar, de raïls valencianes. També traduí La Vita Nuova de Dante.\nParticipà en aquells anys (1927 a 1936) en totes quantes associacions, societats i grups lliteraris floriren en la ciutat de Valéncia, dirigí les publicacions: Nostra novela, Valencia atracción o Bona gent. Quan naixqué la revista Taula de Lletres Valencianes la veu d'Almela i Vives ya era La veu del temps.\nEixercí com a croniste de la ciutat i archiver municipal. Fon distinguit Fill adoptiu de Valéncia.\nEl 27 de novembre de 1931 estrenà en teatre Alcázar la seua comedia costumista en tres actes titulada L'antigor.\nEl reconeiximent fon general i ademés d'ingressar en diverses acadèmies nacionals i americanes, també fon acadèmic de número de la de Belles Arts de Sant Carles, del Centre de Cultura Valenciana, fon "Honorable escritor" de Lo Rat Penat i de la RAE.\nEn els últims anys de sa vida fon colaborador del periòdic Levante quan encara no tenia les sigles EMV, firmà en el seu nom i llinages o baix el pseudònim de "El Paseante", sent molt habitual en el suplement Valencia.\nEn els anys 50 del sigle XX guanyà el premi Flor Natural de Lo Rat Penat i també guanyà el premi Flor Natural en el Certamen Lliterari de Castelló de l'any 1952.\nForen contemporàneus de Francesc Almela i Vives, Enric Soler i Godes, Carles Salvador, Agustín Delgado o Juan Codina.\nL'any 1997 es va incorporar a la Biblioteca Valenciana la biblioteca particular d'Almela i Vives, donada pels seus hereus. Està composta per 1.072 obres, principalment de temàtica valenciana, tant lliteràries, d'història, d'art i de ciències socials.\nL'obra més important d'Almela i Vives és la titulada Valencia y su Reino (Valéncia, 1965), una gran obra que ha segut reeditada per l'Ajuntament de Valéncia en l'any 2004.\nAlgunes de les obres d'Almela i Vives:\n1930 Novela d'una novela, Valéncia\n1931 L'Antigor, Teatre Alkázar de Valéncia, traduïda al castellà i estrenada posteriorment en Madrit\n1932 Lo que no ha segut, Valéncia\n1932 Lenin. Escenes de la revolució russa, junt a Josep Bolea, Valéncia. Traduïda al castellà i estrenada a Madrit l'any 1936\n1934 La muller... enganya al marit, Valéncia\n1954 La rondalla de l'estudiant, Valéncia\n1927 La catedral de Valéncia\n1929 Pomell de bibliòfils valencians, editat per la Societat Castellonenca de Cultura\n1928 Edició de Spill o Llibre de les dones de Jaume Roig en la colecció "Els nostres clàssics" de l'Editorial Barcino, Barcelona\n1936 Teodor Llorente, editat per l'Ajuntament de València en motiu del centenari del naiximent de Llorente\n1945 El bibliógrafo Justo Pastor Fuster, editat pel Consell Superior d'Investigacions Científiques\n1948 El "Llibre del Mustaçaf" y la vida en la ciudad de Valencia a mediados del siglo XVI\n1949 La bibliografía en España, Valéncia\n1965 Valencia y su Reino\nAlmela i Vives en Wikipedia\nBiografia de Francesc Almela i Vives - Real Acadèmia de l'Història\nFrancisco Almela i Vives deslumbró como periodista y cronista de Valencia - Ateneu Mercantil de Valéncia\nLlibres d'Almela i Vives en la Biblioteca Nacional d'Espanya (BNE)\nObtingut de «https://www.lenciclopedia.org/w/index.php?title=Francesc_Almela_i_Vives&oldid=181154»\nEsta pàgina fon modificada l'última volta el 6 ago 2021 a les 17:36.


Reclam de les famílies de les escoles bressol de Girona per allargar l'horari - Diari de Girona\nReclam de les famílies de les escoles bressol de Girona per allargar l'horari\nCritiquen que l'Ajuntament «pren decisions de manera unilateral» que «amoïnen i afecten directament les famílies» Demanen «solucions» per poder millorar la conciliació familiar\njudith viladomat puiggròs. girona 13.02.2021 | 01:37\nL'escola bressol La Devesa de Girona, en una imatge d'arxiu. ANIOL RESCLOSA\nL'escola bressol La Devesa de Girona, en una imatge d'arxiu.\nLes famílies de les escoles bressol de Girona reclamen allargar mitja hora l'horari de sortida dels centres. Recriminen a l'Ajuntament que «pren decisions de manera unilateral, decisions que amoïnen i afecten directament les famílies». Ho apunten en un manifest conjunt de totes les AMPAs de les escoles bressol municipals, on diuen que «necessitem que se'ns escolti i que se'ns donin solucions als problemes plantejats».\n«L'amor que m'uneix al\nGirona és molt profund».\n«Si demostrem el nostre nivell podem guanyar qualsevol».\nUna de les queixes principals es deu a la modificació de l'horari de les llars d'infants municipals, que fa dos cursos «va canviar sense previ avís». «Abans l'horari escolar era de 8.45 h fins a 17.30 h», apunten. «Però l'horari es va reduir mitja hora a la sortida, ja que les escoles bressol ara tanquen a les 17 h», diuen. Això malgrat pagar la mateixa quota mensual, segons expliquen.\nEl canvi «ha afectat de manera directa la conciliació familiar, que encara és més complicada si hi ha germans més grans que vagin a l'escola, ja que sovint els dos centres geogràficament no estan a prop». I hi sumen el fet que, en el context actual de pandèmia, «no podem comptar amb els avis ni amb cangurs perquè ens donin un cop de mà». «Vivim amb la dificultat de trobar l'equilibri entre el món laboral i el familiar», afirmen les famílies. Per això, demanen «que es torni a allargar l'horari escolar fins a les 17.30 h per tal d'afavorir la conciliació de la vida personal, professional i familiar».\n«No a tot»\nEn el manifest, les famílies usuàries del servei carreguen contra el consistori. Expliquen que van contactar amb el regidor d'Educació, Àdam Bertran, l'octubre de 2020, per exposar-li «les incomoditats que les famílies estem patint». Però «la seva resposta a les nostres peticions va ser no a tot», lamenten, «tampoc ens va proposar altres opcions». També afirmen que van contactar amb l'alcaldessa Marta Madrenas, i que aquesta els va dir que transmetria el missatge a Bertran, per això critiquen que «és com un peix que es mossega la cua». Amb tot, creuen que, malgrat que «de forma legal» no poden «al·legar res», l'Ajuntament hauria de «tenir la voluntat d'escoltar i tenir present les famílies».


El director executiu de Castelló Cultural, Vicente Farnos, junt amb el regidor de Cultura de Ajuntament de Castelló, Vicent Sales, han presentat aquest matí el cartell de la VII Nit de l'Art\nEl director executiu de Castelló Cultural, Vicente Farnos, junt amb el regidor de Cultura de Ajuntament de Castelló, Vicent Sales, han presentado esta mañana el cartel de la VII Nit de l’Art en el Espai d’Art Contemporani de Castelló.\nA l'acte han assistit Ivonne Bacas, directora de Azahart, empresa organitzadora de l'esdeveniment, els directors de tots els espais que gestiona Castelló Cultural així com membres de les espais culturals i tallers d'artista que participaran en aquesta nova edició de la Nit de l'Art.\nLa imatge de la VII edició de la Nit de l'Art, és un disseny d'Álvaro Bautista. Una composició de formes geomètriques que configuren la punta d'una fletxa indicant el moviment i avanç de l'art, a el mateix temps que incita a seguir el recorregut pels diferents espais que la conformen. És un cartell d'estil minimalista amb un colorit simple però cridaner: “Negre de la nit i groc de la llum de l'art”.\nPer consultar aquesta informació al portal premi aquí\nsegüentNota de Prensa CULTURA Nit de l’Art Castelló 2013Pròxim


El Centre d’Interpretació de l’Aviació Republicana i la Guerra Aèria (CIARGA) és un equipament museogràfic singular i de referència relacionat amb l’aviació i la guerra civil que s’emplaça a Santa Margarida i els Monjos, a l’espai del Serral dins l’aeròdrom republicà dels Monjos i que formava part del Vesper de la Gloriosa. El CIARGA vol esdevenir el centre de referència de l’aviació i la guerra civil de Catalunya.\nEl projecte del Centre d’Interpretació de l’Aviació Republicana i la Guerra Aèria ha estat elaborat per DIDPATRI de la Universitat de Barcelona, amb la col·laboració de l’Estació Territorial de Recerca Penedès - Institut d’Estudis Penedesencs, de l’Ajuntament de Santa Margarida i els Monjos, i de l’Associació d’Aviadors de la República. I per al seu desenvolupament es compta amb el suport de la Direcció General de la Memòria Democràtica del Departament d’Interior, Relacions Institucionals i Participació de la Generalitat de Catalunya.\nAquest equipament cultural serà el primer referent dedicat a explicar la història de l’aviació republicana a la Guerra Civil espanyola (1936-1939), tot mostrant el desenvolupament de l’aviació durant la guerra; la important intervenció estrangera en els dos bàndols; la guerra aèria al front i a la reraguarda, és a dir, aquells esdeveniments que són propis i significatius en el context de la Guerra Civil i l’aviació a Catalunya en el context constructiu i de funcionament dels aeròdroms militars.\nIgualment, es mostraran els continguts locals a l’entorn de l’existència del camp d’aviació dels Monjos, emprat per les esquadrilles republicanes en el context de la xarxa d’aeròdroms del Vesper de la Gloriosa, integrada pels terrenys de vol de Pacs, Sabanell i Santa Oliva: com es construïa un aeròdrom republicà, quins avions s’hi emplaçaven, els tallers de muntatge i reparació, els aviadors, els mecànics, armers i altre personal que formava part del tren rodat de les esquadretes...\nTot això es mostra gràcies a la creació d’una museografia didàctica i comprensiva, que combina escenografies i peces originals amb potents recursos multimèdia. Així, en el projecte es comptar amb la creació d’una rèplica d’un dels avions republicans més representatius de tota la guerra, protagonista el 1938 i 1939 de les accions aèries a l’Ebre des dels camps penedesencs: el Polikarpov I-15 Xato i també la creació d’un important audiovisual, entre d’altres recursos.\nEl CIARGA es complementa amb els itineraris als espais patrimonials de l’aviació durant la guerra civil al Penedès: aeròdroms, refugis militars i civils, els tallers i d’altres construccions relacionades. Així com amb el Centre de recerca i documentació sobre l’aviació i la guerra civil ubicat a la Biblioteca dels Monjos. En el context de la seva creació, compta a més amb un important programa educatiu amb materials didàctics per a les escoles.


«ÉS UN PSICÒPATA»: Revelació clau sobre el crim de la Guàrdia Urbana\nRosa Peral, qustodiada pels Mossos d'Esquadra | CatalunyaDiari.cat\nRosa Peral, sobre l'altre acusat del crim de la Guàrdia Urbana: «És un psicòpata»\nLa sospitosa continua atribuint l'assassinat de la seva parella al seu excompany, Albert López\nper Anna Corbatera 15/01/2020 17:30h\nContundents paraules de Rosa Peral, acusada del crim de la Guàrdia Urbana, pocs dies abans que arrenqui el judici a l'Audiència de Barcelona. L'exagent del cos i acusada d'assassinar i calcinar la seva parella junt amb el seu excompany de feina, Albert López, ha concedit una entrevista a Catalunya Ràdio des del centre penitenciari, on espera des de 2017 el judici del cas, que comença el pròxim 31 de gener.\nPeral nega haver matat la seva parella i esclata de nou contra Albert López, l'altre sospitós de matar Pedro Rodríguez. «És un psicòpata, un abusador, un narcisista i una persona molt violenta», ha assegurat l'acusada a la ràdio. «Es tornava boig si no li contestava al mòbil», afegeix.\nNega el crim i el triangle amorós\n«Si l'hagués volgut matar, me n'hauria anat de cap de setmana romàntic amb ell, a soles, els tres dies previs al crim?», ha dit Rosa Peral, que continua negant el crim i assegura que no existia una relació amorosa a tres bandes. Segons ella, existia un total equilibri familiar i sentimental amb la seva parella.\nL'acusada manté que Albert López va ser qui va matar Rodríguez a casa seva i que ella, per «instint», va pujar a la planta de dalt de l'immoble per protegir les seves dues filles. «L'Albert va irrompre a casa, saltant la tanca i amb una motxilla on duia una destral, i se les va tenir amb el Pedro», assegura.\nPeral ha relatat a més la suposada amenaça que rebia per part d'Albert López hores després del cim: «No preguntis res, no vagis als Mossos i fes vida normal. Si no, les teves filles en sortiran perjudicades». A més, assegura veure amb bons ulls que el jurat popular visiti casa seva perquè «entendran moltes coses».\n«Pensava que em volia cremar»\nSegons Peral, l'expolicia i excompany seu va obligar-la a portar el seu cotxe fins al pantà de Foix, on assegura que va témer per la seva vida: «Quan vaig veure a Albert baixar del cotxe amb dos bidons de gasolina vaig pensar que em volia cremar i vaig marxar corrents». Sosté que no tenia ni idea que el cos sense vida de Pedro era dins del cotxe.\nDe moment però, la investigació apunta a un assassinat conjunt a mans de Peral i López. L'acusada va esperar diversos dies a donar la seva versió dels fets als Mossos i ara ho reconeix com un error, justificant que tenia por a les amenaces d'Albert.\nPor a un judici poc «objectiu»\nRosa Peral ha aprofitat també l'entrevista per expressar el seu descontentament amb la instrucció del cas. No entén per què el jutge no va atendre la seva petició d'analitzar la sang que hi havia en la tovallola que els investigadors van trobar entre la roba bruta. Les proves d'ADN que s'han fet de moment han conclòs que la sang era d'ella i de la víctima. Peral assegura que la sang era seva perquè tenia la regla. El jutge de l'Audiència ha autoritzat que s'analitzi.\nI els retrets de Peral al jutge per les proves que li ha denegat van més enllà. Tampoc entén per què el magistrat no va admetre com a prova el visionament de les càmeres de vigilància del carrer fins vuit mesos després, on es pot seguir el trajecte des de casa seva al pantà. «Quan vam accedir a les imatges ja s'havien esborrat», explica, visiblement sorpresa que la justícia «tardi tants mesos a concretar una gestió com aquesta».\nPeral ha assegurat, per últim, que s'ha tingut poca cura a l'hora d'investigar les trucades i missatges de Whatsapp relacionats amb el cas. Els investigadors, de moment, no han constatat que Albert López fes servir un segon mòbil a partir de l'1 de maig de 2017 per assetjar-la, tal com assegura Rosa Peral. Refugiada en la lectura i separada de les seves filles des de fa dos anys i mig, l'acusada espera a presó ser jutjada, amb «por que no es faci de manera objectiva».\nÚltima hora Última hora Successos Última hora Crim Última hora Crim Guàrdia Urbana


reunides - De paraules per Context\nPer haver lograt semblant revolució en el sexe dèbil, és menester que aquest any siga molt ric, molt guapo, molt bon minyó; és menester que vagi acasarat, que siga pròdig i reuneixi mil altres circumstàncies que en cap any s'han vist reunides.\nTissafernes doncs, duent la pitjor part, s'havia retirat, no pas que tornés enrera, i, pervingut al camp dels grecs s'hi havia encontrat amb el rei; i ara tornava amb les tropes reunides.\nDarius i Parisatis tingueren dos fills: el més gran, Artaxerxes; el més petit, Cirus. Darius havent caigut malalt i pressentint la fi de la seva vida, volgué tenir els dos fills vora seu. El gran s'esqueia a ser-hi; i Cirus fou enviat a cercar de la província de la qual l'havia fet sàtrapa, nomenant-lo també general de totes les tropes reunides en el pla del Castol.\nCirus avançava, quan li aribaren rumors i avisos que el Rei havia decidit de no combatre tan aviat, i de no dur pressa a arribar a les mans amb ells; que romandria a Pèrsia fins que hi tingués reunides forces de tot arreu. En conseqüència Artaxerxes, que havia obert a través del pla una trinxera ampla de deu braces per altres tantes de fonda, en una extensió de quatre cents estadis, negligí que Cirus la passés, i avancés fins a no gaire lluny de Babilònia. Tiribazos, conten, fou el primer que gos


Diputats del Parlament basc visiten l'Hospital Transfronterer de Cerdanya — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Diputats del Parlament basc visiten l'Hospital Transfronterer de Cerdanya\nVisita de diputats del Parlament basc a l'Hospital de Cerdanya\nAvui, una delegació de diputats del Parlament d'Euskadi ha visitat l’Hospital Transfronterer de Cerdanya, per conèixer el funcionament de l’Hospital, gestionat entre l’administració catalana i francesa, un cas excepcional en el marc europeu ja que es tracta d’una col·laboració estreta entre dues institucions de diferents estats.\nLa delegació ha estat formada per 4 diputats: Carmelo Barrio (PP), Josune Gorospe (EAJ-PNV), Rebeka Ubera (Bildu) i Laura Garrido (PP) i un lletrat (Juan Carlos Areizaga), tots membres de la Comissió de Salut i Consum del Parlament basc. Durant la visita els han acompanyat la delegada territorial del Govern a l’Alt Pirineu i Aran, Maria Rosa Amorós; el director dels serveis territorials de Salut a Lleida, Jordi Cortada; Jordi Gassió, director de l’Hospital de Cerdanya, i Felip Benavent, cap de la unitat de Planificació, Compra de Serveis i Avaluació de la Regió Sanitària de l’Alt Pirineu i Aran.\nLa sessió ha consistit en una visita a les dependències de l’Hospital per tal de donar a conèixer la gestió i el funcionament del dia a dia del centre. L’objectiu de la visita ha estat visualitzar l’exemple de cara a un hipotètic hospital transfronterer al País Basc, compartit igualment amb l’administració francesa.\nL’Hospital fou construït amb el finançament dels fons FEDER de la Unió Europea en el marc del Programa de Cooperació Territorial Espanya-França-Andorra, i de la Agrupació Europea de Cooperació Territorial. Entrà en funcionament el 19 de setembre de 2014, i des d’aleshores és un cas únic a Europa pel que fa a la col·laboració transfronterera a l’hora d’oferir un servei públic. El centre dóna servei a una població de 32.000 habitants en una zona de gran influència turística i compta amb una àmplia carta de serveis sanitaris.


El PP local demana la readmissió de Joana Aina Vidal\nEl president insular Jaume Font diu que el comitè de conflictes hi tindrà la paraula\nM.Adrover | 18 novembre 1998\nEl comitè local del PP de ses Salines ha demanat la readmissió al partit de la diputada expulsada Joana Aina Vidal, amb la intenció de presentar-la a les llistes en les eleccions locals i autonòmiques, segons fonts del mateix partit. El president insular del Partit Popular, Jaume Font, ha reconegut la petició dels conservadors de ses Salines, davant la qual assegura que «el comitè de conflictes hi tindrà la darrera paraula».\nJoana Aina Vidal va ser expulsada el desembre de 1996 del PP després de votar favorablement a la creació de comissions d'investigació en el Parlament pels casos de corrupció. L'expulsió no va ser molt ben rebuda per la gent del PP de ses Salines, que sempre li han donat el seu suport quasi incondicional. «Sabia que hi havia intencions, però si m'ho proposen hauré de pensar amb deteniment si acceptar o no», afirmà ahir la diputada.\nSegons ha pogut saber Diari de Balears, la proposta de readmissió s'ha presentat, no per escrit, sinó de paraula, a Jaume Font i també al president regional del Partit Popular, Joan Verger.


Juan José Millás - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(es) Juan José Millás García\n31 gener 1946 (74 anys)\nPeriodista, novel·lista, escriptor de contes i escriptor de no-ficció\nNarrativa, novel·la, conte i assaig\n(1983) Papel mojado\n(2008) Los objetos nos llaman\n(2014) La mujer loca\n(2010) Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán\n(2009) Premio Don Quijote de periodismo\n(2008) Premi Nacional de narrativa de les Lletres Espanyoles\n(2007) Premi Planeta\n(2005) Premi de Periodisme Francisco Cerecedo\n(2002) Premio Nacional de Periodismo Miguel Delibes\n(1990) Premi Nadal de novel·la\nDe família humil, es va traslladar encara nen amb la seva nombrosa família a un suburbi de Madrid (1952), ciutat on ha viscut la major part de la seva vida. Va ser un mal estudiant, per bé que curiós, i va cursar la majoria dels seus estudis com nocturn mentre treballava en una caixa d'estalvis. Va començar Filosofia i Lletres, que va abandonar al tercer any. Va obtenir un treball com administratiu a Iberia LAE i es va consagrar a la lectura i l'escriptura.\nLa seva primera novel·la estava influïda per Julio Cortázar i posseeix les xacres acumulades de l'experimentalisme d'aquesta època i de ser un autor novell, encara que molt original; la segona, Cerbero son las sombras (1975), va obtenir el premi Sèsam i li va obrir les portes de la crítica. Gràcies a un entusiasta membre del jurat, Juan García Hortelano, va poder publicar després Visión del ahogado (1977) i El jardín vacío (1981) en la prestigiosa editorial Alfaguara. Però la seva novel·la més popular, i també la més transcendent per a la seva obra gràcies a escriure-la amb la llibertat de no pensar en la crítica, va ser Papel mojado (1983), un encàrrec per a una editorial de literatura juvenil que es va vendre i segueix venent molt. Simultàniament va començar a col·laborar en la premsa amb un gran èxit, nascut de la seva imaginació i el seu insubornable compromís amb els desfavorits, de manera que va deixar l'ocupació en el gabinet de premsa d'Iberia i ara viu del periodisme i la literatura. Divorciat de la seva primera dona, va tenir un fill amb la segona, psicòloga.\nEn la seva nombrosa obra, d'introspecció psicològica en la seva majoria, qualsevol fet quotidià es pot convertir en un succés fantàstic. Per a això va crear un gènere literari personal, l'articonte, en el qual una història quotidiana es transforma per obra de la fantasia en un punt de vista per a mirar la realitat de forma crítica. Les seves columnes dels divendres a El País han arribat a un gran nombre de seguidors per la subtilesa i originalitat del seu punt de vista per a tractar els temes de l'actualitat, així com pel seu gran compromís social i la qualitat del seu estil. Ha guanyat diversos premis de periodisme molt prestigiosos, com el Premi de Periodisme Francisco Cerecedo 2005.\nEn el programa La Ventana de la cadena SER disposa d'un espai (divendres 16:00 h) en el qual anima als oïdors a enviar petits relats sobre paraules del diccionari. En l'actualitat, està construint un glossari amb aquests relats assolint una nombrosa participació. En el mes de maig de 2006 va ser nomenat doctor honoris causa per la Universitat de Torí. Les seves obres han estat traduïdes a quinze idiomes, entre ells, anglès, francès, alemany, portuguès, italià, suec, danès, noruec i holandès. En la seva última novel·la, titulada Laura y Julio vam trobar plasmades les seves principals obsessions: el problema de la identitat, la simetria, els altres espais habitables dintre del nostre espai, l'amor, la fidelitat i la gelosia.\nL'any 2005 l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya li va atorgar el Premi Lliri. El 15 d'octubre de 2007 va obtenir el Premi Planeta per la novel·la autobiogràfica El mundo. El 3 de desembre de 2007 fou nomenat doctor honoris causa per la Universitat d'Oviedo amb el poeta asturiào Ángel González.\nL'any 2010 li fou concedit el Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán en la categoria de periodisme cultural i polític.\nCerbero son las sombras (1975). Premi Sésamo\nLetra muerta (1983)\nEl desorden de tu nombre (1986)\nPrimavera de luto (1989)\nLa soledad era esto (1990). Premi Nadal\nDos mujeres en Praga (2002). Premi Primavera\nEl mundo (2007) Premi Planeta\nPàgina oficial de l'escriptor\nArticles escrits per Juan José Millás\nEntrada a Escritores.org\nBiografia i obra a El poder de la palabra\nEntrevista a Juan José Millás sobre "El mundo"\nCarlos Luis Álvarez Álvarez Premio Nacional de Periodismo Miguel Delibes\nDe todo lo visible y lo invisible Premi Primavera de Novel·la\nAntonio Tabucchi Premi de Periodisme Francisco Cerecedo\nLa fortuna de Matilda Turpin Premi Planeta\nEl abrecartas Premi Nacional de Narrativa\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Juan_José_Millás&oldid=25906770»\nDarrera modificació: 4 gen 2021 a les 03:10\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 gen 2021 a les 03:10.


Descobreix l’Hotel Can Darder | Hotel amb encant a Girona\nHotel Can Darder a Llagostera\nHotel Can Darder, Llagostera - Costa Brava\nL’Hotel Can Darder és un establiment singular amb encant situat a Llagostera – Costa Brava a 12 km del mar.\nÉs una Masia del segle XVII totalment adequada amb els serveis i prestacions per a una estada ideal. Situat en una finca de 70 hectàrees, s’envolta de camps i boscos de naturalesa a la Costa Brava.\nUn Nature Resort on gaudir de tranquil·litat i múltiples activitats a molt pocs quilòmetres, varietat de rutes en bicicleta o per a senderisme, camp de golf molt proper, sortides i activitats nàutiques, visites culturals.\nA l’Hotel Can Darder us oferim la possibilitat de gaudir de 17 espais únics (15 habitacions i dues cases independents) en què allotjar-vos i viure una experiència inoblidable. Cadascuna de les nostres habitacions, o cases, inclouen totes les facilitats i comoditats per fer d’elles el lloc perfecte.\nClimatització, televisió, bany privat, caixa de seguretat i tota mena d’articles d’higiene personal que acostaran aquest espai a la plena sensació de seguir sentint-se com a casa.\nDescobriu cadascuna d’elles i deixar-vos impressionar per les emocions úniques que transmeten i que els atorguen aquest caràcter i personalitat pròpia. Totes les habitacions i voltants de l’hotel gaudeixen de WIFI gratuït.\nReserva ara i descobreix l'encant de la Costa Brava!\nCalle Can Darder, s/n, 17240 Llagostera, Girona\nT: +34 872011009\n© 2017 Hotel Can Darder Llagostera\nCom arribar a Can Darder


La Room i la Carpa interpretaran demà el musical In the heights | La Llagosta informa\nL’Escola de Dansa la Room i La Carpa, espai cultural, posaran en escena el musical In the heights. L’obra s’interpretarà demà dissabte, a la tarda, al Centre Cultural. Hi haurà dues representacions, a les 18 h i a les 20.30 h. Les entrades encara es poden adquirir directament a les dues escoles.\nIn the heights és un musical de Broadway amb diferents estils de dansa que parla de la integració en un barri marginal, on la gent és feliç, tot i la seva situació. Un dia, toca la loteria al barri i els somnis de cada personatge s’uneixen per arribar a la seva màxima felicitat, tot i que no tot són els diners.\nA l’escenari, es podrà veure dotze joves de la Carpa actuant i deu de la Room ballant. La Carpa ja va fer l’estiu passat diverses representacions d’aquest musical en petit format al seu local. Ara, juntament amb la Room, fa una posada en escena més ambiciosa.\nLa intenció de les dues escoles és donar continuïtat a aquesta col·laboració i, si és possible, posar en marxa altres projectes.


La UdL redueix al mínim la presencialitat de l'estudiantat\nTanca aules d'informàtica i requereix permís per activitats pràctiques\nLes classes teòriques, totes virtuals / Foto: UdL\nTotes les activitats docents de la Universitat de Lleida (UdL) passen, amb caràcter general, a format virtual a partir d'aquest dimarts, 27 d'octubre. Així ho ha determinat el consell de direcció, "amb l'objectiu primordial de garantir la seguretat a la comunitat universitària i de contribuir a la millora de la situació sanitària". Excepcionalment es podran mantenir només de manera presencial les pràctiques clíniques, les pràctiques externes i les activitats d'avaluació programades. Qualsevol altra activitat pràctica que per la seua natura no pugui ser virtualitzada necessita el permís de la direcció del Centre i del vicerector d'Ordenació Acadèmica.\nAquestes mesures seran temporals i es mantindran atenent a l'evolució de la pandèmia de COVID-19. El consell de direcció destaca la seguretat de les instal·lacions universitàries i justifica les mesures per la "voluntat de tallar les cadenes de transmissió i les probabilitats de contagis associades a la mobilitat i la interacció". També agraeix l'esforç de la comunitat universitària per adaptar-se "amb flexibilitat als canvis que comporta la pandèmia".


Llegir ens permet viure altres vides: de gener 2017\nUn dia - David Nicholls\nTinc molts llibres a la meva biblioteca, més dels que puc llegir, però no puc prescindir de cap d’ells. Si d’una cosa no em canso mai, és de llegir. Sempre sento un pessigolleig deliciós quan n’escullo un a l’atzar. Tenir el llibre entre les mans, contemplar el títol, la portada, tenir el dubte de si respondrà a les meves expectatives, em fan sentir que estic a punt d’endinsar-me en un món desconegut que em permetrà experimentar noves sensacions.\nAquesta vegada he escollit un llibre que es titula Un dia, una història d’amor sense data de caducitat. Un llibre meravellós que m’ha absorbit des del principi per la seva lectura fresca, juvenil, protestatària, amb uns diàlegs curts, directes. La relació d’uns personatges que se'ns presenten actuals, amb els seus moments de grandesa i també de misèria, però sempre propers al lector. Una gran història d’amor i d’amistat. L’autor descriu dos personatges totalment oposats. Mentre l‘Emma és una noia realista, treballadora, lluitadora, amb una baixa autoestima i molt insegura, en Dexter és un noi ric, vividor, arrogant, faldiller, superficial . Malgrat ser tan diferents, els personatges s’atrauen i es complementen. Crec que per sobre de l’amor existeix una gran amistat.\nCrec que l’originalitat d’aquesta novel·la radica en què l’autor ha buscat un punt de referència que es transmet al llarg de l’obra; el dia que els protagonistes es coneixen, un 15 de juliol que al llarg de 20 anys es van trobant i com va canviant aquesta relació.\nAnglaterra. 15 de juliol de 1988. L’Emma i en Dexter es coneixen durant el dia de la seva graduació i passen junts una nit que mai més no podran oblidar. L’endemà, però, cadascú haurà de seguir el seu camí. On seran aquell mateix dia, el 15 de juliol, de l’any següent? I l’altre 15 de juliol? I tots els que vindran? Se n’adonaran que estan fets l’un per l’altre?\nTan real com la vida. Un dia té moments tendres, divertits i tristos. Un llibre sobre com canviem i com seguim sent els mateixos.\n"Amb poca cosa més que una arronsada d’espatlles havia dit adéu a algú que li agradava molt, el primer noi que li havia fet gràcia, i ara hauria d’acceptar que segurament no el tornaria a veure. No tenia ni número de telèfon, ni adreça, i encara que els tingués, a què treia cap? Ell tampoc li havia demanat el telèfon, i l’Emma era massa orgullosa per ser una més de les noies romàntiques que van deixant missatges no desitjats. «Que tinguis una bona vida» havien estat les seves últimes paraules. Era això realment el millor que podia dir? "\nDavid Nicholls va néixer el 1966 a Hampshire. Va estudiar literatura anglesa i teatre a la Universitat de Bristol. Va ser actor abans de dedicar-se a escriure guions de sèries britàniques de gran èxit com Cold Feet, Saw You i Rescue. Me.\nLa seva primera novel·la, Starter for Ten, va ser un èxit aclaparador de vendes a Anglaterra i va estar durant setmanes a la llista de més venuts. Va ser adaptada al cinema per la productora de Tom Hanks, Playtone, que també ha adquirit els drets de la seva segona novel·la, The Understudy. David Nicholls viu a Anglaterra com a escriptor i guionista. Un dia és la seva tercera novel·la.\nPublicat per Meritxell Català Dordal a 21:46 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: amor, anglès, autors europeus, Català, Columna Edicions, David Nicholls, Esther Roig, MAC, novel·la\nTítol: Un taxi a la felicidad\n"La numeración de las páginas de este libro es decreciente. No es un error de edición, sino la voluntad expresa del autor. La historia que vas a leer es un relato de los siete últimos días de una vida. Es una cuenta atrás."\nAixí comença Un taxi a la felicidad, a la pàgina 264.\nFa uns mesos vaig veure aquest llibre en una llibreria i em va cridar l’atenció pel títol, pels colors i la il·lustració de la portada. La veritat és que és una lectura fàcil i carregada d’humor i ironia.\nLa novel·la és com un conte extens, ja que està carregat de moralitat i està dividit en molts capítols breus amb uns títols ben curiosos. Darrere de cada capítol s’hi amaga un moment de reflexió per al lector que, sense voler, també ha pujat al taxi cap a la felicitat i fa els mateixos descobriments que el protagonista.\nEl protagonista és un metge deprimit que ha perdut la seva dona i que ha decidit posar fi al patiment suicidant-se. El matí del dia fatídic ha d’agafar un taxi per arreglar uns papers i es troba amb una taxista ben curiosa: una velleta estrambòtica i adorable que reconeix en la seva mirada la voluntat suïcida. Aleshores, ella li demana una setmana, set dies per passar-los junts, fer-lo viure i intentar que canviï d’opinió. Durant aquests set dies la velleta li fa fer coses estranyes que el conviden a reflexionar sobre el valor de la vida.\n"Tiene usted que escribir lo que le hace sufrir y cambiar su manera de pensar al respecto, decirse: "Este es mi recuerdo; es doloroso, pero me pertenece". ¿No podría, por una vez, recordar la felicidad pasada, hacerla aflorar de nuevo? Y después retorcer el cuello a la nostalgia, quitar el polvo al parquet de la felicidad, bailar sobre él y devolver la pista de baile a los verdaderos artistas: nosotros, los vivos."\nLa novel·la m’ha agradat bastant i és molt ràpida de llegir. A més, els capítols són molt breus, i això sempre agilitza la lectura.\nCrec que és una novel·la per a tothom, per als que confien en el carpe diem en per als qui no saben què és la felicitat, ja que convida a la reflexió sense ser un llibre d’autoajuda.\n"La solución contra el racismo es el oso panda —sentenció—. Imagínese a los hombres transformados en pandas... Todos seríamos gordos, negros, blancos y asiáticos. No hay réplica que valga a eso."\nBaptiste Beaulieu és metge i autor de dues novel·les: La vida no es tan grave i Un taxi a la felicidad.\nL'any 2012 va obrir un bloc titulat Alors Voilà on explicava anècdotes de les ses pràctiques a l'hospital. Després de rebre el suport de la premsa, va publicar la seva primera novel·la el 2015, que es va convertir en un èxit i s'ha traduït a diverses llengües.\nPublicat per Meritxell Català Dordal a 22:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: autors europeus, Baptiste Beaulieu, Castellà, Editorial Grijalbo, francès, Humor, ironia, moral, novel·la, Romain Puértolas, Txell.Cat


La comunicació entre la Freixneda i l’A-232 estarà a punt a finals de mes – Ràdio Matarranya\nLa Freixneda, 21 de novembre de 2019\nLa carretera d’entrada a la Freixneda que la uneix amb la via cap a Alcanyís i Vall-de-roures està ja en la seva última fase. El procés d’asfaltat ha començat en els últims dies. Una obra relativa a la Diputació Provincial de Terol i que posteriorment passarà per la fase de la senyalització horitzontal i la construcció de les voreres de formigó. “S’espera que per a finals de novembre o principis de desembre l’obra estigui acabada”, va assegurar Frederic Fontanet, alcalde de la localitat. Cenyida als terminis d’execució de 2 mesos, els treballs han ascendit a un total de 200.000 euros.\nEl passat dimecres 9 d’octubre el vicepresident de la Diputació Provincial de Terol, Alberto Izquierdo, i la diputada provincial Berta Zapater van visitar les obres de millora de la carretera d’accés a la Freixneda des de la A-231. Uns treballs que intervenen una longitud d’un quilòmetre i que ampliaran la via en alguns trams i milloraran altres per mitjà de la construcció d’una variant. A més, s’ha renovat el ferm de quilòmetre complet.\nL’enllumenat d’edificis públics és un altre dels assumptes pendents de Fontanet. L’ajuntament, la Casa de l’Encomana i altres edificis assenyalats de la localitat van recuperar els focus danyats o perjudicats durant la primera fase d’actuació per l’enaltiment dels monuments arquitectònics del Conjunt Històric-Artístic. En aquest sentit, la segona fase de l’enllumenat donarà llum al castell i l’Església. Tota la il·luminació, que s’ha instal·lat amb 6.000 € de fons públics, serà LED i proporcionarà un considerable estalvi energètic. La il·luminació urbana de la Freixneda està pendent de la concessió d’un ajut FIMS.


Educació no contemplava que la ‘nena del vel’ pogués estudiar en permanència des de casa - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEducació no contemplava que la ‘nena del vel’ pogués estudiar en permanència des de casa\nEl Lycée Comte de Foix va proposar com a solució a la problemàtica derivada de la voluntat de la menor de voler portar la peça de roba de significació religiosa que se seguissin les classes en línia\n18/02/2022 (13:42 CET)\nEl ministeri d’Educació no contemplava que els dos menors de l’afer del vel poguessin estudiar de manera permanent des del seu domicili. Així ho van manifestar responsables del departament a la mare dels dos infants durant una de les diverses reunions que hi ha hagut sobre una qüestió que està sent espinosa i que, ara per ara, té com a resultat una sentència judicial de primera instància que reconeix que s’han vulnerat drets fonamentals de la menor.\nEls dos germans han tornat a acudir aquest matí al centre d’Escaldes on estan escolaritzats i se’ls ha recordat que la situació no ha canviat i que, a més, el Govern ha recorregut -ho farà, però no ho ha fet encara- contra la resolució dictada aquest dijous i que pretén legislar sobre la prohibició d’acudir a l’Escola andorrana amb símbols religiosos ostentosos i, per tant, no cal que torni a provar d’acudir a classe amb vel (el cas del nen és diferent) perquè no se li permetrà l’accés.\nAmb tot, la família dels dos menors té clar que s’han de continuar presentant cada dia a la porta de l’escola mentre no hi hagi vigent la llei que prohibeixi l’ús del vel a l’interior del centre educatiu perquè, en cas contrari, sí que es podria atribuir un absentisme escolar que, per ara, i a falta d’un pronunciament judicial, la família considera que de cap manera s’ha produït. Que si els menors no van a classe és perquè no se’ls deixa.\nMés enllà del full de ruta traçat pel Govern per intentar resoldre la qüestió i fer-ho sense vulnerar drets fonamentals com ha reconegut la Batllia que ara per ara està passant, és evident que tot aquest cas s’ha gestionat malament. Hi ha contradiccions i mitges veritats des de l’inici. I l’administració, segons fonts internes governamentals, no ha encarat bé la qüestió perquè des d’un bon inici el va menystenir. I ara, especialment al ministeri d’Educació, la situació s’ha enquistat de mala manera.\nFins al punt que hi ha tensió i malestar en molts departaments però, especialment, a Educació, on no tots els funcionaris comparteixen, ni molt menys, les decisions adoptades. Menys encara, es considera que la ministra Ester Vilarrubla va beneir un pla d’actuació sense el degut assessorament i amb una posició de força dels càrrecs de comandament que no van calibrar les conseqüències que podria tenir tirar pel dret sense contemplar allò que cal fer ara i que la Justícia ha resolt que és imprescindible: hi ha matèries que només es poden regular via llei qualificada.\nHi ha molta preocupació sobre la situació dels dos menors, cada vegada més afectada des del punt de vista emocional, i la seva escolarització\nMés enllà dels temes jurídics, legals, que preocupen i molt, fins al punt que diversos juristes estan a l’expectativa de quina és la proposta legislativa governamental per tal que no acabi produint un text inconstitucional, hi ha encara més preocupació sobre la situació dels dos menors, cada vegada més afectada des del punt de vista emocional, i la seva escolarització. En aquest sentit, tampoc no és or tot el que lluu. També sobre aquesta matèria hi ha discrepàncies notables entre les dues parts.\nAquest dijous, després de la sentència, la titular d’Educació revelava per primera vegada que s’havia ofert a la família la possibilitat que els dos infants seguissin des de casa l’escolarització a través del sistema francès atès que França sí té regulat aquest mètode d’educació. Familiars dels menors, però, han assegurat que aquest fet no és ben bé així i que, més enllà d’això, el ministeri va mantenir en les trobades fetes quan el contacte encara existia entre les parts en la recerca d’un consens que no es podia estudiar a casa.\nSegons que ha pogut comprovar l’Altaveu d’una de les actes d’una de les trobades entre les parts, la mare va anunciar que els nens estudiarien a casa. Ja llavors s’estava avaluant la possibilitat de canviar de centre, de deixar el Lycée, atès que el reglament del sistema francès era molt clar en la impossibilitat que la nena acudís a l’aula amb el mocador, amb el vel. Els responsables del ministeri van assegurar que a Andorra no existia aquest format d’escolarització, el de seguir l’aprenentatge de forma permanent al domicili.\nAmb posterioritat, seria el propi Lycée, en l’intent de buscar una solució quan els menors ja estaven en el trànsit de canviar de sistema educatiu, que hauria ofert la possibilitat de seguir el curs en línia. Però llavors, la mare dels menors hauria desestimat l’oferiment en entendre, a partir de l’exposat prèviament pel ministeri d’Educació, que aquest sistema no estava autoritzat al país. Altres fonts han indicat que la dona tampoc no es veia tenint els dos fills permanentment a casa. Sia com vulgui tampoc llavors hi va haver entesa.\nI és que se li havia dit que a Andorra no era possible l’educació feta a casa i es va recordar a la família que les classes en acadèmies o centres de formació no es consideren ensenyament reglat i, per tant, no es contempla com a opció d’escolarització. I en aquest marc i desestimant la proposta del Lycée, es va fer el traspàs del sistema francès a l’andorrà oferint aquest canvi com la solució a tots els problemes. I llavors es va acabar de complicar tot plegat quan, de cop i volta, es va embastar un canvi en el reglament intern de l’Escola andorrana per impedir l’accés de símbols religiosos ostentosos. I d’aquí cap a la Justícia. I segons com vagin les coses, fins a Estrasburg.


Plató – DIETARIS DE L'ARTIFICIER\nDE LA BELLESA, LA NOSTÀLGIA, I DE LA NOSTÀLGIA “AVANT LA LETTRE”\nEl 7 juny 2009\nHi ha vivències en l’experiència de la vida humana que ens deixen ombres o clarors que es projecten en la vida posterior. Ombres o clarors dels quals l’Artificier en coneix, precís i nuvolós alhora -així és el seu coneixement!-, tots i cada un dels seus camins. Camins que li permeten de construir els seus artificis.\nQue l’experiència de la Bellesa en ser viscuda en un dia qualsevol, en que hom atura el fardell del temps i es bressa en l’astorament d’una vivència emotiva que el trasbalsa, percebent, tot d’una, l’instant minúscul, el lloc -vist ara com si no l’haguéssim vist mai-, i l’infinit o el tot complet que es transparenta damunt la nostra vivència diària. Que aquesta vivència deixi un pòsit de clarors i ombres que conformin el nostre rerefons vital, el nostre paisatge de fons, que alhora encengui noves guspires cap el Bell i l’Absolut de tot… Això és, veritablement, un fet.\nQue l’experiència de la Bellesa sigui la percepció o vivència completa d’una cosa, d’un procés, d’un moviment anímic, d’una representació formal, d’un capteniment, d’un fenomen al marge de nosaltres, d’una situació que no depèn de nosaltres ni tant sols com a observadors. Que l’experiència de la totalitat sigui una visió de goig, al marge de les nostres implicacions subjectives o no, és a dir, amb l’enterbolida visió de la subjectivitat prenent i permetent la construcció d’un veritable sentit : Tot això és la Bellesa.\nLa Bellesa és un moviment de l’ànima pel qual, la persona, desafectada de tot esperit pel profit propi, amarat d’un sentit de justícia més còsmic i incomprensible que personal i comprensible, queda afectada en tot l’entramat fisicoquímic de la seva ment i del seu cos. Un moviment pel qual un calfred mou a substància i a impuls elèctric, i alhora, aquesta substància i impuls mou a noves formes de l’esperit.\nPerò cal, a més, no solament una voluntat humana en el seu esdevenir, car d’ella sols no en pot dependre. Cal un instant de “gràcia” per la qual s’actualitzi l’experiència d’aquesta totalitat que anomenem Bellesa. De tal manera que Hölderlin pogué dir: “La resolució de les dissonàncies en l’interior d’un caràcter determinat no és obra de la pura reflexió ni tampoc del simple lleure“.\nTot això és l’experiència de la Bellesa o de la totalitat. I aquesta experiència és tan trasbalsadora i la seva revelació tan sobtada que aquell que l’ha assolit una vegada queda “tocat” per sempre, i que tots els plaers que fins aleshores li semblaven meravellosos s’esborren i desapareixen en la seva insignificança. Vet aquí la nostàlgia que queda sempre més impregnada en l’esdevenir d’aquell qui l’ha assaborit.\nPerò hi ha una nostàlgia més pregona encara, aquella per la qual una història -tan aparentment grotesca i inversemblant al ulls de la Il·lustració- com la del mite de la caverna de Plató, ens reté, des de fa uns 2500 anys, en una explicació única vers aquella nostàlgia profunda que ens empara com un record sostingut per aquelles experiències vitals que no hem viscut encara … ni tal vegada viurem, i que es desvetllen sempre en la catarsi artística, com en la funció del bon actor que actualitza qualsevol sentiment, o en l’obscura preeminència d’un pensament, sentiment o capteniment que ens sorprèn per la seva factura espúria, aparentment fortuïta, i que ens travessa com una veritat interior, sota l’empara sempre eterna d’un Eros i Tànatos transvestit per a la era que ens toca de viure.


La Diputació ajudarà a Vallada a eixir de la difícil situació econòmica\n“La Diputació de València no permetrà que cap municipi es quede en el camí”, va assegurar el president, Jorge Rodríguez, en el seu discurs d’investidura. Un missatge que Rodríguez va traslladar aquest diumenge a l’alcaldessa i els veïns de Vallada, en La Costera, una de les localitats valencianes més asfixiada per la situació econòmica del seu Consistori.\n“Som plenament conscients de la delicada situació que viu l’Ajuntament de Vallada i per açò la Diputació vos acompanyarà en aquests moments difícils com una aliada més”, va assegurar Jorge Rodríguez en la seua visita al municipi, amb motiu de la primera fira agroalimentària de la comarca, organitzada per l’Ajuntament que dirigeix Mª José Tortosa com a “eina de dinamització econòmica”.\nEl president de la Diputació va avançar la signatura d’un conveni amb l’Ajuntament de Vallada pel qual el municipi rebrà 100.000 euros per a poder obrir un alberg que atraga el turisme a la zona. “Es tracta d’un edifici que es va adequar per a ser hotel amb diners de la Diputació, però els tècnics no li han vist viabilitat a aqueix projecte i decidim obrir-ho com un alberg amb 45 places, dotant-ho del mobiliari necessari amb aquesta ajuda de 100.000 euros”, ha explicat l’alcaldessa, Mª José Tortosa.\n“És molt important saber que la Diputació està ací per a no llançar la tovallola”, ha manifestat Tortosa en referència a aquesta injecció econòmica que servirà per a “dinamitzar la zona a nivell turístic, doncs a Vallada tenim grans atractius com la zona de les ermites, coves visitables i un riu d’aigua salada molt concorregut a l’estiu; aquesta és una zona ideal per a practicar el senderisme, l’espeleologia i l’escalada”.\nL’Ajuntament de Vallada no solament està aprofitant els recursos dels quals disposa per a rellançar la seua economia, també inventa uns altres a la recerca de la dinamització, com la primera fira agroalimentària de la Costera, organitzada pel Consistori aquest cap de setmana passat amb l’ajuda de l’àrea de Turisme de la Diputació. Un total de 50 expositors amb productes de qualitat i proximitat, i una sèrie d’activitats paral·leles dirigides a l’oci en família.\n“Els comerciants no semblaven molt entusiasmats amb la idea, però al final han participat i el resultat ha sigut immillorable”, ha assenyalat l’alcaldessa en referència a una mostra que el dissabte va comptar amb la presència del diputat Pablo Seguí i el diumenge del president de la Diputació, Jorge Rodríguez.


El projecte de millora de l’arbrat urbà preveu la plantació de 1.164 unitats a Sabadell | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » El projecte de millora de l’arbrat urbà preveu la plantació de 1.164 unitats a Sabadell\nL’actuació afecta una vuitantena de carrers\nMEDI AMBIENT. La Junta de Govern Local ha aprovat avui l’expedient de contractació de les obres de reposició i millora de l’arbrat viari de Sabadell, que implicarà entre altres accions la plantació de 1.164 arbres a l’entramat urbà. La licitació de les obres es divideix en tres lots, corresponents a diferents actuacions parcials però que en el seu conjunt afectarà una vuitantena de carrers dels set districtes de la ciutat.\nEl pressupost de licitació és de més d’un milió d’euros i es preveu, un cop adjudicades, que les obres puguin començar a finals d’any. L’objecte del present contracte és la realització d’actuacions de reposició i millora en l’arbrat de la ciutat de Sabadell, que inclou bàsicament la millora de carrers arbrats, la plantació d’arbrat viari en escocells que actualment es troben sense arbre, la substitució d’arbrat que presenta problemes de seguretat o salubritat per espècies d’arbres més idònies.\nEl projecte s’inscriu en la línia de potenciació i recuperació del “verd” com a element fonamental per a la sostenibilitat a la ciutat. Aquest és un dels eixos clau de l’actuació municipal, impregnant el conjunt d’actuacions i projectes de mandat. L’inici de licitació per a les tasques de reposició i millora d’arbrat als 7 districtes de la ciutat, destinant més d’un milió d’euros, suposa un pas endavant clau per assolir aquest objectiu.\nAjuntament de Sabadell Diari Sant Quirze News SQ Sabadell\t2021-07-12


Messi, sobre la lesió: “Comença el compte enrere” - FC Barcelona\nFC Barcelona 5,653,185\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesMessi, sobre la lesió: “Comença el compte enrere”\nMessi, sobre la lesió: “Comença el compte enrere”\nwww.fcbarcelona.cat - 21/12/2013 | 00:00\nEl davanter argentí ha assegurat en el seu compte de Tencent Weibo: “Clínicament estic molt bé i ara comença el compte enrere”\nLeo Messi treballant a les instal·lacions de l'AFA / FOTO: www.afa.org.a\nLeo Messi afronta la recta final de la recuperació de la lesió al bíceps femoral de la cama esquerra. Aquest dissabte, a través del seu compte a la xarxa social xinesa Tencent Weibo, ha reconegut: “Clínicament estic molt bé i ara comença el compte enrere”. De fet, aquest divendres el jugador va ser sotmès a proves mèdiques a les instal·lacions de l’AFA que van confirmar que havia superat l’etapa clínica del trencament muscular al bíceps femoral de la cama esquerra i que a partir d’ara comença la tercera etapa, de preparació física.\nAquesta setmana Leo Messi ha rebut la visita del doctor del primer equip, Ricard Pruna, i el director esportiu Andoni Zubizarreta, que han seguit de primera mà l’evolució de la recuperació del ‘10’ del Barça.\nPrecisament aquest dissabte Tata Martino, en roda de premsa, ha explicat que durant les festes de Nadal té previst visitar Messi. “Després de Nadal s’estarà entrenant a Rosario i segurament aniré un dia a veure’l. De totes maneres, estem totalment assabentats del seu treball. Estarà en perfectes condicions per unir-se al grup a principis d’any”, ha comentat el tècnic.\n"Demano un 2014 sense lesions"\nMessi, el millor de l’any per a The Guardian\nMessi inicia la tercera etapa de la recuperació


rba salut i gestió: La manca de consens al sector Salut és preocupant.\nLa manca de consens al sector Salut és preocupant.\nConfigurar un model sanitari que no compti amb el vist i plau d’una gran majoria de ciutadans és un error que pagarà car el propi sistema de salut.\nEl Pacte Nacional per la Salut era una bona eina per assolir un consens del que estem molt mancats i el sistema sanitari en paga les conseqüències\nEl conseller Comin justificant al Parlament la tria de Vicenç\nNavarro per analitzar les polítiques públiques en\nmatèria de Salut\nLes èpoques de més progrés en el sector sanitari han coincidit sempre amb mandats que han estat presidits pel consens a l'hora de pactar les polítiques de salut. En aquest sentit probablement l'etapa del conseller Trias ha estat una de les més fecundes pel que fa a la consolidació i complementació del model sanitari català. Els seus pactes bàsicament amb el PSC però també amb ERC, ICV i PP varen comportar grans beneficis per la sanitat catalana.\nSense saber massa bé perquè, mica en mica la situació s'ha anat deteriorant, i les polítiques de salut, lluny de continuar sent matèria de consens, han començat a veure's trasbalsades pels interessos espuris d'alguns, quan no dels propis partits polítics. El populisme més ferotge ha desembarcat en el camp de la política i des d'aquest moment el consens ha estat impossible. El primer afectat per aquesta manca de consens ha estat el propi sector sanitari, desestabilitzat per polítics poc responsables, per dir-ho suaument.\nEls danys han estat considerables, i les constants acusacions de corrupció, de privatització, de mercantilització del sistema, han sembrat dubtes en la ciutadania i també en alguns professionals del sistema, cremats per diferents raons, que han aprofitat la situació per, des de dins, abonar les sospites que la política barroera ha creat fictíciament. I utilitzo la paraula fictíciament perquè després la justícia s'ha anat encarregant de posar les coses al seu lloc. Però el mal ja estava fet, i allò de "calúmnia que algo queda", ha produït els seus efectes nocius en una societat castigada per una crisi econòmica cruel, contra persones i institucions injustament acusades.\nPer intentar evitar que el sector arribés a esberlar-se del tot, el conseller Ruiz va intentar refer aquell consens, estructurant el que hauria tingut que ser el "Pacte Nacional per la Salut". Intent lloable, que només la manca de voluntat política d'uns quants va impedir fer-ho possible. Avui, el document de bases d’aquell pacte dorm, anestesiat, en algun calaix d'alguna taula del despatx d’algun polític en el Parlament de Catalunya. I és una llàstima que això sigui així, per que la situació del sector pel que fa al consens i a la pau política i social, no ha canviat gens.\nAlba Vergés formulant la seva interpel·lació al conseller\nComin al voltant de la nova Llei de Salut\ni Social de Catalunya\nBé, una mica si que ha canviat, per que avui en dia la manca d’entesa, està generada en ocasions per qui ostenten la màxima representació del departament de Salut. Resulta evident, per aquells que observen l'esdevenir dels fets en el sector sanitari, que el propi conseller Comin s'ha ocupat repetidament de ferir sensibilitats sobretot d’aquells que en el passat han tingut responsabilitats polítiques en la consolidació del sistema sanitari. Ho va fer quan recent estrenat en el càrrec va dir que protagonitzaria la "desprivatització més gran de la história" insinuant, sense dir-ho obertament, que els seus antecessors en el càrrec, l'havien privatitzat. Ho va continuar fent quan es va referir a l'exconseller Ruiz com "un dels vostres" en referència a tots els associats a UCH. També ho ha fet ara presentant l'avantprojecte de llei que regula la concertació i de la que vol excloure sense cap consens amb el sector a les organitzacions mercantils amb ànim de lucre, malgrat que la votació en el si del Consell de Direcció del CatSalut resultés aclaparadora en favor de la proposta del conseller. (No oblidem en aquest sentit, que els vots d’alguns membres d’aquest consell van molt més dirigits al manteniment de les seves cadires i el seu estatus, que no pas a donar suport a les propostes que se’ls hi fan. Amb altres paraules, alguns voten més pensant amb la seva nòmina que no pas amb la idoneïtat d’allò que tenen sobre la taula).\nÉs evident que aquest no és el camí per refer el consens en el sector. En tot cas aquest és el camí per aconseguir la complicitat de les marees i de la CUP i de Podem. Però no ens enganyem, l'aplaudiment d'aquests col·lectius no representa, ni de bon tros, l'acceptació general de la ciutadania de les polítiques sovint ideològiques endegades des del departament de Salut.\nEn la mateixa línia de menyspreu al consens del sector, cal situar-hi la última boutade del conseller Comin, manifestada recentment al Parlament de Catalunya. Responent a una interpel·lació d'Alba Vergés al voltant de com ha de ser el marc legislatiu de la sanitat catalana, el conseller Comin va anunciar el començament dels treballs previs per desenvolupar una Llei de Salut i Social de Catalunya. Per iniciar aquest treballs previs, Comin ha decidit fragmentar el sector sanitari en tres àrees, cada una d'elles dirigida per un expert reconegut en el camp corresponent. A l'àmbit de la governança del sistema hi situa a Manel Peiró, a l'àmbit més assistencial hi posa a Miquel Vilardell, i a l'àmbit més de política sanitària hi situa a Vicens Navarro.\nLes dues persones esmentades en primer lloc no aixequen recel atès que el seu prestigi i el seu reconeixement social és molt transversal. Per contra, en el cas del professor Navarro les coses no són ben bé igual. El seu prestigi acadèmic no està en qüestió, però si que ho està la seva inclinació política. Qui ha estat company de llista electoral de Dante Fachin en les últimes eleccions al Parlament de Catalunya, inspirador de les polítiques econòmiques de “Podemos” o assessor del govern castrista de Cuba, està automàticament desqualificat per intervenir en l'avaluació d'un sistema que els mateixos “podemitas” han intentat destruir. Aquesta tria feta pel conseller Comin és una vegada més una agressió a una part de la societat catalana defensora d'un model en el que s'aprofitin tots els recursos disponibles, i en els que l'únic criteri que serveixi per definir qui forma part del sistema i qui no, sigui el de la qualitat de la feina feta, i on altres consideracions de caràcter ideològic passin a ser secundàries.\nVicenç Navarro, presentant junt a Pablo Iglesias el\nmodel econòmic que defensa el partit "podemita"\nNo, tot i que aquesta nova llei no estigui ni tan sols en l'horitzó atesa la manca de consens per fer-la possible, aquestes no són maneres d'actuar. La política sanitària s'ha d'estructurar en funció d'allò que realment preocupa als ciutadans, per sobre d'allò que ideològicament interessa als polítics. Per tant, si realment es volen millorar les coses, si realment es vol encetar una nova etapa de progrés a la sanitat, el primer que cal fer és intentar recuperar un consens tan ampli com sigui possible, enlloc de generar encara més divisió. Per això, una decisió intel·ligent seria desenterrar el Pacte Nacional per la Salut, i amb els canvis que calguin i amb les adaptacions a la realitat que siguin necessàries posar-se mans a l'obra per generar complicitats i cercar el tan necessari consens. Tot el demés és actuar contra els interessos del sistema sanitari, bé sigui d'una manera totalment conscient, o fruit de d’una inconsciència immadura...\nI tot això passa amb un conseller que quan va prendre possessió del càrrec va dir que "em van donar l'encàrrec de reconstruir el consens polític i social en matèria de salut" Doncs menys mal! Pel moment sembla que per consens el conseller entén rebre l’aplaudiment de les marees populistes i els seus adlàters.\nPublicat per Ricard Bosch a 11:13\nPresentació al COMB de l’estudi “Regeneració de la...\nUna actuació decidida de la diputada Montserrat Ca...\nQuan s’amaga part de la veritat... el resultat de...\nYo me lo guiso... yo me lo como... (i IV)\nYo me lo guiso... yo me lo como... (III)\nYo me lo guiso... yo me lo como... (II)\nYo me lo guiso... yo me lo como... (I)\nEl Parc de Salut Vall d’Hebron: el nom fa la cosa?\nCandela Calle un any a la gerència de l'ICS\nMoviments al departament de Salut\n“Requiem cantim pace” el moldel sanitari català, t...\nLes llistes d’espera no milloren\nLa Inspecció de Treball torna a la càrrega


01. Àrab - MónDivers | Nacions sense estat - drets humans - conflictes\nArrel de la web > Naciopèdia > Àsia > Palestina > 02. Llengua > 01. Àrab\nLa llengua àrab és l’idioma majoritari de la població de Cisjordània i la Franja de Gaza, parlat per la pràctica totalitat dels palestins àrabs. La gran majoria d’aquestes persones utilitzen oralment la variant palestina del dialecte oriental o llevantí de l’àrab, parlat també a Síria, el Líban i Jordània occidental. La variant rural palestina presenta trets més arcaics que no pas la urbana. Un tercer subdialecte palestí, el beduí, s’assembla més a les parles d’Aràbia. L’àrab llevantí mostra una important influència de l’arameu, la llengua parlada a la regió abans que l’àrab es convertís en l’idioma predominant.\nL’àrab clàssic és l’idioma que utilitza de forma oficial l’Autoritat Nacional Palestina, juntament amb l’anglès. A l’administració de justícia, a les vistes orals, aquestes dues llengües, junt amb l’àrab llevantí palestí, són les utilitzades principalment. Al sistema educatiu, l’àrab clàssic és la llengua vehicular de les escoles. Als mitjans de comunicació, s’utilitzen tant l’àrab clàssic com l’àrab llevantí palestí. La premsa empra exclusivament l’àrab clàssic, mentre que a la ràdio i a la televisió s’escolten tant l’àrab clàssic com el llevantí palestí.


Plutòcrates i buròcrates recentralitzadors - Josep Maria Loste - Blogs de l'indirecte!cat\nDiumenge, 15.7.2012. 12:39 h\nburocràtes, imperialisme espanyol, inanició, plutocràcia, recentralització\nLes mesures, draconianes i mortificadores, anunciades, amb nocturnitat i traïdoria, pel govern espanyol del Sr. Rajoy deixen tocada de mort la democràcia. S’intenta convertir l’Estat espanyol en un indret capitanejat pels plutòcrates i els buròcrates recentralitzadors. Les disposicions, rabiosament antisocials i terriblement ultrajacobines i uniformitzadores ( ara es pot parlar, un altre cop, d’imperialisme castellano espanyol contra Catalunya) ens situen en uns escenaris, polítics i socials, preconstitucionals i postfranquistes.\nEl que és terriblement pervers i maldestre és que amb l’excusa de la crisi estructural i de la, suposada imposició de Brussel•les i el FMI , l’executiu Rajoy pretengui carregar-se la, ja molt deteriorada, autonomia catalana . Hem de pensar que això de voler potenciar les Diputacions i posar tants pals a les rodes a les a les autonomies i als petits i mitjans Ajuntaments és un fórmula, és una forma de matar Catalunya d’inanició . Ara ha arribar el moment que Catalunya faci un pensament. Cal triar entre marxar d’Espanya ( independència dintre de la interdependència europea) o esdevenir una colònia tercermundista amb tots els ets i uts .\n16 de juliol de 2012, 14.10 h\nAquesta és la nostra realitat: som una colònia que a pasos gegants s'està convertint en tercermundista (ja quasi ho som pel nostre nivell de deute públic i per no poder ni pagar els funcionaris). El proper objectiu dels feixistes espanyols és el de anular el parlament de Catalunya. D'aquesta forma, el poble no podrà votar la independència, ni per referendum (prohibit) ni per eleccions al parlament (anulat).


Valoració setmanal(13-17 abril de 2020) | Diari de Curs.\nValoració setmanal(13-17 abril de 2020)\n16 abril 2020 c5001436\t3 comentaris\nBé avui ja hem arribat al divendres, i cada divendres hauràs de valorar la setmana. Pots escriure el que vulguis; que és el que més t’ ha agradat de les tasques de la setmana, , el que menys, que t’ agradaria haver fet més, que t ha costat més i menys,,,,i el que vulguis ).No serveix res ni tot., cal escriure.\nArticle anteriorLes postres 2.LA MONA. BlauSegüent articlePrimer plat .Puré de patates amb verdures.Hug\n3 pensaments a “Valoració setmanal(13-17 abril de 2020)”\n17 abril 2020 a les 16:54\nEl que més m’ha agradar els problemes de matemàtiques, Medi Natural ho vaig trobar difícil i hauria volgut una altra fitxa d’ anglès.\n18 abril 2020 a les 15:40\nEl que més m’ha agradat ha sigut els problemes de les matemàtiques eren bastant fàcils però llargs, el que meys ha sigut angles.\nMalva Pena Vidal ha dit:\n21 abril 2020 a les 19:58\nAquesta setmana m’ha agradat molt.\nEl que més em va agradar va ser català.\nEl que menys va ser l’ anglès\nEl que més em va costar va ser matemàtiques.\nEl que menys català i naturals.


Notícies - L'Entitat Sardanista de Sant Cugat es marca com a objectius pel 2007 incrementar el número de socis\nL'Entitat Sardanista de Sant Cugat es marca com a objectius pel 2007 incrementar el número de socis\nel 7/gen/07 Cristina Martinez Cultura PDF\nÈxit de participació en la primera ballada de sardanes de l'any a la plaça d'Octavià. Amb aquesta jornada, l'Entitat Sardanista de Sant Cugat ha iniciat el 2007 amb el principal objectiu d'augmentar el número de socis per poder fer més ballades. Pel que fa a projectes per aquest any, destaquen els cursos de sardanes, el concert al Claustre del Monestir i el 32è Aplec de la Sardana.\nMés d'un centenar de sardanistes s'han aplegat aquest diumenge a la plaça d'Octavià sota l'expectació de nombrosos santcugatencs que han aprofitat el bon temps per sortir a passejar pel centre.\nLa ballada d'aquest diumenge ha servit per donar el tret de sortida a les activitats del 2007. Un any en què, segons la presidenta de l'Entitat Sardanista de Sant Cugat, Laura Tubau, un dels principals objectius serà augmentar el número de socis.\nTall incrustat: Laura Tubau\nNosaltres estem satisfets perquè cada vegada hi ha més gent. Esperem que al 2007 la gent es faci sòcia perquè amb una petita aportació es poden fer activitats que abans no podíem fer.\nDes de l'entitat han valorat molt positivament el 2006 i preparen per aquest any les mateixes activitats que l'any passat. Entre les principals destaquen els cursos per a principiants, el Concert al Claustre del Monestir i la 32a edició de l'Aplec de la ciutat.\nDe moment, la propera cita per als sardanistes serà diumenge, 11 de febrer, amb la Cobla Marinada.


CAT | ESP | ENG | PERFIL DEL CONTRACTANT\nXII Fòrum Olímpic: 25 Aniversari Barcelona '92\nNadal Solidari al Museu Olímpic\nEl Projecte Nadal Solidari té com a objectiu posar en relació entitats esportives de la ciutat de Barcelona i entitats que vetllen per col·lectius desafavorits del barri del Poble Sec. Centrarà la seva actuació a l’entorn de l’últim trimestre de l’any, moment en el qual les diferents entitats donants participants podran aportar material que serà exposat en un espai especial del museu. Al desembre les entitats esportives i col·lectius del barri del Poble Sec realitzaran un acte de donació formal de manera conjunta. Aquest projecte es coordina des del Departament d’Activitats del Museu Olímpic i de l’Esport amb la col·laboració del Secretariat d’Entitats del Poble Sec de Barcelona.\nActe de donació d’objectes per al Nadal Solidari\nCada entitat que vulgui aportar algun element al projecte, podrà presentar-lo al mateix museu en un petit acte d’entrega en el qual es farà una fotografia del moment de l’entrega així com una notícia als mitjans dels quals disposa la Fundació Barcelona Olímpica i el Museu Olímpic i de l’Esport, sense perjudici que la pròpia entitat esportiva en faci la pròpia difusió. Els materials donats, s’exposaran en un espai que es consideri apropiat com una vitrina especial situada en un lloc visible del Museu Olímpic i de l’Esport. L’acte serà un acte senzill que es pot materialitzar al hall del museu qualsevol matí entre setmana. Per a cada entitat es disposarà d’un full en el qual s’especifica que dóna material esportiu al projecte així com el seu destí, sense que la Fundació Barcelona Olímpica en tingui cap dret de propietat. El full anirà signat per l’entitat donant.\nVitrina d’exposició del material donat\nDel 2 de novembre al 15 de desembre de l’any vigent, s’exposarà en un lloc visible del Museu Olímpic i de l’Esport, una vitrina que mostri els elements que diferents entitats esportives de la ciutat de Barcelona vagin donant al projecte Nadal Solidari. Aquesta vitrina contindrà una cartel·la amb la descripció genèrica del projecte i, si es considera necessari, una relació de totes les entitats esportives participants. Al llarg de tot el darrer trimestre s’anirà omplint amb els materials donats.\nActe final de Nadal Solidari\nEl projecte Nadal Solidari es donarà per tancat en un acte on es formalitzarà l’entrega de materials entre entitats esportives, el Secretariat d’Entitats i les entitats del barri del Poble Sec que vetllen per col·lectius desafavorits. En aquest acte, es mirarà de posar la vitrina amb els objectes en un espai com l’Auditori Gran del Museu Olímpic i de l’Esport (si és possible) o igualment en un espai visible del museu, com el Hall principal. Aquest acte constarà d’una presentació amb la presència de totes les entitats participants i una fotografia en grup de totes elles: entitats esportives, entitats de col·lectius del Poble Sec, Secretariat d’Entitats i Fundació Barcelona Olímpica. Es farà una fotografia de grup i se’n podran fer notícies per difondre als mitjans de què disposen la Fundació Barcelona Olímpica i el Museu Olímpic i de l’Esport, sense perjudici que la pròpia entitat esportiva en faci la pròpia difusió.


Microsoftades | Bitassa a lloure | Benjamí Villoslada\n•Llicències, Programari, Web, Webs exemplars\nA més dels problemes de seguretat que arriben amb els partes de l’equipo médico habitual, aquests dies circulen cromos sobre espifiades vàries al programari de can Gates. Sí, això que fabriquen per ensorrar qualsevol competència –Google, el programari lliure, la CompuGlobalHyperMegaNet d’Homer Simpson– i aconseguir la dominació mundial.\nLlegeixo a Slashdot (veig que també està a Barrapunto) que se’ls hi ha escapat un programa crackejat -il·legalment –jo no dic pirata, l’intent d’associació amb assassins és cosa seva– dins el Windows Media Player, un producte que fins ara els ha servit per carregar-se a molta competència. Per exemple, Nullsoft i el seu Winamp.\nUn parell de dies enrere, tots els diaris digitals (i paperers) parlàven de la guerra de cercadors: Microsoft vs Google. Sembla que el seu http://beta.search.msn.com/ està en procés de gestació i quan neixi es menjarà a la gran bèstia negre que pega potades al cul (sic) d’alguns d’informàtics que viuen i treballen a Redmond (jas retòrica apocalíptica).\nFan un llançament tant sonat que clar, la internautada va i el prova. Poc a poc anaven arribant les experiències: En cercar-hi «more evil than Satan», Google estava en primera posició. Sonava a revenja, perquè mesos enrere va passar just el contrari a Google. Però la diferència és que Microsoft també sortia a la plana de resultats… a la 3era posició. Ja no es pot reproduir, ho han arreglat, però es pot contrastar amb els comentaris a aquest apunt.\nN’han arreglat més. En cercar «best operating system», en primera posició apareixia Debian, una distribució de GNU/Linux. En Ricardo Moreno va passar, a la bulmailing, una llista de cerques de les que es fàcil imaginar el resultat del moment:\nNo importa perdre-hi temps comprovant-ho, han modificat el cercador i els resultats no els desfavoreixen com abans.\nVist com va la cosa, potser és millor esquivar aquest cercador pensat per –on en procés de– dominar el món, no fos que ho aconseguís. En Josep Payo passa l’adreça de Boycott Microsoft Search, un lloc on expliquen com quedar al marge.\n(Imatge: Google Images diu que és d’aquí, però jo no la veig, disculpau)\nHem rebut el tercer premi de la Comissió Europea\nPagar els plats trencats\nForats als núvols\nEl pinyolí de Sineu i les croquetes de pernil\nPonència a les jornades «PIME Digital»\nEntrevista per la PC Actual: «El lado oscuro de Google»\nXerrada a Ourense\n← Fotos de Mallorca per Richard Stallman


abril | 2015 | Famílies i escola\n13. [Programa i conclusions] “Participo i m’agrada”\n1. “Els nens i les nenes tenen opinions i nosaltres hem d’escoltar-les i tenir-les en compte”.\n2. “Fer participar no vol dir fer-li cas sempre; vol dir respectar-lo, escoltar-lo i dir no de manera raonada”.\n3. “És bo deixar participar els fills des de ben petits, perquè ja són part de la família i els afecten les decisions”.\n4. “Els podem fer participar a l’hora de decidir els plans per un cap de setmana o incloent-los en les tasques quotidianes”\n5. “Deixar participar no ens fa perdre cap poder envers els nostres fills”.\n6. “Fent-los participar, a més, els ajudem a entendre que hi ha límits a respectar i coses que no poden ser”\nEtiquetat com a educació emocional, participació\n13. [Prèvia] “Participo i m’agrada”\nParticipar vol dir expressar opinions i punts de vista; vol dir ser tingut en compte a l’hora de decidir, vol dir formar part de quelcom comú. D’una persona adulta se n’espera que participi en la millora de la societat que l’envolta, que tingui un actitud activa i (constructivament) crítica. Una persona madura és una persona participativa.\nCal ensenyar, doncs, a participar des de ben petits. I l’àmbit familiar (i també l’escolar) en són el context perfecte. Tot i recordant sempre qui són els pares i qui són els fills (i, per tant, la relació de dependència dels segons envers els primers, i en tot cas la relació sempre asimètrica), les famílies hem d’ensenyar els fills a participar. Segons quina sigui la seva edat, han de poder opinar i formar part de la presa de decisions familiar. I, naturalment, responsabilitzar-se’n de les conseqüències! Tot això els farà madurar.\nPreguntem, escoltem, demanem l’opinió, raonem les decisions finalment preses… segurament això ens portarà algun problema més (a curt termini) que si només decidíssim nosaltres. Però a mitjà termini ens farà tenir fills madurs i compromesos.\nL’escola també pot fomentar-ho. Algunes, mitjançant assemblees, consells escolars i altres òrgans de participació, ja ho fan.\nCom podem millorar l’educació d’infants i joves mitjançant la participació?\n12. [Programes i conclusions] “Tinc reptes i il·lusions”\n1.\t“L’entusiasme és fonamental per la vida i podem educar-lo. Sobretot, mostrant nosaltres mateixos aquest entusiasme”.\n2.\t“Per entusiasmar-se, cal provar coses. I quan provem coses, ens equivoquem. Acceptem l’error dels fills i donem-los suport”.\n3.\t“Per educar l’entusiasme, transmetrem primer coses senzilles: interès per viure, il·lusió per compartir projectes, ganes d’estimar”.\n4.\t“Provem de respondre els interrogants dels fills tot fent-los pensar. Que tinguin ganes de seguir fent-se preguntes”.\n5.\t“Educar l’entusiasme els ajudarà a tirar endavant en un món laboral on hi té un paper important el caràcter emprenedor”.\nEtiquetat com a educació emocional, felicitat, generar entusiasme


Nou curs intensiu de formació d’organistes d’Església a Montserrat | Abadia de Montserrat\nEstà adreçat a tots aquells que exerceixen d’organista en una comunitat parroquial o religiosa, a estudiants i als qui presten un servei musical a la litúrgia\nMontserrat, agost de 2019. Del 26 al 31 d’agost tindrà lloc a Montserrat una nova edició del Curset de Formació per a Organistes d’Església. S’ofereix a totes les diòcesis catalanes, amb el patronatge de la Conferència Episcopal Tarraconense, la Facultat Antoni Gaudí d’Història, Arqueologia i Arts cristianes (Ateneu Universitari Sant Pacià) i la Fundació Abadia de Montserrat 2025, i s’adreça a tots els qui exerceixen d’organista en una comunitat parroquial o religiosa, a estudiants o organistes que volen aprofundir el seu repertori i a qui, amb un o altre instrument, presten un servei musical a la litúrgia.\nEl nivell bàsic recomanat per realitzar el Temari de Formació instrumental és el que correspon al Cicle superior del Grau mitjà o Grau superior –cal que l’alumne presenti un currículum on hi consti els estudis musicals realitzats, la trajectòria musical i les obres que vulgui treballar-. Les matèries són: repertori, anàlisi musical, improvisació i tècnica. Els professors són Juan de la Rubia, organista de la Basílica de la Sagrada Família i professor d’improvisació a l’ESMUC; i Ana Aguado, organista i professora del Conservatori Superior de Màlaga i de l’Escuela Provincial de Órgano de Palència.\nPel que fa al Temari de Formació instrumental i litúrgica, el nivell bàsic és el Cicle inicial de Grau mitjà o bé Grau elemental o l’equivalent –també cal que l’alumne presenti un currículum musical on hi constin les obres que l’alumne vol treballar-. El temari consta de: Cant gregorià, Teologia sagramental, teoria, pràctica i anàlisi de l’acompanyament tonal i modal; tècnica organística, i repertori litúrgic. Els professors són: Ana Aguado, Joan M. Mayol, Lluís M. Miralvés, Ramon Oranias, Pau Riuró, Lorién Santana i Pierre Vidal.\nEl curset també inclou activitats complementàries, com ara els concerts, amb entrada lliure, que començaran a les 19.30h. Són els següents:\nDilluns 26 Lorién Santana\nDivendres 30 Juan de la Rubia\nLa conferència d’enguany porta per títol: Diversos temperaments en l’orgue, i anirà a càrrec de Pere Casulleras, professor de Sonologia de l’ESMUC.\nInscripcions i professorat del Curset d’organistes d’Església\nEls interessats a rebre informació poden trucar a la coordinadora del Curset: 626 924 414 (M. Dolors Casanovas) o escriure-li un correu electrònic: mariadolorscasanovas@yahoo.es. Més informació a www.organistesesglesia.net. Les places són limitades.\nadminNou curs intensiu de formació d’organistes d’Església a Montserrat 08.26.2019


Àudios de la secció Casas SA, investigació - APM? - Pàgina 3\nNaím Thomas enfadat, un gat que plora, i un altre que canta\nAvui la Núria Casas ens ha explicat que Naím Thomas, concursant de la primera edició d'OT, està molt enfadat perquè li deuen 3.000 euros, a ell i a la seva companyia. També sentirem un gat que plora perquè tallen ceba davant seu i un altre que, per compensar-ho, canta.\nEl dia que Rosalía va ser descartada per desafinar!\nAvui la Núria Casas ens ha recordat el dia que la popular Rosalía va ser descartada del "Tú sí que vales", als 15 anys, per desafinar... A més, també ens ha parlat d'una dona una mica emprenyada amb el que li van fer a la perruqueria, i sentirem l'epitafi més emotiu que s'ha fet mai...\nUn encantador de vaques amb rots, la suor de Bisbal i tenir sexe amb un follet\nAvui la Núria Casas ens ha portat unes notícies més estranyes del normal... Un home capaç d'encantar unes vaques amb rots, la història d'una dona que assegura dormir i tenir sexe amb un follet i el més important de tot: com s'ho fa David Bisbal per dissimular la suor de les aixelles?\nUna burra que canta òpera, el retorn de "Furor" i una Miss\nAvui la Núria Casas ens ha parlat de tres temes, cada un més interessant que l'anterior: ha parlat amb la nova Miss Espanya; amb Alonso Caparrós, que vol resusscitar el seu programa "Furor", i per últim d'una meravellosa burra que canta òpera!\nEl plor de Malú i la carbassa més gran del món!\nLa investigació de la Núria Casas avui apunta cap al plor desconsolat de la cantant Malú, en el moment d'anunciar que ha de suspendre un concert per s'ha torçat el turmell. A més, la Núria ha parlat amb un català guanyador del concurs de la carbassa més grossa.\nLa dona d'Abascal, el gos que patina i Enrique Iglesias\nLes investigacions de la Núria Casas han arribat fins a la parella de Santiago Abascal, de Vox, que resulta que és una "instagramer" molt reconeguda. També ens ha portat la història d'un gos abandonat que han convertit en patinador i la retirada d'Enrique Iglesias dels escenaris.\nTomàs Molina es fa instagramer\nLa Núria Casas ha parlat amb el Tomàs Molina, que s'ha fet instagramer i també hem sentit el nou Beakman, que torna a la tele, en aquest cas a Llatinoamericana.\nCasas S.A. Avui, concursos de menjar!\nAvui hem conegut el possible tongo al concurs de menjar més fartons sucats amb orxata, celebrat a València!\nCasas S.A., avui: un penis tatual i una cançó per a piano\nAvui, la Núria ens ha regalat una versió en directe tocant el piano, parodiant Justin Bieber cantant a la seva parella...\nLes investigacions de la Núria Casas ens porten a descobrir que la dobladora d'ET era una dona de 80 anys que fumava tres paquets de tabac el dia per fer la veu enrogallada. També hem repassat alguns dels "fails" del cantant Luis Miguel en la seva gira de concerts.


Dr. Bonaventura Clotet: “El fundraising és una bona eina per a la recerca, però cal millorar la llei de mecenatge” – elgarrotxi.cat\n27 de Novembre de 2014 Redacció GARROTXA 0\nAvui ha tingut lloc al restaurant La Deu d’Olot una nova edició d’Àgora d’Opinió, que ha comptat amb la presència del Dr. Bonaventura Clotet per parlar d”Empresa i Recerca Biomèdica. Experiència d’Èxit per compartir”. L’acte ha estat presidit l’alcalde d’Olot, Josep M. Corominas, i el Dr. Josep Arimany, president de Creacció.\nÀgora d’Opinió, que arriba a la setena edició, és un dinar-debat que agrupa l’emprenedoria i l’empresa, la universitat i l’administració i que és impulsat per Creacció, l’agència d’Emprenedoria, Innovació i Coneixement, amb la col·laboració de la Universitat de Vic – Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC), el Consell Empresarial d’Osona, la delegació d’Osona de la Cambra de Comerç, el 9 Nou i el Casino de Vic.\nL’alcalde d’Olot, Josep M. Corominas, ha inaugurat la jornada agraït les sinergies creades entre UVic-UCC i Olot, que permeten fer actes conjunts com el d’Àgora opinió. Segons Corominas, Olot té moltes oportunitats lligades a la Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya, una institució oberta a Catalunya i atenta a les necessitats del territori. Per la seva banda, Josep Arimany, president de Creacció, ha agraït la col·laboració del Dr. Clotet a l’Àgora d’opinió i en els projectes de la UVic-UCC. S’ha postulat en la defensa de l’eix Manresa-Vic-Olot com a eix de gran potencial econòmic i universitari, dient que “Olot i Vic tenim molts vincles i lligams”.\nLa conferència del Dr. Bonaventura Clotet s’ha basat principalment en la recerca i en la sida, malaltia que “afecta a 35 milions de persones i cada any se n’infecten 2 milions”. Segons el ponent, el tractament de la sida sol costar uns 7.500 euros l’any, però pot baixar el cost amb medicaments genèrics. “Gràcies a aquests tractaments s’ha aconseguit que una persona infectada tingui l’esperança de vida igual que una que no s’infecti”. Clotet ha remarcat que “ajudant el talent del món, ajudarem a canviar el món”. Pel que fa el finançament, ha dit que “el fundraising és una bona eina per a la recerca, però cal millorar la llei de mecenatge”. Per altra banda, Clotet ha confirmat que la 2a Nit per la Recerca es farà al Bages el 29 de maig de 2015 i l’edició de l’any 2016 tindrà lloc a Olot. Finalment i en el marc del debat de ben dinat, el ponent ha afirmat que la futura facultat de medicina de la UVic-UCC, que és també un dels seus objectius, pot esdevenir una de les millors per la seva capacitat d’elasticitat.\nEl Dr. Clotet és llicenciat en Medicina per la UAB i doctorat el 1981 per les seves investigacions sobre marcadors pronòstics per a malalties del teixit connectiu. És cap de la Unitat de VIH de l’Hospital Universitari Germans Trias i Pujol a Badalona, director de l’Institut de Recerca de la Sida IrsiCaixa, i codirector del Programa HIVACAT de Recerca de la Vacuna de la Sida. És professor associat de la UAB i dirigeix el Màster Universitari Oficial en Patogènesi i Tractament de la Sida. És catedràtic de Sida i Malalties Relacionades a la UVic-UCC des de 2013. Ha obtingut diversos reconeixements com el premi a la Trajectòria Científica als Hospitals de l’ICS (2010), medalla al mèrit Sanitari Josep Trueta (2012), Doctor Honoris Causa per la Universitat Carol Davila, medalla d’honor de l’Institut Medicofarmacèutic de Catalunya, premi a l’excel·lència professional del COMB (2013) i premi Freedom Barcelona a la Concòrdia i als Drets Humans (2014).\nDetenen una dona per robar tres mòbils d’una botiga valorats en més de 2.200 euros\nEl grup municipal de PxC d’Olot estudia querellar-se amb alguns grups d’esquerres d’Olot