Llibres divulgatius. Institut Català de la Vinya i el Vi (INCAVI)\nL'INCAVI col·labora amb diferents projectes editorials per difondre la cultura del vi. A continuació trobareu les darreres obres publicades.\nA Taula! Vins Catalans\nCom classificar els vins, com conservar-los, com crear una carta de vins, com servir-los o les raons per beure i comprar vins catalans són alguns dels capítols pràctics d’ “A Taula! Vins Catalans. Manual per a la restauració’, una publicació divulgativa fruit de la col·laboració de l’Institut Català de la Vinya i el Vi, l’Associació Vinícola Catalana i la revista Cuina. La publicació també ha comptat amb el patrocini de la Diputació de Barcelona, el Patronat de Turisme Costa Brava-Girona de la Diputació de Girona, el Patronat de Turisme de la Diputació de Lleida, el Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona i l’Institut Català del Suro.\nAquesta obra, publicada al 2020, està dirigida als professionals de la restauració perquè els sigui útil i perquè serveixi per apropar-se més i conèixer encara millor els vins que s’elaboren a Catalunya. També perquè esdevingui una eina eficaç, amb consells i recomanacions per a poder oferir un millor servei als seus clients i contribuir, també, a fer difusió dels vins que s’elaboren al nostre país.\nLa versió en paper del Manual s’ha enviat a dos mil restaurants catalans i també als gremis de restauració de Catalunya.\nConsulta el manual 'A Taula' en versió digital. Obre en una nova finestra.\nRaïms Les principals varietats catalanes: història, cultiu i vins\nAutors: Agustí Villarroya Serafini, Montserrat Nadal Roquet-Jalmar, Josep M. Puiggròs i Jové, Lluís Giralt Vidal, Joan Maria Rovira Grau i Carme Domingo Gustems\nEstació de Viticultura i Enologia de Vilafranca del Penedès. 1903-2003 Cent anys d’història\nLa primera part del llibre ha anat a càrrec de l’historiador Antoni Saumell que cobreix l’etapa 1902-1939, un període històric fonamental de la trajectòria de l’Estació de Viti-cultura i Enologia (EVEVP) ja que les activitats desplegades durant aquells anys van convertir aquesta entitat en un dels centres tècnics capdavanters a l’Europa vitiviní-cola.\nLa segona i la tercera part del llibre, a càrrec de l’historiador Ramon Arnabat i el periodista Jordi Romeu, posen a l’abast del lector una panoràmica de les principals lí-nies d’actuació de l’EVEVP entre els anys 40 i l’actualitat; emmarcant les activitats d’aquesta entitat en un context agrari i vitivinícola europeu, espanyol i català que al llarg de les darreres dècades ha experimentat canvis estructurals de gran abast.\nAquest llibre és un treball d’investigació dirigit al gran públic, però també una obra de consulta per part de tècnics i enòlegs, de viticultors i elaboradors, i de tots els profes-sionals del sector de la vinya i el vi; i forma part dels actes commemoratius que fa el DARP i l’INCAVI al centenari de l’Estació d’Enologia i Viticultura de Vilafranca, seu del Servei de Viticultura i Enologia de l’INCAVI. El passat 2003, al Museu del Vi, l’INCAVI i aquest museu, van fer una exposició recordant la trajectòria de l’Enològica al llarg d’aquests cent anys.\nEstació de Viticultura i Enologia de Reus. 1907-2007 Cent Anys d’història\nAquest llibre pretén ser un recull sintètic de l’activitat d’una de les Estacions de Viticultura i Enologia mes antigues de l’Estat. El llibre fa un repàs de l’activitat de les persones que des del seu primer director, en Claudi Oliveras Masso, han fet de la Estació un centre de referència per tots els cellers de les diferents Denominacions d’Origen del Sud de Catalunya.\nLa primera part del llibre “Cent anys d’història”, repassa des de la creació de les Estacions passant per la particularitat de l’estil arquitectònic dels edificis,modernista, la distribució dels espais, els serveis prestats al llarg del temps, la lluita contra el frau, les publicacions i accions divulgatives, fins a les diferents vicissituds històriques que a passat la Estació.\nLa segona part, “ l’INCAVI ”, presenta la situació actual de la Estació dins l’Institut Català de la Vinya i el Vi; les activitats principals que es porten a fi: analítiques de control de qualitat, d’exportació, de campanya; projectes de recerca i desenvolupament coordinats amb els agents del sector; transferència de tecnologia i formació continuada.


La Fundació Villavecchia i la Fundació Josep Carreras prenen el relleu en la coordinació del dispositiu d’acollida a Catalunya, liderat per la SEHOP i Fundación Aladina | Fundació Josep Carreras contra la Leucèmia\nLa Fundació Villavecchia i la Fundació Josep Carreras prenen el relleu en la coordinació del dispositiu d’acollida a Catalunya, liderat per la SEHOP i Fundación Aladina\n►Després de l’arribada, divendres passat a Madrid, de 25 nens malalts de càncer, avui ha aterrat a Barcelona el vol amb el segon grup d’infants oncològics procedents d’ Ucraïna. La Fundació Villavecchia i la Fundació Josep Carreras, en coordinació amb els hospitals i un conjunt d’entitats que treballen en l’àmbit del càncer infantil a Catalunya, gestionen l’arribada i l’acollida d’aquests pacients i les seves famílies.\n►Sota la coordinació del Departament de Salut i del Servei Català de la Salut, els infants seran derivats als hospitals de Barcelona de referència en el tractament del càncer pediàtric, on els faran el seguiment: l’Hospital Sant Joan de Déu, l’Hospital Vall d’Hebron i l’Hospital de Sant Pau.\n►Tot el dispositiu mèdic i logístic necessari per a l’arribada a Espanya dels nens ucranians amb càncer ha comptat amb el recolzament dels ministerios de Sanidad, de Defensa y de Inclusión y Bienestar social.\nUcraïna es troba en una situació humanitària dramàtica provocada per la guerra. Milers d’infants malalts de càncer han hagut de suspendre el tractament i ha augmentat el risc de limitar les seves oportunitats de curació.\nAvui ha arribat a Barcelona el segon grup de nens ucraïnesos malalts de càncer amb els seus familiars. L’operativa ha estat possible gràcies a la col·laboració dels hospitals Sant Joan de Déu, Vall d’Hebron i Sant Pau; i al treball conjunt de diverses organitzacions contra el càncer infantil de Catalunya (Associació contra el Càncer – Catalunya, AFANOC, Fundació Enriqueta Villavecchia, Fundació Josep Carreras, Fundació Ronald McDonald), així com de Creu Roja Catalunya. Intèrprets, voluntaris i un nombrós grup de persones estan donant suport en l’acollida i acompanyament d’aquestes famílies, i moltes altres entitats s’ofereixen a donar suport.\nEls nens han estat derivats als tres hospitals catalans que se’ls han assignat, on es reprendrà el tractament i se’ls proporcionarà una atenció integral a nivell assistencial, mèdic, social i emocional.\nUn gran projecte de col·laboració\nAquesta iniciativa és possible gràcies a la col·laboració de totes les institucions i organitzacions implicades, juntament amb un nombrós grup de persones voluntàries i ciutadans ucranians que s’han bolcat en l’acollida i l’ajuda a les famílies.\nLes organitzacions que han col·laborat estretament per fer realitat aquesta acollida són: Associació contra el Càncer–Catalunya, AFANOC, Fundació Enriqueta Villavecchia, Fundació Josep Carreras, Fundació Ronald McDonald i Creu Roja Catalunya.\nMoltes altres entitats s’ofereixen per sumar-se a la causa en els propers mesos.


⇤ ← Revision 94 as of 2009-12-11 21:43:57 →\n← Revision 95 as of 2009-12-13 22:08:37 → ⇥\nPotser cal incentivar l'entrada de nous membres, tot i que qui vulgui entrar pot fer-ho seguint les indicacions de la normativa esmentada, que no són tan difícils (fins i tot jo ho he aconseguit). siscogarcia 2020-04-01 23:35:12\nHome no cal que rebin un correu del launchpad sense més, primer caldria intentar parlar amb ells. El que està clar és que si hi ha algun membre apuntat a l'equip del launchpad però que no interactua de cap manera amb el LoCo des de fa temps, cal donar-lo de baixa, s'emprenyi o no. Per mi, no calen grans coses per pertanyer a l'equip, però passar-se per les reunions de tant en tant, escriure algun correu opinant o ajudant a la resta, els fòrums, les festes, etc. Amb això no vull dir que s'hagi d'estar present a tot arreu ni molt menys, però hi ha 62 persones apuntades i no sé ni si en conec o si ni tant sols he parlat/llegit/xatejat/vist alguna vegada amb la meitat d'elles. -- IvàBurgos 2020-04-01 23:35:12\nCoincideixo amb l'Eduard: crec que hauríem de trobar la manera, tant d'incorporar nous membres a la llista, com de recuperar la participació dels que fa temps que no són membres realment actius. De fet, potser hauríem de començar per aquests (tal volta amb un email-recordatori amable i simpàtic, no sé, aquestes coses de la diplomàcia no són el meu fort). En qualsevol tipus d'associació, hi ha una tendència natural, però perniciosa a llarg termini, a que es formi un nucli dirigent (entre moltes, moltíssimes cometes) a partir dels primers que s'hi van acostar, mentre que els que s'hi incorporen més tard solen quedar fora de les tasques d'organització, direcció, "mangoneig"... i no per manca de ganes o de capacitat, sinó per simple timidesa dels uns ("aquests senyors em deixaran unir-me al seu selecte grup?") o per manca d'iniciativa dels altres ("i si fem una campanya perquè s'apunti més gent a l'equip? i si no la fem? si la fem, quina mena de gent s'hi apuntarà? si no la fem, quina mena de gent no s'hi apuntarà?..."). I això, a la llarga, fa que l'equip no es renovi; que es facin sempre les mateixes coses i de la mateixa manera; que la gent que les fa es vagi cansant... -- GiorgioGrappa 2020-04-01 23:35:12\nJo no veig gaire clar aquest punt tampoc. -- IvàBurgos 2020-04-01 23:35:12\nM'agrada la idea: combatre la sensació soledat que hom té durant els primers passos pot ajudar a evitar molts abandonaments. Com ja heu apuntat, no seria fàcil i caldria afinar-hi moltes qüestions. A veure si puc aportar-ne un parell: els dubtes haurien de referir-se a temes que afecten al treball real, quedant exclosos els aspectes estètics (com posar temes, coloraines, fons de pantalla: suposo que les floritures de què parlava en Papapep anaven per aquí, o així ho he interpretat); no es pretén que el tutor sàpia resoldre tots els problemes i dubtes que el tutorand pugui plantejar (els més bàsics, sí que seria convenient; però, quins són els més bàsics?), sinó que el pugui ensinistrar en tècniques de recerca i interpretació de la informació i que, en cas de necessitat, pugui aconsellar la consulta a un altre tutor. -- GiorgioGrappa 2020-04-01 23:35:12\nPer motius pràctics, crec que caldria establir les relacions tutorand-tutor en funció de l'escriptori emprat pel padawan: les preguntes bàsiques, les d'un usuari que tot just aterra en el món dels pingüins, crec que es referiran més sovint a l'entorn gràfic que fa servir i als programes "normalets i freqüents" que no pas a la línia d'ordres i a l'ús d'Awk per alliberar el contingut inAccessible d'una BD (em va arribar al cor el teu apunt de l'altre dia, Papapep: condensat i potent com un haiku!). I, la veritat, després d'alguns mesos de no fer-los servir, no recordo on estan ni els menús més normals del Gnome: suposo que ens passarà a tots. A més a més, si tots dos es dediquen a activitats iguals o similars, també és probable que s'hagin d'enfrontar als mateixos problemes i que hagin de resoldre les mateixes dificultats: un altre possible criteri per establir aquestes relacions. -- GiorgioGrappa 2020-04-01 23:35:12\nTal i com apareix ara la definició de l'Eduard (gent que s'expressa en català i que s'interessa pel PL en general i per Ubuntu en particular), em sembla molt encertada. De fet, només afegiria una referència a l'interès compartit per emprar el PL i Ubuntu en català: està implícit, però crec que paga la pena de fer-ho explícit. -- GiorgioGrappa 2020-04-01 23:35:12


La botiga a la butxaca\nEl shopping a través de dispositius mòbils no para de créixer, però la seva penetració a Espanya encara és menor que la registrada en països emergents com la Xina\nFranc Marín-Camp 09.03.2017 05:30 h.\nEl comerç al mòbil genera més vendes\nPer terra, mar i aire. Són diverses les vies que tenen avui les companyies a l'hora d'atacar els consumidors per vendre'ls els seus productes. De la botiga física al portal online, passant per l'aplicació mòbil, els diversos canals es difuminen i acostumen a estar presents en un moment o altre del procés de compra. No obstant, els smartphones i tauletes guanyen força i s'erigeixen com el canal que més aconsegueix finalitzar el procés a l'entorn digital i, encara, aconseguir que els consumidors gastin més diners.\nAixí ho confirmen les dades facilitades per Privalia. Segons el grup català d'ecommerce, els consumidors que compren articles exclusivament a través de dispositius mòbils gasten un 20% més a l'any que aquells que opten per fer shopping a través de l'ordinador. Aquesta xifra s'enfila fins al 30% en la franja de compradors d'entre 31 i 35 anys. Fins i tot els més grans de 45 anys gasten més a través de mòbils i tauletes que amb ordinadors de sobretaula, tot i que en aquest cas l'increment s'ajusta al 6%.\nMarc Cortés, director general de RocaSalvatella i professor de màrqueting d'Esade expert en comerç electrònic, explica que el mòbil està més associat a un tipus de compra per impuls. "Quan fas servir el mòbil acostumes a estar en moviment –detalla l'expert–; tens poc temps i vols tancar ràpid la compra". A més, els smartphones s'han convertit en una extensió del nostre cos, una botiga ambulant que permanentment portem a la butxaca.\nLes compres a través del mòbil no fan més que créixer. El 2016, la xifra de visites rebudes per Privalia únicament pel canal mòbil va registrar un increment de més del 50%. Segons destaca la companyia d'ecommerce, el 20% dels usuaris que accedeixen a l'aplicació del grup acaben realitzant alguna compra. En canvi, de totes les visites generades a la web de Privalia des de l'ordinador, només el 7% finalitzen amb una transacció. La companyia supera els 400 euros de facturació anuals.\nAmb tot, la penetració de l'anomenat mcommerce (comerç electrònic a través del mòbil) a l'Estat espanyol i als països occidentals és lluny de les xifres que registren les economies emergents. En mercats com la Xina i l'Índia, la meitat dels usuaris d'smartphones utilitzen el mòbil també per comprar, segons dades d'Euromonitor International. Aquest percentatge es redueix al 35% en el cas d'Espanya, que tot i així queda per sobre de països com el Regne Unit, Alemanya, Estats Units i el Japó.\n"Països com la Xina han començat a digitalitzar les compres directament des del mòbil –explica Cortés–; aquestes economies emergents no han fet la transició que estem portant a terme a Europa o els Estats Units, on ja hi havia una base de consumidors que compraven a través de l'ordinador abans de l'arribada dels smartphones.\nSegons Cortés, "els mòbils agafaran cada cop més pes a mesura que les companyies avancen en l'omnicanalitat (la integració de tots els canals en el procés de compra), i capitalitzaran bona part del push que les marques fan per aconseguir que el consumidor acabi comprant".\nCom a altres tendències del sector, Cortés destaca també la gran importància que tindran els dispositius mòbils en un futur proper a l'hora de realitzar els pagaments a les botigues físiques. Alhora, l'expert augura la desaparició de moltes de les aplicacions que ara existeixen. "El sector tendirà a concentrar-se; tindrem menys aplicacions però seran més potents".


Compromís Benicarló proposa agrupar en l’edifici Irta tots els recursos juvenils del municipi | Canal56 Notícies\nInicio Benicarló Compromís Benicarló proposa agrupar en l’edifici Irta tots els recursos juvenils del municipi\non: 23/02/2020 En: Benicarló, Política\nActualment, i segons dades de l’Institut Nacional d’Estadística, hi ha a Benicarló 5.368 persones joves d’entre 12 i 30 anys. Això suposa un 20% de la població benicarlanda, augmentant el percentatge fins al 30% si s’inclou la franja d’edat dels 30 als 35 anys dins la concepció de població jove. Al municipi de Benicarló s’ofereixen diferents recursos per a la joventut, ubicats en espais dispersos dins la població. El centre d’informació i assessorament juvenil es troba al carrer Sant Francesc; Generacció, el recurs per a l’oci educatiu està al carrer de la Mar i la informació relacionada amb l’àmbit laboral s’ofereix a la Cambra Agrària, al carrer Cèsar Cataldo. Aquesta dispersió de recursos provoca confusió entre les persones joves usuàries originant diverses consultes i desplaçaments fins a trobar el lloc on s’ofereix el servei que necessiten.\nMarta Escudero, portaveu de Compromís assenyala que «atesa la necessitat que ja vam detectar en el seu dia, també a la demanda ciutadana, des de Compromís creiem que és necessari prioritzar la definició d’un espai juvenil estable que done resposta a totes aquestes necessitats d’un col·lectiu social nombrós a la nostra ciutat. Les últimes notícies que ens arriben des de l’equip de govern deixen entreveure que hi ha interés per mantenir els serveis juvenils oferits anteriorment i continuar oferint una oferta d’activitats per al jovent benicarlando. Per tant, pensem que és el moment idoni per fer un pas més dins d’eixa programació presentada i planificar també els espais on es durà a terme, amb la premissa d’aglutinar, facilitar l’accés i ampliar possibilitats.»


4 d’agost: Sant Joan Maria Vianney, terciari franciscà | Frares Franciscans Caputxins\nSants franciscans\t/ 4 d’agost: Sant Joan Maria Vianney, terciari franciscà\n4 d’agost: Sant Joan Maria Vianney, terciari franciscà\nSANT JOAN MARIA VIANNEY, terciari franciscà\nJoan-Baptista-Maria Vianney nasqué prop de Lió l’any 1786. Hagué de vèncer moltes dificultats per a arribar al sacerdoci i fou destinat a Ars, un poblet de la diòcesi de Belley. Governà admirablement la parròquia i la féu progressar mitjançant la predicació eficaç, la mortificació, la pregària i la caritat. Per la seva fama de confessor i director d’ànimes, venien fidels de tot arreu a escoltar els seus sants consells. Morí l’any 1859.\nDéu omnipotent i misericordiós, vós heu fet de sant Joan Maria Vianney un sacerdot admirable pel seu zel pastoral. Concediu-nos, pel seu exemple i per la seva intercessió, de guanyar per a vós, amb l’amor de Crist, els nostres germans i que amb ells assolim la glòria eterna.


Un 76% de l’impost turístic s’invertirà en adquirir espais emblemàtics i millorar el medi ambient - MÉS per Mallorca\nUn 76% de l’impost turístic s’invertirà en adquirir espais emblemàtics i millorar el medi ambient\nLa Comissió d’Impuls del Turisme Sostenible aprova 62 nous projectes, que rebran un finançament de 49 milions d’euros, els quals se sumen als 8 projectes pluriennals de la convocatòria de 2016, que enguany també rebran 15 milions. La proposta suposa una despesa total de 64 milions d’euros per 70 projectes, entre els quals també n’hi ha per a la diversificació de l’economia, per a la millora de l’ocupació i per al foment de la sostenibilitat turística\nLa Comissió d’Impuls del Turisme Sostenible (CITS) ha aprovat aquest dilluns un llistat de 70 projectes per ser finançats amb els 64 milions d’euros recaptats amb l’Impost del Turisme Sostenible l’any 2017. La decisió s’elevarà al proper Consell de Govern, en el qual haurà de ser ratificada. D’aquest llistat, 62 són projectes nous i els 8 restants corresponen a projectes amb caràcter pluriennal de la convocatòria de 2016, que enguany també rebran finançament.\nCal destacar que en els dos primers anys de recaptació de l’impost s’han adjudicat projectes per valor de 94 milions d’euros en aquests dos anys, la qual cosa posa de manifest la gran utilitat d’aquesta eina de justícia social i ecològica. A més, l’any 2018 es doblarà la tarifa i, per tant, la recaptació, cosa que permetrà comptar amb més recursos per finançar més projectes.\nPel que fa als projectes nous aprovats avui, el plenari de la Comissió proposa finançar a càrrec del Fons de l’Impuls del Turisme Sostenible 62 projectes per import de 49.117.188 €, dels quals 44 estan emmarcats dins dels objectius prioritaris del Pla Anual 2017, per un import total de 36.032.664,66 €. Aquests es distribueixen de la següent manera:\n1) 20 projectes es corresponen a l’objectiu prioritari primer ”L’adquisició o la rehabilitació d’espais emblemàtics, d’elevat valor ambiental o cultural, amb especial esment a la recuperació i la revaloració del patrimoni històric i cultural”, amb un import conjunt de 19.862.473,79 € (un 40% del finançament dedicat a projectes nous).\nEn aquest apartat, el projecte amb millor puntuació ha estat l’adquisició de la finca Es Canons, a Artà, amb una inversió de 4,7 milions d’euros el 2018.\nA Formentera, hi ha l’‘Adquisició de la finca i casa pagesa de Sa Senieta’, amb 1 milió d’euros el 2018.\nTambé hi destaca el ‘Projecte d’esbucament de tres xalets, adquisició de dues parcel·les i de restitució de la zona pública Llimpa-Santa Madrona a l’àmbit del Parc Natural de s’Albufera d’Es Grau’, a Menorca, que rebrà 260.000 €.\nA Palma, és important el projecte de ‘Rehabilitació i museïtzació de les Torres del Temple’, amb una inversió de 800.000 € el 2018.\n2) 8 projectes per valor de 7.929.648 € es correspondrien amb projectes emmarcats dins l’objectiu prioritari segon “Les activitats lligades a la diversificació del model econòmic i els projectes de formació del capital humà, d’R+D+i i transició energètica”. Aquests suposen un 16% del finançament a projectes nous.\nEntre aquests, es troba el projecte millor puntuat de tota la convocatòria 2017: ‘Projecte de foment de la mobilitat elèctrica pública i privada’, que rebrà un finançament de 4,6 milions el 2018, amb inversions a les quatre illes.\n3) Al tercer objectiu prioritari del pla 2017 “Protecció i recuperació del medi natural, i la millora de les infraestructures hidràuliques i del cicle de l’aigua de les illes” es corresponen 16 projectes amb un import de 8.240.542,87 € (un 17% dels fons dedicats a noves propostes).\nProjecte de subministrament d’aigua potable al Pla de Mallorca, amb 500.000 euros el 2018.\nProjecte de remodelació del llit i l’entorn del Torrent dels Jueus, amb 2 milions d’euros el 2018.\nProjecte ‘Menorca Territori Viu: Menorca Smart Island’, amb 660.000 euros el 2018.\nA més, d’acord amb allò que marca la llei en referència a que s’han de prioritzar els projectes de caràcter mediambiental que formin part de les actuacions a què fa referència la lletra a) de l’article 19.3: ”La protecció, preservació, modernització i recuperació del medi natural, rural, agrari i marí”, i sense estar emmarcats als objectius prioritaris del PLA ANUAL 2017, es proposa adjudicar 13 projectes per import de 9.203.247,45 € corresponents a aquest epígraf (un 19% del finançament per a nous projectes).\nEl projecte millor puntuat en aquest àmbit ha estat per línies d’ajudes a la recuperació del paisatge agrari a les quatre illes, per replantació d’arbres o rehabilitació de marges, entre d’altres: 2 milions d’euros el 2018.\nMallorca: inversió de 29,7 milions d’euros (27 projectes propis).\nMenorca: inversió de 9 milions d’euros (11 projectes propis).\nEivissa: inversió de 7,5 milions d’euros (5 projectes propis).\nFormentera: inversió de 2,1 milions d’euros (1 projecte propi).\nMemòria del Pla Anual d’Impuls del Turisme Sostenible 2017 (PDF – 619.6 kB)


El deliciós Crumble de Poma d'en Sergi Urgell\nEl deliciós Crumble de Poma d’en Sergi Urgell\nPer Sergi Urgell el\t 09/06/2018 Actualitat, Gastronomia\nCrumble de Poma La Bordeta Restaurant Urgell Sergi Urgell\n2 sobres de camamilla (és per afegir-li una aroma diferent)\nEn primer lloc posarem la mantega en un bol i la desfarem al microones, o bé al bany maria. Mentre es desfà la mantega, posarem la resta d’ingredients secs en un altre bol. Quan la mantega estigui desfeta l’afegirem a la barreja. En aquest instant preescalfarem el forn a 170°.\nEn segon lloc, i mentre el forn és calenta, farem la galeta. Ho realitzarem amb l’ajuda d’unes barilles, ja que anirem barrejant bé tots els ingredients fins que es formi una massa uniforme i sense cap grumoll. A continuació posarem la barreja en una safata coberta per paper vegetal i seguidament la introduirem al forn durant 40 a 50 minuts aproximadament, baixant el forn a 145°.\nEn tercer lloc, i durant aquest temps de forn, procedirem a pelar les pomes i els hi donarem la forma desitjada. Certa quantitat la tallarem a juliana, una altra a daus i per coronar el plat en tallarem una part a tires fines.\nFinalment, per muntar el plat, utilitzarem un motlle rodó i combinarem la poma en juliana a sota. Després posarem la massa de galeta i els daus de poma coronant amb la nata, i les tires fines per acabar de coronar el plat.\nSegüent Article El turisme lleidatà es promociona aquest cap de setmana al Festival Ciclista Sea Otter Europe a Girona


EL BARROC A ANGLATERRA I FRANÇA | Smore Newsletters for Education\nEL BARROC A ANGLATERRA I FRANÇA\nPARLEM DEL BARROC A ANGLATERRA I FRANÇA\nDesprés d’haver dedicat cicles anteriors a resseguir amb detall el naixement i desplegament del barroc a Itàlia, ara li arriba el torn a l’Anglaterra de Shakespeare i Purcell, així com a la França que ens portarà del Rei Sol a la Revolució francesa.\nLa música no és aliena ni al temps ni a l’entorn en que sorgeix, sinó que n’esdevé un testimoni valuós una vegada més, farcit de molta bellesa i gran inspiració.\nDijous, 15 de febrer 2018, 19.30h\nAnglaterra: El so del temps de Shakespeare.\nEl gran impuls econòmic que la societat anglesa va viure en els temps de la reina Elisabeth I d’Anglaterra va fer que Londres s’omplís de teatres i de música. Mentre William Shakespeare farcia de música les seves paraules, Londres s’omplia del teatre Shakespeare i de la música d’alguns dels més grans compositors de la música anglesa representants del transit del Renaixement cap al barroc.\nDijous, 22 de febrer 2018, 19.30h\nAnglaterra: L’adveniment de Henry Purcell, el “Rei de les fades”.\nNascut en el moment de la restauració monàrquica després de Cronwell, Purcell va desenvolupar la seva producció entre fades, capelles i tabernes, esdevenint el màxim exponent de la música britànica del barroc. En els darrers anys de la seva vida breu, Purcell es va convertir també en un referent de l’òpera britànica barroca amb títols com “Dido i Eneas” o “La reina de les fades”. Només quinze anys després de la seva mort, Haendel serà en molt poc temps el gran referents de la primera meitat del s. XVIII.\nDijous, 1 de març 2018, 19.30h\nFrança: El Rei Sol i la música versallesca.\nLa segona meitat del s. XVII a França va venir marcada per l’enorme petjada del rei Lluis XIV. Ballarí i aimant de la música, va saber inserir al bellmig de l’engranatge de la seva política, una important presència musical entre París i Versalles, polaritzada a l’entorn de Jean Baptiste Lully.\nDijous, 8 de març 2018, 19.30h\nDIJOUS 15 DE MARÇ 2018, 19:30H\nAmb motiu del 130 aniversari de Frederic Mompou el dijous 15 de març oferirem una Xerrada oberta a tots els interessats a càrrec d'Adolf Pla, pianista i gran coneixedor de la figura i obra de Frederic Mompou. "Mompou, l'etern recomençar".\nÉs una activitat organitzada pel departament de piano.


El procés per la mort de Clàudia s'encalla perquè la clínica no aporta proves toxicològiques\nLa petita d’11 anys va morir fa dos anys mentre se li treien uns guixos a la Quirón\nGairebé dos anys i mig després que una nena de Cabrera d'Anoia, Clàudia Zorrilla, morís a la Quirón quan se li havia de practicar la retirada d'uns guixos, el procés judicial segueix encallat. La família tem que el grup Quirón-Dexeus estigui fent pressió per eternitzar el cas.\nEls advocats i la família de Clàudia Zorrilla, la petita de Cabrera d'Anoia que va morir el febrer de 2015 a la clínica Quirón, han dit "prou". Consideren que hi ha una estratègia dilatòria clara del grup Dexeus, que gestiona la clínica, per allargar i desgastar el tema i que no tingui lloc el judici. En declaracions a Anoiadiari els advocats han explicat que "ni en la vista que va tenir lloc el març ni després s'han aportat proves toxicològiques". També "es van desfer de la sang" una setmana més tard de la mort de la nena. Segons la família, "és un indici que o no es van fer les proves pertinents o que la mateixa clínica se'n va desfer".\nLa Quirón-Dexeus en cap moment ha admès alguna negligència i s'ha limitat, des que la nena, d'11 anys, va morir quan se li anava a fer una operació de retirada de guixos, a parlar de "xoc per drogues". La família, però, assegura que tant aquella jornada fatídica com després, s'han vist diverses praxis per part dels tres professionals que posen en dubte aquesta versió oficial. Algunes tan xocants com que sense que els pares donessin els òrgans, la nena estigués "buida".\nLa mare de Clàudia, Amparo Monteagudo, afegeix que "tenien cinc dies per aportar les proves, segons la jutgessa. I han passat dos mesos". Els advocats apunten que "el centre ha tramès a la magistratura un informe que ells volen fer valer que són les proves toxicològiques" però que es tracta d'un document incomplet. La jutgessa ha derivat el cas a la fiscalia i Amparo Monteagudo tem que el cas quedi frenat en un laberint d'instàncies judicials.\nTot i que la clínica es limitava a parlar de "xoc per drogues" respecte a la mort de Clàudia, un dels informes del propi centre fa constar de manera lacònica que "es va complicar anestèsicament". Els familiars manifesten que "aquestes dilacions del procés ens estan fent molt mal i fan que el tràngol de perdre la Clàudia sigui encara més dur".\nLa Sagrada Família demana "respecte" després d'unes protestes davant el Bisbe\nAna Martinez valiente\n25 de maig 2017.15:46h\nRecordar la vida es un espejo quien la hace la paga sin mas.\n1 Els estudiants denuncien el "llançament de bales de foam" a l'A-2 6077 lectures\n2 Els Mossos carreguen contra els estudiants a l'A-2 3792 lectures\n3 Objectiu: Barajas 2513 lectures\n9 La Marxa per la Llibertat travessa l'Anoia amb 3.000 persones 1058 lectures


Què investiguem al batxillerat? Theremidi: un robot que toca el thereminCatalà1 abr. 2009101781La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició dins el programa Recerca a Secundària 2008-09 dirigit a estudiants de batxillerat es troba l'activitat Què investiguem al baxtillerat?. El reportatge presenta una experiència amb robòtica ...\n¿Qué investigamos en el bachillerato? Theremidi: un robot que toca el thereminCastellà1 abr. 200931468La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició dins el programa Recerca a Secundària 2008-09 dirigit a estudiants de batxillerat es troba l'activitat Què investiguem al baxtillerat?. El reportatge presenta una experìència sobre robòtica ...\n¿Qué investigamos en el bachillerato? Nanotecnologia y Biomedicina regenerativa: ingeniería de tejido óseoCastellà1 abr. 200951620La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició dins el programa Recerca a Secundària 2008-09 dirigit a estudiants de batxillerat es troba l'activitat Què investiguem al baxtillerat?. El reportatge presenta un experiència sobre teixits ...\nMidiendo la calidad óptica del ojoenginyeria i tecnologiaCastellà1 abr. 200951679La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta diferents aplicacions de l'òptica de l'ull.Jaume Castellà, del Centre de Desenvolupament de ...\nMesurant la qualitat òptica de l'ullenginyeria i tecnologiaCatalà1 abr. 200971892La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experimnets amb els científics. El reportatge presenta diferents aplicacions de l'òptica de l'ull.\nLa ciencia de los olores: la nariz electrónicabiologiaCastellà1 abr. 200981781La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta diferents aplicacions del nas electrònic.\nTerapia celular para la esclerosis múltipleCastellà1 abr. 200941832La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta la investigació d'una cura integral contra les malàlties autoinmunitàries com l'esclerosi múltiple, a partir ...\nLa ciència de les olors: el nas electrònicbiologiaCatalà1 abr. 200992052La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta diferents aplicacions del nas electrònic.\nTeràpia cel·lular per a l'esclerosi múltipleCatalà1 abr. 200982007La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta la investigació d'una cura integral contra les malàlties autoinmunitàries com l'esclerosi múltiple, a partir ...\nLa sangre para diagnosticar y curarCastellà1 abr. 200951891La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta l'observació de la sang, relacionada amb diverses malalties genètiques com les diferents coagulopaties ...\nLa sang per diagnosticar i curarCatalà1 abr. 200932298La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta l'observació de la sang, relacionada amb diverses malalties i mutacions genètiques, com les diferents ...\n¿Cómo encontrar un nuevo fármaco para combatir parásitos?biologiaCastellà1 abr. 20091676La fira la Recerca en Directe 09 té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta els danys causats per diversos paràsits humans que suposen patologies greus; a tall d'exemple, la malària ...


- Surt L'Anarchie: El 19 de març de 1887 surt a París (França) el primer número del periòdic L'Anarchie. Journal des revendications justicières des deux millions de français privés arbitrairement de leurs droits par des tribunaux sans mandant. La redacció era a la seu del periòdic Le Scandale i fou redactat per Jules Morel, amb textos de Beccaria, l'«anarquista» Jesús, Sòcrates i Voltaire. Només sortiran dos números més, el 26 de març i el 2 d'abril d'aquell any.\n- Míting de commemoració de la Comuna: El 19 de març de 1890 se celebra al South Place Institute del barri de Finsbury de Londres (Anglaterra) un míting per commemorar la proclamació de la Comuna de París organitzat per la Socialist League (Lliga Socialista). En el míting intervingueren destacats intel·lectuals socialistes i anarquistes, com ara Benjamin Feigenbaum, Robert Bontine Cunninghame Graham, Piotr Kropotkin, Errico Malatesta, Edward i Eleanor Marx Aveling, William Morris, Charles Wilfred Mowbray, David John Nicoll, Henry Halliday Sparling i John Turner, entre d'altres. Durant l'acte es cantaren cançons revolucionàries i es va vendre literatura obrera en diferents idiomes.\n- Surt Le Tire-Pied: El 19 de març de 1890 surt a Nancy (Lorena, França) el primer número del setmanari anarquitzant Le Tire-Pied. Tribune Libre. Organe des travailleurs et des revendications sociales. La Nation. La Loi. Portava una cita de la Declaració dels Drets de l'Home i del Ciutadà: «Quan el Govern viola els drets del Poble, la insurrecció és, pel Poble i per a cada part del Poble, el més sagrat dels drets i el més indispensable dels deures.» Aquesta publicació rebé el nom de «Tirapeu» gràcies a la importància que la indústria sabatera tenia a la ciutat de Nancy. D'antuvi reivindicava la «República Social i Democràtica» i, més tard, la «Revolució Social», suprimint els epígraf de «La Nació» i «La Llei» de la capçalera a partir del número 14 (19 de juliol de 1890). El responsable de la redacció va ser Margonet i el gerent, primer, Prosper Schaff i, després, Auguste Flageolet. Jacques Boisson va ser el corresponsal a Marsella. Molts d'articles feien referència al món sindical –ajudà a crear dues Cambres Sindicals– i a la indústria sabatera. Trobem articles de Camélinat, Sébastien Colin, Henry Collot, De Vhine, Camille Flammarion, Frascati, Henri Gaté, G. Gougeonneau, E. Harmand, E. Henry, Léon Housel, Eugène Humbert, Jehan, Jehanpierre, J. Joly, A. Laisant, Malato, Maringery, Jean Marsal, Léon Mège, Mélo-Méli, Miserey, Moignardon, E. Odin, Mariette Pokalska, Quételet, Jean Richepin, Séverine, Aurélien Scholl, Schoumaker, Tire-Larigot, C. Tout, Véronique, Louis Villate, etc. En sortiren 26 números fins a l'11 d'octubre de 1890 i quatre números més en una segona època entre el 25 d'abril i el 16 de maig de 1891. Nombrosos números sortiren amb publicitat. Tenia força relació amb La Révolte, periòdic anarcocomunista de Jean Grave, del qual va fer propaganda i publicà articles.\n- Assemblea de Les Arenes: El 19 de març de 1919 a la plaça de braus de Les Arenes de Barcelona (Catalunya) es realitza una gegantesca assemblea on es decideix el final de la Vaga de La Canadenca. El dia anterior s'havia realitzat un gran míting al Teatre del Bosc de Gràcia (Barcelona) on el Comitè de Vaga havia d'informar sobre el resultat favorable de la negociació del conflicte (readmissió dels acomiadats, augment dels salaris i jornada de vuit hores) amb l'empresa («Riegos y Fuerzas del Ebro», filiat de l'empresa canadenca «Barcelona Traction Light and Power»), a traves de la mediació del governador civil, i decidir sobre el retorn a la feina; però com que milers de treballadors es van quedar a les portes, es va decidir que s'organitzaria una assemblea a la plaça dels braus l'endemà. A l'assemblea de Les Arenes van assistir entre 20.000 i 50.000 treballadors, ja que la plaça es va omplir de gom a gom i milers d'obrers van quedar sense poder-hi entrar. En iniciar-se l'acte els assistents ovacionaren el Comitè de Vaga que durant 44 dies havia demostrat una gran seguretat i molta habilitat. Començà Simó Piera donant a conèixer els acords de la vaga, continuaren Josep Díaz, Rafael Gironès, Francesc Miranda Concha i, finalment, Salvador Seguí. Els oradors tenien grans dificultats per fer-se escoltar, de primer, per l'entusiasme existent i després per la disconformitat que expressaven els sectors més radicalitzats, partidaris de continuar la vaga fins que tots, absolutament tots, els empresonats fossin en llibertat. La intervenció de Salvador Seguí, en català, és d'antologia i va fer que l'auditori canviés de parer; en acabar Seguí, Piera, com a cap del Comitè de Vaga, va preguntar a tots els reunits: «Esteu conformes a anar demà a treballar?», i un sí unànime li contestà. El 20 de març els treballadors van tornar a la feina, però aquella gran vaga encara va ser represa. Passat el termini que s'havia concedit perquè fossin alliberats els 79 presos que quedaven sotmesos a la jurisdicció militar, encara continuaven en les mateixes condicions. Joaquín Milans del Bosch, capità general de Catalunya, i Severiano Martínez Anido, governador militar de Barcelona, partidaris resoluts de trencar les negociacions i d'iniciar la persecució, boicotejaren els acords del governador civil i del Govern. El Comitè de Vaga no va tenir altra sortida que complir la paraula donada a Les Arenes i llançar la consigna de vaga general a tot Catalunya el 24 de març de 1919.\nParlament de Salvador Seguí en l'assemblea de la plaça de braus de Les Arenes (Barcelona, 19 de març de 1919)\n- Celebració del 140 Aniversari de la Comuna: El 19 de març de 2011 se celebra als locals del Melbourne Anarchist Club (MAC, Club Anarquista de Melbourne) al barri de Northcote de Melbourne (Victòria, Austràlia) una jornada de celebració del 140 aniversari de la proclamació de la Comuna de París. Els actes, organitzats pel MAC, comptaren amb una lectura dramatitzada de l'obra The Day of The Commune, versió anglesa de l'obra de Bertolt Brecht Die Tage der Commune; un concert acústic de Brendan McGloin; una sessió discogràfica a càrrec del discjòquei Hamburger Lady; i la presentació del número zero de la publicació anarquista Black Light.\n- Charles-Ferdinand Gambon:El 19 de març de 1820 neix a Bourges (Centre, França) el revolucionari Charles-Ferdinand Gambon. Sos pares es deien Charles Marie Gambon, perit taxador, i Vitoire Élisabeth Borges. Advocat d'antuvi i magistrat després, republicà moderat primer i socialista revolucionari més tard, va acabar militant en l'anarquisme i el pacifisme. Advocat amb 19 anys, es va instal·lar a París on va editar en 1840 Le Journal des Écoles. En 1846 va retornar a Bourges per problemes de salut i va ser nomenat jutge suplent del Tribunal de Cosne-sur-Loire, però va ser suspès l'any següent per haver refusat, en un banquet, brindar pel rei Lluís Felip I de França. En 1848 va ser un dels caps del moviment republicà de la seva zona i va ser elegit el 23 d'abril de 1848 diputat per la Nièvre. Es va oposar a la repressió de juny de 1848 i va ser reelegit en 1849, però, acusat de complot, va ser condemnat per l'Alta Cort de Versalles el 13 de novembre de 1848 a la deportació per «incitació a la guerra civil» i tancat a Belle-Île-en-mer i després a Còrsega fins a 1859. Un cop alliberat es va establir com a agricultor a Sury-près-Léré, on tenia una propietat, sempre sota vigilància regular de la policia política. En 1869 en La Marseillaise va fer una crida perquè tothom que no reconeixia l'Imperi es negués a pagar els imposts; el fisc en resposta li va embargar una vedella i la va posar en venda, però Rochefort va organitzar una subscripció popular per rescatar-la i la «Vaca de Gambon» va esdevenir llegendària pel gran ridícul imperial. En aquesta època es va adherir a l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT) i a la Federació de Societats Obreres. El 8 de febrer de 1871 va ser un dels quatre candidats socialistes revolucionaris elegits per l'Assemblea Nacional. El 26 de març de 1871 va ser elegit membre de la Comuna de París i designat com a procurador, va rebutjar el càrrec, ben conscient dels mals de la justícia i de la presó. Va ser partidari d'ajudar a l'aixecament de les poblacions de la província, amb la intenció de formar una gran federació de comunes. Present a les últimes barricades del 28 de maig, va poder fugir de la carnisseria gràcies a un passaport fals i, després d'arribar a Bèlgica i ser expulsat, es va refugiar a Suïssa. El V Consell de Guerra el va condemnar en rebel·lia el 23 de novembre de 1871 a 20 anys de treballs forçats i un anys més tard, el VI Consell de Guerra el condemnar a mort. A Suïssa militarà en la Federació del Jura i farà propaganda anarquista, fundant a Ginebra amb Gustave Cluseret Le Bulletin de la Commune. Al seu retorn a França després de l'amnistia, el 1880, pren part en el moviment anarquista al costat de Louise Michel, sense trencar amb els socialistes revolucionaris, ja que serà elegit diputat radical per la Nièvre entre 1882 i 1885. Defensarà els anarquistes lionesos empresonats en el procés de 1883. És autor del cèlebre eslògan pacifista «Guerra a la guerra», que es va publicar en Le Cri du Peuple. Entre els seus llibres podem destacar La revanche de la France et de la Commune (1871) i Réponse à l'Assemblée «souveraine» de Versailles. La dernière Révolution (1872). Charles-Ferdinand Gambon va morir en la misèria el 16 de setembre de 1887 a Cosne-sur-Loire (Borgonya, França) a casa d'uns amics. En 1983 Jean-Yves Mollier va editar les seves memòries sota el títol Dans les bagnes de Napoleon III.\nFoto policíaca d'Adolf Brylicki (1900)\n- Adolf Brylicki: El 19 de març de 1852 neix a Cracòvia (Imperi Austríac; actualment Polònia) l'anarquista Adolf Brylicki –també citat com Adolphe Brilitzki. Sabater de professió, entre 1875 i 1881 residí a Budapest (Imperi Austrohongarès; actualment Hongria), on s'adherí al moviment anarquista. Posteriorment s'establí a Viena (Imperi Austrohongarès, actualment Àustria), on fou un dels redactors de Schuhmacher-Fachblatt, periòdic del Sindicat de Sabaters. El gener de 1884 va ser expulsat de l'Imperi Austrohongarès. Entre 1884 i 1885 visqué a Sankt Gallen (Sankt Gallen, Suïssa), on treballà de sabater i, segons els informes policíacs, passava il·legalment propaganda anarquista al seu país. En 1885 va ser detingut a Ginebra (Ginebra, Suïssa) i el 3 de juny de 1885 es va decretar la seva expulsió, juntament amb altres 20 anarquistes (Gaspard Bodenmüller, Jacques Brenner, Théodore Daschner, Jean Dorst, François Fitzek, Jean Grave, Charles Halbed, Louis Heilmann, François Jonata, Joseph Klinger, Joseph Koubsky, Auguste Leohnard, Étienne Nikitscher, Antoine Nowack, Jacques Nowotny, Henri-Frédéric-Jules Petersen, Jules Remlinger, Paul Schultze, Jacques Wakenreuter i François Zahradniczek). Encara que no havia cap prova que aquestes 21 persones haguessin comès cap delicte, van ser expulsades pel simple fet de ser anarquistes. A França sembla que s'establí d'antuvi a Marsella (Provença, Occitània) i posteriorment a París, on col·laborà possiblement en La Révolte de Jean Grave. El 7 de maig de 1892 va ser expulsat de França. Després d'una estada a Anvers (Anvers, Flandes), en 1893 retornà a França, on se li va decretar l'expulsió en dues ocasions. A Lillers (Nord-Pas-de-Calais, França) fundà un grup anarquista del qual formaren part els sabaters Gravelle i Dégrugilliers. La primavera de 1900 passà de França a Suïssa, però les autoritats helvètiques, comprovant que tots els Estats europeus l'hi tenien prohibida l'entrada, el portaren a la frontera austrohongaresa. Detingut immediatament per il·legalisme, va ser interrogat per la policia de Cracòvia que sospitava que preparava un atemptat contra l'emperador; finalment, però, va ser alliberat un mes més tard per manca de proves. A partir d'aquí es va perdre el seu rastre. La policia austríaca va enviar el 26 de setembre de 1900 un informe policíac sobre la seva persona a la policia sueca. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\n- Santo Magrini: El 19 de març de 1861 neix a Imola (Emília-Romanya, Itàlia) l'anarquista Santo Andrea Magrini. Sos pares es deien Archange Magrini i Anna Galacci. Es guanyava la vida fent de cambrer i de cuiner. Desertà de l'exèrcit italià i es refugià a França. El 22 de febrer de 1892 se li va decretar l'expulsió de l'Estat gal, refugiant-se a Londres (Anglaterra). S'establí al barri londinenc d'Islington i cada diumenge es reunia al domicili d'Ernest Delebecque (Legoff) amb altres anarquistes italians exiliats i francesos, com ara François Duprat, el sabater Greniti, Armand Lapie, Louis-Auguste Letellier, Errico Malatesta, Émile Pouget i Clovis Sicard, entre d'altres. Segons els arxius policíacs era un «artista del desvalisament». En 1894 el seu nom figurava en una llista de la policia ferroviària dels anarquistes a controlar en els passos fronterers. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\n- Louis Héritier: El 19 de març de 1862 –algunes fonts citen el 25 de març de 1861– neix a Ginebra (Ginebra, Suïssa) l'anarquista, i després destacat dirigent socialista, Louis Héritier. Es guanyava la vida fent de mecànic. Marxà cap a París (França), on es relacionà amb els grups seguidors de Louis Auguste Blanqui. El 14 de desembre de 1880 se li va decretar l'expulsió de França. Durant un míting celebrat el 18 de març de 1881 a Ginebra, on els anarquistes russos parlaren sobre el recent atemptat mortal contra el tsar, dirigí unes paraules en honor dels magnicides, però, encara que va ser escoltat per la policia, no va patí represàlies. L'agost de 1881 fou un dels signants, amb altres (Claude Thomachot, Georges Herzig, F. Boralay, H. Nicoud, L. Ryss, A. Bongard, Ed. Briffod, E. Mayer, L. Dupraz), d'un manifest de protesta contra l'expulsió de Piotr Kropotkin. En 1883, després de la prohibició de l'aferrament d'un gran cartell roig redactat en francès i en alemany fent una crida a la commemoració de la Revolució alemanya de 1848 i de la Comuna de París, els anarquistes van aferrar sense autorització un petit cartell en paper vermell on s'anunciava una reunió pública per al 17 de març. A finals de juliol intentaren de bell nou aferrar cartells, fet que va provocar un enfrontament amb la policia davant de l'Ajuntament de Ginebra; detingut, juntament amb el periodista Louis Grussel i l'ajudant mèdic rus Pierre Laquière, restà algunes setmanes empresonat. El 5 de setembre d'aquell any va ser jutjat i absolt, ben igual que els seus sis companys processats, i alliberat immediatament. El setembre de 1884 les autoritats federals suïsses el consideraven com un dels principals anarquistes ginebrins, amb Jean Grave, Antoine Perrare, François Dumartheray i altres, i, sense mitjans de subsistència, vivint a costa dels companys anarquistes. En 1894 el seu nom figurava en un llistat d'anarquistes a controlar establerta per la policia ferroviària de fronteres francesa. Després de diverses estades a Alemanya (Berlín i Magdeburg), on entrà en contacte amb els cercles socialistes reformistes, a partir de 1892 formà part del corrent sindicalista legalista i, amb Jean Sigg, fundà aquell any el Parti Ouvrier Socialiste Genevois (POSG, Partit Obrer Socialista Ginebrí). Entre el 22 i el 25 de desembre de 1893 assistí com a delegat del POSG al II Congrés Internacional dels Estudiants i Antics Estudiants Socialistes que se celebrà a Ginebra. En aquesta època col·laborà en les revistes parisenques La Revue Socialiste (1895) i Le Devenir Social (1896), i l'alemanya Die Neue Zeit (1895-1896). Va ser nomenat diputat al Gran Consell de la República i Cantó de Ginebra i treballà al Secretariat Obrer de Llengua Francesa de Lausana (Vaud, Suïssa). És autor de Une honte pour notre pays. Brochure écrite au point de vue purement national (1889), Le parti socialiste ouvrier et son rôle. Brochure publiée sous les auspices du Comité électoral ouvrier socialiste. (Genève, 5 novembre 1892) (1892), Jean-Paul Marat avant 1789 (1896) i Geschichte der französischen Revolution von 1848 und der zweiten Republik in volksthümlicher Darstellung (1898, amb Wilhelm Eichhoff i Eduard Bernstein), entre d'altres. Considerat un dels pares del socialisme reformista suís, Louis Héritier va morir tísic el 19 d'agost de 1898 a Ginebra (Ginebra, Suïssa).\nNotícia de la detenció de Laurent Hansmoennel i Alphonse Roussel apareguda en el diari parisenc Le Siècle del 9 de desembre de 1912\n- Laurent Hansmoennel: El 19 de març de 1893 neix a Levallois-Perret (Illa de França, França) l'anarquista, sindicalista revolucionari i antimilitarista Laurent Hansmoennel. Sos pares es deien Louis Augustin Hansmoennel i Marie Grauffel, i regentaven una botiga de queviures. El setembre de 1911 era membre de la Joventut Sindicalista del Transport del departament del Sena i a començament de 1912 va ser nomenat secretari del Comitè d'Entesa de les Joventuts Sindicalistes del Sena, a les quals representà com a delegat observador el 18 de febrer de 1912 en el Congrés de les Joventuts Sindicalistes de l'Oest celebrat a Rennes (Bretanya) i del qual va publicar una ressenya en La Vie Ouvrière. En 1912 col·labora en Le Mouvement Socialiste. El 4 de desembre de 1912 va ser detingut, juntament amb François Parmeland, el qual l'havia succeït al front del secretariat del Comitè d'Entesa, i Alphonse Roussel, arran de la detenció de diversos anarquistes antimilitaristes (Louis Lecoin, Pierre Ruff, etc.) que van signar un manifest en Le Mouvement Anarchiste, text que va ser acusat per les autoritats de «sabotejar la mobilització», però finalment ell no va ser processat. Posteriorment va ser nomenat novament secretari del Comitè d'Entesa i fou un dels animadors del Congrés de les Joventuts Sindicalistes del Sena, celebrat entre el 27 de juliol i el 10 d'agost de 1913, i on s'oposà, defensant la línia confederal, contra la radicalització d'una part de les Joventuts Sindicalistes. A finals d'agost de 1913, amb altres 17 membres del Comitè d'Entesa, cosignà un cartell antimilitarista titulat «Infamie»; per aquest fet, el 3 de setembre de 1913 va ser inculpat, amb altes companys (Charles Bedouet, Fernand Bellenger, René Bertin, Oreste Capocci, Edgar Davoust, Louis Lebuet i Alphonse Roussel), per «incitació de militars a la desobediència», però tot el procés va ser sobresegut el 16 de desembre de 1913. El setembre de 1913 va ser cridat a files per a fer el servei militar i destinat com a soldat de segona classe al 167 Regiment d'Infanteria de Toul (Lorena, França). El febrer de 1914 intentà crear un grup antimilitarista dins de la caserna, però, estretament vigilat per les autoritats militars i amb el correu obert i censurat, li va ser impossible portar a bon port els seus plans. Quan esclatà la Gran Guerra, participà activament en la defensa de França, justificant la seva presa de posició en una carta enviada a Pierre Monatte el 5 de novembre de 1914. Enviat a primera línia del front, Laurent Hansmoennel va morir oficialment el 12 de desembre –13 de desembre segons algunes fonts– de 1914 en acció de guerra al bosc de Remières (Seicheprey, Lorena, França). Va ser condecorat pòstumament amb la Creu de Guerra amb Estrella de Plata.\nLaurent Hansmoennel (1893-1914)\n- Gino Gatti: El 19 de març de 1901 neix a Corana (Llombardia, Itàlia) l'anarquista expropiador Giuseppe Baldi, més conegut com Gino Gatti. Sembla que fou capità d'enginyers de l'Exèrcit italià i lluità en la Gran Guerra. Entre 1919 i 1922 desenvolupà al seu poble i comarca una intensa propaganda subversiva llibertària, participant com a orador en diferents actes i en diverses manifestacions. Emigrat a l'Argentina, entre 1923 i 1925 treballà de cambrer a Buenos Aires. En 1928 s'instal·là a Villa La Perla (Temperley, Buenos Aires), on visqué amb altres companys anarquistes, com ara Severino di Giovanni. Després s'integrà en el grup expropiador de Miguel Arcàngel Roscigna, que preparava una fuga de militants anarquistes tancats al penal de Punta Carretas de Montevideo (Uruguai); aquesta evasió es realitzà el 18 de març de 1931 i havia estat l'encarregat, gràcies als seus coneixements sobre construcció de fonaments i d'explosius, de realitzar el túnel, autèntica obra d'enginyeria, que possibilità la fuita. A partir d'aquesta data serà conegut en els cercles anarquistes com El Ingeniero. El 8 d'abril de 1931 l'ambaixada italiana de Buenos Aires, gràcies a informacions de la policia política de la capital, en col·laboració amb la policia de Montevideo, informà a les autoritats feixistes romanes de les seves activitats de contraban i de trasllat de militants anarquistes gràcies a una llanxa a motor. En aquesta època, amb sa companya Primina Romano –germana de Giuseppe Romano (Remé), anarquista expropiador del grup de Severino di Giovanni– i sa filla de set anys, serà activament buscat per la policia. Fins i tot Arturo Bocchini, cap de la Polizia de Stato i creador de l'Opera di Vigilanza e Repressione dell'Antifascismo (OVRA), policia política feixista, ordenà personalment la seva recerca per evitar que desembarqués a Europa. L'11 de juny de 1931 fou un dels activistes, amb Juan Antonio Morán i altres, que assassinà a Avellaneda el major de l'Exèrcit José W. Rosasco, cap de la policia política de La Plata de la dictadura del general José Félix Uriburu i interventor policíac d'Avellaneda i responsable de la repressió contra el moviment anarquista. El 17 de març de 1933 fou detingut a Córdoba, jutjat el juliol i condemnat a set anys de presó a purgar al penal d'Ushuaia. Durant el judici confessà que havia participat com a «tècnic d'evasions» en les obres d'una dotzena de presons i que gràcies als seus serveis més de cent presoners havien recobrat la llibertat. Pels seus coneixements tècnics s'encarregà de la planta elèctrica d'Ushuaia, per la qual cosa gaudia d'una certa llibertat de moviments a la colònia penitenciaria. A finals dels anys quaranta recobrà la llibertat. Gino Gatti va morir el 27 d'agost de 1989 a Buenos Aires (Argentina).\n- Giuseppe Gialluca: El 19 de març de 1901 neix a Castellammare Adriatico (Abruços, Itàlia) el militant comunista i després anarquista Giuseppe Gialluca. L'agost de 1922, com a militant comunista i treballador mecànic dels ferrocarrils, va participar activament en la vaga general antifeixista. En 1923 fou acomiadat i començà a treballar amb son germà Renato i l'antic ferroviari Antonio Colucci com a ferrer i forjador. A començaments de 1928 emigrà clandestinament a França i s'instal·là a La Ciutat (Occitània), on entrà en el cercle llibertari de Giulio Bacconi, Adarco Giannini, Dario Castellani, Fosca Corsinovi i Giovanni Dupuy, esdevenint anarquista. A finals de 1929 marxà a París, on s'adherí al grup anarquista editor del periòdic Fede, el director del qual era Virgilio Gozzoli. Durant l'estiu de 1931 partí cap a Barcelona (Catalunya), on participà en diverses manifestacions. De bell nou a França, treballà en la Llibreria Moderna de París. En 1933 fou detingut per expulsar-lo, però poc després el trobem a Nantes. A començaments de 1935, ben igual que molts altres refugiats italians, fou detingut per no respectar el decret d'expulsió. En aquesta època participà activament en les reunions dels anarquistes italians a París per organitzar la lluita contra la política d'immigració de les autoritats franceses i en favor del dret d'asil. Marxà a Espanya tot d'una d'assabentar-se de l'aixecament feixista i el 10 d'agost de 1936 s'enrolà com a milicià en la «Columna Tierra y Libertad», combatent a Talavera, Toledo, Madrid i Terol. L'agost de 1937 retornà a França amb Vincenzo Mazzone, Luigi Fracassi i Tomaso Serra. Detingut a Perpinyà, fou condemnat pel tribunal de Cervera de la Marenda a 24 dies de presó per «infracció del decret d'expulsió». A començaments de 1939 el trobem a Nantes. Després de la II Guerra Mundial retornà a Itàlia. Giuseppe Gialluca va morir el 21 de maig de 1987 a Pescara (Abruços, Itàlia).\n- Nicolás Mallén Ortín: El 19 de març de 1904 neix a Montalbán (Terol, Aragó, Espanya) l'anarcosindicalista Nicolàs Mallén Ortín. Sos pares es deien Ángel Mallén i Teresa Ortín. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT), després del triomf franquista s'exilià a França, on treballà de jornaler i milità en la Federació Local de Castres de la CNT. Nicolás Mallén Ortín va morir el 21 de novembre de 1953 a Castres (Llenguadoc, Occitània).\nNecrològica d'Enric Llorens Jaime apareguda en el periòdic tolosà Cenit del 7 de maig de 1990\n- Enric Llorens Jaime: El 19 de març –algunes fonts citen erròniament el 19 de novembre– de 1905 neix a Barcelona (Catalunya) l'anarcosindicalista Enric Llorens Jaime. Quan tenia nou anys quedà orfe i sense domicili fixe, tenint una infància molt dura. Amb 11 anys entrà com a aprenent en una fàbrica de vidre al Poblenou de Barcelona. Més tard, s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT) i fou un actiu militant durant l'època del pistolerisme. Quan el cop militar feixista de juliol de 1936 participà en les lluites de carrer i després s'integrà en les milícies confederals per lluitar al front d'Aragó. En 1939, amb el triomf franquista, creuà els Pirineus i va se reclòs a diferents camps de concentració. Després de la II Guerra Mundial milità en la Federació Local de Bordeus de la CNT. L'última etapa de sa vida la passà a «Ma Résidence» de Ivrac (Aquitània, Occitània). Sa companya fou Rosa Baladà Miralles. Enric Llorens Jaime va morir el 14 de gener –algunes fonts citen erròniament el 7 de gener– de 1990 mor al Centre Hospitalari Regional de Bordeus (Aquitània, Occitània).\nNecrològica de Ferran Alemany Fernández apareguda en el periòdic tolosà Cenit del 7 de gener de 1986\n- Ferran Alemany Fernández: El 19 de març de 1908 neix a Barcelona (Catalunya) el militant anarcosindicalista Ferran Alemany Fernández. Durant la guerra civil treballà a la «Casa CNT-FAI» de Barcelona com a agregat al Comitè Regional de Catalunya de la Confederació Nacional del Treball (CNT) per la Federació de Sindicats Únics de Barcelona, i com a secretari d'aquesta federació fou delegat al Ple Econòmic Nacional Ampliat que se celebrà a València (València, País Valencià) el gener de 1938 i fou un dels signants del «Dictamen sobre planificació industrial» en aquest reunió. En acabar la guerra, com a membre del Comitè Regional de Catalunya de la CNT, fou enviat en missió a Alacant (Alacantí, País Valencià). El 9 de febrer de 1939, quan el triomf franquista era un fet, passà a França i fou tancat al camp de concentració d'Argelers. El 18 d'abril de 1940 va ser enviat al camp de concentració de Vernet. L'11 de juliol de 1942, amb altres 44 militants anarquistes espanyols, va ser traslladat al Portvendres (Rosselló, Catalunya Nord) i des d'allà, per ordre del govern feixista de Vichy, va ser deportat, a bord del Sidi Aïssa, a Algèria i internat al camp de Djelfa. Després de la II Guerra Mundial milità en la CNT d'Orà (Algèria) i en 1947 va ser nomenat secretari administratiu del Comitè d'Àfrica del Nord de la CNT, amb seu a Orà. A començament dels anys seixanta va ser repatriat a França i residí a Lió (Arpitània), on treballà en una empresa metal·lúrgica i continuà militant en la CNT. Instal·lat a Tolosa (Llenguadoc, Occitània), entre el 19 i el 23 d'agost de 1967 participà en el Congrés de Marsella, on va ser nomenat secretari del Secretariat Intercontinental (SI) de la CNT d'Espanya a l'exili. Ferran Alemany Fernández va morir l'11 de desembre de 1985 a la Clínica Pasteur de Tolosa (Llenguadoc, Occitània) i deixà el seu cos a la ciència.\n- Francisco Rodríguez Caro: El 19 de març de 1909 neix a Écija (Sevilla, Andalusia, Espanya) l'anarcosindicalista Francisco Rodríguez Caro. Sos pares es deien Amador Rodríguez i Dolores Caro. Quan el cop militar feixista de juliol de 1936 aconseguí fugir del seu poble per les muntanyes i passar a zona republicana, on va ser immediatament mobilitzat en una batalló de cavalleria. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França i va ser internat en diversos camps de concentració. Després de la II Guerra Mundial residí a Romanhac (Alvèrnia, Occitània) i milità en la Federació Local de Clarmont d'Alvèrnia (Alvèrnia, Occitània) de la Confederació Nacional del Treball (CNT). Sa companya fou Dolores Jiménez Reyes. Francisco Rodríguez Caro va morir el 8 de gener –algunes fonts citen erròniament el 9 de gener– de 1987 a l'Hôtel-Dieu de Clarmont d'Alvèrnia (Alvèrnia, Occitània).\n- José Torremocha Arias: El 19 de març –algunes fonts citen erròniament el 19 de juny– de 1909 neix a Las Navas de la Concepción (Sevilla, Andalusia, Espanya) el militant anarcosindicalista José Torremocha Arias. Sos pars es deien Pedro Torremocha, pagès, i Rosario Arias. Des de molt jove es va interessar per la problemàtica camperola i social i ja en 1928 es va destacar durant un conflicte que va tenir lloc durant la construcció d'una carretera a la zona de Hornachuelos i El Cabril. Afiliat primer a la CNT de Constantina, quan només tenia 12 anys, en 1930 va organitzar el sindicat a Las Navas. Després de fer el servei militar a l'Àfrica, va tornar al seu poble enfortit en el seus ideals com a conseqüència del contacte amb confederals catalans i ben aviat va aconseguir que la CNT absorbís la major part de la UGT. Va ser detingut diverses ocasions per la Guàrdia Civil i empresonat quatre mesos a Sevilla en 1932 amb motiu de la vaga d'oliverers. Boicotejat per la patronal local, va haver de guanyar-se la vida per la regió com a llevador de suro, peó i altres oficis. Durant els anys republicans, va assistir a reunions comarcals a Cazalla i Constantina amb desplaçaments nocturns a peu de fins a trenta quilòmetres. El 18 de juliol de 1936 va participar activament al seu poble en la resistència contra els militars aixecats, encara que es va mostrar en tot moment contrari a qualsevol represàlia contra els cacics de la zona i els veïns del poble partidaris del cop. Davant la presa imminent del seu poble per l'exèrcit franquista, Torremocha i sa família van partir cap a Madrid, juntament amb un centenar de cenetistes. Va participar en la defensa de la capital amb Isabel Romero, Mena i Mora, i després al front d'Aragó (Terol i Guadalajara) i d'Extremadura (Valsequillo), primer com a cap de centúria i, després de la militarització, com a tinent (febrer de 1937) i com a comandant va encapçalar el batalló Orobón (agost de 1938). Retirada la seva brigada a Conca, va aconseguir controlar el complot comunista, detenint tot l'Estat Major de la brigada que l'havia condemnat a mort per desertor, i va posar la brigada al servei de Mera a Vicálvaro i Torrejón. Derrotada la República, va llicenciar les seves tropes i va fracassar en un intent de fugida. Detingut a Madrid i tancat a diverses presons (camp de futbol de Vallecas, Getafe, escorxador de Vallecas i Alcalá de Henares), va ser condemnat a mort, però la pena va ser commutada per la de presidi. En 1942 va escapar-se amb els companys de la presó d'Alcalá de Henares i va arribar a Barcelona, i va haver de passar els Pirineus quan va ser descobert. A França va treballar en la tala de pins, va ajudar la guerrilla i millorà la seva deteriorada salut. A mitjans dels anys quaranta torna a Barcelona i fa contacte amb la CNT clandestina (Comitè Regional de Generoso Grau), participa en la redacció de Solidaridad Obrera, treballa com a empedrador i actua de coordinador dels gremis fins a la seva detenció. Alliberat un any després en no ser descoberta la seva vertadera identitat, segueix militant fins a la caiguda de 1948. Després de tornar a sortir en llibertat, participa de manera destacada en la vaga de tramvies de 1951, que ha estat considerada com a la primera i significativa mostra de rebel·lió popular contra el Franquisme. Poc temps després és descobert, però salva la vida quan es requerit pels militars de Sevilla –estava condemnat a mort per haver encapçalat el comitè revolucionari de Las Navas–, que el condemnen a 20 anys, tot i que surt en maig de 1952 en aplicació dels indults pertinents. De tornada a Barcelona, reorganitza el sindicat d'Espectacles. Amb el seu amic Cipriano Damiano González, participa en la preparació d'un aixecament contra Franco, fet que provoca una nova caiguda d'ells dos i d'altres 17 companys. Entre els detinguts figura Pedro Torremocha Ávila, pare de José, qui, malgrat la seva avançada edat, és condemnat a 10 anys de presó i és reclòs al Centre Geriàtric Penitenciari. També és condemnat a 10 anys José Torremocha, que visitarà nombroses presons (Barcelona, Carabanchel, Dueso, Logroño, Bilbao...), rebutjant les propostes del ministre Solís d'alliberar-lo si es presta a integrar-se en el Sindicat Vertical. Alliberat en 1959, contacte de bell nou amb la CNT i intervé en la constitució del Comitè Nacional d'Ismael Rodríguez, fins que, quan la repressió es va fer intolerable, va fugir amb Camarasa a València, després a Madrid i finalment, en 1962, tot sol a França. Entre 1939 i 1962 José Torremocha va passar 19 anys empresonat. Un cop a França, i des de 1964, va mantenir una llarga i valuosa correspondència que es va perllongar fins al 1985 amb l'historiador i lluitador anarquista Josep Peirats, a qui va proporcionar important informació. Des de la seva estada a França es va enfrontar, juntament a altres companys (Marcelino Boticario, Roque Santamaría, Josep Borràs, Gómez Peláez...), a la direcció de la CNT en l'exili i va tenir una participació important en els plens de Tolosa de Llenguadoc i de Bordeus. Va acceptar l'encàrrec del Congrés de Tolosa de retornar a Espanya i fer-se càrrec de la situació, cosa que va fer durant 43 dies, però les informacions que va oferir –la gairebé desaparició de la CNT– no van agradar a molts i menys les seves afirmacions posteriors sobre que la CNT de l'exili no interessava un desenvolupament de la CNT de l'interior. En 1976 torna a Espanya i participa en la l'Assemblea de Sants i després milita en el sindicat de l'Espectacle com a president. Després d'assistir com a delegat en el congrés de 1979 a la Casa de Campo de Madrid, que va donar lloc a la divisió del sindicat, va fer costat les postures que van donar origen a la CGT. Va col·laborar en la publicació Ruta, de Caracas (1967). Es mantingué fidels als seus ideals fins que morí el 8 de juny de 2005 al seu domicili de Barcelona (Catalunya). Donà el seu cos a la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona.\nNecrològica de Josep Timoneda Funes apareguda en el periòdic parisenc Solidaridad Obrera del 19 de setembre de 1957\n- Josep Timoneda Funes: El 19 de març de 1910 neix a la Vall de Tormo (Matarranya, Franja de Ponent) l'anarcosindicalista Josep Timoneda Funes. Sos pares es deien Benet Timoneda i Benvinguda Funes. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT), acabà a l'exili. Establert a Toló, treballà de sastre i milità en la Federació Local de la CNT. Josep Timoneda Funes va morir el 5 de setembre de 1957 a Toló (Provença, Occitània) víctima d'un atac cerebral.\nNecrològica d'Alejandro Trapero Recuero apareguda en el periòdic parisenc Confrontación de l'1 d'octubre de 1977\n- Alejandro Trapero Recuero: El 19 de març de 1911 neix a Puertollano (Ciudad Real, Castella, Espanya) l'anarcosindicalista Alejandro Trapero Recuero. Sos pares es deien Agustín Trapero i Victoriana Recuero. Militant de la Federació Local de Sindicats Únics de Puertollano de la Confederació Nacional del Treball (CNT), abans de la guerra civil va ser detingut i empresonat en diverses ocasions. Amb Ramón García (Corneta), encapçalà una manifestació d'obres desocupats que intentà assaltar el 2 de setembre de 1932 l'Ajuntament de Puertollano, i que acabà amb dos morts i diversos ferits, fet pel qual va ser detingut per «sedició». L'estiu de 1934 estava pres a Almodóvar del Campo (Ciudad Real, Castella, Espanya). El 26 de maig de 1936 va ser detingut sota l'acusació d'atemptar a trets, amb altes tres companys, contra la vida del falangista de Puertollano José Hernández Novas. Durant la guerra civil dirigí a Puertollano el periòdic Tiempos Nuevos i el juny de 1937 va ser nomenat membre per la CNT del Consell Municipal i vocal de la Conselleria d'Higiene i Sanitat d'aquesta població. Exiliat a França, a començament dels anys seixanta formà part de la Federació Local de Bordeus de la CNT. També fou secretari de la Lliga de Mutilats i Invàlids de la Guerra d'Espanya en l'Exili i membre de l'Spanish Refugee Aid (SRA, Ajuda al Refugiat Espanyol), fundada en 1953 per Nancy MacDonald a Nova York (Nova York, EUA). En 1961 vivia a Peyrettes (Macau, Aquitània, Occitània). Sa companya fou Norberta Villares. Alejandro Trapero Recuero va morir l'11 de setembre de 1977 a l'Hospital Saint André de Bordeus (Aquitània, Occitània), quan ocupava el càrrec de tresorer de la Lliga de Mutilats. Sos germans, Álvaro, Lorenza i Ramón Trapero Recuero, també van ser militants anarcosindicalistes.\n- Alceste Faggioli: El 19 de març de 1881 mor a Bolonya (Emilía-Romanya, Itàlia) el garibaldí i anarquista Alceste Luigi Faggioli, conegut com Il Pilade di Costa (El Pílades de Costa). Havia nascut el 12 de juliol de 1851 a Monte San Pietro (Emília-Romanya, Itàlia). Sos pares, terratinents, es deien Egidio Camillo Faggioli i Eugenia Lambertini. Després de fer els estudis secundaris, es matriculà a la Universitat de Bolonya (Emília-Romanya, Itàlia), on entrà en contacte amb els cercles democràtics i internacionalistes. Fascinat com tants de joves pel mite de Giuseppe Garibaldi, en 1870 participà com a voluntari en la campanya dels Vosges a França. El 27 de novembre de 1871 retornà a Bolonya i fou un dels fundadors del Fascio Operaio (FO, Fascio Obrer), del qual esdevingué secretari. Aquesta organització, inspirada en l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT), tingué com a eix la qüestió social i l'emancipació de la classe obrera a través d'un projecte més reformista que revolucionari. En les pàgines d'Il Fascio Operaio, òrgan d'expressió de l'associació, sostingué que la societat, exercitant el suport mutu, ha d'ajudar els seus membres amb subvencions i educar-los en la política. Amic i estret col·laborador d'Andrea Costa, el març de 1872 organitzà a Bolonya el Congrés de la Federació Regional Italiana de l'AIT i entre el 4 i el 6 d'agost de 1872 prengué part en la bakuninista Conferència de Rimini (Emília-Romanya, Itàlia) de la Secció Italiana de l'AIT. El 16 de març de 1873, durant les tasques del II Congrés de l'AIT a Bolonya, va ser detingut amb Andrea Costa, Carlo Cafiero, Errico Malatesta i altres, però el maig obtingué el sobreseïment de la causa. Atret per la propaganda de Mikhail Bakunin, a qui conegué personalment, a favor d'una acció revolucionària mitjançant la lluita armada, fou un dels promotors de la insurrecció que es produí durant la nit del 8 al 9 d'agost de 1874 a Bolonya i a tota la Romanya. A causa de l'estreta vigilància que la policia tenia sobre els membres de la organització, va fer que el cop de mà resultés un fracàs i va ser detingut i empresonat juntament amb altres companys. Després d'un llarg judici, el 19 de juny de 1876 va ser absolt com la resta d'insurreccionalistes processats i amb Andrea Costa va fer una conferència a Imola (Emília-Romanya, Itàlia), on a més de reafirmar els principis de la Internacional accentua la funció propagandística que aquests judicis tenien per a la difusió del pensament anarquista. En 1876, al costat dels anarquistes Arturo Ceretti, Celso Ceretti i Giuseppe Barbanti Brodano, marxà als Balcans per combatre amb els insurgents serbis contra l'Imperi Turc. De tornada a Itàlia, amb Andrea Costa i Augusto Casalini, fundà en 1877 el periòdic Il Martello, publicació que ajudà a reanimar el grup internacionalista aleshores molt feble després del fracàs de la insurrecció de 1874. Arran de la insurrecció al Matese, l'abril de 1877, va ser detingut i amonestat la primavera de 1879. Processat amb altres 24 companys durant la tardor de 1879 a Forlì (Emília-Romanya, Itàlia), aconseguí un sobreseïment el 7 d'octubre de 1879 i fou excarcerat. En 1880, amb Andrea Costa, treballà en la sortida de la Rivista Internazionale del Socialismo. Malalt de tuberculosi, Alceste Faggioli va morir el 19 de març de 1881 a Bolonya (Emilía-Romanya, Itàlia).\nFoto policíaca de Joseph Baudart (15 de març de 1894)\n- Joseph Baudart: El 19 de març de 1906 mor a Saint-Ouen (Illa de França, França) l'anarquista Joseph-Philippe Baudart. Havia nascut el 25 de març de 1851 a Reims (Xampanya-Ardenes, França). Sos pares es deien Nicolas-Denis Baudart, carnisser cansalader, i Marie-Joséphine Doinet. Es guanyava la vida en el mateix ofici que son pare a París (França). El 4 de setembre de 1893 assistí a una reunió anarquista al domicili d'Émile Méreaux, al número 14 del carrer Ruisseau de Bagnolet (Illa de França, França), on parlà sobre les eleccions. El 7 de setembre de 1893 assistí a una reunió a la Sala Laurent, al número 268 del carrer Paris de Montreuil (Illa de França, França), on es va concretar una trobada a la tomba d'Émile Eudes al cementiri parisenc de Père Lachaise. El 26 de desembre de 1893 figurava en un llistat d'anarquistes de la policia, on se citava que era «militant» i que vivia al número 233 del carrer Paris de Montreuil. El 15 de març de 1894 va ser detingut sota l'acusació d'«associació criminal» i fitxat en el registre antropomètric del laboratori policíac parisenc d'Alphonse Bertillon; el 27 de març d'aquell any va ser posat en llibertat. El 31 de març de 1894 la Prefectura de Policia envià el seu dossier al jutge d'instrucció Henri Meyer. El 31 de desembre de 1896 figurava en el registre de recapitulació d'anarquistes i en aquesta època vivia al número 270 del carrer Belleville de París. Vidu de Juliette Simonar, Joseph Baudart va morir el 19 de març de 1906 al seu domicili del número 30 del carrer Montmartre de Saint-Ouen (Illa de França, França).\n- Comasco Comaschi: El 19 de març de 1922 és assassinat per un escamot feixista a Marcina (Cascina, Toscana, Itàlia) el fuster anarquista Comasco Comaschi. Havia nascut el 27 d'octubre de 1895 a Cascina (Toscana, Itàlia). S'inicià en el pensament anarquista de la lectura de Lev Tolstoi i de la propaganda llibertària de Pietro Gori. Professor de l'Escola d'Art de Cascina, n'era el cap del seu taller de fusteria i ebenisteria. Milità en la Lega dei Falegnami Anarchici (LFA, Lliga dels Fusters Anarquistes) i fou un dels fundadors de l'Assistència Pública de Cascina, lloc de reunió de les forces antifeixistes de la localitat, i membre de la secció local dels «Arditi del Popolo». Defensà els alumnes que no van voler adherir-se al feixisme i aquesta va ser una de les raons del seu assassinat. Comasco Comaschi va ser abatut per quatre trets disparats a la seva esquena –altra versió apunta a un tir a la templa– per un grup de feixistes vinguts de Marcina (Toscana) el 19 de març de 1922 als voltants del Canale Emissario de Marcina (Cascina, Toscana, Itàlia). Persona molt estimada, al seu funeral assistiren centenars de persones. Els assassins –entre ells Gabriellini Orfeo– van ser identificats i detinguts, però finalment l'Audiència de Pisa no els processà per manca de proves. En 1932 l'Assistència Pública de Cascina va ser clausurada pel feixisme imperant. Actualment un carrer de Cascina porta el seu nom, en el qual hi ha una estàtua, inaugurada el 25 d'abril de 1945 i restaurada en 1961, dedicada a la seva persona. En els anys vuitanta existí un grup anarquista de Cascina que portà el seu nom. En 2003 el grup TeatroInBìliko estrenà l'espectacle teatral La notte di Comasco sobre el seu assassinat.\n- Charles Benoît: El 19 de març de 1950 mor a París (França) el militant socialista revolucionari i després anarquista Charles Lubin Benoît. Havia nascut el 24 de març de 1878 a Rouen (Alta Normandia, França). Sos pares es deien François Lubin Benoît i Constance Julie Berroux. Va ser educat per Bazire, un lliurepensador adherit al Partit Socialista Revolucionari (PSR), successor del Comitè Revolucionari Central de caràcter blanquista. De molt jove ja militava en el moviment sindical i en la Unió Comunista Revolucionària (UCR) de Rouen, i amb 16 anys ja participava en les vagues. En 1895 es va adherir a la Federació Socialista del Sena-Inferior. Va ser un dels secretaris de la Unió Departamental, creada en 1896. Assistí al Congrés de París de 1900 de la Federació Socialista en representacio de dos grups del PSR, de la UCR de Rouen i de L'Avenier Social, de Saint-Étienne-du-Rouvray. A Rouen va ser perseguit en 1902 per haver organitzat una conferència antimilitarista destinada als reclutes; sa mare, vídua, que regentava un cafè, es va veure obligada a liquidar l'establiment i fugir amb son fill a París. En aquesta ciutat Benoît trobarà els anarquistes i particularment Jean Grave i el seu periòdic Les Temps Nouveaux, a qui aportarà la seva ajuda realitzant tasques administratives sense cobrar. Cap al 1910 crearà un grup de «propaganda pel fullet», del qual serà secretari, i s'ocuparà activament de la difusió dels llibrets editats pels periòdics de Jean Grave Le Révolté, La Révolte i Les Temps Nouveaux, que eren un excel·lent mitjà de propaganda gràcies al seu baix preu o a la seva gratuïtat. En 1912 va participar activament amb André Girard i Guérin en la campanya del «Comitè de Defensa Social en favor del soldat Rousset», testimoni de l'assassinat d'Aernoult per un oficial. Durant la Gran Guerra, Charles Benoît prendrà una posició contrària Jean Grave i el «Manifest dels Setze» dins del «Grup Suport Mutu dels Temps Nouveaux» –on figuraven entre d'altres André Girard, A. Mignon, Hasfeld, Garnery, Paul Signac, Péricat...– i del qual serà tresorer. També publicarà La Paix par les Peuples per fer costat la campanya antimilitarista. En 1916 va formar part del Comitè d'Acció Internacional contra la Guerra i el juliol d'aquell any va realitzar una important gira de conferències antimilitaristes contra la Gran Guerra. En aquests anys també serà membre el grup pacifista Unió Federativa de Transformació Social. A partir del gener de 1918 col·laborarà amb nombrosos antics redactors de Les Temps Nouveaux (Émile Masson, A. Girard, A. Mignon, J. Mesnil, Frédéric Stackelberg, Fernad Desprès, Alzir Hella, Martinet, Genold, etc.) en la revista mensual L'Avenir International, publicació dirigida per J. Béranger i André Gurard i que serà favorable al procés revolucionari rus. En aquesta època va col·laborar en el periòdic La Plèbe, editat per Alignier i que reagrupava militants llibertaris, sindicalistes i socialistes oposats a la guerra. El 9 d'abril de 1919 va ser nomenat vicepresident de la secció Monnaie-Odéon de la Lliga dels Drets de l'Home. Cap al 1925 s'adherirà a la Secció Francesa de la Internacional Obrera (SFIO), on restarà fins a la seva mort. A partir de 1931 va col·laborar en la revista Plus Loin, animada pel doctor Marc Pierrot. L'1 de febrer de 1927 va ser esborrat del «Carnet B» dels antimilitaristes. En aquests últims anys militarà poc i només es reunirà amb els vells llibertaris i sindicalistes revolucionaris, alhora que farà tasques de comptable i de venedor de llibres de bibliòfil. Sa companya fou Marie Louise Pillot. Charles Benoït va morir el 19 de març de 1950 al seu domicili del VI Districte de París (França) i va ser incinerat al columbari del cementiri parisenc de Père-Lachaise.\n- Francisco del Arco Marcos: El 19 de març de 1973 mor a Ivry-sur-Seine (Illa de França, França) l'anarcosindicalista Francisco del Arco Marcos. Havia nascut el 29 de gener de 1916 a Bilbao (Biscaia, País Basc). Quan era infant emigrà amb sa família a València (València, País Valencià) i durant l'adolescència s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT). Arran del cop d'Estat feixista de juliol de 1936 s'enrolà com a milicià en la «Columna de Ferro». Després de la militarització marxà a Madrid (Espanya) on va fer serveis militars amb motocicleta i fou agent d'enllaç confederal. Amb el triomf feixista creuà els Pirineus i fou internat al camp de concentració de Barcarès. Més tard va ser enquadrat en la 28 Companyia de Treballadors Estrangers (CTE). El juny de 1940 va ser fet presoner per les tropes alemanyes i deportat al camp de concentració de Mauthausen (Alta Àustria, Àustria). Aconseguí sobreviure i un cop lliure en 1945 s'instal·là a Ivry-sur-Seine (Illa de França, França) on milità en la Federació Local de la CNT i en la Federació Espanyola de Deportats i Internats Polítics (FEDIP).\n- Carlos Cruz Zanni: El 19 de març de 1973 a Le Kremlin-Bicêtre (Illa de França, França) l'anarcosindicalista i resistent antifeixista Carlos Cruz Zanni, conegut com Carlitos. Havia nascut el 21 de juliol –algunes fonts citen erròniament el 23 de juliol– de 1917 a Barcelona (Catalunya). Sos pares es deien Manuel Cruz i Francisca Zanni. En 1939, amb el triomf franquista, creuà els Pirineus i acabà enrolat en la 112 Companyia de Treballadors Militaritzada (CTM). En 1944 s'integrà en la guerrilla que actuava als Alps francesos, al departament francès de Savoia, i el 23 de març d'aquell any va capturat a Montmélian (Roine-Alps, França) per la Milícia de Joseph Darlan i la Gestapo. Després de ser torturat, va ser traslladat al camp de trànsit de Compiègne (Picardia, França) i després deportat, sota la matrícula 31.946, al camp de concentració nazi de Neuengamme (Hamburg, Alemanya), d'on va ser alliberat per les tropes aliades el 4 de maig de 1945. En tornar de la deportació fou un dels fundadors de la Federació Local de Cachan (Illa de França, França) de la Confederació Nacional del Treball (CNT) en l'exili. També fou membre de la Federació Espanyola de Deportats i Internats Polítics (FEDIP). Visqué a Cachan (Illa de França, França) i treballà de magatzemer. Carlos Cruz Zanni va morir el 19 de març de 1973 a l'Hospital de Bicêtre (Le Kremlin-Bicêtre, Illa de França, França) i fou enterrat el 31 de març d'aquell any a Cachan (Illa de França, França).\n- Isidro Montero Martín: El 19 de març de 1993 mor a Créteil (Illa de França, França) l'anarcosindicalista Isidro Montero Martín. Havia nascut l'11 de desembre de 1923 a Saragossa (Aragó, Espanya). Sos pares es deien Manuel Montero i Ignacia Martín. Visqué al barri de Las Delicias de Saragossa i treballà en la construcció. Emigrà a Barcelona (Catalunya), on va fer feina de paleta i milità en el clandestí Sindicat de la Construcció de la Confederació Nacional del Treball (CNT). En 1957, fugint de la repressió, passà a França, on formà part de la Federació Local de París de la CNT, ocupant càrrecs de responsabilitat orgànica i participant en la majoria de congressos i de plens confederals. Durant els últims anys del franquisme realitzà nombrosos viatges a la Península per a ajudar a la reconstrucció de la CNT clandestina. El seu últim domicili va ser a Le Perreux-sur-Marne (Illa de França, França). Malalt, Isidro Montero Martín va morir el 19 de març –algunes fonts citen erròniament el 20 de març– de 1993 a l'Hospital de Créteil (Illa de França, França). Deixà companya, María López Vílchez, i fills.


Recapten fons per publicar un estudi sobre les escoles de les Illes durant la II República\nEls autors, Pere Carrió, Manel Domènech i Antoni Ramis, necessiten 3.000 euros i també demanen col·laboració amb aportació documental\n1 min. Palma 25/11/2014 17:26\nEls docents Pere Carrió, Manel Domènech i Antoni Ramis han elaborat un estudi dels centres escolars de les Illes Balears en temps de la II República i han tornat a posar en marxa una iniciativa de microfinançament col·lectiu per poder publicar l'obra, un recull d'informació i fotografies de les escoles del primer terç del segle XX en un recorregut per les comarques de Mallorca, Palma, Menorca i les Pitiüses. El llibre és una continuació de 'Les escoles de Palma en temps de la II República', que ja va ser finançat gràcies al micromecenatge.\nPer poder editar 150 exemplars d'aquest estudi, de 192 pàgines, els autors necessiten 3.000 euros i per això han fet una crida mitjançant la pàgina Verkami. A canvi, els mecenes rebran exemplars del llibre.\nIgualment, afirmen, volen contribuir a la defensa de la conservació dels edificis que encara queden. I també volen donar l'oportunitat a aportat suggeriments, noves informacions, documents o fotografies.


CoopECO: de febrer 2017\nL'ORGANIGRAMA DE LA COOPERATIVA\nUn ORGANIGRAMA és un esquema que representa l’organització d’una cooperativa, d’un sistema o d’un grup de persones.\nAra mateix, com que els nens i nenes de la CLASSE dels PICAPEDRERS som una cooperativa, després de repartir els CÀRRECS i DEPARTAMENTS el primer trimestre, hem fet un organigrama perquè quedi explicat.\nA l’organigrama hi diu qui són els membres de l'equip directiu (el president i vicepresidenta, la secretària i vicesecretària, el tresorer i vicetresorer) i qui forma part de cada departament (fotografia, TIC, mediació, màrqueting i producció i venta).\nAquest és el nostre Organigrama:\nEtiquetes de comentaris: Càrrecs, CoopECO, Cooperativa, Cultura emprenedora, Escola l'Esqueix, organigrama\nREPARTIM ELS CÀRRECS DE LA COOPERATIVA\nUn cop triat el nom de la cooperativa tocava triar els càrrecs. Vam veure quins càrrecs hi havia i cadascú va pensar quin s’adequava més a les seves habilitats.\nDesprés, cadascú havia de fer un cartell per convèncer als altres socis de la cooperativa que el votessin per ocupar aquell càrrec.\nEns podíem presentar per ser membres de l’equip directiu, que està format per: president/vicepresident, secretari/vicesecretari i tresorer/vicetresorer o ve formar part d’un departament: fotografia, TIC, màrqueting i un de moderació.\nTambé hi ha el departament de producció i venta, però en aquest hi haurem de participar tots.\nEs va presentar de president/a: el Gerard i la Berta\nDe secretàries: la Valia i la Judith\nI de tresorers: l’Aniol, la Nerea i l’Anthonny\nDe fotògrafs es van presentar la Cristina, l’Eric, la Laura Ponsa, La Noemí i la Yanira.\nI de màrqueting: la Laura santiago.\nDesprés d'explicar els motius de cadascú, vam votar els representants que preferíem per cada càrrec i les votacions van quedar de la següent manera:\nDe president: el Gerard\nDe vicepresident: la Berta\nDe secretaria: la Valia\nDe vicesecretaria: la Judith\nDe tresorer: l’Aniol\nI de vicetresorer: l’Anthony\nDe fotògraf: la Cristina i la Laura\nDe màrqueting: la Laura santiago.\nDe TIC la Noemi I La Nerea\nI de moderació: la Laura Ponsa\nEn aquest vídeo podeu veure com va anar la fase final de la campanya electoral:\nEtiquetes de comentaris: Càrrecs, Cicle superior, CoopECO, Cooperativa, Cultura empremedora, Escola l'Esqueix\nFITXES DE REGISTRE DELS SOCIS\nUna tarda els fotògrafs ens van fer una foto a cadascun per la fitxa de registre.\nLa fitxa de registre és un document que ha de tenir la cooperativa. En aquesta fitxa hi ha les dades de tots els socis: el nom i els cognoms, el número de registre, la data, el lloc i la signatura dels socis.\nPrimer vam fer tot el treball a mà després ho vam passar a l'ordinador i quan ho vam tenir fet tots els socis ens ho vam mirar i ho vam acabar de perfeccionar.\nEls tresorers tenien les fitxes de registre i quan pagàvem els euros del capital inicial ens la donaven i signàvem i així teníem la prova que havíem pagat.\nMireu com són les fitxes de registre:\nLES REUNIONS DE LA COOPERATIVA\nPer prendre les decisions de la nostre cooperativa fem reunions o assemblees.\nTots els socis de la cooperativa participen a les reunions.\nA les assemblees parlem de coses importants... els logotips, el capital inicial...\nTots els socis tenen dret a votar i el vot de tots és igual.\nLa secretària de la cooperativa s’encarrega de fer les actes que són uns documents on escrivim tots els acords.\nHabitualment, el president amb l'ajuda de la vicepresidenta controlen l'ordre de les reunions.\nEtiquetes de comentaris: CoopECO, Cooperativa, Cultura emprenedora, Escola l'Esqueix, reunions\nL'ACTA DE CONSTITUCIÓ DE LA COOPERATIVA\nUn cop vam haver escollit el nom de la cooperativa, entre tots ens vam repartir feines que havíem de fer.\nUns es van encarregar d'escriure l'acta de constitució, que és un document que explica que s'ha format una cooperativa, quants socis hi ha... Dies més tard vam repassar junts aquests documents i la vam donar per bona.\nQuan la vam tenir, la vam signar tots els socis i sòcies i la vam guardar a la carpeta de la Cooperativa.\nEtiquetes de comentaris: acta de constituació, CoopECO, Cooperativa, Cultura emprenedora, documentació, Escola l'Esqueix\nCOM VAM TRIAR EL NOM DE LA COOPERATIVA?\nPer triar el nom de la cooperativa el primer que vam fer va ser fer propostes dels noms i posar-les en comú. Cadascú havia d'omplir un paper com aquest amb els noms que volia:\nAlguns dels noms que van sortir són els següents:\nArtesans de l'Esqueix\nCME (Cooperativa de Monistrol, l'Esqueix)\nCooperativa El Sot\nVam triar alguns noms possibles (els anteriors) i vam fer votacions.\nVam decidir posar una urna i que cada soci marqués els dos noms que més li agradessin. També vam decidir que hi hagués dues persones a la taula on votàvem, per controlar que tot es fes bé.\nQuan vam haver votat tots, vam obrir l'urna i vam fer el recompte dels vots.\nAmb 7 vots (el van votar més de la meitat dels socis), el nom guanyador va ser CoopECO.\nDies més tard, vam haver de decidir com s'escrivia: coopECO, CoopECO, COOPECO, Coop-eco...\nL'escriptura guanyadora va ser CoopECO i a partir d'aquí vam posar-nos a treballar amb el logotip.\nsi cliqueu sobre la foto podreu veure més fotografies\nEtiquetes de comentaris: CoopECO, Cooperativa, Cultura emprenedora, Escola l'Esqueix, nom\nCREEM UN BLOC PER LA COOPERATIVA\nAquest és el bloc de la Cooperativa escolar CoopECO dels nens i nenes de 4t, 5è i 6è de l'Escola l'Esqueix.\nDurant les últimes setmanes hem estat treballant per crear-lo i per anar-hi penjant els articles de tot el que hem fet fins ara en el projecte de Cultura Emprenedora a l'Escola.\nDurant el primer trimestre, la Nerea i la Noemí, amb l'ajuda de tots, vam crear un correu electrònic per la cooperativa\nSi voleu comunicar-vos amb nosaltres, ens podeu enviar un mail a cooperativacoopeco@gmail.com\nEns agradarà molt rebre algun correu i prometem contestar-vos!\nSEGUIU EL BLOC PER ESTAR AL DIA DE TOTES LES NOVETATS DE LA COOPERATIVA COOPECO!\nEtiquetes de comentaris: CoopECO, Cooperativa, Cultura emprenedora, Escola l'Esqueix, TIC


Netvibes - Matawiki\nRevisió de 11:40, 9 juny 2006 (mostra codi font)\nL'usuari té en aquesta pàgina, l'estil de la qual pot personalitzar-se amb Google, la possibilitat de tenir accés a Gmail, Writely a diferents cercadors, a tots els canals sindicats que desitgi a partir de la "filosofia web 2.0" amb una senzilla interfase. Es pot accedir a ella des de qualsevol ordinador i en qualsevol moment.\nUn servei gratuït que dóna la possibilitat a l'usuari de crear una pàgina personalitzada amb el contingut del seu gust en només uns minuts i amb un facilitat realment sorprenent.\nL'usuari té en aquesta pàgina, l'estil de la qual pot personalitzar-se amb Google, la possibilitat de tenir accés a Gmail, Writely a diferents cercadors, a tots els canals sindicats que desitgi a partir de la "filosofia web 2.0" amb una senzilla interfase. Es pot accedir a ella des de qualsevol ordinador i en qualsevol moment. p\nObtingut de «http://wiki.matadejonc.cat/index.php?title=Netvibes&oldid=14491»


Zona 5 Manacor: El divendres va ser torn del sénior masculí UM Beach House Portals, que ha aconseguit el primer lloc del grup insular, després de la victòria davant el Son Servera (42-68)\nEl divendres va ser torn del sénior masculí UM Beach House Portals\nSon Servera (42-68): Victòria en el darrer partit de la primera fase pel Sénior del Zona 5. Partit seriós i dominat des del principi per assegurar la primera plaça del grup.\nAGENCIA MANACORNOTICIAS 29/11/2021 - 02:17:00\nPartit marcat per la defensa molt pressionant del Campos que va fer que les nostres jugadores sofrissin molt durant el partit, tot hi que es mantenien els objectius marcats a principi de temporada, s'ha de seguir treballant a fons.\nEl sénior insular del Zona 5 Manacor campió de grup. Aquesta setmana van encetar els partits el nostre equip de la lliga AIDEB que va sumar la quinta victòria consecutiva davant el Construcciones Biel y Tolo (63-43): Partit on s'ha sortit amb una gran defensa i encistellant, sobretot, després de robar pilota al contraatac. Un cop agafada una còmode avantatge, s'ha anat rodant tota la banqueta per tal de donar oportunitats a tots els jugadors.\nEl divendres va ser torn del sénior masculí UM Beach House Portals, que ha aconseguit el primer lloc del grup insular, després de la victòria davant el Son Servera (42-68): Victòria en el darrer partit de la primera fase pel Sénior del Zona 5. Partit seriós i dominat des del principi per assegurar la primera plaça del grup.\nEn el tercer quart un parcial d'1-15 amb els millors minuts defensius dels visitants sentenciaria el partit. Cal destacar Kembler Garnier amb 22 punts i José Miquel del Toro, que va aportar intensitat, punts i defens\nUn Son Servera molt lluitador i llastrat per les baixes va donar durant tot el partit la cara i es va mantenir ferm Fins al descans (25-33) En el tercer quart un parcial d'1-15 amb els millors minuts defensius dels visitants sentenciaria el partit. Cal destacar Kembler Garnier amb 22 punts i José Miquel del Toro, que va aportar intensitat, punts i defensa contra el seu exequip.\nPer acabar, el dissabte, el nostre junior femení no van tenir tanta sort a Campos (57-42): Partit a una pista complicada, on el Zona 5 sempre ha anat a remolc en el marcador a pesar de posar-se per sobre en el tercer quart. Partit marcat per la defensa molt pressionant del Campos que va fer que les nostres jugadores sofrissin molt durant el partit, tot hi que es mantenien els objectius marcats a principi de temporada, s'ha de seguir treballant a fons.