Nous Camins a Colòmbia. Apostem per l'educació com a motor de canvi\nNous Camins a Colòmbia desenvolupa projectes dirigits a millorar la vida de les persones més vulnerables. Actualment treballem al sud de Bogotà, a tres barris de la localitat Rafael Uribe: La Resurrección, Granjas de San Pablo i El Pessebre.\nEls nostres projectes a Bogotà es centren en oferir una alternativa a nens i joves amenaçats per la drogodependència, l’apoderament de la dona i l’atenció a la gent gran. Es tracta d’un programa educatiu integral que es realitza a través del Centre Comunitari Casa Garavito.\nPots conèixer més sobre el nostre treball a Colòmbia a través del nostre blog o també a través d’aquest video:\nCapacitació per a adults\nActualment no hi ha cap centre que ofereixi tallers d’aquest tipus al barri Granjas de San Pablo. Els seus habitants no tenen possibilitats de formació pràctica per poder canviar la situació de pobresa extrema en què viuen.\nBusquem apoderar a pares i mares de família donant-los formació i eines que derivin en oportunitats reals de generar ingressos per a les seves famílies.\nGràcies a la campanya Dones Tornen a Classe, l’oportunitat d’aprendre un ofici hem posat en marxa un Taller de Capacitació de Costura:\nCurs pràctic d’un any de durada\nAprenentage amb màquines professionals de costura\nProfessora amb més de 20 anys d’experiència, compromesa amb el barri i el projecte\nAprofitament d’un local d’ús veïnal al barri de Granjas San Pablo\nReforç escolar contra la drogodependència\nLa inseguretat que es viu als carrers està directament relacionada amb el consum i tràfic de drogues. Aquest fenomen, que fa anys estava limitat als joves, comença a afectar a nens i nenes en edats cada vegada més primerenques (9 a 11 anys).\nPer evitar que els nens comencin a freqüentar els carrers i puguin quedar en mans dels traficants, oferim un programa de reforç escolar per les tardes. Els nens reben suport acadèmic en un entorn segur, reforçant també la motivació per evitar l’abandonament escolar.\nEducació per adults i ancians\nA través del treball dels últims anys s’ha comprovat que un altre grup de població vulnerable i desatès són els adults i ancians. La majoria d’aquestes persones van emigrar del camp en els anys setanta a la recerca de feina, avui no tenen els recursos per assegurar-se una vellesa digna.\nAl barri Pesebre els adults i ancians van plantejar la possibilitat de rebre, igual que els nens, formació acadèmica bàsica. Hem començat oferint cursos d’alfabetització, reforç en lectura i escriptura, i comptabilitat bàsica.\nOferim beques d’estudis a estudiants que acaben batxillerat i no tenen recursos per continuar els seus estudis universitaris. El 2017 vam començar oferint cinc beques que cobreixen: matrícules, materials acadèmics i transport. La vocació del programa és seguir ampliant el nombre de beques en el futur.\nColòmbia en breu\nColòmbia és un país de gran riquesa natural i una sòlida democràcia el gran desafiament del qual és consolidar el procés de pau per deixar enrere un conflicte armat de més de 50 anys. Això, sumat a les grans diferències econòmiques, defineix la situació política, social i econòmica del país.\nA Bogotà, la capital, 1 de cada 10 llars no té recursos suficients per cobrir les seves necessitats bàsiques d’alimentació, habitatge, educació i salut. Als barris del sud de la ciutat, la situació de pobresa i manca d’oportunitats és molt greu. Els seus habitants s’enfronten a molts reptes: amuntegament en habitatges de poca qualitat i la violència intrafamiliar que genera, poques oportunitats laborals per a joves i treballs molt mal pagats per a adults sense preparació, escassetat de serveis de salut i educació, i l’abandonament de la gent gran i les persones amb discapacitat. En definitiva, és una població que viu en condicions de marginació, exposada a més a la permanent amenaça de la delinqüència i la droga.\nPoblació: 47.7 millones (a 2012)\nSuperfície (km²): 2.070.408 km2\nIdiomes oficials: Castellà\nÍndex de pobresa extrema: 24\nIngrés (PIB) per càpita: 5.805,61 USD (2016)\nÍndex de Desenvolupament Humà (IDH): 0.72\nExpectativa de vida: 74,18 anys (2015)\nGrau d’alfabetització de la població: 94.5% (Banc Mundial)\nFont: www.pnud.org www.bancomundial.org\nSi vols conèixer més sobre Colòmbia pots visitar la pàgina de Nacions Unides per al Desenvolupament: PNUD Colòmbia (co.undp.org).


La fira Indilletres omple la Bisbal d'editorials independents i lectors - Diari de Girona\nLa fira Indilletres omple la Bisbal d'editorials independents i lectors\nLa 2a edició ha augmentat a 24 el nombre de firmes expositores i ha organitzat una trentena d'activitats\nacn/ddg 02.06.2019 | 23:35\nLa fira Indilletres omple la Bisbal d'editorials independents i lectors Diari de Girona\nLa plaça del Castell de la Bisbal d'Empordà es va omplir aquest cap de setmana d'editorials independents i de centenars de lectors en la 2a edició de la fira Indilletres. En total, van exposar 24 firmes, majoritàriament gironines i set més que en la primera edició. La fira va incrementar el nombre d'actes fins a una trentena, entre els quals van destacar una taula rodona, la presentació de Les Transformacions, de Johannes Eyckermann, o diverses tertúlies gastronòmiques.\nEl president d'Indilletres, Xavier Cortadellas, va assegurar que estan «molt satisfets de l'acollida que ha tingut la fira i de l'aposta que han fet les editorials, perquè fan una feinada molt important malgrat que moltes d'elles són petites». Així, va destacar que «s'estan fent les coses bé», i va remarcar l'interès que tenen les diferents editorials a repetir.


QOSHE - La insuportable telepatacada - Mònica Planas\nLa insuportable telepatacada\nDijous al matí, a l’'Arusitys' de La Sexta, una de les col·laboradores comentava que la secció “¡Antonio, frena!” era una de les més comentades del programa, especialment per les criatures. Es tracta d’un breu apartat de vídeos on mostren tota mena d’accidents de circulació. Una motorista equilibrista encastant-se contra unes tanques, vehicles que travessen aparadors, accidents de trànsit en què un camió aixafa unes bicicletes i disbarats de conductors incompetents. De fet, els vídeos d’internet que mostren caigudes, relliscades i tota mena de cops són una constant en el programa d’Alfons Arús, herència segurament del seu exitós 'Vídeos de primera', que es nodria sobretot de patacades.\nNo és l’únic programa que treu rèdit dels accidents........


L’Ajuntament de Palafrugell, guardonat amb un dels Reconeixements d’Administració Oberta • Ràdio Capital de l'Empordà\nL’Ajuntament de Palafrugell, guardonat amb un dels Reconeixements d’Administració Oberta\nEl Consorci d’Administració Oberta de Catalunya ha premiat l’Ajuntament de Palafrugell com un dels consistoris catalans destacats en la implantació i l’ús de l’administració electrònica. El guardó el rep dins la categoria d’ajuntaments de municipis d’entre 20.000 i 50.000 habitants. El consorci promou la digitalització de l’administració pública catalana. Té tres eixos d’actuació: l’estalvi i l’eficiència per reduir costos; el benefici dels ciutadans a través de la reducció del temps en les gestions; i la transparència. En el cas de l’Ajuntament de Palafrugell, el consorci valora tots els tràmits que es poden fer al web municipal i la instauració de la carpeta ciutadana, un espai personal on els ciutadans poden consultar les seves dades i obtenir justificants.\nArticle anteriorDeclan McKenna – The Kids Don’t Wanna Come Home\nArticle següentBegur vol millorar l’estètica i la seguretat de les activitats comercials als espais públics


Gin Gold 999.9. Comprar ginebra de False.\nInici > Destil·lats>Ginebra>Gin Gold>Gin Gold 999.9\nDestileria: Gin Gold\nCaracterístiques de Gin Gold 999.9\nA diferència d'altres ginebres, Gin Gold 999.9 s'obté l'alcohol base de la mateixa destil·leria, en què es porta a terme tot el procés. Després d'obtenir aquesta base d'alcohol a la primera destil·lació, es duen a terme dues destil·lacions més amb la finalitat de perfeccionar la seva qualitat i, finalment, es porta a terme una destil·lació i una infusió amb els diferents productes botànics.\nTot el procés té lloc en alambins que han estat part de la destil·leria durant segles i part del procés encara es fa en l'alambí d'or que va inspirar aquesta ginebra feta a mà amb afecte, obtenint el producte perfecte en cada destil·lació.\nA part del ginebre, s'utilitzen altres productes botànics per crear aquest destil·lat únic i diferent: mandarina, ametlles, gingebre, flors de color violeta, coriandre, arrel d'Angélica, escorça de càssia, violeta de genciana, rosella i vainilla.\nA principis del segle XX, es van dur a terme nombrosos treballs d'excavació a la regió d'Alsàcia, en els quals es trobaven antics objectes de valor. Entre ells, hi havia un alambí d'or, que es va posar a la venda.\nUn d'aquests compradors va ser un destil·lador aficionat, un home que immediatament es va enamorar d'aquest alambí d'or. Aquest home havia passat anys de la seva vida buscant el destil·lat perfecte, un elixir tan valuós com el material de l'alambí d'or que acabava de comprar.\nFinalment va crear una ginebra amb records a mandarina i un delicat record de vainilla i ametlles. Va anomenar a aquesta beguda Gold 999.9 ja que considerava al seu líquid l'or més pur.\nD'aquesta manera va néixer aquesta ginebra tan especial. Una ginebra molt diferent a qualsevol altra i l'única destil·lada en un alambí d'or.\nAvui en dia, Gold 999.9 encara es fa en una petita destil·leria situada entre les fronteres d'Alemanya, França i Suïssa, en un petit poble a Alsàcia. Part de la recepta segueix sent un secret, però està fet de la mateixa manera que fa un segle.\nNota de tast Gin Gold 999.9\nTast a la vista Color pàl·lid. Tast al nas Presenta una aroma complexa en la qual destaca la resina (ginebre), els cítrics (mandarina), les flors fresques (violeta i rosella), les espècies (gingebre i coriandre) i les aromes balsàmiques (ametlles i vainilla) que es barregen amb l'arrel d'Angélica. Tast a la boca Destaca un delicat toc de ginebre en el fons a través del qual la mandarina i les flors fresques notes emergeixen amb força per equilibrar un bon final a ametlles i vainilla.


La mirada infantil és la protagonista d’ “Absències i Presències, de Joanpere Massana\nLa proposta forma part del projecte “Diàlegs amb la Casa Duran”, que enguany enceta un comissariat pedagògic a càrrec de Glòria Jové\nL’artista Joanpere Massana ha presentat aquest dijous la mostra Absències i presències, una aproximació a la Casa Duran i Sanpere de Cervera a través de la mirada d’un nen.\nMassana estableix fins a vuit intervencions evocant, dialogant o contradient la funció dels diversos espais de la casa. Així l’artista, influenciat per la mirada curiosa i creativa dels nens, trenca amb els tons ocres i monocromàtics d’aquests espais i els dóna una nova dimensió on els objectes, els colors, els símbols i la llum prenen el protagonisme.\nAquesta iniciativa forma part del projecte Diàlegs amb la Casa Duran que el Museu Comarcal de Cervera va impulsar ja fa un any, amb l’objectiu d’establir converses entre el patrimoni del passat que representa la casa museu amb la contemporaneïtat i el llenguatge artístic.\nCom a novetat, el projecte enceta un comissariat pedagògic a càrrec Glòria Jové, una proposta que ha estat escollida per la Generalitat com a iniciativa pedagògica pilot a les escoles de la Segarra.\nAmb la inauguració d’ Absències i Presències, Cervera ha encetat la 41 edició de la Isagoge dedicada enguany a les arts, amb l’organització de més de 30 activitats fins al pròxim 22 de setembre.


Hunan Xiangfu Xindu Hotel Changsha Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.264,Guitang Road,Yuhua District, Yuhua, Changsha, Xina, 410007 - Veure al mapa\nBarri Yuhua Centre de Changsha Furong Furong\nSituat a Yuhua, Hunan Xiangfu Xindu Hotel és el lloc perfecte per gaudir de Changsha i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hunan Xiangfu Xindu Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcacotxes, servei d'habitacions.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hunan Xiangfu Xindu Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Changsha.


- Pure Energy\t29/12/2016 Actuacions en benefici de la mobilitat a la xarxa de transport públic\tL’Ajuntament de Sant Quirze està duent a terme aquests dies algunes actuacions relacionades amb la mobilitat al municipi, gràcies a la subvenció anual de l’AMTU (Associació de Municipis per la Mobilitat i el Transport Urbà). Concretament, es tracta d’obres en relació amb els itineraris d’autobús i el seu mobiliari.\nAl mes de novembre ja es va realitzar la construcció d’una plataforma a l’avinguda d’Egara 89, per facilitar l’accés a l’autobús per part de les persones usuàries. Un punt en què l’estacionament de vehicles dificultava l’espera i l’accés del transport públic. La plataforma forma part dels canvis i millores que es volen assolir en la línia de connexió amb Terrassa (Sarbus). L’empresa Fertrés va ser l’encarregada d’executar l’obra. Ara, i abans de finals d’any, Interoad treballa en el repintat i millora de la senyalització horitzontal de les parades d’autobús de tot el municipi. Una tasca que es fa de manera anual, i forma part de les actuacions de manteniment. També es preveu la col•locació d’una nova marquesina a la parada del Camí del Mas-Morisques per part de l’empresa Proseñal.\nFinalment, l’empresa Structural està treballant en la col•locació dels laterals de les dues marquesines que hi ha al carrer Estrella, al Poble Sec. Una actuació que respon a una antiga demanda veïnal.\nLa subvenció de l’AMTU també ha permès la creació d’una plataforma a l’avinguda d’Antoni Gaudí, 89. L'empresa encarregada d'executar el projecte ha estat GICSA.\nL’import total de les actuacions és de 19.125 euros.


DERROTA EN UNA SETMANA ATÍPICA - Club Bàsquet TarragonaClub Bàsquet Tarragona\nHome / Base / DERROTA EN UNA SETMANA ATÍPICA\nDERROTA EN UNA SETMANA ATÍPICA\nBase 1 d'abril de 2015 , by CB Tarragona Sense comentaris a DERROTA EN UNA SETMANA ATÍPICA 47\nEL JM1B PERD CONTRA CONSTANTI EN UNA SETMANA ATÍPICA (66-69)\nDissabte pel matí els del JM1B rebíem al Constantí al Serrallo, després d’una setmana atípica, per que 8 dels nostres van estar fora de viatge amb l’Institut i només van poder entrenar Divendres. També influïts per varies baixes: Vico, Borrell, Pujol i Ibort, no ens van poder ajudar. Tot i així, coneixent-nos capaços de competir contra qualsevol equip si fem les coses bé.\nEl primer quart, comença amb un intercanvi de cops, amb un Constantí molt encertat des de la línia de 3 punts, amb 3 triples de 3 intents. Per acabar amb empat a 18 punts.\nAl segon quart, seguim amb el mateix ritme, sense que cap dels dos equips aconsegueixi grans diferències. Els nostres jugadors exteriors fan una gran feina i podem recuperar pilotes per acabar senzill. Constantí aconsegueix marxar amb 1 punt d’avantatge al descans, 32 a 33.\nEl tercer quart, és nostre de principi a final i només concedint algunes segones opcions al rival no ens permeten marxar en el marcador. Acabem el quart 52 a 48, amb 4 punts d’avantatge.\nAl darrer quart, sortim molt endollats i tot i no aconseguir una diferència important, seguim per davant fins a 2 minuts pel final. Amb un 65 a 64 al marcador, intentem canviar el ritme, com ja havíem fet en algun altre moment del partit situant-nos en defensa zonal, però la jugada no ens surt bé i Constantí es posa per davant amb un triple, 65-67. En aquests darrers 2 minuts, ells només poden anotar de tirs lliures però nosaltres tampoc estem encertats. Sacant del nostre camp, amb 3 avall i restant 5 segons, tenim encara opcions d’empat, demanem temps mort i buscarem la nostra darrera opció des dels 6,25, però no ens surt bé i Constantí recupera la pilota. Acabem amb un resultat final de 66 a 69.\nVull reconèixer la gran feina dels 9 jugadors que varen participar a l’encontre, tot i les adversitats seguim sent un EQUIP i la nostra actitud a la pista així ho demostra. Ànims nois, ànims JM1B!!!\nAnotació: Gibert 9/ Llorca 11/ Ávila 2/ Rodríguez 16/ López 2/ Piñol 2/ Juan 5/ Ramírez 9/ Hidalgo 10\n« Previous Article "EL BÀSQUET M'HA FET CRÉIXER COM A ESPORTISTA I PERSONA"\nNext Article » DERROTA AJUSTADA DEL JM2B


El Baskonia es presenta en gran i l'Herbalife no té opció amb el Fenerbahçe - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nredacció/agències 12.10.2018 | 23:38\nJayson Granger va liderar la victòria dels vitorians eurolliga\nJayson Granger va liderar la victòria dels vitorians\nCara i creu en la jornada d'ahir per a dos dels quatre equips espanyols de l'Eurolliga. El Kirolbet Baskonia, de Pedro Martínez, va debutar per la porta gran amb un gran triomf a la pista del Zalgiris lituà (79-87), mentre que el debutant a la competició, l'Herbalife Gran Canària, de Salva Maldonado, va pagar la seva la inexperiència a la pista del totpoderós Fenerbahçe turc (97-72).\nEl conjunt de Vitòria va començar aquest divendres amb bon peu a la màxima competició continental, amb una segona meitat molt seriosa defenisvament. Tot i que els locals van marcar un llistó molt alt d'intensitat, l'equip basc va igualar la proposta i va acabar superant el conjunt de Sarunas Jasikevicius amb una sòlida defensa, que va estar acompanyada per tres triples anotats de manera consecutiva per l'uruguaià Jayson Granger, a l'inici de l'últim període, que van acabar per trencar un duel igualat fins aleshores.\nEl base uruguaià, amb 21 punts de valoració i cinc triples, va ser un dels més destacats d'un duel en què cinc baskonistes van superar la desena de punts. Pel que fa als lituans, el director de joc Nate Wolters va estar massa sol i va arribar als 27 punts de valoració.\nD'altra banda, l'Herbalife Gran Canària es va topar amb la contundència del subcampió de la temporada passada. El conjunt dirigit per Zeljko Obradovic va dominar el partit de principi a fi amb un pletòric Jan Vesely, autor de 19 punts i 11 rebots, ben acompanyat de Nikola Kalinic, autor de 16 punts i 24 crèdits de valoració. Per part dels canaris, Evans i Pasecniks van ser els millors, amb 13 i 12 punts, respectivament.\nEl Barça reprèn el camí de la victòria derrotant un Fenerbahçe molt dur.\nEl Barça asfixia el Maccabi a la segona meitat i l'apallissa.\nEl Barça apallissa un Fenerbahçe de rebaixes i pren el lideratge al CSKA.


Crònica, vídeo i fotos del segon ‘Entre Bambolines’ sobre ‘L’art de la comèdia’ – #AsSocPerla\nCrònica, vídeo i fotos del segon ‘Entre Bambolines’ sobre ‘L’art de la comèdia’\nEl dia 4 d’abril va tenir lloc, a la Biblioteca de Catalunya, l’última sessió del cicle ”Entre Bambolines”. Aquesta vegada, la cua per entrar era impressionant. Vam ser més de 200 persones! Quin goig feia la sala, plena de gom a gom.\nEn Lluís Homar, en Joan Carreras i la Mar Ulldemolins ens van parlar de L’Art de la Comèdia, d’Eduardo de Filippo, que va dirigir el mateix Homar i que es va representar (i va fer molt de soroll) al TNC la temporada passada. He de confessar (em fa una mica de vergonya dir-ho, francament) que no hi vaig anar. Vaig badar, em passa sovint, què hi farem! Tot i així, va ser una sorpresa passar-m’ho tan bé malgrat no haver-la vist. Però és normal, estem parlant del gran Lluís Homar (que em fascina)… I ho és molt de gran, no només per ser un magnífic actor- “un monstre teatral” (com diu un company d’#AsSocPerla)-, sinó per la seva presència, la seva veu i la seva simpatia.\nEn Lluís va començar dient que no sabia ben bé què farien, però que fos el què fos, ho faríem entre tots. Tot seguit va llegir un fragment del text amb què ell mateix, com a actor, començava l’obra i va explicar que d’aquest pròleg és precisament d’on surt l’aposta que van fer per treballar aquesta obra tan brillant de De Filippo.\nEl fragment parlava de l’espai teatral fictici on havia de tenir lloc l’obra que, s’entén, havia de ser representada (aquí la sorna i la ironia d’Homar, comparant aquest petit espai que s’estava dibuixant, amb el gran escenari del TNC). Això va donar peu a qüestionar si l’ampul·lositat escenogràfica, els grans escenaris, calen per poder tirar endavant una gran aposta teatral. Les sales de teatre “han de tenir ànima” deia, i ben segur que un espai tan gran com el del TNC, ho fa tot més difícil: “el teatre sense ànima és només teatre ben fet i els qui ens agrada el teatre necessitem sempre alguna cosa més”.\nTambé es va parlar de “la màgia del teatre” i de “la crisi del teatre” i es va reflexionar sobre com, potser, aquesta crisi, que tan greument ha colpejat les arts escèniques, ha servit perquè aquesta màgia, encara ho sigui més, de màgica; ja que obliga a treballar més la imaginació i ens apropa més a l’essència del teatre.\nEn resum: l’obra és un homenatge immens al joc del teatre i a com aquesta mentida del teatre es pot convertir en una gran veritat. Una veritat única i meravellosa.\nA partir d’aquí, ens van parlar de coses més pràctiques i d’anècdotes divertides. La Mar i el Joan ens van explicar com van treballar el seus personatges, com els van cuinar. També tots tres van coincidir en que el més bonic del teatre són els assajos i que el més difícil és fer la funció cada dia, precisament pel perill de perdre aquesta ànima de què abans parlàvem, de mecanitzar-ho. El fet de repetir cada dia el mateix és molt difícil i no et pots relaxar perquè el públic, que és diferent cada dia, necessita que allò que veu, que allò que està passant allà, sigui extraordinari i únic.\nL’acte va acabar, després d’una hora i una mica més i de força participació del públic, que va fer moltes preguntes, amb una lectura d’un petit fragment del final de l’obra. Grans aplaudiments.\nEsperem que el cicle “Entre Bambolines” no s’acabi aquí i tingui continuïtat, perquè és fantàstic.\nSòcia num. 18\n← Taller LLEGIR L’ESPAI amb Oriol Broggi, una activitat exclusiva per als socis d’ #AsSocPerla!\nLa Seca ens proposa el mag Hausson →


Els amants volàtils – Isidre Grau\nPublicada per Edicions Proa (2011)\nSi tenim tantes ganes d’estimar, per què espatllem les històries d’amor?\n-L’experiència íntima d’una última aventura amorosa, de final dolorós i incomprensible, que una dona madura explica a l’amic escriptor.\n– La ficció que inventa l’escriptor sobre les relacions entre dos amants imaginaris que no acaben de trobar el seu punt.\n-Les vivències personals de l’escriptor durant l’estiu que s’ha dedicat a escriure, mentre el seu entorn personal entrava en descomposició.\nAlgunes preguntes que corren per dins:\nNingú nega la vella aspiració a estimar i ser estimat, però el que fins ara era un mecanisme instintiu, transparent, s’ha tenyit de contradiccions. Relacions inestables, fragilitat dels compromisos, intoleràncies… No serà que hi estem posant massa entrebancs, al kit de la vida?\nL’amor, un sentiment meravellós mentre no cau en estat de sospita. Com és que són tan infinites les maneres de viure’l com de fer-lo malbé?\nPrimer capítol de Els amants volàtils\nAltres fragments de Els amants volàtils\nPrimer capítol de “Els amants volàtils”\nElla va dir no, conte del “El dia de l’incident”


Sandra Gómez sobre el PAI Benimaclet: "No vaig veure el logo de l'Ajuntament de València per cap part en la proposta de Compromís" | Valencia Extra\nSandra Gómez ha manifestat el seu desacord amb la presentació del projecte per al barri per part de Compromís en el dia d’ahir, el que ha tibat més la corda entre els dos grups municipals\nAhir, Compromís va traure a la llum la seua proposta per al desenvolupament de Benimaclet fins a la ronda nord, un projecte que difereix de manera absoluta amb la qual va presentar el PSPV. Sandra Gómez, la vicealcaldessa de l’Ajuntament de València, ha manifestat el seu desacord amb tal actuació per part del partit de Joan Ribó: “Ahir vaig veure que es va presentar en la seu de Compromís un projecte que té el logo de Compromís. No vaig veure el logo de l’Ajuntament de València per cap part“.\nLa polèmica pel PAI de Benimaclet entre el PSPV i Compromís es porta allargant durant més de dues setmanes, la qual cosa ha fet que la tensió entre tots dos grups polítics s’hi haja tensat. Ahir al matí, el vicealcalde Sergi Campillo (Compromís) i una diputada de les Corts de Compromís van explicar en una roda de premsa la seua proposta com a nou model per al barri. Sandra Gómez, sobre aquest tema, acusa els seus socis de govern per no haver-se dut a terme un “procés de participació ciutadana“. En la mateixa línia, Gómez denuncia la falta de pacte i diàleg entre tots dos grups: “ho va presentar un assessor de Compromís, una diputada de Compromís, un regidor de Compromís i en la mateixa seu de Compromís”, explica.\nLa portaveu del PSPV a l’Ajuntament de València sosté que “les coses a l’Ajuntament es fan d’una altra manera: respectant el treball de tots els serveis i demanant tots els informes”. I és que no és la primera vegada que es donen episodis de tensió entre els dos grups municipals, el cas de l’EMT, el desacord entre Grezzi i Sandra Gómez respecte a la restauració de les places de València o els carrils bici, per exemple.\nGómez ha parlat del Gran Corredor Verd com un pla que demostra la manera “rigorosa i seriosa” de com s’han de fer les coses. En eixe sentit, explicava: “El projecte que nosaltres plantegem des del corredor verd és un projecte que es desenvoluparà no durant mesos, durant almenys dos o tres anys. Perquè són projectes molt complexos, que no es resolen per un assessor durant uns dies o en unes setmanes per a donar una reposada política”, criticant l’actuació de Compromís d’ahir.\nSandra Gómez: “Tensions dins del mateix Govern Valencià no és el que la ciutadania vol enmig d’una crisi sanitària”.\nDesprés de diversos episodis de desacords i incomunicacions entre Compromís i PSPV, Sandra Gómez considera que les tensions han d’apaivagar-se. “Per a nosaltres l’important era centrar els esforços del govern en la lluita contra la crisi sanitària”, explica la vicealcaldessa. No és ara un bon moment, enmig d’una crisi sanitària que fa que “tota la nostra economia local estiga tancada” i en el qual les xifres toquen “el centenar de morts diaris en la Comunitat”, afig. “No és el que vol ni el que espera la ciutadania“.\nA més, concloïa dient: “Simplement que no és adequat ni convenient. Per tant, des de la nostra direcció de partit marcarem els temes que realment sí que importen a la ciutadania hui dia, és a dir, els temes que tenen a veure amb la crisi sanitària”. Així doncs, convidava al diàleg i a un horitzó d’acords en futurs projectes amb l’altre grup de la coalició del Rialto.


Andrea Robles és molt negra i criminal: 2013\nEstem al club de lectura de novel·la negra de la biblioteca Tamarit d'Oliva.\nAgraïts a les xiques de la biblio, i als participants, comencem amb una bomba, 1280 Ànimes de Jim Thomson.\nUs deixe l'enllàç\nPublicat per Andrea Robles a 11:27 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEntrevista en el Levante\nEl Levante de La Safor s'ha fet ressò de la selecició del meu relat "El body de la Marylin" en l'antologia de Relatos Pecaminosos. Toni Casanova m'ha fet una magnífica entrevista que heu de llegir. Ací us deixe foto per què la mireu.\nPublicat per Andrea Robles a 5:15 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nLa ressenya La Vida, en negre de Rosa Mora del Quadern del País dels relats que integren la col·leció Crims.cat 2.0 és bastant elogiosa. Hem de celebrar aquest excel·lent altaveu divulgatiu i felicitar-nos els autors i especialment els coordinadors, Àlex Martin Escribà i Sebastià Bennasar, per crear la col·lecció més potent de novel·la negra en català a l'editorial Alrevés.\nPublicat per Andrea Robles a 9:35 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEl Quadern de El País parla de nosaltres.\nEl Quadern de El País, celebrant l'apertura de la Fira del Llibre de València, ha preguntat a Maite què és per a nosaltres l'escriptura i les dèries que hi tenim.\nAmb Andrea Robles hi han participat, Núria Cadenes, Anna Moner, Esperaça Camps, Raquel Ricart, Pepa Guardiola, Carme Miquel, Marcè Climent, Elvira Cambrils, Maria Jesús Bolta i Àngels Moreno.\nUn deliciós reportatge sobre la creació de les escriptores al País Valencià.\nSi voleu llegir-lo punxeu ací\nPublicat per Andrea Robles a 11:21 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPresentació Crims.cat 2.0 a Ca Revolta, València\nEl dilluns 22, a les 7,30 a Ca Revolta presentem el recull de relats d'autors dels Països Catalans Crims.cat 2.0, segon lliurament de la sèrie, on tenim el gust de participar amb un relat ben negre. L'inspector Jordi Lleonard intentarà esbrinar un assassinat amb implicacions polítiques i l'ombra sempre omnipresent de la corrupció. Serà un veritable luxe compartir taula amb Xavier Aliaga, Juli Alandes i el director de la Col·lecció Crims.cat de l'editorial Alrevés, Àlex Martín Escribà, alma mater dels negrots més negrots. Us esperem.\nPublicat per Andrea Robles a 11:08 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nCollita del 2012, segons La Biblioteca de la Bòbila, especiatlitaza en novel·la criminal\nNo he pogut estar de posar-vos el link a un treball indispensable per fer una repassada a la producció de novel·la negra de 2012. La Biblioteca de La Bòbila d'Hospotalet del LLobregat, amb l'espenta de Jordi Canal, n'ha fet una feinada excel·lent. Punxeu ací\nPublicat per Andrea Robles a 8:53 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nCollita del 2012, segons La Biblioteca de la Bòbil...


Lloc per rentar l'autocaravana - Totcàmping\nLloc per rentar l'autocaravana\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51785\nDavant de casa ho tinc molt difícil i complicat (a part que les ordenances municipals crec no ho permeten) rentar l'autocaravana per fora.\nPer això, sabeu d'algun lloc on es puguin dur a rentar més o menys bé pel Vallès?\nJo sols sé de LLevant Park a Parets.\nHi ha un parell de box amb rentat a pressió amb llança per a camions. He vist que tenen una passarel·la lateral aixecada un metre amb la que espero es pugui arribar al sostre.\nHe sentit parlar que hi ha llocs amb els "rodillos" típics, però per a rentar autobusos. Aquí potser seria factible,\nI un altre tema pel que fa al rentat a un d'aquests llocs. Els que hi aneu, tapeu les reixetes d'aireació de la nevera i porta d'accés?\nHavia pensat de posar un plàstic temporal que les tapés enganxat amb cinta de carrosser.\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51786\nHola, a L´Alba Caravaning que esta a les Franqueses, entre Granollers i Cardedeu hi ha un Area amb vuidat de grises i negres i un lloc on rentar l´auto amb monedes de 1 euro. Te pasarela bastant elevada que pots arrivar a tot el sostre.\nLa pega es que es nomes aigua freda a presió, sense sabó ni res, Pero pots fer servir el lloc per netejar tota la AC , omplir d´aigua etc sense prese, es aqui:\n08520 La Roca del Vallés, Barcelona\nJo abans anava a "la ballena" ara es diu AUTOLIMP24H a Granollers pero quan veuen que no fas servir la llança, ja miren si has acabat, tambe hi ha pasarela i m´agrada perque la ultima esvendida la faig amb aigua desmineralitzada y el secat el faig "al viento" a 110 per la autopista... je je je\nLa de Granollers es aqui:\nAvinguda d'Europa, 11, 08401 Granollers, Barcelona\n** No tapo res, ni nevera, ni porta ni reixa del butano. Nomes miro de enfocar la llanç cap avall com si plogues, mai de front.\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51787\nMerci BIGMYCH !!!\nDonaré un tomb per aquest dos llocs que indiques.\nSempre és bo tenir diferents possibilitats, alternatives, etc...\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51788\nBueno Jordi, si descubreixes algún altre lloc als alrededors, ho pots compartir tambè aqui.\nVinga! Salut i Km\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51789\nA St Fost hi havia un lloc. Fa temps que no hi vaig, no sé si està igual.\nLavaloTodo.net, Area Sant Fost\nÀrea Serveis, Carrer de Barcelona, 180, 08105, Barcelona\n680 54 72 54\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51790\nA l'entrada de Santa Coloma de Farnês (a ma esquerra) hi ha un taller i botiga de recanvis que tenen tunel per rentar camions I un noi que per uns 30 euros ens ha rentat varies vegades la AC amb el xarter a presió. La AC ha quedat molt neta, però hem de tenir cura de posar algun plàstic sota les claraboies si no estem segurse que son estanques del tot ja que pot entrar una mica de aigua bruta amb la presiò de l'aigua.\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51792\nA Montcada i Reixac, a tocar de la C17 hi ha un renta cotxes on hi ha un espai per autocaravanes amb passarel·la. Auto Carrer Can Milans, 26\nHi anem sovint. La pega, és que la màquina traga monedes a la velocitat de la llum...\nAlgú ha provat una empresa que te la venen a rentar "a casa"? Em sembla que es deia camper-net.\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 9 mesos\t#51801\nEn Parets del Valles, hay una gasolinera y zona de camiiones, donde hay autolimpieza, tando de coches, como de AC, con rampa elevada.\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 8 mesos\t#51802\njo anava a dir la que apunta Nouespai, així que només anotaré ubicació per si interessa:\n(està al costat del McDonalds)\nI sobre reixetes de nevera i altres zones sensibles( claraboies, finestres, etc) procuro no acarnissar-me amb la llança per no dir que les evito i després hi passo un drap amb aigua i sabó.\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 8 mesos\t#51811\nNosaltres no som de la zona del Vallés i no en coneixem cap per la zona.\nPerò si hi ha algú de la zona del Garraf, al neteja cotxes que hi ha a dalt del Polígon les Pruelles (urbanització Mas Alba, Sitges) hi ha una plataforma alta amb llança. Jo hi he anat 1 vegada i em falta una mica d'alçada a la plataforma per arribar bé a dalt del sostre.\nLa ubicació és aquesta:\nAvinguda Camí Pla 31, 43, 08870 Sitges, Barcelona\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 8 mesos\t#51845\nVaig prenent nota de les diferents opcions que heu anat comentant... Gràcies!!\nPer la meva part, comentar que abans de marxar de vacances vaig anar a l'opció que havia proposat jo mateix de Llevant Park a Parets de Vallès i us dono la meva impressió:\nAccés fàcil, ja sigui des de la C17 directament com des de dins el municipi.\nSi no recordo malament, dues places on podem rentar ACs simultàniament.\nHi ha dues llances d'aigua a pressió a cada lloc, a dreta i esquerra.\nEls passos elevats també estant a dreta i esquerra.\nHi ha diferents opcions de rentat: sols aigua, aigua i sabó, desmineralitzada i algues coses més que no recordo.\nLes monedes s'engoleixen que dona gust (imagino que com a tot arreu)\nEl més fotut per a mi. Les rampes laterals no son prou altes com per poder rentar correctament el sostre\nL'espai lateral on pots estar amb la llança rentant l'AC no és massa gran i fa que sigui poc còmode\nA la propera, provarem un dels altres llocs comentats a veure què tal.\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 8 mesos\t#51851\nJordi, prova la del Area de autocaravanes de L´Alba que vaig possar, la plataforma es prou alta i arrivaras a tot arreu del sostre, apart tenen dos raspalls llargs. La pega es que nomes es aigua freda i sense sabó, pero amb un Fairy es renta la mar de be.\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 8 mesos\t#51856\nLa majoria de benzineres de l’àrea de Guissona tenen llança per Camions i solen ser d’aigua calenta a mes el gasoil està be de preu\nEl següent(s) usuari(s) van donar les gràcies: nouespai, merce67, jordimt, BIGMYCH\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 7 mesos\t#51930\nBuscant buscant he trovat aixo:\nParlan d'autocaravanes, no se que pensar i si provar-ho o no\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 7 mesos\t#51932\nNo sé si aquesta gent ho farà bé o no però hi ha unes quantes faltes ortogràfiques a la web que fan mal als ulls .\nDe totes formes, a mi em faria cosa ficar-la en un túnel pel tema de les reixetes de la nevera i la placa solar.\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 7 mesos\t#51940\nPer el que dius segur que ho renten amb aigua geminada i no amb aigua osmotitzada. Ja,ja\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 7 mesos\t#51946\nJo l’havia portat alguna vegada a un túnel de rentat automátic a Ripollet, situat al costat d’una benzinera Repsol.\nCR B-141, 0,430, 08291 Ripollet\nEl raspall superior el regula en alçada un operari, que l’aixeca quan pasa sobre l’antena de ràdio i la de TV.\nSi no recordo malament, no hi ha assecador.\nLloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 7 mesos\t#51959\nI per les reixetes de la nevera i l'extractor de fums de la cuina, no us entra aigua si el passeu per un túnel de rentat?\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 7 mesos\t#51962\nHola, soc de Ripollet i rarament veig rentar algún vehicle i menys AC´s, com diu el company, NOUESPAI entrara aigua per las reixetes si o si. Home si portes la AC molt "guarra" potser, pero la bruticia es possa mes al sostre i amb un bon respall i un bon "manec" + KH7 tot net i polit... je je je\nRe:Lloc per rentar l'autocaravana\tfa 2 anys 7 mesos\t#51965\nHola, jo la rento a l'Esclat de Malla. Fins i tot tenen un lloc amb una plataforma elevada per arribar bé al sostre


bloGuejat: d’agost 2016\nEls invisibles gens de la intel·ligència\n[Publicat a El Periódico, 4/10/14]\n«Al meu veí li va funcionar»\nLa lluita contra el perillós atractiu de les pseudociències a vegades pot semblar fútil. Per molt que avanci el coneixement humà i per molt culta que sigui una societat, sembla que mai deixarem de ser vulnerables al cant de sirena del pensament màgic, sobretot en moments crítics. Ja ens podem escarrassar apel·lant al sentit comú, que les promeses dels qui poden fer-ne sense haver de demostrar resultats sempre guanyaran la partida a la rigidesa necessària del raonament científic. És normal que quan algú busca urgentment resultats, se senti temptat per la possible solució immediata, per molt inversemblant que li sembli, en lloc d'esperar un veredicte (sovint negatiu) fruit d'hores d'investigacions. És tan normal com absurd, i hem de mirar d'evitar-ho.\nL'objectiu d'aquest article no és denunciar, una altra vegada, com ens enganyen, com els mitjans col·laboren en l'estafa donant veu als farsants, o com professionals amb un títol en principi respectable se salten sense miraments la barrera de l'ètica. Això, per sort, ho fan regularment divulgadors com en Daniel Closa, en Jesús Purroy o en J. M. Mulet, entre molts d'altres a casa nostra. Busqueu els seus noms a internet el proper cop que us vulguin vendre aigua amb sucre per curar tots els mals i trobareu prou arguments per prendre una decisió intel·ligent. El que volia comentar és aquell fenomen de «al meu veí li va funcionar», màxima que se suposa que ha d'atorgar fiabilitat a qualsevol producte i que s'usa massa sovint per justificar l'eficàcia d'un tractament alternatiu. El cas recent d'un amic il·lustra per què no hem de caure en el parany de creure'ns-ho.\nUn dia, aquest amic va començar a tenir uns mals de cap severs que no se li n'anaven amb res. Preocupat, va demanar hora al metge. Després de provar sense èxit uns quants fàrmacs durant setmanes, aquest va enviar-lo a un especialista per descartar que no hi hagués res de greu. Per sort, no era el cas. El diagnòstic final va ser de mal de cap diari d'origen desconegut que resistia totes les intervencions. El meu amic estava content de no tenir un tumor, però desesperat perquè la cosa no millorava amb res. El metge li va dir que l'únic que podia fer era esperar que passés i li va donar una sèrie de recomanacions per minimitzar l'impacte del dolor.\nUna persona, sens dubte ben intencionada, va suggerir llavors al meu amic que provés un curandero que coneixia que equilibrava els txakres, o una cosa similar, que no hi perdia res per provar-ho. Ell em va preguntar què em semblava la proposta. Jo li vaig demanar si creia en aquestes coses. Quan em va dir que no, vaig recomanar-li que s'estalviés el temps i els diners. Les teràpies d'aquesta mena només funcionen a través de l'efecte placebo, una important (i ben real) reacció psicològica que, malgrat que no s'ha de menysprear mai, té unes limitacions evidents. En casos de dolor crònic, pot tenir un impacte positiu en l'estat general, però llevat que hi dipositis una fe cega és poc probable que vegis cap millora. Així doncs, va declinar l'oferta i va armar-se de paciència. En qüestió de poc temps el mal de cap va començar a remetre i ara està molt millor. Com en moltes altres malalties, possiblement no sabrem mai què la va desencadenar ni com es va solucionar.\nPerò ¿què hauria passat si el meu amic hagués anat al curandero? És probable que tant ell com la persona que l'havia recomanat haguessin cregut que la història dels txakres havia funcionat, encara que no tingués cap explicació lògica, quan òbviament no hauria tingut res a veure amb la curació. Una experiència positiva, personal o propera, fa que la gent tregui conclusions precipitades, i això és un error. Una relació causa-efecte és molt fàcil d'inferir però molt difícil de comprovar. Els científics tardem anys a poder demostrar si existeix o no, i aquest és un pas que no ens podem saltar si no volem caure en paranys com els de l'exemple.\nQuan algú recomana un tractament recolzant-se en anècdotes puntuals, l'instint ens hauria d'empènyer a valorar-ho amb escepticisme, en lloc de deixar-nos enlluernar pel geni que ha de convertir els nostres desigs en realitat. Amb la quantitat d'informació que tenim a l'abast avui en dia, no hi ha excusa per no investigar si una afirmació està avalada per estudis seriosos. En absència de dades obtingudes amb mètodes rigorosament dissenyats i controlats, l'única manera que coneixem de treure l'entrellat de les coses, la millor resposta serà sempre «no, gràcies». Si tenim això present, haurem desactivat una de les armes més habituals dels venedors de fum i estarem preparats per entendre que la ciència és tan poderosa precisament perquè sap mantenir els peus a terra\n[Publicat a El Periódico, 12/7/14]\n[Publicat a El Periódico el 29/11/14]\nUna de les coses que ens fa únics als humans és la capacitat d'usar el llenguatge per comunicar-nos. Cap altre animal en aquest planeta pot fer-ho. N'hem parlat altres vegades: a part de la seva utilitat com a eina, el llenguatge ens ha permès evolucionar, ha donat forma a les nostres societats i, en el fons, ens ha fet com som. Si ho portem a les últimes conseqüències, podríem certament creure que els límits del llenguatge són també els límits del nostre món, parafrasejant la màxima de Wittgenstein. És per tot això que l'estudi del llenguatge, tant des del punt de vista històric com del científic, sempre ha despertat molt d'interès, sobretot pel que fa als seus misteriosos orígens.\nNo està del tot clar en quin moment vam començar a crear paraules. Com que no hi ha cap prova documental que hagi sobreviscut fins als nostres dies (les gravadores són un invent modern, per desgràcia), tot el que podem fer és hipotetitzar. Hi ha científics, per exemple, que creuen que més de dos milions d'anys enrere, els primers humans ja havien desenvolupat alguna mena llenguatge rudimentari. Altres diuen que això no va passar fins molt més tard, potser fa només 50.000 anys, en ple Paleolític Superior, quan els cromanyons estaven a punt de començar a estendre's per Europa. Si realment fos d'aquesta manera, voldria dir que abans hauríem inventat l'art (les primeres restes artístiques tenen uns 70.000 anys d'antiguitat), fet que no deixa de ser curiós.\nPotser podríem definir millor els inicis del llenguatge si entenguéssim quina necessitat concreta ens va empènyer a crear-lo. Si ens basem en els principis de l'evolució, que ens diuen que en biologia aquests canvis tan importants no solen ser accidentals, podem aventurar que la selecció natural hi deuria tenir alguna cosa a veure. És a dir: si el llenguatge s'ha consolidat com a part essencial de la nostra espècie és perquè deuria proporcionar-nos algun avantatge a l'hora de sobreviure. Això és el que pensen un grup de psicòlegs de la Universitat de Califòrnia, a Berkeley, dirigits pel doctor Thomas Morgan. En un article publicat la setmana passada a la revista Nature Communications, proposen que el llenguatge podria haver sorgit per la necessitat d'explicar als nostres congèneres com fabricar utensilis de pedra, una habilitat revolucionària que ens va permetre començar a fer passes de gegant fa un parell de milions d'anys.\nEls psicòlegs van dividir una colla d'estudiants en grups. Van ensenyar uns quants voluntaris a fabricar ascles olduvaianes, uns trossos de sílex tallants en forma de petxina que són una de les primeres eines que es coneixen. No és una feina fàcil, perquè cal colpejar la pedra d'una manera concreta perquè quedi ben afilada. Al primer grup, no hi havia cap persona que sabés generar les ascles, només el material necessari i uns quants exemples. Als altres hi van posar un mestre que podia ensenyar a un alumne el que feia: en un grup no es podia comunicar, en un altre podia fer només gestos i al darrer podia parlar per explicar-li el procés detalladament. Quan algú ho aprenia, es convertia en el mestre del següent membre del grup.\nUsant aquesta cadena de transmissió d'informació, van arribar a generar més de sis mil ascles. Com era d'esperar, el grup que no tenia tutor no se'n va sortir gaire bé. Però només mirant tampoc van aconseguir resultats satisfactoris. Tan sols als dos últims grups, on hi havia alguna mena de comunicació entre mestre i alumne, les ascles eren de la mida adequada i prou punxants per ser útils. I concretament, quan s'usava el llenguatge es quadruplicava les possibilitats d'obtenir uns bons resultats. Van concloure que una explicació del boom tecnològic que es va donar a principis del Pleistocè seria que els nostres avantpassats van descobrir la manera d'explicar als seus companys com es construïen les eines, primer a través de gestos i, finalment, amb un llenguatge rudimentari. La producció més efectiva d'ascles seria el que va fer que aconseguissin sobreviure millor.\nNaturalment, aquests experiments tenen la limitació que han estat fets amb voluntaris que han nascut i crescut en un entorn on el llenguatge és bàsic per funcionar. És probable que els seus cervells hi siguin addictes d'una manera que els humans primitius no es podrien imaginar. Deduir a partir d'aquí el que passava a les planúries de Tanzania, on l'Homo habilis produïa les seves ascles, potser és massa optimista, però la hipòtesi no deixa de ser interessant. En tot cas, sembla mentida que una capacitat que va aparèixer per la necessitat de difondre coneixements que ens permetessin avançar, avui en dia es faci servir tan sovint per escampar mentides, odi i ignorància, que tenen just l'efecte contrari.\n[Publicat a El Periódico, 24/1/15]\nAltres coses que he fet aquestes vacances\nA part d'estirar-me a la platja i menjar més del compte, durant les vacances he fet també una miqueta de feina, per no perdre el ritme.\nVaig trobar un moment per passar pel programa Això és Mórdor que presenta Marc Garriga a Catalunya Ràdio. Aquí podeu escoltar com fem una mica de conya amb en Marc a partir d'una sèrie de paraules i frases friquis (a partir del minut 33).\nQuan fas cua per entrar en directe a la ràdio a vegades tens sorpreses agradables. Aquest cop vaig coincidir amb els grans Cels Piñol i Ricard Ibañez, que venien a parlar de jocs de rol. Abans d'entrar vam estar parlant de l'època clàssica dels fanzines, en la que tots tres vam participar d'una manera o altra, i la conversa va derivar en un interessant exercici de política-ficció sobre la independència de Catalunya que algú ens hauria de convidar algun dia a reproduir en directe perquè tenia molt de suc.\nTambé vaig tenir l'honor de participar en una taula rodona com a part d'un curs dels Juliols de la UB que dirigia Amàlia Lafuente. Amb la Imma Monso i l'Isidre Grau havíem de parlar de l'ús del dolor i la malaltia en la literatura, i vam acabar discutint sobre un munt de coses, entre elles l'estat de la literatura catalana en el segle XXI. El debat el vam continuar després en privat tot dinant a la terrassa d'un hotel cèntric, tot un luxe.\nI també vaig tenir temps de trobar-me amb en Daniel Closa, per comentar un projecte que estem fent plegats de cara al 2018, que va començar com una broma al Facebook i aviat es va convertir en una realitat quan els editors van començar a intervenir-hi. Tinc un parell de llibres de divulgació en solitari programats per aquesta temporada tardor/hivern, ja en parlarem més endavant, i el proper serà ja el que parirem a mitges amb en Dan, i que promet ser molt interessant, és clar.\nAcabo el repàs amb uns quants enllaços. Al blog Dreams of Elvex, van fer una ressenya d'El joc de Déu, la meva segona novel·la en solitari, i la van deixar molt bé. El XeXu va fer el mateix amb el tercer volum de Sóc un animal, col·lecció juvenil que sembla que també fa riure els adults. Casualment, en Llort i el Sergi Càmara van anar a parlar aquests dies del mateix llibre a Més content que un gínjol, programa de literatura juvenil i infantil ràdio de la Xarxa.\nAcabo amb una mica de ciència. L'últim article publicat a l'ARA parla de les necessitats metabòliques úniques del nostre cervell, una peculiaritat que ens fa únics entre els primats. I un anunci: el 24 de novembre participaré en un debat sobre els límits de les manipulacions genètiques, el transhumanisme i el futur de la nostra espècie, conjuntament amb l'experta en bioètica Núria Terribas, al cicle Futur(s) que organitza La Caixa al Palau Macaya. Està obert a tot el públic i pinta bé, així que jo de vosaltres m'ho apuntaria a l'agenda.\nEtiquetes: *el joc de déu, *SócUnAnimal, burrades


CITACIÓ PER A LA RENOVACIÓ DEL DNI EN GENER DE 2021 – Ajuntament de La Romana\nCITACIÓ PER A LA RENOVACIÓ DEL DNI EN GENER DE 2021\nPosted on 4 de December de 2020 4 de December de 2020 by Ayto La Romana\nEl proper 18 de gener de 2021 l’Equip per a la renovació del Document Nacional d’Identitat estarà disponible al Casal de la Joventut de la Romana des de les 9:00 fins a les 11:00 hores. Tots aquells que ho necessiten hauran d’inscriure’s prèviament a l’Ajuntament de la Romana.\nEls inscrits hauran d’acudir puntuals a la seua citació, provistos de mascareta, amb l’import exacte en metàl·lic de la taxa corresponent (12 euros) i de forma individual; excepte els menors o dependents, todo això en compliment de la normativa de seguretat per la Covid-19.\nEl dia 19 de genero de 2021 hauran de tornar per a retirar el DNI.\n← PUBLICACIÓ DE LA LLISTA PROVISIONAL DE LES AJUDES AL MATERIAL ESCOLAR PER AL CURS 2020-2021\nPUBLICACIÓ DEL LLISTAT DEFINITIU D’AJUDES DE MATERIAL ESCOLAR 2020-2021 →\nFESTES ALGAIAT 2022\nELS TRUCS PER A SER FELIÇ D’ADRIÁN CARRATALÁ\nLA ROMANA S’OMPLI AQUEST CAP DE SETMANA DE MOTOS I COTXES D’EXHIBICIÓ\nCURS DE NATACIÓ 2022


Pretenien fugir del país en les pròximes hores\nL'arrestat, un home de 30 anys i nacionalitat alemanya, ha sigut detingut en el matí d'avui a la capital malaguenya com a autor material dels trets i, a més, se li imputen els delictes de tinença il·lícita d'armes i omissió del deure socórrec\nEls fets van tindre lloc la nit del diumenge al dilluns en una vivenda de la Urbanització Guadalmina, on, suposadament, s'estava celebrant una festa il·legal\nLa Policia Nacional ha detingut, en el matí d'hui, en la capital malaguenya, a un home de 30 anys i nacionalitat alemanya, com a presumpte responsable de l'homicidi ocorregut la matinada d'ahir a Marbella. Suposadament, la víctima -un home de 40 anys i nacionalitat espanyola- hauria assistit a una festa il·legal en la Urbanització Guadalmina de Marbella (Màlaga). Durant el desenvolupament de la mateixa va rebre un impacte de bala en el coll causant-li la mort. Després de les gestions practicades s'ha aconseguit la detenció del presumpte autor dels trets, al que a més, se li imputen els delictes d'omissió del deure socórrec i tinença il·lícita d'armes. Una segona persona ha resultat arrestada per un presumpte delicte d'encobriment, un home de 28 anys i nacionalitat alemanya.\nEls fets van tindre lloc el passat dia 29 de març, en una vivenda de la Urbanització Guadalmina de Marbella. Pel que sembla, la casa hauria sigut llogada durant el cap de setmana i en la matinada del dilluns, mentre se celebrava una festa presumptament il·legal, un dels assistents va efectuar diversos trets, aconseguint en el coll a un dels participants a la reunió, causant-li la mort.\nEls agents que es van desplaçar al lloc van trobar la vivenda deshabitada descobrint, únicament, el cos sense vida d'un home en una de les estades. Immediatament, van avisar als servicis sanitaris que solament van poder certificar la seua mort.\nDesprés d'àrdues gestions practicades pels agents de la Comissaria de Marbella, en el matí d'hui, sobre les 11:00 hores, s'ha procedit a la localització i detenció, en la capital malaguenya, del presumpte autor material dels trets, un home de 30 anys i nacionalitat alemanya i a un altre home com a presumpte responsable d'un delicte d'encobriment. Les detencions es van practicar amb la col·laboració dels GOES i el Grup d'Homicidis de Màlaga, moments abans que tots dos arrestats intentaren fugir del país.\nLa investigació policial continua oberta, no descartant-se noves detencions.


“La España del Maquis” de José A. Vidal Castaño | CEL\n← La covatella, un canal en l’oblit\nVivaeliana entrevista a José A. Vidal Castaño →\n“La España del Maquis” de José A. Vidal Castaño\nPublicat el 11 d'abril de 2016 per Rafa Desco\nEl maquis, la “guerrilla antifranquista” és encara un fenomen escasament conegut entre el gran pùblic.Ens farà el tema accessible a una majoría de lectors no especialistes en la matèria. “La Espanña del maquis”és una síntesi amena i rigorosa de les històries d’hòmens i dones que no és resignaren a la victòria de Franco i a la repressió de la dictadura.\nMercedes Yusta, professora de l’Université París 8, diu d’aquest treball: “Un llibre necessari, un llibre que no existia encara, a mitjan camí entre la investigació historiogràfica (…) i la no menys rigorosa divulgació històrica.”\nAquesta presentació- conferència és enmarcada dins dels actes que organitza la Regiduria de Cultura de l ‘Ajuntament de l’Eliana en la celebració “85 anys de la II República”.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Cel i etiquetada amb Conferències, Narrativa. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Les aventures de La Mà Negra | El Culturista\nÚLTIMA HORA! La Mà Negra resol els casos del contraban a la Cafeteria La Parada i troba les joies de la família Valldeneu. Però, qui són aquest grup de detectius?\nDe petita era un dels meus llibres preferits. Me l’havia llegit una vegada i una altra i sempre hi trobava històries noves. Em perdia en les seves il·lustracions i m’hi podia passar hores. Per mi era la combinació perfecta: lectura, misteri, interacció… Em sentia una detectiu més de La Mà Negra!\nLa Mà Negra, com diu el titular del diari, són un grup de nenes i nens detectius que es dediquen a resoldre misteris. A cada pàgina del llibre trobes un relat enigmàtic amb una pregunta final. Al costat hi ha una vinyeta il·lustrada pel mateix autor on no falta cap detall i on has de trobar la solució del misteri. Però no s’acaba aquí: quan passes a la pàgina següent continua la història que et porta a un nou relat amb un nou misteri. Si no has aconseguit reoldre’l, no et desesperis! Tens la solució a la pàgina següent!\nADVERTÈNCIA! Si comences a llegir Les aventures de La Mà Negra, t’hi quedaràs enganxat i et convertiràs en un detectiu de primera línia!


Descobreix les defenses\nQuins son els màxims perills que ha patit la badia de Roses? Com s'ha defensat al llarg de la història i quines construccions han permés protegir el port, considerat el millor de la badia per la seva posició estratègica?\nAl castell de la Trinitat i al búnquer del far\nAprendre quins eren els tipus de defenses que s'utilitzaven per protegir la badia de Roses en dos moments diferents: al castell de la Trinitat durant els segles XVI i XVII, i al búnquer del far, al segle XX, durant la postguerra.\nEs pot començar per qualsevol dels dos espais, el castell o el búnquer, que estan connectats per una escala de 120 esglaons. Al castell, s'hi pot visitar tot l'espai interior, on es conserva part del forn i de les cisternes, a més de les troneres i torres de guaita amb les plataformes que s'utilitzaven per col·locar-hi els canons. Amb la nova museïtzació, hi ha molts elements entre projeccions, mapes i maquetes que fan més entenedora la funció defensiva. A l'espai del búnquer, que es conserva perfectament, es pot explicar l'època de la postguerra quan, per la por del govern de l'època a ser atacats pels aliats, es van construir al llarg del Pirineu i la badia de Roses una sèrie de búnquers que formaven part del que s'anomenava la Línia P.\nEls mateixos espais del castell i el búnquer, reproduccions, maquetes, recreacions històriques, filmacions.\nEnquesta per al professorat i l'educadora que fa la visita.


S'ha detingut dos persones, una d'elles com a presumpte autor dels robatoris i una altra, per la receptació de l'material.\nLa Guàrdia Civil d'Alacant ha recuperat més de 850 palets de fusta i de plàstic, prèviament sostrets, i valorats en prop de 18.000 euros, que han estat trobats pels agents en dos naus industrials dels termes municipals de Sant Vicenç de l'Raspeig i Sant Joan.\nEn esta actuació, a més, han estat realitzades més de 60 actes de proposta de sanció per diverses infraccions, per no tenir la documentació necessària i de el xip identificatiu, de nombrosos exemplars d'animals de diferents espècies.\nEl passat mes d'agost, el representant d'una empresa fructícola va posar una denúncia al Lloc Principal de la Guàrdia Civil de Sant Vicent de l'Raspeig, després d'haver detectat que en l'últim mes li havien sostret més de 500 palets de plàstic en diversos supermercats d'esta localitat. Per este motiu l'Àrea d'Investigació de l'Lloc Principal de la Guàrdia Civil de Sant Vicenç de l'Raspeig va iniciar l'anomenada Operació Canaspal.\nEls agents van centrar les seues investigacions en una empresa dedicada a la reparació i venda de palets situada en un polígon industrial de la mateixa localitat, que a causa de la ingent quantitat que estava adquirint, va haver de traslladar-los a una finca de difícil accés i localització a la localitat de Sant Joan, on eren posteriorment reparats i venuts a tercers, els quals desconeixien l'origen il·lícit dels mateixos.\nEls investigadors van procedir a inspeccionar les instal·lacions situades a Sant Joan. A l'accedir els agents a les instal·lacions, dos persones van emprendre la fugida camp a través, però, van ser interceptades, comprovant que el motiu de la seua fugida no era altre que el trobar-se en situació d'estada irregular al nostre país.\nA l'realitzar una inspecció minuciosa de la zona d' emmagatzematge dels palets, es va poder comprovar que al costat de la mateixa havia clars indicis que estes persones treballen fent tasques de reparació, distribució segons mides i tipo, i emmagatzematge dels palets. Es van trobar al costat dels màrfegues on pernoctaven els treballadors, eines de tall i manipulació.\nEn la parcel·la inspeccionada es van trobar a més diverses gàbies amb nombrosos animals de diferents espècies com ara equina, canina, etc. Pel que, després de sol·licitar el suport de el Servei de Protecció de la Naturalesa (serona) de la Guàrdia Civil de Xixona, Unitat especialitzada en la protecció de les espècies de flora i fauna, es van realitzar més de 60 actes per presumptes infraccions a diferent normativa , a l'mancar els animals de microxip ni documentació que emparés la seua tinença, no tenint a més de passaports sanitaris, fosses, femers, o sistemes equivalents per a les dejeccions, i altres obligacions requerides per a la seua cura, donant compte de tot això a la Conselleria d'Agricultura, pesca i Alimentació, així com a l'Ajuntament de Sant Joan.\nArran d'estes actuacions, els agents van descobrir una altra gran quantitat de palets, procedents d'altres empreses, de manera que després de realitzar les gestions en nom de contactar amb les mateixes, es va obtenir com a resultat que una empresa amb seu social a Madrid, es trobava afectada pels mateixos fets, havent posat la corresponents denúncia a la localitat de Motril (Granada), en la qual informava de la sostracció de 250 unitats de palets de fusta.\nDurant la investigació, a més es va localitzar un altre centenar de palets que havien estat ja revenuts a empreses situades a la localitat de Xixona, les quals desconeixien la procedència il·legal, sent també intervinguts.\nEn total han estat localitzats, confiscats i reintegrats als seus legítims propietaris més de 850 palets de diferents mides i tipuss, tots ells sostrets a la negligència, desarticulant amb este operatiu l'existència d'un important focus de furts i mercat il·lícit d'este tipo d'objecte.\nPer tot això, es va procedir a la detenció de l'propietari de la de Sant Vicenç de l'Raspeig, pels delictes de receptació i altres conductes afins, així com per delictes contra els drets dels treballadors, per l'estat en què tenia a el personal que treballava per a ell. Es tracta d'un home de 43 anys de nacionalitat espanyola. Una altra persona, un home de 38 anys i de nacionalitat espanyola, ha estat detingut com a presumpte autor de la sostracció dels palets. La investigació continua oberta i no es descarten més detencions.\nEls dos detinguts han estat posats a disposició del Jutjat d'Instrucció de Sant Vicent, quedant en llibertat amb càrrecs.


XÚQUER OBRI LA PORTÀ A LA COEDUCACIÓ | COL·LEGI XUQUER\nXÚQUER OBRI LA PORTÀ A LA COEDUCACIÓ\nEl Claustre de Xúquer està rebent formació per fer del nostre model educatiu un model en coeducació.\nDes del Centre volem educar el nostre alumnat en una ideologia igualitària a tots els nivell, per això necessitem formació per conèixer el vocabulari necessari i els models que cal evitar a més de la normativa i, com objectiu final, redactar el nostre Pla Coeducatiu de Centre.\nLa finalitat d’aquest pla respon a la necessitat ineludible de promoure una percepció i coneixement d’aquesta diversitat per a consolidar un model d’escola inclusiva.\nLa formació corre a càrrec de Sandra Molines Borrás, professora de Florida Universitària, que ens assessorarà per fer un diagnòstic del nostre pati per acabar amb el sexisme en eiXe espai del centre educatiu ja que va abordar aquest tema en la seua tesi doctoral.\nEntenem per coeducació el procés de socialització humana realitzada conjuntament per a les persones de tots dos sexes, en el qual es produeix sistemàticament una intervenció l’objecte de la qual és el desenvolupament personal signa el que signa l’origen i el sexe de naixement, per aconseguir una construcció social no enfrontada i comuna. Es basa en la ideologia de la igualtat a la qual s’afig La llibertat i la solidaritat.


Cabines multimèdia d'autoservei. Biblioteca Universitària\nCabines multimèdia d'autoservei\nCada cabina compta amb un PC (sistema operatiu Windows 10) amb programes de programari per a la creació i edició de continguts audiovisuals. L'ús d'aquestes sales implica el coneixement de les aplicacions informàtiques per part de les usuàries i usuaris de les mateixes. Algun programa disposa de tutorials, com Cyberviewx, però no la resta.\nEs poden dur a terme les següents accions:\nVisualització de vídeos digitals en format DVD i Blu-Ray\nAudició i digitalització de discos de vinils i cassets (cabina 1)\nVisionat i digitalització de cintes VHS (cabina 1)\nVisionat i digitalització de diapositives o negatius (cabina 1)\nVisionat i digitalització de cintes mini DV (cabina 2)\nEscanejat de material imprés fins a grandària A3 (cabina 2)\nEnregistrament de so (cabines 1 i 2)\nAccés al formulari de reserva\nCaptura i tractament de vídeo:\nCyberlink Mitjana Suite 10.\nCaptura i tractament d'àudio:\nAudacity. Existeixen equips d'enregistrament de veu d'alta qualitat en les sales 1 i 2.\nCaptura i tractament d'imatge:\nCànon DR 7090c (cabina 2) Escàner documental.\nCyberviewx (cabina 1) Escàner de Diapositives i negatius de 35 mm.\nPaquets complets multimèdia:\nTova Master Collection CS6.\nEl seu ús ha de respondre, exclusivament, a la realització a activitats de creació i edició de continguts audiovisuals.\nLa persona usuària serà qui realitzarà els seus propis materials de forma autònoma.\nAquestes sales són per a ús exclusiu dels equips instal·lats.\nLa persona usuària haurà de gravar el seu treball en el seu propi dispositiu portàtil.\nLa Biblioteca no es farà responsable dels danys o pèrdues de dades en els arxius del personal usuari\nLa persona usuària és l'única responsable de l'estat dels arxius amb els quals venja a treballar a les sales.\nPer a utilitzar les Sales de treball en grup és necessari pertànyer a la comunitat universitària de la UA i fer la reserva corresponent. Les persones titulars de la reserva hauran de mostrar personalment la seua Targeta d'Identificació Universitària (TIU) en el mostrador d'informació.\nLa no compareixença en la Sala durant els primers 15 minuts, donarà lloc a la pèrdua de la reserva.\nLa responsabilitat de la Sala recau sobre les persones que han efectuat la reserva. Si abans d'ocupar una sala es troben algun desperfecte, han de comunicar-ho en el mostrador d'informació.\nSi les persones usuàries s'absenten de la sala en algun moment, seguiran sent responsables de les pertinences que hagen deixat en ella. El personal de la Biblioteca no custodiarà cap objecte de propietat del personal usuari.


ELS CAPÍTOLS DE L'ABAT: d’octubre 2021\n1 En primer lloc es dirà el verset «O Déu, sortiu al meu ajut; Senyor, cuiteu a ajudar-me», el glòria i l’himne de cada hora. 2 Després, a l’hora de prima, el diumenge, s’han de dir quatre divisions del salm cent divuit, 3 però a les altres hores, o sigui, a tèrcia, sexta i nona, es diran tres divisions de l’esmentat salm cent divuit. 4 A prima del dilluns s’han de dir tres salms: el primer, el segon i el sisè; 5 i així cada dia, fins al diumenge, es diran a prima tres salms, per ordre, fins al salm dinou, de manera, però, que el salm nou i el disset es parteixin en dos. 6 I així resulta que a les vigílies del diumenge es pot començar sempre pel vintè. 7 A tèrcia, sexta i nona del dilluns es diran les nou divisions restants del salm cent divuit, tres a cada hora. 8 Acabat així el salm cent divuit en dos dies, és a dir, entre el diumenge i el dilluns, 9 que a partir del dimarts, a tèrcia, sexta i nona es recitin tres salms, del cent dinou fins al cent vint-i-set, o sigui nou salms. 10 Aquests Salms s’han de repetir sempre igualment a les mateixes hores fins al diumenge —conservant tanmateix cada dia una disposició uniforme d’himnes, lliçons i versets—, 11 de manera que el diumenge començaran sempre amb el cent divuit. 12 Les vespres es faran cada dia amb el cant de quatre salms. 13 Que aquests Salms comencin pel cent nou fins al cent quaranta-set, 14 fora d’aquells que han estat presos per a d’altres hores, és a saber, del cent disset fins al cent vint-i-set, el cent trenta-tres i el cent quaranta dos. 15 Tots els que queden s’han de dir a vespres. 16 I com que així manquen tres salms, caldrà dividir els que són més llargs d’entre els indicats, o sigui, el cent trenta-vuit, el cent quaranta-tres i el cent quaranta-quatre. 17 En canvi, el cent setze, com que és curt, s’ajuntarà amb el cent quinze. 18 Establert, doncs, l’ordenament dels Salms de vespres, la resta, això és, la lliçó, el responsori, l’himne, el verset i el càntic, que es faci tal com més amunt hem determinat. 19 A completes es repetiran cada dia els mateixos salms, o sigui, el quart, el noranta i el cent trenta-tres. 20 Disposat l’ordenament de la salmòdia diürna, que tots els Salms que queden siguin repartits proporcionalment entre les set vigílies nocturnes, 21 dividint els Salms més llargs d’entre ells i assignant-ne dotze a cada nit. 22 Sobretot advertim que, si per ventura a algú no li agradava aquesta distribució dels salms, ho ordeni, si creia que és millor, d’una altra manera, 23 mentre en tot cas observi això, que cada setmana es reciti el salteri amb tots els cent cinquanta salms, i que a les vigílies del diumenge es reprengui sempre per on s’ha començat. 24 Perquè els monjos que en el curs d’una setmana reciten menys d’un salteri, amb els càntics de costum, mostren una gran deixadesa en el servei a què estan dedicats, 25 quan podem llegir que els nostres sants Pares feien coratjosament en un sol dia el que tant de bo nosaltres, tebis, acomplim en tota una setmana.\nDel capítol 18 al 20 estem en una secció de la Regla que tracta de la pregària i de la litúrgia; tot just acabats els capítols que podríem dir dedicats al fonament espiritual de la vida del monjo: la humilitat, el silenci, les bones obres o la obediència; talment com si aquestes fossin una preparació per a la pregària. Sant Benet no deixa la pregària a l’atzar, certament no vol establir un esquema tancat, d’aquí la frase «sobretot advertim que, si per ventura a algú no li agradava aquesta distribució dels salms, ho ordeni, si creia millor, d’una altra manera»; però ens recalca i ho diu ben clar, que «en tot cas observi això, que cada setmana es reciti el salteri amb tots els cent cinquanta salms, i a les vigílies del diumenge es reprengui sempre per on s’ha començat.»\nNo és pas aquesta una idea nova en el monaquisme perquè per exemple sant Pacomi ja ho proposava o en alguns monestirs d’Egipte ja es resaven 24 Salms diaris, distribuïts 12 al matí i 12 al vespre per tal de poder arribar amb escreix a la xifra de 150 en una setmana. Sant Benet va més enllà i precisa dia per dia i hora per hora un esquema per a les comunitats arribant a filar ben prim amb la seva habitual sensibilitat, repartint els Salms més llargs entre diversos dies o ajuntant els més curts, per tal de que tot quadri.\nVal a dir que aquest esquema va ser majoritàriament seguit en els monestirs durant segles, però no va ser que s’abandonés tant sols per una relaxació de costums o per una certa mandra, que també; sinó que hi influïren altres factors com les reformes eclesials de l’Ofici Diví. Per citar-ne tant sols dues dir que a inicis del segle XX a partir de la Constitució Apostòlica Divino Afflatu, sobre el salteri de sant Pius X, es va proposar un nou esquema. Per sant Pius X és un fet demostrat que els Salms, composats per inspiració divina, i la col·lecció dels quals forma part de l’Escriptura, ja des dels orígens de l’Església van servir admirablement per a fomentar la pietat dels fidels, que oferien contínuament a Déu un sacrifici de lloança. Els Salms tenen, a més, una eficàcia especial per a suscitar en les ànimes el desig de totes les virtuts, diu sant Pius X. En aquesta distribució establerta l’any 1911, cada dia ja tenia els seus propis Salms, disposats en un aleshores nou saltiri, comú a tot l’any a excepció d’uns certs dies de festa.\nUna nova reforma a partir del Concili Vaticà II s’estableix a partir de la Constitució Apostòlica Laudis Canticum de sant Pau VI que promulga l’Ofici Diví reformat per mandat del Concili Vaticà II, amb un esquema que acabarà per imposar-se en moltes comunitats i també en molts monestirs, en detriment de la mateixa tradició monàstica. El Concili Vaticà II suposà amb tot un impuls considerable per establir l’Ofici Diví com a pregària de tota l’Església, tal com escriu sant Pau VI «l’Ofici és oració de tot el poble de Déu, ha estat disposat i preparat de manera que puguin participar en ell no solament els clergues, sinó també els religiosos i els mateixos laics.» (Laudis Canticum, 1).\nAixí si «sobretot l’oració dels Salms, que segueix de prop i proclama l’acció de Déu en la història de la salvació, ha de ser presa amb renovat amor pel poble de Déu» (Laudis Canticum, 8), tant més han de ser per als monjos l’instrument privilegiat de pregària perquè ho eren ja per a Crist. Ens caldria preguntar-nos que representen per a cadascun de nosaltres els Salms? Com els resem o els cantem? Ho fem de manera rutinària o bé hi posem els cinc sentits? A vegades sembla que algun salmista llegeixi paraules no ben travades i d’aquí sorgeix algun cop que els qui escolten i potser el mateix salmista, no poden copsar-ne tot el sentit, el profund sentit de la salmodia. Els Salms no són per a nosaltres uns desconeguts, si ens hi fixem una mica alguns versets els emprem en el nostre parlar de cada dia i també en el nostre rumiar interior, perquè la salmodia ens ajuda en la tribulació, en el dubte i també ens omple en la lloança i l’acció de gràcies. Podríem ben bé dir que hi ha un Salm per a cada ocasió o per a cada moment de la nostra vida i això lluny de ser una rutina és una gran riquesa.\nL’Ofici Diví no pot esdevenir mai un parlar per parlar, ha de ser sempre un parlar amb Déu i per Déu, amb el mateix vocabulari que emprà el Crist, amb les mateixes paraules amb que ho han fet i ho fan aquells amb qui tenim relacions com amb cap altra religió; aquells qui són els nostres estimats germans i, en certa manera, es podria dir els nostres germans grans, en paraules de sant Joan Pau II (Cf. Discurs a la Sinagoga de Roma, 13 d’abril de 1986); amb les mateixes expressions amb les que l’Església ve pregant des dels seus inicis.\nSempre ens cal aprofundir en els Salms. Ho podem fer a través de diferents camins. El primer podria consistir a estudiar la seva estructura literària, els seus autors, la seva formació, el context en el qual van sorgir; és a dir una visió exegètica. O podem recórrer els Salms considerant els diferents sentiments de l’esperit humà que manifesten: alegria, reconeixement, acció de gràcies, amor, tendresa, entusiasme; així com intens sofriment, recriminació, petició d’ajuda i de justícia, que es converteixen a vegades en ràbia i imprecació.\nEls Salms malgrat estar escrits fa molts segles i per a creients jueus, són assumits en l’oració dels deixebles de Crist. Per a això han interessat tant als Pares de l’Església que estaven totalment convençuts de que en els Salms es parla de Crist. Els Pares afegeixen que els Salms es dirigeixen a Crist o fins i tot que és el mateix Crist qui parla en ells. No pensaven només en la persona individual de Jesús, sinó en el Crist total, format per Crist cap i pels seus membres, és a dir l’Església. Hem de llegir i pregar el saltiri a la llum de tot el misteri de Crist, d’aquesta lectura neix la seva dimensió eclesial, que és posada de manifest quan preguem amb els Salms; assumits, des dels primers segles, com l’oració del Poble de Déu. Pregats com Església, pregats en comunitat, veiem com és impossible dirigir-se a Déu que habita en els cels sense una autèntica comunió de vida amb els germans que viuen en la terra; estimant a Déu i als germans. Per això el saltiri continua essent la font i cimal de l’oració cristiana.\nEn paraules de sant Pau VI «L’oració cristiana és, abans de res, oració de tota la família humana, que en Crist s’associa. En aquesta pregària participa cadascun, però és pròpia de tot el cos; per això expressa la veu de l’estimada Esposa de Crist, els desitjos i vots de tot el poble cristià, les súpliques i peticions per les necessitats de tots els homes.» (Laudis Canticum, 8).\nNo siguem doncs deixats en aquest servei al que estem dedicats, tebis com som emmirallem-nos en els nostres coratjosos pares.\nEtiquetes de comentaris: 18, Amb quin ordre s'han de dir els salms\n1 El diumenge, que es llevin més d’hora per a les vigílies. 2 En aquestes vigílies s’ha d’observar la mateixa norma, o sigui que, cantats com més amunt hem disposat sis salms i el verset, i estant tots asseguts convenientment i per ordre als seients, que es llegeixin al volum, com hem dit més amunt, quatre lliçons amb els seus responsoris, 3 però que només al quart el cantor digui el glòria; i, quan el comença, que a l’instant s’aixequin tots amb reverència. 4 Després d’aquestes lliçons, seguiran per ordre sis salms més amb antífones, com els anteriors, i el verset. 5 Després, es tornaran a llegir quatre lliçons més amb els seus responsoris, de la manera que hem dit. 6 Després d’això, es diran tres càntics del volum dels Profetes, els que estableixi l’abat, que s’han de salmejar amb al·leluia. 7 Un cop dit el verset i donada la benedicció per l’abat, es llegiran quatre lliçons més, del Nou Testament, de la manera que hem dit. 8 I després del quart responsori que l’abat comenci l’himne Te Deum laudamus. 9 Acabat l’himne, que l’abat llegeixi una lliçó del volum dels Evangelis, mentre tots estan a peu dret amb respecte i temor. 10 Un cop llegida, que tots responguin «Amén», i que tot seguit l’abat entoni l’himne Te decet laus, i, després de donar la benedicció, començaran les laudes. 11 Aquest ordenament de les vigílies del diumenge, s’ha de mantenir en tot temps, tant a l’estiu com a l’hivern; 12 fora del cas —Déu no ho vulgui— que es llevessin més tard i s’hagués d’escurçar quelcom de les lliçons o dels responsoris. 13 Però vigilin molt que això no passi; i, si mai succeïa, que el causant de la negligència doni una digna satisfacció a Déu a l’oratori.\nPoblet, 24 octubre 2021\nEscriu sant Joan Clímac en el dinovè graó de la seva Escala espiritual «Quan la campana dona el senyal per a la pregària el monjo que estima Déu diu: “Bé, bé” El mandrós, en canvi, sospira “Ai de mi, ai de mi!”».\nLa campana ens convoca cada dia per celebrar les vigílies quan encara és fosc. «Mediae noctis tempus est» cantem en l’himne de Matines del diumenge de la segona setmana. Aquesta pregària nocturna ha tingut sempre un lloc important en la litúrgia; fonamentalment expressa l’espera del Senyor que va venir, que va morir a la creu, que fou sepultat, que va ressuscitar, que se’n pujà al cel i que esperem, perquè n’estem certs, que tornarà. Aquesta hora litúrgica representa la darrera etapa de la pregària que tenia lloc durant la foscor seguint l’exemple del mateix Jesús que es retirava de nit per pregar com ens diuen els evangelistes sant Lluc «Jesús se n’anà a la muntanya a pregar, i va passar tota la nit pregant a Déu.» (Lc 6,12) o sant Mateu «Després d’acomiadar-los va pujar tot sol a la muntanya a pregar.» (Mt 14,23). No se sap ben bé com aquesta hora litúrgica es va configurar en els primers temps del cristianisme, tampoc coneixem quina freqüència tenia o si era una oració privada o bé comunitària; sí que a l’Edat Mitjana esdevé en el món monàstic un moment molt fort del dia i també a les esglésies de Roma, Jerusalem i Milà. (LÓPEZ MARTÍN, Julián, La oración de las horas, p. 185-199). Poc a poc s’anà situant a l’hora tot just abans de l’albada, en llatí matuta, d’on ve el seu nom de Matines. Les mateixes paraules que han anat definint aquesta pregària ens indiquen una certa diversitat en la seva ubicació horària. Sembla clar que en la tradició benedictina el mot llatí matutinum significa un ofici del matí o de l’albada, mentre que el conjunt de l’Església emprà més el mot vigílies, estretament relacionat amb la vetlla pasqual i les que iniciaven les solemnitats de Nadal o Pentecosta, els aniversaris d’alguns sants celebrats al voltant de les seves tombes, i per extensió a les vigílies celebrades en les catedrals presidides pel bisbe tenint la litúrgia de Jerusalem com a model. Els Pares ens exhorten a la pregària nocturna quotidiana, estructurada a partir dels monestirs ja fos a mitjanit, al final de la nit o al cant del gall. És el que ens diu el Salm 119 «A mitjanit em llevo a lloar-vos, perquè són justos els vostres judicis.» (Salm 119, 62).\nLa Constitució Sacrosanctum Concilium del Concili Vaticà II ens diu que «l’hora anomenada Matines, encara que al cor conservi el caràcter de lloança nocturna, compongui’s de manera que pugui resar-se a qualsevol hora del dia.» (SC, 89c). L’ideal és doncs mantenir aquesta pregària quan encara és fosc, «són dignes de lloança els que mantenen el caràcter nocturn de l’ofici de lectura», diu l’Església en el Institutio Generalis Liturgiae Horarum. En qualsevol cas l’Església vol que aquesta hora conservi la seva importància espiritual amb perllongades lectures i fins i tot el mateix Concili Vaticà II demana que «tingui menys salms i lectures més llargues.» (SC 89,c). Aquesta hora ja havia estat objecte de molts canvis en les diferents reformes de l’Ofici Diví i en el Concili Vaticà II davant d’aquells que demanaven fins i tot la desaparició d’aquesta hora o la seva conversió en una lectura lliure de l’Escriptura, acabà per imposar-se el manteniment del seu caràcter de pregària eclesial pública, és a dir oficial. Durant el Sínode dels bisbes de l’any 1967 un grup de bisbes insistí encara en la seva reconversió eliminant els Salms i alliberant les lectures deixant d’estar condicionades per un leccionari oficial. Segurament ve d’aquí l’ús de la denominació més general d’Ofici de Lectura, ofici en tant que vertadera celebració o acció litúrgica, i de lectura en tant que penetració reflexiva i orant de la Paraula de Déu. Ens ho diu així la mateixa Institutio Generalis Liturgiae Horarum «La pregària ha d’acompanyar “la lectura bíblica, perquè sigui un veritable col·loqui entre Déu i l’home, ja que “quan preguem, parlem amb Déu, i l’escoltem, quan llegim les paraules inspirades” (DV, 25)» (Institutio Generalis Liturgiae Horarum, 56). Aquest ofici de lectura alternant un himne, Salms, oracions i lectures cerca de ser, no pas un estudi intel·lectual, sinó una meditació orant de l’Escriptura o del magisteri dels Pares, com en el cas de la Lectio Divina, i en aquesta hora de l’albada se’ns proposa una lectura de l’Escriptura, segons un cicle bianual per fer un recorregut encara més ampli de la mateixa, i una segona lectura o comentari presa de la tradició per aportar-nos o bé un comentari de la lectura escripturística que hem escoltat abans o bé una meditació apropiada al temps o al misteri del dia, en el cas de la celebració dels sants.\nEscriu sant Joan Clímac en el dinovè graó de la seva Escala espiritual «El mal monjo està sempre despert per a una conversa; però quan arriba l’hora de la pregària, llavors se li tanquen els ulls. El monjo relaxat sobresurt en enraonies; però quan és l’hora de la lectura no pot tenir els ulls oberts.»\nSant Benet ens parla avui de la importància de les Matines i com aquesta importància augmenta, si això pot ser, en celebrar-les en diumenge. Ens cal estar ben desperts doncs per començar el dia del Senyor, que hem encetat en les primeres Vespres; amb el cor disposat i l’orella ben atenta. «Primo dierum omnium», cantem en l’himne de Matines de la primera setmana. Aquell dia que en la tradició jueva era el primer de la setmana però que amb la resurrecció de Crist esdevé, com escriu el llibre de l’Apocalipsi, «el dia del Senyor.» (Ap 1,10). En aquest dia a part de la celebració de l’Eucaristia, l’ofici més antic és la vigília, per això sant Benet, per això el mateix leccionari, ens proposa un formulari més desenvolupat pels qui desitgen celebrar de manera intensa la festa dominical; que recordem-ho en els primers temps del monaquisme era l’únic dia en que se celebrava l’Eucaristia.\nEscriu sant Joan Pau II en la seva Carta Apostòlica Dies Domini que «una aguda intuïció pastoral va suggerir a l’Església cristianitzar, per al diumenge, el contingut del dia del sol, expressió amb la qual els romans denominaven aquest dia i que encara avui apareix en algunes llengües contemporànies, apartant als fidels de la seducció dels cultes que divinitzaven el sol i orientant la celebració d’aquest dia cap a Crist, veritable sol de la humanitat.» (Dies Domini, 27). Quina millor manera de celebrar aquest Dia del Senyor que amb els Salms i les lectures que ens ofereix l’ofici de Matines? Sant Benet ens demana fins de i tot de llevar-nos més d’hora o al menys, Déu no vulgui, que no ens llevem més tard i haguem d’escurçar l’ofici.\nCom ens deia sant Eusebi d’Alexandria precisament a Matines diumenge passat: «el sagrat dia del Diumenge és la commemoració del Senyor. Per això és anomenat Diumenge, és com dir el primer dels dies. De fet abans de la passió del Senyor no se’n deia Diumenge, sinó dia primer. Aquest dia primer el Senyor va iniciar la resurrecció, és a dir la creació del món; aquest dia va donar al món les primícies de la resurrecció; i també aquest dia va manà que celebréssim els misteris sagrats. Per tant, aquest dia ens porta el començament de tota gràcia: l’inici de la creació del món, l’inici de la resurrecció, l’inici de la setmana. En comprendre aquest dia tres començaments, ens mostra a un mateix temps el primat de la santíssima Trinitat.» (Dels Sermons de sant Eusebi d’Alexandria, bisbe; 6,1-3).\n«Vigilaré els meus passos per no pecar amb la llengua» ens diu el Salm 39. Pecat i llengua són dues paraules molt ben relacionades ja en l’Escriptura. No és d’estranyar per tant que en aquest novè graó de la humilitat ens en parli sant Benet. Fixem-nos però en un mot concret que apareix en el text llatí, un mot clau en la Regla: taciturnitatem, traduït aquí per guardar el silenci. Taciturnitat la defineix el Diccionari del Institut d’Estudis Catalans com la qualitat de taciturn i aquest mot es definit com la persona habitualment silenciosa i que defuig conversar i el Diccionari de la Reial Acadèmia de la Llengua Espanyola diu del taciturn que és aquell callat, silenciós, que li molesta parlar o que és trist, melancòlic i afeixugat. El seu sentit originari llatí va estretament lligat al verb taceo, callar i el sentit també amb la idea de conservar la calma i fer silenci.\nSant Benet demana al monjo de studere silentium, ho fa en el capítol 42, on ens ve a dir que el silenci cal que sigui conreat, cuida’t, mimat, creat, construït. La finalitat d’aquest silenci és doble ja que per un cantó ens obre a l’escolta meditativa de la Paraula de Déu i per l’altre ens facilita la caritat envers els germans. La llengua cal doncs, segons sant Benet, controlar-la, saber-la emprar tant en el moment com en el contingut de les paraules per evitar així el pecat. Ens ho deixa ben clar sant Benet, un mal us de la llengua ens pot portar a pecar de paraula; perquè com diu el llibre dels Proverbis «Mort i vida estan en mans de la llengua» (Pr 18, 21). El silenci entès en el sentit de taciturnitat és la renúncia a emprar el poder de la paraula en benefici propi. El nostre Abat General fa servir en la definició una expressió més forta i escriu que és un desarmar-se davant dels altres de manera que les paraules entre nosaltres no siguin com armes de destrucció massiva que cerquen sempre duels en els quals inevitablement cal un vencedor i un vençut, dinàmica que provoca la revenja i l’eternització del conflicte, o l’enquistament si volem emprar un mot del llenguatge de la política internacional avui en ús.\nSant Benet sap molt bé que a vegades pot ser millor callar que no pas passar a l’ofensiva amb una arma del gruixut calibre com pot esdevenir la nostra llengua. El problema és que rarament som amos de la qualitat de la nostra paraula i del seu efecte en els altres, massa sovint escapa al nostre control. Per aconseguir aquest control sobre la nostra llengua, per refrenar-la en el moment en que carrega paraules pecaminoses, ens cal una conversió del cor que talli el poder pervers de la nostra paraula, la seva capacitat possessiva i ofensiva, i la converteixi cada vegada més en transmissió de la Paraula de Déu que amb la força de la Paraula creà cada cosa i la creà bona (cf. Gn 1). Per afavorir aquest desarmament unilateral, sant Benet ens proposa essencialment dues coses: callar i escoltar; ens proposa un silenci no pas estèril sinó un silenci constructiu, un silenci atent a l’escolta de la Paraula de Déu perquè sigui aquesta qui transformi els nostres cors i de resultes d’aquesta conversió faci sortir de la nostra boca tant sols paraules assenyades i justes, sempre en el moment oportú. Callant i escoltant aprenem a concebre la paraula no ja com una arma en mans de la nostra llengua, sinó com un do per transmetre el bé; però per arribar a aquest punt ens cal fonamentar-nos del tot en la Paraula que rebem; en la Paraula de Déu que tant sols podem escoltar en el silenci. Per sant Benet sense escolta no hi ha silenci i sense silenci no hi pot haver escolta. El silenci benedictí i monàstic en general no és mai autista, no és mai un tancar-se en nosaltres mateixos, perquè això té per resultat habitualment escoltar tant sols la nostra pròpia veu; sinó que el silenci atent és un acte de relació, una taciturnitas; és a dir, un renunciar al propi torn de paraula per escoltar a l’altre, per escoltar essencialment a Déu. Per tant el silenci ha de néixer de la humilitat de reconèixer que la paraula de l’altre pot ser més important que la nostra o al menys tant important com la nostra. Però a això només hi arribem si cultivem l’escolta de Déu, l’escolta de la Paraula de Déu.\nEl silenci per sí mateix és res, en si mateix és pur buit. Però és un buit que fa relació a alguna cosa, la qual cosa vol dir que és un buit capaç d’alguna cosa. Hi ha buits tancats i buits capaços de ser omplerts. Nosaltres som capaços de Déu però per poder percebre i acollir la seva presència ens cal voler acollir-la, i aleshores per més separats i allunyats que estiguem d’Ell ho aconseguirem sempre que el silenci interior i exterior ens hi predisposin. Perquè no s’hi val tant sols a tancar la boca, cal fer un silenci interior que apagui la remor dels nostres mals pensaments que descontrolats acaben per sortir per la nostra boca en forma de paraules pecadores. El pitjor enemic de la vida comunitària, ho repeteix sant Benet al llarg de tota la Regla, és la murmuració i el pitjor enemic de la murmuració, la millor arma contra ella és la taciturnitat. Com escriu el nostre Abat General, sant Benet ens demana, sobretot, treballar contra el soroll interior i aquest soroll no és altre que la murmuració. Quan ens neguem a fer una mica d’espai, quan no volem desprendre’ns de cap dels nostres sorolls, de les nostres idees, de les nostres veritats, defugint d’acceptar qüestionar-nos i ser qüestionats, llavors no deixem lloc ni per a Déu ni per als altres. Quan construïm una defensa agressiva dels nostres punts de vista, no deixem lloc per a aprendre i correm un greu risc, el d’estar sobreïxin de nosaltres mateixos amb un ego desmesurat que com un volcà en erupció no és capaç de contenir-se envaint els espais d’altres i tancant la porta a Déu. El Papa Francesc també ha parlat moltes vegades de la murmuració com d’un dels grans mals de l’Església. En paraules seves «Moltes vegades, ho sabem, és més fàcil o més còmode percebre i condemnar els defectes i els pecats dels altres, sense adonar-nos-en dels nostres amb la mateixa claredat. Sempre amaguem els nostres defectes, també a nosaltres mateixos; en canvi, és fàcil veure i manifestar els defectes dels altres. La temptació és ser indulgent amb un mateix i dur amb els altres. (...) Tots tenim defectes: tots. Hem de ser conscients d’això i, abans de condemnar als altres, mirar dins de nosaltres mateixos. Així, podem actuar de manera creïble, amb humilitat, donant testimoniatge de la caritat. (...) Qui és bo treu del seu cor i de la seva boca el bé i qui és dolent en treu el mal, practicant l’exercici més nociu entre nosaltres, que és la murmuració, el xafardeig, parlar malament dels altres. Això destrueix; destrueix la família, destrueix l’escola, destrueix el lloc de treball, destrueix el veïnat. Per la llengua comencen les guerres.» (Àngelus 3 de març de 2019).


atemptat Sant Andreu de Palomar | L'Exprés de Sant Andreu\nPepita, víctima de l’atac terrorista i veïna de Sant Andreu\n26 d'agost del 2017 Societat David García Mateu\nA les 17 hores del passat 17 d’agost, una furgoneta arrasava La Rambla de Barcelona en el que sempre es recordarà com el primer atac jihadista a la capital catalana. Al seu pas, el terrorista se’n va emportar 13 vides. Entre elles, la de la Pepita Codina, resident a Sant Hipòlit de Voltregà (Osona) i històrica veïna d’un establiment comercial de Sant Andreu de Palomar.\nSant Andreu se solidaritza amb les víctimes de l’atemptat\n22 d'agost del 2017 Societat David García Mateu\nEl Districte de Sant Andreu ha emès aquest dimarts un comunicat en el qual se solidaritza amb les víctimes de l’atemptat i els seus familiars i amics. En l’escrit, la institució acompanya als veïns i veïnes “en el seu dol, tristesa i commoció”. Alhora, agraeix “a tots els serveis públics, municipals i d’altres administracions, el seu compromís i la immensa feina que han fet aquests dies i que segueixen fent”.\nEls herois de la Meridiana\n18 d'agost del 2017 Societat David García Mateu\nDesprés de l’incendi, les flors tornen a néixer. Ahir a mitjanit, mentre els cossos policials encara cercaven els presumptes terroristes que havien comès l’atemptat a La Rambla de Barcelona, la societat civil no va dubtar en tornar a fer un gest de solidaritat i confraternitat. Desenes de veïns i veïnes de Sant Andreu van abandonar els seus llits i van pujar fins a la Meridiana a portar aigua i menjar a les famílies confinades en els seus cotxes.


Socials by Albertohoh Yatusabeh - issuu\nTreball d 'estiu : Un dia per Segura de la Sierra Aquest estiu he anat a Andalusia i he decidit buscar l’informació sobre Segura de la Sierra, una localitat de Jaén. En les següents pautes t’explicaré la història, el relleu i clima, l’ubicació... Ubicació: He fet el meu treball sobre Segura de la Sierra, situat a la comarca de Sierra de Segura a Jaén que pertany a la comunitat autòctona d’Andalusia (Espanya). La seva ubicació és 38°18′N 2°39′O. Una mica sobre Segura: Segura de la Serra té una extensió de 224 quilòmetres quadrats, dels quals el 80% pertanyen al parc natural. Aquest parc natural, alberga una admirable riquesa botànica i faunística. Entre la fauna destaquen la cabra, el cérvol, les rapinyaires i el recentment reintroduït trencalòs. En la història de Segura, es troba una gran presència àrab amb l'arribada de l'AlAndalus a Segura, que anirem veient durant el trajecte. Clima: El clima que predomina en Segura de la Sierra és mediterrani continental, tot i que també té influencia del mediterrani subtropical. La temperatura anual és de 11 i 18 graus centígrads. S’ha arribat fins a 35ºC de màxima i 8ºC de mínima. Les pluges són molt abundants, encara que a l’estiu són molt escasses i fa que hi hagi incendis.\nVegetació: Degut al clima i les abundants precipitacions, hi ha una abundant vegetació al llarg de Segura, Cazorla, entre d’altres. La vegetació més abundant és el pi en les seves diferents espècies: el pi bord (a les zones més baixes) i la pinassa (a les zones més altes). També hi ha zones amplies de grèvol o més conegut com boix grèvol, alzines, gal∙ler o més conegut com roure garriguenc o roure de fulla petita i roures. Dins del sotabosc se sol trobar grans quantitats d’arbustos aromàtics com el romaní o la farigola.Es poden trobar pollancres, salzes i freixes en zones properes als rius. Hi ha una gran varietat de flors (més de 150 espècies), entre les quals destaquen: Viola de Cazorla, “Aquilegia Cazorlensis”....\nLa societat i el medi ambient: El paisatge típic d’aquesta zona és natural. En el poble on jo estic, no està molt humanitzada, tot el que es pot veure es propi de la natura i només es pot observar una premsa d’oli pròpia de l’ésser humà, però més bé és un poble rural, sense masses fàbriques. Com he dit abans, es una zona amb riscos provocats per la natura i amb molt pocs riscos provocats per l’ésser humà. La contaminació és escassa, encara que algunes fàbriques poden perjudicar el medi ambient, per això podrien utilitzar energies renovables. També crec que el fet que estiguin instal∙lades al mig del bosc pot perjudicar la fauna i la flora. Història: Assentada en la muntanya denominada pels grecs Oróspeda, va ser poblada pels grecs, tal com testifiquen els escrits hel ∙ lènics que citen la localitat amb els noms més pintorescs, tots ells relacionant el naixement del riu Segura i del Guadalquivir, amb el lloc on es troba enclavada i posteriorment escenari de contesa entre romans i cartagineses. Però sens dubte el període de màxima esplendor històric va tenir lloc sota la dominació àrab, quan va passar a cridarشقورة quan va passar a cridar( شقورةShaqūra), possible resta d'una anterior denominació romana com Secura. Va caure en poder dels musulmans (guiats per AbulAsvar) l'any 781, i aquest cabdill es deu la fortificació de la ciutat, els vestigis ens parlen d'una obra imponent i inaccessible. La població era governada per walíes, subordinats directament als emirs de Còrdova.Després d'una sèrie de dissensions entre els almohades, va ser ocupada pels cristians, passant per donació d'Alfons VIII a l'Ordre de Santiago, és interminable la llista de nobles i gentilhomes que van néixer o hi van viure, entre ells el poeta Jorge Manrique.La invasió Napoleònica va convertir la població en una foguera descomunal que va destruir per complet els Arxius, portant amb si gran part del seu inquietant història que encara avui roman desconeguda per a nosaltres.