Notícies | Pag. 4\nSignatura del conveni de col·laboració entre el SD Espanyol i el CPI La Sagrera\nEl SD Espanyol i el CPI La Sagrera han signat un conveni de col·laboració que posa les bases per fer realitat dos projectes en creixement i amb filosofies de treball concordants.\nEl president del SD Espanyol, Ferran Marín, i del CPI La Sagrera, Josep M. Nolla, han estat els encarregats de rubricar els acords presos després de diversos mesos de treball en comú. Un projecte conjunt que ambdues entitats qualifiquen d’”il·lusionant”.\nSegons Carlos Feriche, Director esportiu del SD Espanyol i coordinador del projecte: “Els vincles entre els dos clubs esportius té com a principal objectiu potencial l’activitat de l’hoquei patins a Barcelona atesa la situació d’aquest esport a la ciutat a on gradualment s’han anat perdent practicants que fa perillar la pròpia existència i supervivència d’aquesta disciplina esportiva a la ciutat de Barcelona, i amb aquesta pèrdua, també els seus innegables valors.”.\nEn paraules de Josep M. Nolla: “cal tornar a posicionar l’hoquei patins, modalitat esportiva històrica i pròpia del territori català, com al referent esportiu que va ser, potenciant els clubs i les entitats esportives que treballen des de la base, com a eix fonamental de l’estructura esportiva de la ciutat. Es tracta de posar els pilars per fer realitat que dos projectes en creixement i amb filosofies de treball convergents, materialitzin un projecte conjunt tot fomentant l’activitat de hoquei patins a la ciutat de Barcelona”.\nI és que amb aquest acord, el SDEspanyol i el CPI La Sagrera, no només formaran conjuntament a jugadors i jugadores perquè formin una cantera que en el futur pugui nodrir els equips de competició del SDEspanyol, sinó que també executaranun pla de formació adreçat als cossos tècnics. El SD Espanyol, disputarà algun dels seus partits i part de les seves sessions d’entrenament a laseu del CPI La Sagrera. L’objectiu és que es compleixi una doble missió: d’una banda que faci de vaixell insígnia per als esportistes del CPI La Sagrera, que tindran un mirall on mirar-se d’alt nivell, i d’unaaltraque el SDEspanyol formijugadors i jugadores des de la base, reforçantl’estructura esportiva i dissenyantl’estructura tècnica, gràcies a la direcció combinada dels dos coordinadors, Srs.Carlos Feriche i Xavier Gallén,respectivament.\nA més a més, el conveni contempla altres activitats conjuntes de dinamització de l’hoquei patins a Barcelona, activitats totes elles obertes a qualsevol esportista de la ciutat com és el “Campus d’Estiu” que durant 5 setmanes es duu a terme a la pista municipal de la Sagrera, un pla de formació específic per al cos tècnic, clínics per a esportistes o bé diverses jornades i actes de promoció aprofitant esdeveniments de ciutat.\nEn paraules de Ferran Marin, “hem d’aprofitar la suma de sinèrgies que es donen entre un projecte de base com el del CPI La Sagrera, el moment de creació de la secció de hoquei patins de l’Espanyol, que ja en aquesta primera temporada, ha aconseguit l’ascens de categoria, i la propera celebració dels “World Roller Games”, juliol del 2019, per impulsar els esports de roda petita. Un treball conjunt que neix amb un horitzó de continuïtat.\nAcord de col·laboració entre el SD Espanyol i el CPI La Sagrera\nNova visita del CPI La Sagrera al Palau Blaugrana\nEl passat dimarts 1/05, una representació de les categories menors del club van anar al palau blaugrana a veure el partit d’OK Lliga Barça-Vic corresponent a la jornada 27.\nNova oportunitat de per la desitjada foto de família i bon partit d’exhibició a la mitja part.\nCampanya de vacances 2018 - Campus Olímpia\nEl procés d’inscripció obert a tothom començarà a partir del dia 23 d’abril per correu electrònic i de forma presencial al Club els dies d’entrenament (dilluns, dimecres i divendres de 17:30 a 19:00). Com a novetat d'aquest any es podrà formalitzar la preinscripció a través del web de l'Ajuntament https://vacances.barcelona.cat.\nVisita del CPI La Sagrera al palau blaugrana\nEl passat divendres 15/09 els jugadors més menuts del club van anar al palau blaugrana a veure el partit de lliga catalana FCB Lassa - PAS Alcoy.\nEs van fer una fotografia amb els seus ídols al bell mig de la pista i a la mitja part van disputar el seu propi partit d’exhibició.


L’Ajuntament presenta un estudi sobre la Séquia de Rascanya - Infoguiavalencia.com\nNotícies de València » Cultura » L’Ajuntament presenta un estudi sobre la Séquia de Rascanya\nDivendres passat l’Hemicicle de l’Ajuntament de València va acollir la presentació d’un estudi en profunditat sobre ‘La Séquia de Rascanya’. El llibre, obra del catedràtic i especialista en etnologia valenciana, Daniel Sala Giner, és un homenatge a totes les persones, homes i dones que lluiten per la pervivència de l’Horta.\nEl llibre va ser presentat per la regidora de Recursos Culturals, Glòria Tello, acompanyada per l’autor i per l’exregidor Vicent Sarrià Morell, qui va ser un dels promotors d’este llibre\nEstudi de la Història, territori i ús de l’aigua de la sèquia de Rascanya\nSala fa una aproximació històrica al territori pel qual transcorre la séquia de Rascanya, enumerant les diferents partides. En este recorregut pel territori aprofita l’autor per a contar-nos quins cultius hi ha a cada zona, tenint la xufa com a element comú.\nTambé dedica l’autor una especial atenció a les construccions emblemàtiques. I ací trobem molins, alqueries, barraques o ermites. Finalment no deixa de tractar les ordenances que regixen l’ús de l’aigua i les persones que han assumit la missió de fer-les complir.\nTello afirmà que esta obra revela un univers “alhora pròxim i desconegut, sobre el qual l’Ajuntament mai havia publicat res, quan en un tema tan delicat com el de la conservació de l’horta, l’estudi i la documentació resulten absolutament necessaris”.\nLa regidora va concloure dient que este estudi sobre ‘La Séquia de Rascanya’ suposa l’afirmació des de la lletra impresa “de la nostra implicació política, cultural, vivencial i pràctica amb la preservació de l’Horta de València, amb les seues tradicions i les seues formes de vida, i amb una idiosincràsia que és necessari mantindre”.\nPer la seua banda, Sala ha afirmà que la seua obra va més enllà de la pròpia séquia, “se centra en l’horta que l’envolta i els agricultors que l’han construïda i treballada al llarg de la història”.\nDaniel Sala Giner és director de la secció d’Etnologia de la Real Acadèmia de Cultura Valenciana i cronista del Tribunal de les Aigües. Dins dels seus estudis ha treballat l’època de la València foral dels segles XVI i XVII. I ha investigat les seues institucions i figures històriques com Juan Luis Vives. Així mateix, té llibres publicats sobre el Tribunal de les Aigües, el Canal del Túria i la séquia de Mislata.\n‘La Séquia de Rascanya’


FA DUES SETMANES: No fa gaire, vaig veure un documental pel canal 2 de TVE on parlaven de la panínsula Ibèrica cap el segle XIV i XV i deien que “Els Pirineus era la barrera que separava Espanya de la resta d’Europa”. Fals. Una manera de manipular el conceixament de la gent. Ni existia Espanya el segle XIV (el que hi havia eren diversos regnes indpendents), ni els Pirineus eren cap barrera, ja que realment no eren una altra cosa que unes muntanyes dins del territori d’influència del Principat de Catalunya.\nAl davant d’on ens deixa l’autocar passem per un pontet, per sobre del qual va la via del tren, i seguim caminant per l’altra banda, per una pista asfaltada antiga. A l’altre costat passa el riu Carol, de nord a sud, (variació francesa del nom original català “Querol”) té un origen etimològic en l’arrel indoeuropea “kar”, que voldria dir “pedra o roca”. Hi ha molts topònims a Catalunya que provenen de “kar”. El riu també es conegut com Aravó. Se sap que el segle IX (segons ha documentat Abadal) era conegut com Araone, el que afavoreix l’etimologia proposada per Coromines que provindria del basc “ara-egune”, amb el significat de “indret de la plana”.\nEns Aturem una estona a menjar una mica. Avi ens hem llevat molt aviat. La via del tren correspon al que es va construir el 1912 per la Compagnie des Chemins de Fer du Midi i que es va posar en servei a partir del 1925 des de Porté fins a Puigcerdà.\nUns 25’ després anem deixant la vila de Porté-Puymorens a la nostra dreta, a baix a la vall. El camí va pujant, pedregós i herbat, amunt. A l’edat mitjana el seu nom era Portea. Es tracta d’una vila situada a 1600 metres d’altitud. La ciutat va rebre el nom de Portée l’any 1860 quan la van dividir de Porta, la qual al mateix temps va ser dividida de La Tor de Querol (Latour de Carol, en francès), l’any 1837. El nom en català és Porta i Pimorent. En aquells anys, el territori ja feia temps que formava part de França, un cop el monarca espanyol havia decidit cedir les terres de la Catalunya Nord al rei francès a canvi de seguir disposant de part del territori de Flandes.\nUn dels elements culturals és la coneguda com Torre Cerdana que, actualment, és el que queda de la fortificació del segle XI que havia estat bastida per defensar l’entrada a la vall. L’any 1308 va ser adquirida pel rei de Mallorca, Jaume II, el qual va fer completar la fortificació.\nDesprés comencem a veure alguns dels remuntadors i les pistes de l’estació d’esquí d’hivern. Les anem travessant sempre en direcció nord. Més endavant passem alguns torrentets que aniran a omplir el riu Carol, que passa a tocar del poble de Porté-Puymorens. Actualment la ciutat és famosa precisament per les seves instal·lacions d’esquí. Un entorn esquiable d’uns 50km en unes 30 pistes tots orientades a nord i a nord-oest, el que garanteix molta neu.\nPassem la carretera N-320 veient ja dalt del tot el coll de Puymorens. Encara traspassarem dos cops més la mateixa carretera, que va fent llaçades. El coll de Puimorent és un dels importants als Pirineus. Està situat a 1920 metres d’altitud i permet la circulació entre la vall del riu Querol, la del riu Arieja i El Pas de la Casa a Andorra. Fa vint anys, el 1994 es va inaugurar el túnel de Pimorent, que ha facilitat les comunicacions a l’alta Cerdanya i de pas en l’eix Barcelona a Tolosa de Llenguadoc (Toulouse, en francès).\nDes del coll seguim cap a nord per trobar a la dreta un camí que se’n va a l’est. Si el seguíssim aniríem al llac de Llanós, als peus del Carlit per la seva cara oest, extremament pedregosa i fatigosa de pujar. Uns 5’ més enllà ja fa 6 km que caminem i passem un riuet que porta les aigües d’aquest vessants al riu Ariège, més a ponent. I trobem un pal que ens diu que hem de seguir per la pista de l’esquerra.\nEls vessants que tenim a la dreta són els del pic Mercader, que anem girant i tenim vistes, a l’oest, del Pas de la casa i per tant de les vistes de les muntanyes d’Andorra (Canillo i Encamp).\nLa pista arriba a una cruïlla i un pal indicador. De cara segueix fent llaçades cap el Pic Mercader. A l’esquerra, en descens, cap a l’Hospitalet. Deixem doncs el punt més alt de la nostra excursió i seguim avall.\nMés avall, arribem a un punt on dos papers plastificats, ben posats, donen dues informacions. Un diu que el camí del GR.107 recte (a la dreta) està tallat per una pedrera amb risc d’explosions i per tant de pas prohibit. L’altre indica que per anar a l’Hospitalet s’ha d’anar cap a l’esquerra. Així ho fem per un camí que és evident que ha estat preparat i arreglat per passar-hi.\nEl camí és evident perquè no hi ha altra alternativa i va baixat per un pendent molt vertical, entre bosc, però el dibuix del camí, amb moltes llaçades, fa que sigui fàcil d’anar baixant.\nLa carretera es veu a baix, quasi a la nostra vertical. Fins que arribem a una pista travessera. Pel camí que baixem hi ha un senyal de GR. A la pista no n’hi ha cap. De cara, a més, baixa un sender, tallat i arreglat com que hem seguit per baixar. Seguim pel sender que tira avall.\nVint minuts després arribem a la confluència amb la carretera. Un altre senyal de paper plastificat diu que s’ha d’anar cap a l’esquerra per anar a l’Hospitalet “seguint la N-20”, just al costat mateix d’on hi ha aquesta informació i hi ha un piló de pedra dels que indiquen el quilometratge i el número de la carretera que diu: N-22. Així doncs ja no queda clar si és la N-20 o la N-22. Però seguim en la direcció que diu. Serà 1,5 km de carretera que s’ha de fer en compte, caminant per l’esquerra per veure venir el cotxes de cara.\nEn un fort revolt de la carretera, a l’altra banda s’hi veus un cartells indicadors. Des d’allà surt el camí que baixa i ens portarà fins al nostre destí. L’Hospitalet (també escrit L’Ospitalet, però en occità s’escriu L’Espitalet) forma ara part del departament francès de L’Ariège. Històricament estava dins del domini d’influència del comtat de Foix i concretament de la sub-comarca del Sabartés que havia estat de domini dels comtes de la Cerdanya fins el segle XIII.\nFinalment arribem a Hospitalet Près l’Andorre, amb una gîte d’etape i un restaurant que serveixen plats combinats. Segons la Crònica de Vic, l’Hospitalet va ser fundada pel cavaller Bertran d’Enveig, del llinatge dels comtes de la Cerdanya. Es veu que es va veure sorprès, el 1003, per una terrible tempesta de neu, el cavaller va resar i prometre que si en sortia viu fundaria un hospital o una casa d’acolliment amb un oratori. Quan tot va passar, així ho va fer.\nLa Catalunya Nord està dividida d’acord amb 6 comarques històriques i diverses sub-comarques naturals. Actualment aquella divisió va desaparèixer d’acord amb la distribució administrativa de l’estat francès. Ara bé, cal saber (això és la història i convé no oblidar-la) que la divisió comarcal més acceptada es basa en el treball de Norbert Font i Sagué que es basa en la realitat històrica de la formació de les comarques i de la seva gent. D’aquell treball (el més valorat i reconegut fins avui en dia) va fer una representació tant de la Catalunya Nord, com del Principat de Catalunya i també el nord de la Franja de Ponent.\nUna part d’aquell mapa, ara es pot veure en una edició del Consell General del departament francès.\nAquestes comarques van passar a dependre de l’estat francès en virtud del Tractat dels Pirineus, signat pel rei de Castella Felipe IV (també era Felipe III d’Aragó i per tant monarca del Principat de Catalunya). El respecte d’aquell monarca per la integritat territorial de Catalunya, era absolutament nul, però pocs governs espanyols ni politics mostren la seva indignació per aquell fet.\nD’altra banda Louis XIV s’obligava a respectar els “Usatges de Barcelona” pel territori que rebia. La realitat és que va incomplir totalment aquella obligació. Posteriorment tampoc s’ha fet cap progrés per reparar aquell immoral incompliment. És evident que els monarques ni van ser persones escrupuloses ni ètiques, ni els governants que els han seguit tampoc. Cada 7 de novembre, es recorden aquests fets amb una manifestació a Perpinyà.\nSi vols la ruta per a gps, pots anar a: http://es.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=7796964


AdA: Abecedari d’Autores [C] | Blog de la Biblioteca Pública de Lleida\nAdA: Abecedari d’Autores [C]\nPublicat el 11 Mai, 2018 per bibliotecadelleida\nHi ha dones que amb el seu esforç i la seva perseverança han fet més per la condició de la dona en una vida que molts homes al llarg dels segles. Avui us volem recomanar tres lectures ben especials, de dones que han marcat una abans i un després en la historia i que han de servir d’exemple per les generacions més joves. Elles són Clara Campoamor, Neus Català i Josefina Castellví: una advocada, una infermera i una científica. A priori sembla que poca cosa poden tenir en comú aquestes dones però els camins de la història són capritxos i no deixen mai de sorprendre’ns…\nDe Clara Campoamor us volem recomanar El voto femenino y yo (mi pecado mortal) escrit el 1936. En ell l’autora exposa els motius de la seva lluita a favor dels drets de les dones i també que se’ns concedís el sufragi femení. No va ser un camí fàcil, mesos de lluita parlamentaria, i la persecució que va viure abans i després d’aconseguir el seu objectiu. El llibre ofereix un valuós testimoni de la situació política i social d’una època clau en la nostra història. A l’esclatar la Guerra Civil es va exiliar a França, després va viure a Argentina i finalment es va instal·lar a Suïssa on va morir el 1972.\nLa guerra i l’exili també van marcar la vida de Neus Català. El febrer de 1938 va creuar la frontera amb 180 criatures procedents de la colònia Les Acacies de Premià de Dalt (evacuades de zones on els enfrontaments bèl·lics eren més durs). A l’acabar la Guerra Civil es quedarà a França on més tard s’incorporarà a la resistència francesa per lluitar contra la invasió nazi. Va ser captura i deportada a Ravensbruck un cap de concentració de dones. Va sobreviure a l’holocaust i anys més tard va anar trobar les seves companyes de captiveri per recollir les seves histories en un petit llibre De la resistència a la deportació. Va ser pionera de la recuperació de la memòria històrica de les dones represaliades i que van patir l’holocaust.\nEl treball de Josefina Castellví també l’ha convertit en pionera i referent per a moltes dones. Es llicenciada en Biologia i es va especialitzar en Oceanografia. El 1960 va començar a treballar a l’Institut de Ciències del Mar del Consell Superior d’Investigacions Científiques. L’any 1984 es va convertir en la primera dona espanyola que participa en una expedició internacional a l’Antàrtida. I cinc anys més tard es va convertir en la directora de la primera Base Antàrtica Espanyola entre 1989 i 1993. La seva experiència vital i la seva trajectòria professional la pots descobrir al seu llibre Yo vivido en la Antártida: los primero españoles en el continente blanco.


Amateur A – Page 43 – Cerdanyola FC\nLa Tramuntana empeny al Cerdanyola FC a la cima de la classificació\nEl conjunt de Toni Carrillo aconsegueix els 12 punts de 12 possibles fora de casa i ja és co-lider amb l’Avià. El fort vent de Tramuntana va ser un dels protagonistes la tarda de diumenge…\nPrimers tres punts a casa en un partit rodó\nEren els millors fora de casa... i ara ja han aconseguit la victòria a la Bòbila. Read More\nEl Cerdanyola Futbol Club no té limits... fora de casa. El conjunt verd i blanc ha iniciat la competició aconseguint un dels reptes més complicats per a qualsevol equip: puntuar fora de casa. I ho…\nLa victòria es resisteix a casa\nEL Cerdanyola FC aconsegueix sumar un punt aquesta cinquena jornada contra l'Avià, a l'empatar a un. Read More\nEl conjunt de Toni Carrillo suma 6 punts de 6 possibles a domicili després de guanyar per 1 gol a 2 a la Gramanet B. Read More\nGolejada a Parets en el cinquè amistós de pretemporada\nL'Amateur A del Cerdanyola Futbol Club aconsegueix la segona victòria consecutiva de la pretemporada a domicili guanyant 0 a 4 contra el Parets CF. Read More


Exposicio LA TRINXERA - Corbera d'Ebre\nSr. Pere Sanz\nC/ Ponent, núm. 11\nTerra Alta (Terres de l'Ebre)\nTel.: 977 420 662\nTel.: 636 708 291\nESPAIS DE LA BATALLA DE L'EBRE D'INTERÈS\n-La Serra de Cavalls (PR Ruta de la Pau)\n-La Serra de Pàndols (monument a la Pau)\n-Miravet (pas de l'Ebre per la Barca i poble vell, àrea devastada)\n-Mora d'Ebre (pont d'arcades)\n-Pinell de Brai: CI COMEBE\n-Trixeres de la Fatarella, Vilalba dels Arcs, Corbera, Gandesa, etc.\nLa Batalla de l'Ebre i Corbera d'Ebre\nLa Guerra Civil Espanyola del 1936-39 i molt especialment els 115 dies que va durar la Batalla de l´Ebre, va portar a Corbera d'Ebre, el pitjor desastre de la seva història. Una part dels combats més acarnissats d´aquell estiu de foc i sang van tenir com a escenari el seu terme: La vall de l'Aubatar, los Rossecs, les Fontjoanes, les Solsides, la vall de Vilaverd, los Gironesos, lo Tossal de la Ponça , les serres de la vall de la Torre i de Cavalls,etc\nExposició material de la Batalla de l'Ebre - Agrobotiga\nLA TRINXERA és una exposició de material i peces d'època autèntiques. És el resultat d'anys de pacient recerca en el mateixos indrets on va esdevenir la batalla, de donacions altruistes, d'intercanvis i també d'algunes adquisicions.\nL'AGROBOTIGA: LES RESERVES DE LA TRINXERA\nDintre de l'exposició hi poden trobar una petita botiga de productes de la terra i records.\nENTRADA I HORARIS DE VISITA\nEl preu de la entrada és de tres euros, els grups escolars i jubilats tenen preus especials.\n- Matí: 10'30 a 13'30\n- Tarda: 16'00 a 19'00\n* Els dies laborables cal contactar per telèfon.\nEl poble vell de Corbera d'Ebre, declarat Lloc d'Interès Històric per la Generalitat de Catalunya s'alça al cim d'un turó anomenat "la Muntera", on s'apleguen les cases en runes del que va ser la vila fins el 1938. L'església de Sant Pere ( edifici barroc de finals del segle XVIII), és el símbol més característic del poble vell i reflecteix els cruents bombardejos que va sofrir la població. Des de la plaça on es troba l'impressionant edifici, guarnida per La Bota, (un poema visual d'en Joan Brossa, de 1988), es pot contemplar una magnífica vista de les muntanyes de les Serres de Cavalls i, Pàndols, indrets on s'hi van esdevenir els enfrontaments més intensos de la Batalla de l'Ebre.\nSi fem un tomb pels carrers abandonats podem veure L'Abecedari de la Llibertat que aplega les 28 lletres de l'alfabet. Es tracta d’una sèrie d’obres realitzades per diferents artistes, amb tècniques i materials diversos que volen simbolitzar, utilitzant les lletres de l’abecedari, el compromís de l'art amb la negació de les guerres i les confrontacions bèl·liques.\nAP-7 sortida Hospitalet de l'Infant, direcció Móra\nC12 Eix de l'Ebre Lleida-Tortosa, desviament a Ascó direcció Gandesa, passada la cruïlla de Camposines.\nC12 Eix de l'Ebre Lleida-Tortosa, direcció Gandesa a la segona rotonda de Móra la Nova\nN420 a 3 km de Gandesa direcció Móra-Tarragona.\nUna vegada a Corbera d'Ebre, a l'últim semàfor, direcció Gandesa, a l'esquerra com si s'anés a la Cooperativa, es troba LA TRINXERA\n977 420 662 // 636 708 291\nAl Poble Vell de Corbera hi trobarem El Monument a les Brigades Internacionals, inaugurat a l'octubre del 2000, obra de l'artista José Luís Terraza.\nA uns dos quilometres de la població tenim l'ermita de Santa Madrona, patrona de Corbera, lloc de romiatge dels corberans, on hi havia un hospital de sang durant l'esmentada batalla.


Viu l’estiu amb la millor protecció solar | ets el que menges\n27 de juny 2011 | Actualitzat el 16 de juliol 2021 per Jordina Casademunt\nMesures preventives per un bronzejat conscient\n1. Fes servir una crema protectora 100% natural que contingui filtres minerals. Et protegiran dels raigs UVA, UVB i UVC. Les cremes amb filtres minerals creen una barrera física a la pell, per això és normal que la pell quedi amb una capa blanca quan s’aplica el producte.\n2. Evita les hores de màxima exposició solar (entre les 12 i les 16 h).\n3. Pren el sol de manera progressiva (més sovint i poques hores que moltes hores seguides en un sol dia).\n4. Recorda’t de protegir els ulls amb unes bones ulleres de sol i el cap amb un barret.\n5. Pren especial precaució amb els nens.\n6. No ens hem d’enganyar pel número de protecció solar. És cert que en el mercat existeixen productes amb factor de protecció de més de 50 però fins i tot la FDA (Food and Drug Administration) comenta que aquests valors no donen cap garantia de protecció perquè poden temptar la gent a quedar-se al sol massa temps. Si bé és cert que suprimeixen l’efecte de cremades solars, no asseguren la protecció d’altres tipus de danys a la pell.\n7. Hem de ser conscients que els protectors solars no són l’única mesura preventiva dels efectes nocius dels raigs solars. Per aconseguir una bona prevenció de la pell hem de tenir en compte les mesures abans descrites i també consumir aliments rics en nutrients antioxidants i fins i tot, prendre un complement alimentós que afavoreixi la protecció de la pell, com pot ser el betacarotè natural.\n8. Abans de comprar un protector solar: llegeix l’etiqueta!\nDes de sempre hem sentit que per prendre el sol és necessari prendre una sèrie de mesures preventives per evitar els seus efectes nocius com cremades, enrogiment o eritema, envelliment prematur… i aprofitar-nos-en dels bons: vitamina D per la salut dels ossos, benestar, vitalitat i, per descomptat, un bonic bronzejat.\nEl que està clar és que per arribar a aquest punt no cal passar-se hores i hores estirats a la platja com si fóssim sargantanes, hem de prendre el sol de manera conscient, fer un ús responsable i prendre les mesures de protecció adients. Però primer de tot, explicarem els diferents tipus de radiacions solars què el nostre cos està sotmès.\nHi ha diferents tipus de radiacions ultraviolades. Els rajos UVA representen aproximadament el 98% del total de radiacions, penetren a la zona més profunda de la pell, en el teixit connectiu, i tot i que són les responsables d’aconseguir un bronzejat immediat poden provocar eritema i un increment dels radicals lliures, molècules que afavoreixen l’envelliment prematur de la pell. Pel que fa a les UVB penetren fins a la dermis (capa més superficial de la pell) i són les responsables de desencadenar la producció de melanina, o cosa que és el mateix, el bronzejat i la producció de vitamina D, però per contra poden provocar lesions precanceroses i cremades solars. És important saber que els nens reben tres vegades més radiacions UVB que les persones adultes i per això cal assegurar-los una protecció especial. També existeixen les radiacions UVC que són les més nocives, però per sort són absorbides majoritàriament per la capa d’ozó, però no cal dir en quines condicions es troba la capa d’ozó avui en dia…\nTot el que necessites saber per escollir el millor protector solar\nTothom sap que les cremes protectores solars són una bona eina preventiva per assegurar-nos un bonic bronzejat i evitar els efectes nocius del sol. Però al mercat hi ha tants tipus de protectors solars que mai sabem quin pot ser el millor. Per conèixer els seus efectes primer de tot hem de conèixer els diferents tipus de filtres solars que existeixen. Principalment es classifiquen en filtres d’origen químic i d’origen físic o mineral. Els primers, els químics, són els que ens trobem amb més freqüència contenen ingredients químics com avobenzone, oxybenzone, o metoxicinamato de octilo, 4-methylbenzylidene camphor o 4-MBC… Actuen absorbint els rajos solars en comptes de desviar-los i, principalment, proporcionen protecció sobre els rajos UVA i UVB. Penetren a la pell i poden alterar els sistemes hormonals del cos. Els filtres d’origen natural actuen desviant o reflectint les radiacions exercint un efecte opac actuant com petits miralls. Protegeixen dels rajos UVA, UVB, UVC, llum visible i infrarojos. Estan formats per partícules minerals com l’òxid de titani, l’òxid de cinc o la mica. Per tant, en comptes d’escollir un protector solar amb filtres químics, sempre serà millor escollir-ne un que combini filtres minerals (almenys un 7% d’òxid de cinc o de titani) amb filtres químics o, encara molt millor, que només contingui filtres físics (minerals) juntament amb altres substàncies naturals com poden ser l’àloe, l’oli vegetal de jojoba i la calèndula perquè ajudin a aconseguir una bona hidratació de la pell.\nEn realitat, els protectors solars que contenen filtres físics són més avantatjosos per a la salut que els d’origen químic perquè no són tòxics per la pell i, per tant, presenten una millor tolerància, és a dir, les persones que utilitzen aquest tipus de protector no presenten respostes dermatològiques ni al·lèrgies, en canvi els protector químics poden presentar més reaccions al·lèrgiques a la pell. I per altra banda són més estables a la pell i a la llum solar. Però encara que escollim el millor protector solar és important tenir en compte certes mesures preventives per aconseguir un bronzejat saludable i responsable, com per exemple: posar-se la crema protectora mitja hora abans de prendre el sol (tot i que l’efecte dels filtres minerals és immediat després de la seva aplicació), posar-se la crema protectora cada 2 hores, evitar les hores punta (entre les 12 i les 16 h) que són les que presenten una màxima radiació ultraviolada, portar ulleres de sol i gorra que ens protegeixin de les zones més sensibles del cos, evitar quedar-nos adormits i, sobretot, tenir una especial cura per a la protecció dels nens.\nPer saber més de les veritats dels protectors solars:


Ramon Folch rep el premi Ones Mediterrània - Revista Mètode\nAmb aquest guardó, la fundació pretén posar en relleu l’intens treball en l’àmbit de la defensa del medi ambient d’aquest reconegut científic, col·laborador de Mètode amb la seua secció Sociofolcologia i coordinador del pròxim monogràfic de la revista, La força del món. L’energia en l’era postindustrial, que estarà dedicat als reptes energètics de la nostra societat. Per confeccionar-lo, Ramon Folch ha reunit diversos experts en energia per analitzar la importància que han assolit les energies renovables a Espanya, la problemàtica de l’obtenció d’energia primària o les directrius polítiques de consum, entre altres temes com l’energia nuclear o l’impacte dels aerogeneradors en el paisatge.\nRamon Folch, que en l’actualitat és president d’ERF (Estudi Ramon Folch & Associats) i membre de l’Institut d’Estudis Catalans, ha dedicat gran part de la seua carrera a la divulgació científica, escrivint i editant nombrosos articles i una trentena de llibres i dirigint les sèries televisives Mediterrània i Natura. Així mateix, va ser representant d’Espanya a la Comissió de Biologia d’Organismes i Sistemes de la Direcció General de Recerca de la Unió Europea entre 1986 i 1987 i ha participat en multitud de projectes de recerca i de cooperació ambiental i sanitària arreu del món, a països com Itàlia, Senegal, Madagascar, Costa Rica o Xile.\nEl Premi Ones Mediterrània, que l’investigador rebrà a Tarragona el pròxim 1 de juny, en el marc del V Encontre d’Escriptors per la Terra, s’unirà a la llarga llista de condecoracions de què disposa el científic barceloní, entre les que es troben el Premi Honor Lluís Carulla, la Medalla Narcís Montriol al mèrit científic i tecnològic o el Premi Ambiental de la Generalitat de Catalunya.\nPortada del pròxim número de Mètode.\n«El biòleg i socioecòleg Ramon Folch, col·laborador de Mètode, coordinarà el pròxim número de la revista, dedicat als reptes energètics de la nostra societat»


El nostre pa de cada dia...: de desembre 2012\nAra ja passat el habitual estrés nadalenc, amb tota la tranquil·litat que això suposa, us explicaré un poc el que va ser aquesta cuinada. Soc un ferm defensor de la tradició celta-màgica, que pressuposa que el nostre Nadal correspon a la festa del solstici d’hivern i per tant al inici d’un nou cicle anyal. Si es celebra la festa amb abundor de menges escollida és per cridar la bona fortuna pel que fa al que menjarem la resta del any. Varem començar amb un bon aperitiu, croquetes de carn del brou, pernil de gla i un parell de canapès gratinats, un d’ells era la “croute aux champignons” que vaig aprendre a fer a Suïssa, (un ofegat, en mantega de vaca, de ceba amb conyac i xampinyons, crema de llet fins a reduir i espessir, això damunt una llesca de pa torrat i gratinat amb formatge de gruyère).\nDesprés la inevitable escudella de galets, amb la seva pilota individual trufada, que tothom va trobar boníssima, amb el seu parmesà pel damunt. El plat fort del dinar era un espatlla de porc, que jo mateix havia salat per fer una mena de lacón amb sal fumada. Ben bullit amb les herbes habituals del brou i finalment torrat al forn amb una barreja de mel i salsa de soja, per acompanyar-lo un saltejat de rovellons i col de Brussel·les, amb porro que us vaig explicar fa uns dies i que triomfa sempre i una salsa curiosa: un ofegat de porro, amb tomàquet, poma i mel, amb un bon raig de brandi tipus francès i brou, reduïda i passada pel pimer. Per que no fos dit també varem posar un xic d’amanida per tirar avall.\nFormatges, torrons, neules i demés postres van cloure l’àpat junt amb un bon reguitzell de bons vins i caves. Entre l’escudella i el rostit alguns varem fer el que se’n diu el “trou Normand” un glop generós de Calvados pres d’un cop, que prepara l’estomac per seguir menjant sense problemes. I acomplerta un any més la tradició tindre ara un parell de dies de merescut descans.\nPublicat per Pere Sans (coc) a 12:26 1 comentari:\nPublicat per Pere Sans (coc) a 1:52 1 comentari:\nPublicat per Pere Sans (coc) a 0:06 2 comentaris:\nEl dimecres a l’Ascensor, emocionant retrobada amb alguns companys de teatre, de quan érem...diguem que més joves. L’Angel em va fer un bon regal, una bossa curulla de pells de bacallà, si ja se que em direu que em decanto per les modernitats, però en aquest cas em guia més l’afany de aprofitament integral que altre cosa. Com sabeu està de moda fer-les fregides i cruixents, com si fossin pell de porc (cal dessalar-les 24, eliminar restes de carn adherida i fregir-les a foc suau). Aprofitant el trossos amb una bona part de bacallà enganxada, un cop dessalats els vaig tallar a dus ben petits i vaig preparar un sofregit posant primer all laminat i enrossint-lo, després ceba trinxada i una nyora remullada feta a bocins, al cap d’una estona el bacallà, vi ranci i una fulla de llorer. Cal que no quedi sec per tal que la gelatina de la pell s’incorpori al sofregit. La resta és fàcil aigua, sal amb prudència, pèsols i patates a daus. El platet es d’allò més saborós.\nDijous a la nit, al Ginger punxava en Marcos i alguns companys seus, una audició magnífica i una alegria: em va presentar una parella de lectors habituals d’aquest blog, els primers que conec en directa (que fossin ja amics meus) em va fer molta il·lusió. El divendres sopar tast (també al Ginger) amb la Carol i en Joxemari. El motiu era portar-li un llibre meu de la cuina del vi, en agraïment al llibre que ella m’havia regalat, “El otro mundo del vino” de Gonzalo Gonzalo, un petit productor de la Rioja, dels pocs que encara fan el vi com es feia abans, una visió molt personal i destroyer d’aquest mon, que em va encantar. La Carol va portar una ampolla de l’autor del llibre, un vi que captivava al moment, aromes pregons i tanins marcats, sense emmascaraments ni concessions, ens va lligar amb els formatges, la pasta del dia i un pastis de carn i albergínies (com sempre la cuina del Ginger era impecable). A més em va regalar al marxar una ampolla de verema tardana, del mateix celler, que guardo curosament per un moment adequat (un foie per exemple). I os deixo que cal preparar el sofregit per l’arròs del diumenge, si tinc temps mes tard us posaré alguna recepta mes del cap de setmana.\nPublicat per Pere Sans (coc) a 12:18 3 comentaris:\nAhir varem tenir sopar al poble, el habitual dels dilluns a casa en Jordi. Amb un sobrant dels rovellons i llenegues que havia preparat l’altre dia en Juan Manuel i que havia guardat al congelador, el saltejat era simple i saborós: alls abundants i vi blanc. Vaig començar fregint unes salsitxes ben roses i retirant-les, a continuació un bon sofregit de ceba, porro i all, amb ajut de vi ranci i vi blanc, a mig fer els bolets ja descongelats i al cap d’una estona una bona porció de carxofes tallades a bocins petits, un poc de pebre vermell, l’aigua necessària, sal i en bullir: l’arròs. Va quedar, al dir de tots realment bo.\nAvui a BCN, m’he fet uns canapès, amb una mica d’amanida russa posada sobre pa torrat, amb una mica de pebrot escalivat i anxova, per acompanyar la cervesa habitual, mentre preparava una senzilla crema de verdures (ceba, api, pastanaga, carbassó, tomàquet concentrat, patata, amb una mica de tandori, miso i oloroso, les verdures un xic ofegades). De segon hi havia hamburguesa i ja sabeu... l’he convertit en unes mandonguilles: sal, pebre, conyac, pebre vermell i farina, ben pastat i arrodonides. Fregides ben rosses i sense treure de la paella he afegit ceba tendre i pebrot vermell trinxats fins així com una mica de pernil curat, a foc viu, no sofregit, un poc de farina, vermut negre, aigua i unes olives farcides trinxades ho he deixat deu minuts encara amb el foc un xic viu i al plat, ha quedat força curiós i bo el platet.\nPublicat per Pere Sans (coc) a 0:00 Cap comentari:


Anar a: [ Camps ] [ Camps i G ] [ Can C ] [ Can F ] [ Can M ] [ Can Q ]\nEl més sorprenen dels humans és acceptar la seva situació sense fer cap tipus de revolta. (Ramon Piera)\nCamps (Fonollosa, Bages) Llogaret, situat al nord del terme, a la vall del Puig. A l'església (Santa Maria) hi fou venerat fins al 1936 el Sant Crist de Camps, talla gòtica de fusta.\nCamps, Bartomeu (Empordà ?, s XVI – Barcelona, 1565) Bandoler anomenat l'Empordanès. Actuà amb intensitat des del 1563 pels voltants d'Anglès (Selva). Gràcies a l'oferiment de dues-centes lliures, fet pel lloctinent de Catalunya, Diego Hurtado de Mendoza, a qui el delatés, va ésser ferit i capturat juntament amb el seu germà Miquel pel mai/1565. Fou processat i executat.\nCamps, Narcís (Girona, s XVII - Catalunya, s XVII) Jurista. Fou conseller del reial patrimoni a Sardenya. Escriví comentaris sobre dret romà: Rationalia in quatuor priores titulos libri vigesimi Pandectarum i Sardonichi regni aureus clipeus, inèdits.\nCamps, Pere Pau (Torelló, Osona, s XVI – s XVII) Pintor. El 1607 li fou encarregat un retaule de la Mare de Déu per a l'església de Granollers de la Plana.\nCamps Elisis, els (Lleida, Segrià) Jardí públic de la ciutat, a la vora esquerra del Segre, a l'indret de l'antiga Pobla del Cap-pont. Fou inaugurat per l'alcalde Manuel Fuster el 1864. Fins al 1936 hi hagué un teatre municipal, centre de la vida cultural lleidetana, i també un templet de música. Hom hi celebra anualment la fira de Sant Miquel.\nCamps Elisis, els (Barcelona, Barcelonès) Jardins d'esbargiment de la ciutat, situats entre el passeig de Gràcia i els actuals carrers del Bruc, de Rosselló i d'Aragó, projectats i construïts (1853) per Josep Oriol Mestres. L'entrada era de pagament; aplegaven un parc d'atraccions, un saló per a balls i concerts, una fonda, un cafè, etc. Hi havia un estany i una pista per a espectacles gismnàstics i de circ i, des del 1856, un petit hipòdrom. El nucli era el saló, convertit en teatre el 1861. Josep Anselm Clavé en fou l'empresari (1862-67) i hi féu celebrar el tercer i quart festival de les associacions euterpenses (1862, 1864) i estrenà òpera còmica francesa. Decaigueren després del 1867, en part per la competència dels del Tívoli, i foren suprimits (1873); en restà només el teatre, que Evarist Arnús transformà (1881) en el Teatre Líric-Sala Beethoven.\nCamps i Arboix, Joaquim de (Girona, 1894 – Barcelona, 1975) Jurista, historiador i polític. Membre d'Acció Catalana Republicana, fou regidor (1919, 1930 i 1934), diputat al Parlament de Catalunya (1931) i alcalde de Girona (1936). En acabar la guerra civil, s'exilià a França, i posteriorment a Argentina, d'on tornà el 1948. President de la Societat Catalana d'Estudis Jurídics, Econòmics i Socials (1964) i membre de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació (1965). Especialitzat en estudis de dret català, és autor de Modernitat del Dret català (1953) i Historia del derecho catalán moderno (1958). Altres obres: Verntallat, cabdill dels remences (1956), La masia catalana (1959), La Mancomunitat de Catalunya (1968), El Parlament de Catalunya (1976) i les biografies Duran i Bas (1961) i Josep M. Pi i Sunyer (1963).\nCamps i Armet, Carles (Figueres, Alt Empordà, 1857 - Sant Llorenç de la Muga, Alt Empordà, 1939) Enginyer industrial. Fou catedràtic de mecànica a l'Escola d'Arts i Oficis de Barcelona. Publicà un Diccionario Industrial. Artes y oficios de Europa y América (1888), de ciències aplicades, en sis volums.\nCamps i Arnau, Josep Maria (Sarrià, Barcelona, 1879 – Barcelona, 1968) Escultor imatger. Estudià a l'Escola de Llotja sota el mestratge d'Agapit Vallmitjana, i treballà a l'estudi de Pere Carbonell i Huguet. És autor del monument al Cardenal Vives i Tutó (Sant Andreu de Llavaneres, 1950), projectat per J. M. Pericàs, i de Ruth, a la font de la plaça de la Virreina (Barcelona, 1949).\nCamps i Camps, Josep (Barcelona, 1795 – Madrid, 1877) Doctor en farmàcia. Fou catedràtic i degà a la facultat de farmàcia de Madrid (1835), diputat a corts el 1833 i conseller d'instrucció pública. Membre de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (1833), publicà Lecciones de práctica de operaciones farmacéuticas (1871) i col·laborà a la "Farmacopea Española".\nCamps i Castellví, Manuel (Vilafranca del Penedès, Alt Penedès, 1772 – Barcelona, 1842) Cantor i organista. Cantor de la capella reial a Madrid, mestre de capella a Vilafranca i a l'església de Santa Maria del Mar de Barcelona. Compongué algunes obres de música d'església i l'obra teòrica Escuela elemental del noble arte de la música y canto... (1831), en la qual parla del cant pla reformat.\nCamps i de Mates, Pelagi de (Figueres, Alt Empordà, 1828 – Barcelona, 1889) Hisendat i polític. Fomentà les noves tècniques agrícoles a les comarques gironines i fou president de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre (1872-75 i 1882-89). D'idees regionalistes, milità al partit conservador i fou diputat per Barcelona (1856) i per Girona (1876, 1879), i també senador. L'any 1878, Pius IX li concedí el marquesat de Camps.\nCamps i d'Olzinelles, Carles de (Salt, Gironès, 15/set/1860 - Sant Sebastià, País Basc, 1939) Enginyer forestal i polític. Era marquès de Camps. Defensà les seves idees regionalistes en una vocació política que el dugué a ocupar la presidència de la diputació de Girona, a representar repetidament al districte d'Olot com a diputat a les corts i a ser senador per l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona. Presidí també l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre. El 1898 formà part de la comissió especial traslladada a Madrid per presentar reivindicacions de caràcter regionalista. També signà els manifests de Solidaritat Catalana (1906) i Per Catalunya i l'Espanya Gran (1916). El 1924, a l'adveniment de la Dictadura, es retirà de la política. El 1936 s'exilià de Catalunya i morí abans d'acabar la guerra civil. Publicà En el reino animal no existen individuos (1895), Influencia de la cuenca del Llobregat en el desarrollo de la agricultura e industria catalanas (1897), Política agraria (1915) i uns volums de narracions en català: Del meu sarró (1912), Cortal marí (1912), Toia virolada (1915) i Floren (1923).\nCamps i Fabrés, Antoni (Manresa, Bages, 14/set/1822 – Barcelona, 28/oct/1882) Industrial i escriptor. Estudià al seminari de Barcelona. Propietari de fàbriques tèxtils, s'interessà molt per les qüestions socials, que enfocà des d'una òptica catòlica i moderada. Formà part de diverses entitats, com la Societat d'Amics de la Instrucció, la qual presidí. Aquesta actitud es reflecteix en el llibre Economía política cristiana (1894). Fou diputat provincial per Manresa el 1871. Participà en els Jocs Florals des del 1859, en els quals guanyà un premi especial amb la poesia Lo vot del trobador (1859). En 1861 obtingué la flor natural per la seva poesia Los tres suspirs de l'arpa, centrada en la trilogia romàntica Fe, Pàtria, Amor, que constituí el nucli temàtic de la seva obra, d'una notable qualitat literària, la qual fou recollida a Poesies (1894). Conreà també la poesia en llengua castellana, publicada a "Revista Popular".\nCamps i Feliu, Francesc (Girona, 1824 – Guanabacoa, Cuba, 1898) Militar i escriptor. Lluità a Cuba (1868-77). A causa de dissensions amb Martínez Campos, capità general de Cuba, demanà el retir: es mostrà partidari de la independència de Cuba. Escriví els poemes La defensa de Holguín (1882) i Españoles e insurrectos (1890).\nCamps i Gallego, Pasqual (València, 1907 - ) Violinista. Féu els primers estudis musicals a València amb Joaquim Moanzonís i anà després a París, Viena i Budapest (on estudià amb Jenó Hubay), per tal d'ampliar-los amb una beca de la Diputació Provincial de Còrdova. Fou membre de l'Orquestra Municipal de València d'ençà de la seva fundació (1943) fins l'any 1958, any en què incorporà a l'orquestra simfònica de Madrid com a concertino.\nCamps i Junyent, Gaspar (Igualada, Anoia, 1874 – Barcelona, 1942) Dibuixant i pintor. Estudià a l'Ateneu Igualadì de la Classe Obrera i a l'Escola de Belles Arts de Barcelona, on fou deixeble d'Antoni Caba. Fou pensionat a París on visqué amb Salvador Alarma (1892-95). Com a il·lustrador (revista "Album Salón", 1898-1904) es féu ressó de l'estil modernista d'A. Mucha. Establert novament a París i també a Tolosa de Llenguadoc, es dedicà al cartellisme, gènere en el qual excel·lí. Com a pintor conreà un realisme anecdòtic que sovint cau en el pompiérisme.\nCamps i Mercadal, Francesc (es Migjorn Gran, Menorca, 1852 – 3/mai/1929) Metge, erudit i folklorista. Fill d'una família pagesa, es llicencià en medicina a Barcelona (1878) i s'establí as Migjorn Gran. Dedicat als estudis d'arqueologia, etnografia i folklore, publicà importants treballs, principalment a la "Revista de Menorca". Utilitzà el pseudònim Francesc d'Albranca, que arribà a fer-se popular a Menorca. Milità en el periodisme catòlic i tradicionalista, dins i fora de l'illa; publicà el recull d'articles titulat Derecho a la ignorancia (1894). La seva obra més important es Folk-lore menorquí (De la pagesia) (1918-21), premi de l'Ateneu de Maó (1912).\nCamps i Mundó, Carles (Cervelló, Baix Llobregat, 1948 - ) Poeta. Iniciat en el camp de l'experimentació poètica, el 1972 mostra la seva obra en una exposició de poesia visual, pintura i escultura a la Sala Gaspar de Barcelona. Durant la dècada del 1970 participà en diverses col·lectives, i publicà les proses Trilogia del tret i Sis trets, el poema concret Variacions puntuals, el poema collage Habitar un paisatge i dues suites de poemes visuals La nuu i Contes de l'horitzó (1974). El 1981 mostrà tota la seva obra poètica visual a la Fundació Miró i publicà, en el camp de la poesia discursiva, Sis poemes. El 1992 col·laborà en la publicació del llibre sobre llengua i literatura El barco fantasma. Després, plenament dedicat a la poesia discursiva, ha publicat L'Absent (1989), Lliçó de tenebres (1996) i Dies de nit (1999). En el 1998-99 participà en l'exposició antològica itinerant Poesia Visual Catalana, organitzada pel Centre d'Art Santa Mònica.\nCamps i Rabadà, Jaume (Vic, Osona, 11/mar/1930 - ) Veterinari. S'inicià professionalment en patologia clínica i en l'estudi de la nutrició i la producció animal. A partir del 1970 s'especialitzà en cuniculicultura, branca en què ha destacat notòriament; ha estat professor d'aquesta matèria a l'escola d'Arenys de Mar i a la de la Diputació de Girona; a més, ha dirigit nombrosos cursets i ha aportat destacades ponències en simposis de temàtica cunícula. Ha estat elegit president de l'Associació Espanyola de Cuniculicultura (ASESCU, 1976), de l'associació científica mundial de Cuniculicultura (WRSA, 1980), i ha estat nomenat soci d'honor de la Società Italianà per il Progresso della Zootecnia (1981).\nCamps i Reverter, Guiu (Sant Vicenç dels Horts, Baix Llobregat, 1915 - Montserrat, Bages, 15/mai/2001) Biblista. Monjo de Montserrat, doctor en teologia i llicenciat en Escriptura. Estudià a Jerusalem. Ensenyà a Montserrat i a la facultat de teologia de Barcelona. Ha col·laborat a la Bíblia de Montserrat, a l'Enciclopedia de la Biblia (Barcelona), al Dictionnaire de la Bible (París 1961), a l'edició de butxaca de la Bíblia de Montserrat (1960-69). És l'encarregat de la secció bíblica de la Comissió Interdiocesana de Versions Litúrgiques al Català i coautor de l'edició crítica internacional del Llibre de Proverbis, de la Pesittà (versió siríaca de la Bíblia).\nCamps i Ribera, Francesc (Barcelona, 1895 – 28/ago/1991) Pintor. Estudià a l'Escola de Llotja de Barcelona. Fou el capdavanter del grup Nou Ambient, creat el 1919 seguint el model del grup dels evolucionistes, amb els quals exposà a Madrid el 1932. Havia fet la primera exposició individual a les Galeries Dalmau (1925). La seva pintura (paisatge, natura morta, figura), realista, és de traç nonellià amb derivacions vers el surrealisme i l'expressionisme. Els collages de caràcter matèric també són molt representatius d'una determinada etapa de la seva producció. Exiliat, residí a Mèxic des del 1939 fins al 1980. Integrat plenament a la vida artística mexicana, exercí la docència, practicà l'escultura i s'interessà per la història de l'art mexicà, entorn de la qual escriví diversos treballs.\nCamp-Sangles, Josep (Roda de Ter, Osona, 1857 – 1879) Poeta. Membre de l'Esbart de Vic. Les seves poesies -entre les quals destaca Lo plant d'en Bac de Roda (1878)- foren publicades pòstumament: Poesies (1881), amb pròleg de Jaume Collell.\nCampsentelles, Sant Fost de (Vallès Oriental) Veure> Sant Fost de Campsentelles.\nCampus Iuncarius (Alt Empordà) A l'època romana, zona baixa pantanosa, a la costa, entre Roses i Empúries. El nom del poble de la Jonquera hi és relacionat.\nCamus de Beaulier, Germain (França, s XVII) Militar. Nomenat intendent del Rosselló el 1676. Fou encarregat de vendre els béns confiscats als conspiradors de Vilafranca de Conflent. Durant el seu comandament, l'enginyer Sébastien de Vauban planejà les fortificacions de defensa de la nova frontera de Montlluís al mar. El 1681 fou nomenat comissari general de l'artilleria de França.\n27 CATALUNYA - ESPORT\nCAN Sigla del Club Alpí Núria.\nCan Bargalló (Sant Esteve Sesrovires, Baix Llobregat) Veïnat, a l'esquerra de l'Anoia.\nCan Batista (Subirats, Alt Penedès) Caseriu (o les Cases del Batista), a l'esquerra de la riera de Lavernó.\nCan Batlló (Barcelona, Barcelonès) Un dels quatre districte en que fou dividit l'antic municipi de les Corts de Sarrià, creat l'any 1858. Anys després rebé el nom de la fàbrica tèxtil fundada el 1867 per Fèlix Batlló i Barrera i els seus germans, la qual esdevingué l'Escola Industrial. Per la seva proximitat a Barcelona, es veié afectat pel pla Cerdà.\nCan Boada (Terrassa, Vallès Occidental) Barri, a la zona montanyosa del nord-est de la ciutat, de la qual el separa la línia de ferrocarril de Barcelona a Lleida. Fou un dels primers barris de barraques sorgit després del 1939. És una zona mixta d'habitatges (la majoria d'una o dues plantes) i d'indústria.\nCan Bou (Orpí, Anoia) Barri del poble, a l'esquerra de la riera de Carme. Hi ha fàbriques de paper.\nCan Bou (Piera, Anoia) Caseriu (o les Casetes d'En Borrell), al sud-est de la vila.\nCan Branques (Orís, Osona) Veïnat i centre administratiu del municipi, vora la carretera de Barcelona a Puigcerdà, al voltant de l'antic hostal de Can Branques.\nCan Bros (Martorell, Baix Llobregat) Colònia industrial tèxtil, situada al nord de la vila, a la vora dreta del Llobregat. Té parròquia dedicada a santa Maria.\nCan Calet (Sant Fost de Campsentelles, Vallès Oriental) Barri, situat a prop de Martorelles de Baix.\nCan Canals de Mas Bover (Piera, Anoia) Caseriu.\n38 ILLES BALEARS - GEOGRAFIA\nCan Capes (Palma de Mallorca, Mallorca Occidental) Barri de la ciutat, al nord-est de la ciutat, vora la carretera a Inca.\nCan Capiscol (Palma de Mallorca, Mallorca Occidental) Barri de la ciutat, al nord de la ciutat, entre la carretera de Valldemossa i la d'Esporles.\nCan Caralleu (Barcelona, Barcelonès) Barri de la ciutat, sorgit després del 1939 a la part alta de Sarrià, sota la carretera de les Aigües, al voltant de l'antiga masia i font de can Caralleu. Al costat de les primeres torres foren construïdes, els anys cinquanta, barraques per a immigrants fora de cap pla d'urbanització. El 1969 hi fou inaugurat un centre esportiu.\nCan Carreres (Martorell, Baix Llobregat) Barri de la ciutat, a l'esquerra de l'Anoia, on hi ha l'estació del ferrocarril de Barcelona a Vilafranca del Penedès. Ha absorbit l'antic raval del Pontarró i s'ha desenvolupat molt a partir del 1960.\nCan Cartró (Subirats, Alt Penedès) Veïnat, al límit amb els termes d'Avinyonet del Penedès i de Santa Fe del Penedès.\nCan Catassús (Sant Sadurní d'Anoia, Alt Penedès) Caseriu, a l'esquerra de l'Anoia.\nCan Cerdà (Cerdanyola del Vallès, Vallès Occidental) Caseriu, vora el torrent de Valldaura, al vessant septentrional de la serra de Collserola, al voltant de l'antiga masia de can Cerdà del Bosc, la qual, el s XII, formava part del clos del palau reial de Valldaura, en aquest indret hi hagué la primitiva església parroquial de Cerdanyola.\n45 ILLES BALEARS - GEOGRAFIA\nCan Cingala (Pollença, Mallorca Septentrional) Urbanització, a la costa, al nord del Port de Pollença.\nCan Clos (Barcelona, Barcelonès) Barri de la ciutat, situat al vessant sud-oest de Montjuïc, entre la carretera del port i el mar, creat pel Patronat Municipal de l'Habitatge per absorbir els habitants de barraques desplaçades, amb motiu del Congrés Eucarístic Internacional del 1952. És format per blocs de dos i de quatre o cinc pisos.\nCan Colomer (Font-rubí, Alt Penedès) Veure> Grabuac.\nCan Creixell (Piera, Anoia) Caseriu (o les Cases de Creixell), al sud-est de la vila.\n49 CATALUNYA - GEOGRAFIA\nCan Crusat de la Carrera (Sant Martí Sarroca, Alt Penedès) Veïnat, al llarg de la carretera de Pontons, al límit amb el terme de Torrelles de Foix.\nCan Fatjó (Cornellà de Llobregat, Baix Llobregat) Barri de la ciutat, al límit amb Sant Joan Despí. La població, que augmentà els anys 1960 amb immigrants, s'estacionà en uns 1.000 habitants, bona part dels quals treballen a Sant Joan Despí.\nCan Feixes (Cabrera d'Igualada, Anoia) Caseriu (o Can Feixes de la Pineda), al límit amb Sant Joan de Mediona, format al voltant de l'antic mas de la Pineda.\nCan Ferrer (el Montmell, Baix Penedès) Caseriu, al vessant occidental del Montmell, prop del límit amb el terme de Vila-rodona.\nCan Ferrers (Arbúcies, Selva) Veïnat, al voltant de la masia de can Ferrers de Sant Pere; antigament era la parròquia de Sant Pere Desplà.\nCan Figuerola (Barcelona, Barcelonès) Barri de Sant Genís dels Agudells, format per blocs aïllats, estava previst per a uns 1.200 habitatges.\nCan Font (Santa Pau, Garrotxa) Veïnat (o Font), al vessant septentrional de la serra de Finestres.\nCan Formiga (Cabrera d'Igualada, Anoia) Caseriu, al límit amb el terme de Sant Pere de Riudebitlles.\nCan Gelabert (Sant Antoni de Portmany, Eivissa) Vénda, a la parròquia de Santa Agnés de Corona.\nCan Gras (Hostalets de Pierola, Anoia) Veïnat, a la dreta de la riera de Pierola.\nCan Guineueta (Barcelona, Barcelonès) Altre nom del barri de la Guineueta.\nCan Jombo (Mediona, Alt Penedès) Caseriu, a la dreta de la riera de Mediona.\n61 ILLES BALEARS - GEOGRAFIA\nCan Llàtzer (Santa Eulària del Riu, Eivissa) Vénda, a la parròquia de Santa Gertrudis de Fruitera.\nCan Llaudís (Sant Josep de sa Talaia, Eivissa) Vénda, a la parròquia de Sant Francesc de ses Salines; hi ha estat construït l'aeroport d'Eivissa.\nCan Llobateres (Sabadell, Vallès Occidental) Jaciment del Miocè superior, datat en uns 9 milions d'anys. Fou descobert al final dels anys 1920 per R. Arqués i Miquel Crusafont. Can Llobateres ha posat al descobert una importantíssima fauna de mamífers fòssils, i destaca la troballa de restes de l'esquelet d'un hominoide primitiu del gènere Dryopithecus, així com nombroses restes dentals. És així mateix l'estratotip de l'estatge Vallesià, definit pel mateix Miquel Crusafont, i que és l'equivalent continental del Tortonià.\nCan Mandana (Campos, Mallorca Oriental) Urbanització de la costa meridional, a l'oest de sa Ràpita.\nCan Marcet (Hostalets de Pierola, Anoia) Caseriu, a l'esquerra de la riera de Claret, prop de la seva confluència amb la de Masquefa.\nCan Margarit (Sant Esteve Sesrovires, Baix Llobregat) Veïnat, a l'esquerra de l'Anoia.\nCan Merlès (Lliçà de Munt, Vallès Oriental) Veïnat, a l'esquerra de la riera de Tenes.\nCan Miquel Cires (Sant Antoni de Portmany, Eivissa) Vénda, a la parròquia de Sant Mateu d'Aubarca.\nCan Montllor (Terrassa, Vallès Occidental) Barri perifèric, sorgit el 1960 a l'est de la ciutat, de la qual el separa la riera de les Arenes. És una zona mixta d'habitatges (el 89,7% dels quals eren barraques) i d'indústria.\nCan Montmany (Sant Cugat del Vallès, Vallès Occidental) Barri residencial de la ciutat, a l'oest de les urbanitzacions de Valldoreix, al vessant oriental del puig Madrona, prop de can Montmany.\nCan Mussota (Sant Joan Despí, Baix Llobregat) Barri perifèric, entre el nucli urbà i l'autopista de Barcelona a Molins de Rei, format principalment per cases petites construïdes pels propis habitants. És conegut també pel Vallespir.\nCan Paixano (Mediona, Alt Penedès) Veïnat, al límit amb el terme de la Torre de Claramunt (Anoia).\nCan Palet (Terrassa, Vallès Occidental) Barri, al sud-oest de la ciutat, separat del nucli urbà per la carretera de Montcada; sorgí a partir del 1930. Zona mixta d'habitatges (principalment d'una o dues plantes) i industrial, té a la perifèria un nucli de barraques.\nCan Parellada (Montornès del Vallès, Vallès Oriental) Veïnat, entre el Congost i la riera de Mogent.\nCan Parra (Formentera, Eivissa) Vénda, a la parròquia de Sant Francesc de Formentera.\nCan Pastilla (Palma de Mallorca, Mallorca Occidental) Barri (o Sant Antoni de la Platja), situat a la costa, a l'est del nucli urbà. Té origen en la urbanització (1920-25) de la possessió de sa Torre Redona. L'església parroquial de Sant Antoni fou començada el 1927. Ha esdevingut un centre turístic important (64 establiments hotelers).\nCan Paulet (Sant Boi de Llobregat, Baix Llobregat) Barri, al vessant septentrional de la muntanya de Sant Ramon, format a partir del 1950 amb petites cases aïllades.\n78 ILLES BALEARS - GEOGRAFIA\nCan Pere Botja (Sant Josep de sa Talaia, Eivissa) Vénda, a la parròquia de Sant Agustí des Vedrà.\nCan Pi (l'Hospitalet de Llobregat, Barcelonès) Barri de la ciutat (o Barri Carbonell), prop de la Zona Franca. Sorgí el 1929 en traslladar-s'hi el nucli d'escombriaires que havitava, a Barcelona, la zona de la Creu Coberta, convertida en plaça d'Espanya (el nou barri, molt marginat, és conegut també per Barri dels Escombriaires). La majoria dels habitants són catalans, i la majoria de les cases són d'una sola planta, i els serveis, insuficients.\nCan Picafort (Santa Margalida, Mallorca Septentrional) Poble, al centre de la badia d'Alcúdia. A partir del darrer terç del s XIX hi foren construïdes cases d'estiueig, origen de la població, que ha esdevingut un centre turístic important (28 establiments hotelers amb 2.770 places). L'església parroquial de Santa Maria fou consagrada el 1958. A l'est del poble hi ha la important necròpolis de son Real.\nCan Pis (Sant Josep de sa Talaia, Eivissa) Vénda, a la parròquia de Sant Francesc de ses Salines.\nCan Prats (Sant Esteve Sesrovires, Baix Llobregat) Veïnat, al sud-est del poble.\nCan Pubill (Cava, Alt Urgell) Veïnat (1.440 m alt), al vessant del tossal de Can Pubill (1.816 m alt), on hi ha les ruïnes del castell de Quer.\nCan Puigganer (Sabadell, Vallès Occidental) Barri perifèric, al nord-est de la ciutat, sobre un pla de pronunciada inclinació, entre la línia de ferrocarril de la RENFE i la carretera de Castellar del Vallès; sorgí a partir del 1947 al voltant de l'antiga masia de can Puiggener (esmentada el s XV amb el nom de mas de Canals). El seu equipament urbanístic i de serveis és deficient. Prop seu, vers el Ripoll, hi ha el nucli d'habitatges del pla de Can Puigganer, mancat de tota mena de serveis.\nCan Quana (Canovelles, Vallès Oriental) Veïnat, al nord-est del poble.\nCan Quirze (Ripoll, Ripollès) Raval, al pla de l'esquerra del Ter, vora l'estació del ferrocarril.\nCan Ràfols dels Caus (Avinyonet del Penedès, Alt Penedès) Veïnat, a l'est de les Cabòries.\nCan Revella (Subirats, Alt Penedès) Veïnat, vora Sant Esteve d'Ordal.\nCan Roqueta (Sabadell, Vallès Occidental) Assentament i necròpoli de l'edat del bronze i primera edat del ferro. Les excavacions realitzades a partir del 1995 revelaren l'existència de 103 estructures, que corresponen a fons de cabanes i de sitges datables entre l'edat del bronze inicial i la primera edat del ferro. Les restes indiquen una ocupació intermitent, pròpia d'un règim de vida semisedentari, basat en la ramaderia i l'agricultura d'artiga. Molt a prop, a la finca de Can Piteu, s'hi documentà una necròpoli d'incineració de l'època del bronze final i primera edat del ferro amb més de 1.200 tombes.\nCan Rossell (Subirats, Alt Penedès) Veïnat, prop de l'antiga quadra de Savall.\nCan Rull (Sabadell, Vallès Occidental) Barri perifèric, sorgit abans del 1936, a la carretera de Terrassa. La forta immigració de 1950-60 transformà i eixamplà el barri al voltant de l'antic nucli, de població principalment catalana.\nCan Sant Joan (Montcada i Reixac, Vallès Occidental) Barri (o Montcada Bifurcació), entre el Besós, a l'est, i la línia de ferrocarril, a l'oest. Es formà a partir del 1920 amb les cases dels ferroviaris i de la fàbrica de ciment Asland. Posteriorment s'hi establiren indústries químiques. La població és formada en un 60-70% per immigrats no catalans, especialment procedents d'Andalusia. La majoria de cases són d'una sola planta. Des del 1964 té parròquia independent de Montcada.\nCan Serra (l'Hospitalet de Llobregat, Barcelonès) Barri, entre la carretera d'Esplugues i el ferrocarril a Vilafranca del Penedès, a l'única zona verda projectada en el pla del 1953; les modificacions del pla han convertit el barri en un polígon d'habitatges amb una estreta franja de jardins al costat de la via fèrria. El nombre d'habitatges l'any 1970 era de 4.375.\nCan Tries (Viladecavalls del Vallès, Vallès Occidental) Barri.\nCan Trona (la Vall d'en Bas, Garrotxa) Veïnat de l'antic mun. de Joanetes, a la dreta de la riera de Joanetes, prop de la seva confluència amb el Fluvià; una part del veïnat pertanyia a l'antic mun. de Sant Esteve d'En Bas.\nCan Tunis (Barcelona, Barcelonès) Veure> Cantunis.\n95 ILLES BALEARS - GEOGRAFIA\nCan Tunis (Palma de Mallorca, Mallorca Occidental) Altre nom del barri i parròquia de Son Ferriol.\nCan Valero (Barcelona, Barcelonès) Nucli de barraques, a Montjuïc, entre l'estadi i els dipòsits municipals d'escombraries, el més nombrós de la zona durant el decenni 1950-60. Anà desapareixent a causa de les continuades denúncies de diverses institucions ciutadanes (el 1968, però, encara hi havia unes 1.000 barraques). Amb la desaparició, s'hi instal·laren dels nous estudis de Televisión Española.\nCan Vallhonrat (Rubí, Vallès Occidental) Barri, A 2 km del nucli urbà, a la carretera de Molins de Rei. Sorgí el 1960 per iniciativa privada; malgrat el projecte de formar una ciutat-jardí, la manca de serveis urbans mínims l'ha convertit en suburbi.\nCan Vidalet (Esplugues de Llobregat, Baix Llobregat) Barri de la ciutat, al límit amb el terme de l'Hospitalet de Llobregat (la Pubilla Cases).


Poc a poc... i bon aprenentatge: Creem figures\nPublicado por Grupo2 en 15:02\nMarina 8 de mayo de 2011, 20:31\nMoltes gràcies per aquest blog, he trobat moltes activitats que m'han estat útils per treballar amb els meus nens!!\nEspero que continueu treballant-hi ja que les activitats estan molt bé!!\nUs seguiré visitant.\nGrupo2 9 de mayo de 2011, 23:41\nSílvia Vidal 10 de mayo de 2011, 23:11\nM'acaben de passar aquest blog. Treballo amb nens, alguns d'ells amb petites dificultats per l'aprenentatge. Crec que d'aquí en podré treure moltes idees per a moments concrets. Com diu el títol del blog, poc a poc aniré llegint bé les actualitzacions anteriors i, per descomptat, també les noves, que espero que arribin aviat. Gràcies per compartir aquesta informació!\nAngel 9 de junio de 2011, 20:03


L'ENTITAT - NEM\nNEM – Negoci Empresa Mataró és el projecte que va rebre llum verda per unanimitat el 25 de juny de 2019 a l’assemblea general de la entitat Unió de Botiguers de Mataró (nom anterior durant quaranta anys), a la transformació de l’entitat.\nMataró necessitava una entitat més forta, més gran i més transversal que inclou comerç, restauració i empresa. Una entitat que pensa en la ciutat com una unitat, que cohesiona i dinamitza.\nNEM – Negoci Empresa Mataró és el projecte que va rebre llum verda per unanimitat el 25 de juny de 2019 a l’assemblea general de la entitat Unió de Botiguers de Mataró (nom anterior durant quaranta anys), a la transformació de l’entitat. Mataró necessitava una entitat més forta, més gran i més transversal que inclou comerç, restauració i empresa. Una entitat que pensa en la ciutat com una unitat, que cohesiona i dinamitza.\nNEM COMPTA AMB MÉS DE 300 NEGOCIS ASSOCIATS\nGestiona els diversos àmbits comercials de la ciutat: el centre, amb una important concentració d’establiments, així com els diversos barris de la ciutat.\nEl nou projecte NEM “ és una associació de promoció de ciutat, més representativa i amb més força per poder interlocutar millor amb les administracions, i a la vegada sumar potencials associats procedents de més àmbits ”. NEM – Negoci Empresa Mataró – és l’entitat associativa que, agrupa empreses de: comerç, restauració, serveis, professionals liberal… i comptant amb el suport de l’Ajuntament de Mataró, manté com a principals objectius l’organització d’iniciatives i activitats encaminades a la promoció empresarial del sector i la dinamització comercial d’aquesta ciutat.\nL’assemblea de la Unió de Botiguers aprova, per unanimitat, la transformació de l’entitat al projecte NEM: Negoci Empresa Mataró.\nXavier Martin – LIEBEN\nJose Antonio Juan – BAR CENTRAL\nCarlos Regaña – BLISON\nXevi Solà – EL CIGRÓ SALAT BACALLANERIA\nAnna de Quirós – COBERTIS\nAriadna Fornas - TASTAU\nMarta Marimon – HOTEL ATENEA PORT MATARÓ\nJaume Caldas – GLOBAL QUANTIC MUSIC\nLeo Hergen – HAPO SUSHI\nMarina Pi – PEIXOS PI\nOriol Vives – CAN SERRAT\nPere Patuel – LA MARINETA\nBerta Fàbregas – EKILIBRA'T\nLluís Andreu – GESTORIA MARESME GAM\nEva Rodríguez – MILAR CENTRE\nNuri Rodríguez - SATERRA


Tokyo 2020: atletisme i arts marcials | Institut Bitàcola\nAquest 2n trimestre a 2n ESO hem realitzat el projecte Tokyo 2020 a l’àmbit d’educació física, centrant-nos en les arts marcials olímpiques i les proves atlètiques: curses, salts, llançaments i proves combinades. Cada alumne/a s’ha especialitzat en una art marcial o prova atlètica i a través de la metodologia aprenentatge entre iguals, ha explicat, dissenyat i gestionat a la pràctica una activitat relacionada amb la seva art marcial o prova atlètica.\nDins aquest projecte hem fet el Taller d’atletisme i l’alumnat ha après les característiques d’una bona tècnica de carrera, amb l’ajuda i l’exemple del Daniel Balateu, professor del centre i entrenador d’aquest esport i Eva Martín, professora del centre, també, i ex-atleta. Esperem que l’alumnat l’apliqui en el present i futur!\n2n ESO, Educació Física, General, Portada 0


Vila-sana tindrà una zona de serveis, lleure i esport a prop del pavelló\nActualitzada 01/08/2018 a les 12:07\nDe 10.000 m2, incluirá una pista de pádel, un ‘skate’ y un centro para la tercera edad\n© La zona és vora el pavelló poliesportiu.\nL’ajuntament de Vila-sana convertirà un cèntric solar d’uns 10.000 metres quadrats aproximadament en una nova zona de serveis, lleure i esport municipal. Es tracta d’uns terrenys paral·lels al pavelló poliesportiu, en els quals el consistori vol habilitar un centre de serveis per a la tercera edat. A més, està previst que s’hi habiliti una pista esportiva descoberta i una de pàdel. I pel que fa a lleure, també hi haurà una zona de skate per als més joves i un parc infantil, tal com va explicar ahir l’alcalde d’aquest municipi del Pla d’Urgell, Joan Sangrà.\nEls terrenys eren de propietat privada i el consistori els ha aconseguit a través d’una permuta. Els amos van sol·licitar a l’ajuntament instal·lar la seua empresa al polígon industrial del municipi. Per aquesta raó, es va haver d’aprovar una modificació puntual del Pla d’Ordenació Urbanística Municipal que permetés ampliar aquest polígon amb uns terrenys ubicats al costat de la carretera de Vila-sana. El pla parcial estableix que l’empresa ha de cedir una part de la parcel·la de l’ampliació per a equipaments municipals, encara que van arribar a un acord amb el consistori perquè aquesta zona fos la que es troba a prop del pavelló poliesportiu.\nAra, el consistori ja ha començat a sol·licitar pressupostos de totes les obres previstes, així com formar part de les possibles línies de subvencions que ofereix la Generalitat per a aquesta mena d’equipaments municipals.\nSangrà va destacar el canvi qualitatiu que tindrà el municipi amb la construcció d’aquesta zona, que complementarà altres equipaments municipals ja implantats a la localitat com el CIM, el Centre d’Interpretació de l’Estany, que es troba a la primera planta de la llar de jubilats.


sondes de paper | Pàgina 10 | Llibres Artesans\nrelacionat amb les Sondes de Paper\nseguiment de les Sondes de Paper que naveguen recollint mostres artístiques seguint itineraris aleatòris.\nRondes de Sondes, entrevista al bloc Gent Boja Campana de Fusta\nRondes de Sondes: entrevista sobre les sondes de paper Entrevista de Jen Salvadó publicada al bloc "Gent Boja, Campana de Fusta" - 30/07/2012\nLlegeix més sobre Rondes de Sondes, entrevista al bloc Gent Boja Campana de Fusta\nés la fi de l'insomni!\nEnviat per ferran el dv., 27/07/2012 - 11:35\nA l'última retransmissió de les sondes de paper vam rebre en paral·lel, des de l'estació final a Berga gestionada pel tripulant Pep Espelt, les imatges del relleu n.10 de la Insomnia, que podeu veure a dalt, i de la System Error publicada ahir.\nLlegeix més sobre és la fi de l'insomni!\nla sonda Sytem Error al final del trajecte!\nEnviat per ferran el dj., 26/07/2012 - 09:33\nAquesta matinada han arribat a la sala de control molt bones notícies de l'espai exterior: la sonda de paper System Error ha topat amb la última estació orbital i per tant completa el seu trajecte amb èxit!\nLlegeix més sobre la sonda Sytem Error al final del trajecte!\nEnviat per ferran el dv., 20/07/2012 - 12:08\nEnviat per ferran el dt., 17/07/2012 - 07:02\nQuan a la sala de control i als monitors de seguiment dispersos per Catalunya es donaven per atrapades en un forat negre o víctimes d’un núvol d’asteroides, ahir a la nit vam rebre senyals apagades que a mesura que passaven les hores s’han anat intensificant.\nEs tractava d’una retransmissió de la System Error, un dels llibres artesans que naveguen de mà en mà recollint intervencions artístiques. En aquesta imatge podeu veure el bodegó del renaixement que ha significat per nosaltres la seva reaparició en escena.\nLlegeix més sobre Sondes Resurrection\nSondes de paper, per treballar i per jugar!\nEnviat per ferran el ds., 14/07/2012 - 09:11\nMica en mica les Sondes de Paper es van desencallant, esperem que aviat tornin a viatjar lliurement per l'hiperespai urbà! Ahir ens van arribar imatges provinents de la Pionera #s1pionera que és la sonda local que està explorant Manresa i que ha estat uns dies a casa de n'Andreu Cortés.\nLlegeix més sobre Sondes de paper, per treballar i per jugar!


El CN Sabadell, entre els millors d'Europa - Diari de Sabadell\nEl CN Sabadell, entre els millors d'Europa\nAnni Espar i Laura Ester celebrant el títiol europeu / V. Rovira\nUn model d’èxit. Dissabte al migdia, un cop les jugadores de l’Astralpool Club Natació Sabadell va aixecar la Copa d’Europa, la cinquena de l’entitat –la quarta aconseguida a Can Llong–, se celebrava, més enllà del que significava un nou ceptre europeu a les vitrines, l’èxit d’un model instaurat fa anys al Club. Així ho explicava Xavi Balaguer, director tècnic del Club minuts després d’aixecar el títol: “Ha estat la recompensa a la feina que fem en l’àmbit de club. Guanyar un títol com aquest amb 7-8 jugadores que han après a nedar aquí al Club i que s’han format al Santa Clara ens ensenya que tenim un model que dona fruits”, comentava un orgullós Balaguer. Tanmateix, tot i tenir el hàndicap que l’any vinent serà any olímpic, circumstància que implica que moltes seleccions preparen a consciència la cita, el màxim responsable esportiu va assegurar que “no renunciarem a aquest nivell que tenim, penso que l’equip demostra les ganes de guanyar i en l’àmbit de club el retorn és inqüestionable”, va sentenciar.\nAposta per gent de la casa\nTot i que els majors èxits internacionals no van arribar fins a l’any 2011 quan la capitana Olga Domènech va aixecar la primera Copa d’Europa davant l’Orizzonte de Catània –precisament el rei del waterpolo femení amb vuit Copes–, el Club Natació Sabadell feia anys que treballava de valent per començar a escriure les primeres pàgines d’or.\nAquest primer títol, però, no es podria explicar sense mencionar la figura de Nani Guiu, també present a la grada, en aquesta dècada prodigiosa de l’entitat. L’actual director tècnic de la Federació Catalana de Natació va situar l’equip entre els grans d’Espanya i d’Europa. Amb ell van arribar quatre de les cinc Copes amb un model en què s’apostava pel planter amb alguns fitxatges de renom per fer aquest salt de qualitat per poder competir amb els grans del continent.\nDesprés de nou temporades al capdavant de l’equip, des del club es va voler fer un canvi de cicle apostant per un entrenador de la casa. L’arribada de l’aleshores director tècnic David Palma, el maig del 2017, com a nou entrenador només va fer res més que continuar la ratxa triomfal d’un equip que té no té sostre i del qual el tècnic de la cinquena Copa d’Europa en destaca el valor humà d’un grup campió: “Més enllà de la qualitat, em quedo amb la part humana de cada una d’elles. Recordo com si fos ahir l’acceptació que van tenir quan vaig arribar. S’ha de valorar que les jugadores sempre hagin cregut en dos entrenadors de la casa”, va comentar el tècnic sabadellenc.\n“Volem superar el Voltregà”\nQui també estrenava caseller de títols era Claudi Martí com a president de l’entitat nedadora. Martí, que es va involucrar en primera persona per dur la final four per quarta vegada a la ciutat, va comentar que la millor manera d’agrair a les jugadores aquests anys plens d’èxits “és el reconeixement de totes les persones del Club cap a elles en forma d’aplaudiments d’estimació i d’una clara aposta pel projecte”. Una declaració d’intencions que es confirma amb un gir d’ambició de cara als pròxims anys quan va afirmar que “hem d’intentar ser l’equip català amb més Copes d’Europa”, quan se li va preguntar per si veuríem el Club per sobre de l’Orizzonte de Catània. La filosofia hi és i el talent també, per tant, res fa preveure que no puguem viure més anys de glòria.\nEl Barça de hoquei té 22 copes d'Europa, el que més de Catalunya\nEl Barça de hoquei té 22 copes d'Europa, el que més de Catalunya / CEDIDA\nEl Voltregà, tambe d'hoquei, en té 6\nEl Voltregà, tambe d'hoquei, en té 6 / CEDIDA


Àmbits d'actuació - Càtedra d'Economia Circular | TecnoCampus\nÀmbits d’actuació de la càtedra\nLa Càtedra d’Economia Circular té reptes en els àmbits de Recerca, Formació i Divulgació\nHem habilitat grups de recerca multidisciplinaris. Tant l’economia circular com la sostenibilitat demanen enfocaments sistèmics.\n5 àmbits de recerca\nEls cinc àmbits de recerca de la Càtedra\nEconomia circular i ciutat\nLa majoria de la població viu en ciutats que funcionen amb el model lineal. Les ciutats consumeixen més del 75% dels recursos naturals, generen més del 50% dels residus i emeten del 60-80% del GEH.\nHi ha tres subsistemes urbans claus a l’hora d’abordar la transició: L’espai urbà construït i no construït (els buits urbans); la regeneració naturals dels espais urbans I la gestió dels serveis urbans (mobilitat, aigua, residus, principalment).\nLa Càtedra pot contribuir a la reflexió des de la diagnosi a la configuració d’estratègies i la dotació d’instruments per portar-les a terme.\nLa logística i el transport son sectors estratègics dins l’activitat econòmica i amb un paper creixent, com demostren l’ocupació, el pes econòmic i les perspectives d’evolució positiva per sobre de la mitjana del PIB espanyol. La digitalització, la sostenibilitat i la seguretat son els tres principals reptes segons els experts.\nLa línia de treball de la Logística Verda ve a representar un desenvolupament natural de les activitats del TCM en aquest sector, donant resposta a les necessitats actualment plantejades.\nComportament del consumidor i lideratge pel canvi\nEs parla de l’esgotament del model lineal del sistema econòmic actual i del canvi necessari i urgent cap a un model circular, més sostenible. Aquest canvi implica empreses, administració i consumidors que han de modificar els models de producció i de consum i sense aquests canvis no hi haurà transició.\nEntenem que cal formar, habilitar els directius i professionals que han de liderar la transformació de les empreses i de les administracions. Cal dotar-los de formació, és a dir de coneixements per l’anàlisi i la presa de decisió sota nous paràmetres al temps que capacitar-los, dotar-los d’instruments i d’habilitats per que puguin liderar aquest canvi.\nL’àrea es focalitza en l’anàlisi dels processos i dels models de negoci i la seva transformació cap a models d’economia circular, partint també de l’observació del que són els models existents en les experiències d’economia circular, nacionals i internacionals.\nPer l’especialitat del TecnoCampus , el sector turístic ocupa un paper important dins l’activitat de la Càtedra.\nMètriques per l’avaluació\nLa incorporació de criteris de sostenibilitat en les activitats públiques i privades i la transformació cap a l’economia circular fa necessari dotar-se de nous instruments de mesurament.\nEl TecnoCampus compta amb un ampli equip multidisciplinari d’investigadors, amb experiència i coneixement de tècniques avançades per la quantificació i amb el Centre de Coneixement i Decisió Territorial, especialitzat en el recursos gràfics, tipus SIG per l’anàlisi i l’avaluació per la presa de decisions i la gestió urbana.


El dissabte 3 de novembre les Parròquies Vall Fosca i Senterada van pelegrinar als peus de la Mare de Déu de Torreciutat (Osca). Fou un dia de germanor i pregària per part de tots els participants i pelegrins provinents de la Diòcesi d’Urgell.\nCamí del Santuari, a l’autocar, es va resar el Sant Rosari encomanant diferents intencions. Un cop arribats al Santuari de la M. de Déu de Torreciutat, els pelegrins van poder visualitzar un audiovisual que explicava la construcció i el significat del Santuari per a la Prelatura de l’Opus Dei. Tot seguit va tenir lloc una visita als llocs més importants del Santuari, com la galeria que exposa més de 200 imatges de Maria portades per pelegrinatges d'arreu del món.\nL’acte central fou la celebració de l’Eucaristia on Mn. Josep Montoya pogué servir com a diaca a l’altar. Un bon dinar i una visita a la Catedral de St. Vicenç de Roda d’Isábena va cloure el joiós pelegrinatge de les parròquies de La Vall Fosca.


Cafes Caracas – Unió de botiguers de Sant Pere més Baix\nBenvinguts al web de l’Unió de Botiguers del Carrer Sant Pere Més Baix. En aquestes pàgines trobareu tota l’informació dels comerços associats, informació dels productes que podreu comprar al barri, promocions, ofertes comercials, noticies i molt més…\nBar Restaurant A Familia\nCan Carles Carnissería\nTot des de 100\nSt. Pere Mes Baix, 44 local 2\nTel. 93 3190490\nCafès Caracas és una empresa fundada al 1954 a Barcelona i amb més de 30 establiments a nivel de Catalunya.\nLa idea de negoci de Cafès Caracas s’ha mantingut pràcticament inalterada des dels seus inicis. Consiteix en oferir un producte d’alta qualitat a un preu raonable, sempre amb la professionalitat i la familiaritat pròpia del seu equip.\nCafès Caracas té un control absolut sobre tots els seus cafès, des del moment de la compra del cafè verd fins a l’entrega de la tassa d’espresso als nostres clients. Ja que es tracta d’un cafè que ha seguit un acurat procès de selecció, torrefacció i barreja final, per aconseguir un “bouquet” amb l’aroma i el cos que li han donat prestigi al llarg dels anys.\nA les nostres botigues el client pot comprar el cafè en gra o bé mòlt al moment, adaptant-se doncs a la cafetera que el client tingui a casa.\nLa nostra varietat de cafès engloba 5 tipus de cafè:\n*Superior Natural: “El de la casa”, ja que és el que s’utilitza al bar. És una barreja de cafès centroamericans rentats, barreja de Brasil i Colòmbia, i amb un cos i crema consitent.\n*Gran Selecció: es tracta d’una selecció de cafès suaus i perfumats, d’acidesa mitja. Ideal per degustar-lo sol.\n*Especial Gourmet: cafès exòtics seleccionats, amb un gust afruitat i melòs. Baix contingut en cafeïna. Recomanat per els més sibarites.\n*Descafeïnat: igual barreja que el Superior Natural però sense cafeïna, extreta sota un acurat procés. Ideal per prendre a qualsevol hora del dia.\n*Torrefacte: cafè torrat amb sucre afegit, el qual li aporta un gust amarg i una coloració més fosca. De sabor intens i cos elevat.\n*Per les festes nadalenques tenim el Cafè de Nadal, de diferent procedència cada any, de cos suau, i amb tocs afruitats, per servir un cafè especial a taula en aquestes dates tan senyalades.\n*Des de fa un temps també tenim la nostra pròpia cafetera de càpsules, per a aquelles persones que volen utilizar un sistema actual, net i ràpid d’elaborar cafè. Tenim càpsules de Superior Natural i de Descafeïnat, amb envàs individual per a una millor conservació del producte. Als nostres establiments li podran fer un cafè per a que tasti l’excel.lent producte que en resulta.\nTambé cal recordar que Cafès Caracas disposa de pastisseria pròpia. El nostre equip de pastissers elabora diàriament els nostres productes de forma tradicional, aconseguint així que els clients gaudeixin d’un excel.lent esmorzar o berenar acompanyat del nostre cafè.\nTenim servei de càtering per a les seves reunions familiars, esmorzars, aniversaris, etc. Disposem de canapès, assortit d’entrepans, coques salades, safates de pasta dolça, pastissos… I per Sant Joan les nostres coques, així com els nostres torrons per Nadal.\nEl personal de les nostres botigues l’informarà de tota aquesta gamma de productes!\n“Esperem poder gaudir amb tots vostès de la nostra marca”.


La Fundació Alícia proposa activitats de cuina als instituts amb l’objectiu de fomentar hàbits saludables entre els adolescents\n“Els joves que s’impliquen en la cuina i en altres tasques alimentàries generalment mengen millor i, també, fan eleccions més saludables”, afirma el director de la Fundació Alícia, Toni Massanés. És com valora el Programa TAS (Tu i Alícia per la Salut), que es dedica a promoure hàbits saludables entre alumnes de 3r d’ESO de diversos centres catalans, a través de la cuina i el foment de l’activitat física. Aquest projecte impulsat per la Fundació, amb el suport de la Mondeléz International Foundation, es va posar en marxa per primer cop l’any 2011, i el curs passat, el 2016/17, va tenir 1.158 participants a Catalunya i prop de 2.000 a tot l’Estat.\nEs tracta d’un programa que combina una estratègia online i presencial, en el qual participen tant els professors i l’equip de la Fundació com els alumnes. En una de les modalitats del programa, que ha obtingut una gran implicació dels alumnes, els joves tenen el repte de preparar un àpat equilibrat, original i bo: “Tot comença quan un nutricionista i un cuiner fan una demostració de cuina sana, ràpida i gustosa, per reforçar el que ja ha explicat el professor a classe”, concreta Massanés.\nNaturalment, les xarxes socials són una de les principals aliades d’un programa dirigit a un públic adolescent. Els alumnes avaluen els seus hàbits alimentaris en una plataforma online, en què també pengen els reptes que es plantegen i els resultats obtinguts amb un funcionament semblant al de la xarxa social Instagram. “És una franja d’edat molt posada a les xarxes, amb moltes ganes de mostrar-se i agradar, i això té un punt motivador”, apunta Massanés.\nL’ADOLESCÈNCIA, PUNT CLAU\nEn termes històrics, hi ha molta més seguretat alimentària i de socialització de l’accés als nutrients, segons apunta Massanés, però han sorgit reptes nous. “En la nostra societat, costa gestionar l’excés d’oferta, i últimament l’estacionalitat i el producte fresc han deixat de ser una norma”. Alhora, adverteix d’un estil de vida cada cop més sedentari per l’auge de les diferents modalitats de transport.\nL'adolescència -amb la pressió de les modes i els amics-és el moment crucial en l’adquisició d’hàbits alimentaris\nEn aquest context, l’adolescència -amb la pressió de les modes i els amics-és el moment crucial en l’adquisició d’hàbits alimentaris. A l’edat de tercer d’ESO, sobre els 14 anys, es comença a disposar d’una certa independència a l’hora de menjar fora, amb els esmorzars i els berenars, per la qual cosa és important incidir en aquesta edat: “La salut no és un problema ni una preocupació per als adolescents, per això cal enganxar-los d’una manera diferent. Per exemple, que s’ho passin bé fent cuina i que els sigui una activitat atractiva”, resumeix Massanés.\nEn aquest sentit, el programa no es pot quedar en una programació de sessions teòriques si vol atreure els joves, sinó que s’ha de fomentar la seva participació. Per aquest motiu el director de la Fundació posa de manifest que són els mateixos joves els que proposen com canviar els seus hàbits tant d’alimentació com d’activitat física, en comptes d’“imposar-los de manera externa”. A banda de millorar l’alimentació, combatre el sedentarisme és molt important, segons els impulsors del programa. Per això s’inclouen activitats per fomentar l’oci actiu, com per exemple curses d’orientació o pàgines web de geocaching.\nEl programa busca més centres\nEl projecte gratuït que va impulsar la Fundació el 2011 busca superar les xifres de participació del curs 2016/17 i, per tant, superar els 1.158 alumnes beneficiats de l’última edició. Els impulsors destaquen que any rere any la participació ha anat creixent perquè s’adapta als currículums escolars i és útil per als professors. Alhora, la Mondeléz Foundation -que dona suport econòmic al programa- ha “constatat l’acompliment dels objectius”, segons Massanés, cosa que permetrà impulsar un nou programa, el TAS 2, per promoure el consum de fruita entre els nois amb discapacitat intel·lectual.


About: Eduard Reig i Carreras\nEduard Reig i Carreras (1842 – 28 de novembre de 1880) fou un advocat, industrial i polític català. Era propietari d'una fàbrica de teixits de seda a Gràcia i el 1870 participà en la creació de la Compañía General del Crédito Mutuo. Inicialment membre del Partit Progressista, el 1870 fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona, diputat per Manresa del Partit Constitucional a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 i diputat provincial per Capellades el 1874-1875.\nEduard Reig i Carreras (1842 – 28 de novembre de 1880) fou un advocat, industrial i polític català. Era propietari d'una fàbrica de teixits de seda a Gràcia i el 1870 participà en la creació de la Compañía General del Crédito Mutuo. Inicialment membre del Partit Progressista, el 1870 fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona, diputat per Manresa del Partit Constitucional a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 i diputat provincial per Capellades el 1874-1875. Després de la restauració borbònica es va relacionar amb Práxedes Mateo Sagasta i tornà a ser escollit diputat per Manresa a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879 pel Partit Liberal Fusionista. Des del seu escó va defensar el proteccionisme econòmic i participà en diverses iniciatives en defensa del proteccionisme amb Francesc López Fabra i Camil Fabra i Fontanills. També va ser soci del Foment de la Producció Nacional i arribà a vicepresident del Foment de la Producció Espanyola i del Foment del Treball Nacional, i el 1879 president de la Unió Fabril i Mercantil de Barcelona. De 1874 a 1880 fou comissari d'agricultura, indústria i comerç de Barcelona. (ca)\nEduard Reig i Carreras (1842 – 28 de novembre de 1880) fou un advocat, industrial i polític català. Era propietari d'una fàbrica de teixits de seda a Gràcia i el 1870 participà en la creació de la Compañía General del Crédito Mutuo. Inicialment membre del Partit Progressista, el 1870 fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona, diputat per Manresa del Partit Constitucional a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 i diputat provincial per Capellades el 1874-1875. (ca)\nEduard Reig i Carreras (ca)


Buch cessa el surienc Miquel Esquius i posa Eduard Sallent com a cap dels Mossos - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nBuch cessa el surienc Miquel Esquius i posa Eduard Sallent com a cap dels Mossos\nEl conseller aposta per qui fins ara era sotscap de la Comissaria General d'Informació en substitució del bagenc, que ha estat 11 mesos al càrrec\nacn 03.06.2019 | 12:11\nMiquel Esquius al costat del conseller Miquel Buch. MARTA PEREZ\nMiquel Esquius al costat del conseller Miquel Buch.\nEl conseller d'Interior, Miquel Buch, ha decidit que Eduard Sallent, fins ara sotscap de la Comissaria General d'Informació, sigui el nou cap dels Mossos d'Esquadra en substitució del surienc Miquel Esquius, que va arribar al càrrec fa pràcticament onze mesos, han confirmat a l'ACN fonts d'Interior.\nEsquius, per la seva part, va agafar el relleu de Ferran López, que va ser l'encarregat de dirigir el cos durant l'aplicació de l'article 155 a Catalunya, després que el major Josep Lluís Trapero fos cessat a finals d'octubre del 2017.\nEl canvi es fa per "tornar a la normalitat" després d'una "època de transició". "Ha estat un any pont", ha explicat Buch, que ha agraït la "professionalitat i honestedat" d'Esquius durant aquests mesos però ha dit que cal "un nou impuls". El nou comissari en cap ha dit que se li ha encarregat elaborar un pla estratègic pels propers anys i treure el cos del debat partidista, entre altres prioritats.\nDel currículum del nou cap dels Mossos d'Esquadra, Eugeni Sallent, Buch ha destacat que "porta 22 anys al cos, ha demostrat abastament la seva capacitat de direcció de diverses unitats del cos, ha exercit com a cap de la Comissaria general d'informació i ha format part com expert en missions internacionals en matèria de seguretat, sota la direcció de l'ONU i el Consell d'Europa".\nSallent ha començat agraint la feina del seu predecessor, Miquel Esquius, que "va recollir el repte de dirigir aquesta institució davant un moment d'incerteses, un període de dificultats, i ha fet una enorme tasca d'organització, serenor i bona feina de fer arribar ponts amb tothom". Ha afegit sentir-se "molt orgullós" de l'actuació dels Mossos d'Esquadra en el passat i ser conscient hi haurà noves "dificultats i moments tensos i complexos".\nEl nou responsable de la policia de Catalunya ha rebut l'encàrrec d'avaluar els serveis del cos i l'actualització dels processos de direcció, de treball, i de la prestació de servei del cos. També se li ha demanat l'establiment d'un "full de ruta" a través d'un "pla estratègic" que "fixi" el posicionament institucional del cos, amb els objectius i les prioritats.\nSallent ha afegit que vol "treure el cos de Mossos d'Esquadra del debat partidista" per centrar-lo "exclusivament" en la prestació de seguretat a la ciutadania. També ha manifestat que vol impulsar les polítiques d'igualtat dins el cos, donar resposta a la delinqüència especialitzada, el crim organitzat i el ciberdelicte. Finalment, ha dit que vol fer un pas endavant per abordar de manera multisectorial els delictes contra la llibertat sexual.\nL'excomissari envia una carta al cos en què assumeix la destitució «amb sentit del deure». Arreu


Nàpols, entre el romanç i la història (1550)\nMiquel Ferrà i Martorell | 27 agost 2011\n"Mirava des d'una altura /el rei d'Aragó un dia, /mirava la mar d'Espanya/ com minvava i creixia;/ mirava naus i galeres; / unes van i altres venien;/ unes carregades de sedes/ i altres de robes fines;/ unes van cap a Llevant,/ altres ho fan vers Castella./ Mirava la gran ciutat/ que Nàpols per nom tenia:/ Oh, Ciutat! El que me costes,/ per a gran desgràcia mia!/ Me costes vint-i-un anys,/ que són els millors de ma vida,/ me costes un tal germà/ que més que un Hèctor valia;/ me costes els mil tresors,/ que ben guardats jo tenia,/ me costes un petit patge,/ que més que a mi jo volia".\nÉs la traducció d'un romanç castellà però que fa referència a la Corona catalanoaragonesa. Fou composat en la baixa edat mitjana i tal volta per un poeta que nomia Carvajales. Alfons V es queixa dels treballs i dificultats que li ha fet patir la conquesta de Nàpols. Quan es refereix a un germà perdut en aquella lluita, veim que es tracta de l'infant Pere d'Aragó, que tenia fama de gran guerrer. El mataren en el setge d'aquella ciutat el 1438.\nNo són molts els romanços en llengua castellana que tenen per tema la història d'Aragó. Entre d'ells, un sobre la campana d'Osca i un altre sobre la reina Maria, que fa igualment al·lusió a la conquesta de Nàpols: "La fortuna envejosa, /per tot el que jo tenia,/ li va oferir coses altes,/ que el Magnànim seguia,/ plaers per als seus desitjos,/ amb fets que hom coneixia,/ i donà-li després nova empresa,/ del reialme de Sicília."\nEs queixa, Maria d'Aragó, de tots aquells que li prenen el marit: la guerra, Itàlia, la reina Joana de Nàpols, la recerca de la fama en arriscada aventura, la fortuna que de tot plegat en pot treure, però que el manté allunyat de la cort. Aquest Alfons V el Magnànim, fill de Ferran d'Antequera, es casà el 1415 amb dona Maria, filla d'Enric III de Castella. Com a rei d'Aragó (1416-1458), va continuar la política mediterrània i comercial de tanta tendència en els annals d'aquella corona. Havent conquerit Nàpols, entre 1421 i 1442, hi restà quasi tota la seva vida.\nMallorca participà activament en aquella guerra. En les accions de la conquesta definitiva de Nàpols, la nostra illa envià quatre galeres i mil tres-cents homes i va fer un donatiu de tres mil lliures. Quan, el 26 de febrer de 1443, el rei Magnànim entrava triumfant a l'urbs napolitana, l'esdeveniment era celebrat a Mallorca amb tres dies de festa. Mentre que la reina Maria, exercint el càrrec de Lloctinent General, tenia cura d'Aragó, Catalunya, València i Balears, Alfons governava directament els seus dominis de l'est, que estaven formats per Sardenya, Sicília, Nàpols, Albània i Esclavònia. Un cavaller mallorquí destacat, Salvador Estelrich, morí lluitant en defensa del rei, per la qual cosa i en honor seu foren celebrats a la Seu de Mallorca sumptuosos funerals. Un altre mallorquí de relleu en aquella empresa fou Pere Descatlar, per haver prestat al Magnànim per a la conquesta set mil cinc-cents florins d'or.


Can Carrasca - Animafesta: En el dia que Matilde Salvador fa cent anys...\nEn el dia que Matilde Salvador fa cent anys...\nOntinyent, a vint-i-tres de març de 2018. Divendres de Dolors.\nVaig conéixer l'obra de la senyora Matilde Salvador i Segarra, la més gran compositora valenciana, ben enjorn. Ma tia Mila tenia alguna gravació i me la feia escoltar quan rondinava jo per sa casa de menut... Per això vaig entendre prompte el seu valor, i el valor de la tasca de redreçament del nostre poble a través de la música. D'allí em ve que, cada vegada que escolte la peça seua que obre el Tractat d'Almisrà, al Camp de Mirra, m'aborrone...\nArribar a coneixer-la ja va ser inenarrable... Ací baix hi veuràs una foto que m'estime que és cosa de no dir. Estem ella, el venerable Àlvar Monferrer, digne de tota lloança, i un servidor, vora l'ermita de la Magdalena en plena Romeria de les Canyes de Castelló de la Plana, abans que ella llençara al Castell el seu ram de flors, l'homenatge a la "Sang dels Moros"...\nAquest matí m'he llevat molt més prompte encara perquè volia que fora hui que li escrivira un sonet, ja que hui fa cent anys exactes que va nàixer. Heus ací el meu humil homenatge. Totes les coses bones que puguen dir-se d'ella són poques...\nMai no oblidaré, en ple "Betlem de la Pigà", aquella escena en què s'encén el Desert de les Palmes i la gent va a apagar-lo mentre canten al ritme del "Romanç de Matxero i Teresa" que porte dins les venes i que ella versionà com ningú per a aquesta ocasió...\n“l’himne fecund del retorn de la pàtria”\nA la venerada senyora Matilde Salvador i Segarra\nhui que s’acompleix el primer centenari del seu naixement.\nL’hàlit cordial que mou els engranatges\ndel bell país que formen els tants sons\nper vos descrits —més enllà de mestratges;\nmolt més, encar, de concelebracions—,\ns’obre en alé que amara els ancoratges\nde terra amb vents, forment i credo i fons.\nCar vida són i dan vida als bagatges\nque han repuntat costum amb emocions.\nFita us alceu, molt més enllà del mite.\nBatec alat del poble, dels tants cors\nque en salm obert no entonen gest que enfite\nvostra virtut, vostre somrís. Fulgors\nem permetreu, dempeus, diga i edite,\ni un meu ramell sangdemorat de flors...\nOntinyent, a vint-i-tres de març de 2018.\nDivendres de Dolors.