Xalandria – Pàgina 3 – No és un blog qualsevol més, aquest és menorquí!\nFins a un cert punt —per variar—, li hauria de reconèixer que té una part de raó en allò que diu. Una petita part, només. La resta… Què vols que et digui? A mi, sincerament, tot me semblen excuses de mal pagador. I, justament avui, un bon dia de Nadal, la cosa encara és més dolorosa, una autèntica putada! De fet, encara no me’n sé avenir de cap de les maneres. Que una cosa com aquesta hagi acabat succeint… Quin desastre!


Fes un tomb per les 5 millors platges de Tarragona\nLa platja del Torn de l'Hospitalet de l'Infant. | Rafael López-Monné / Cedida\nToyota Autoforum et proposa fer un tomb per les platges més ben qualificades amb la bandera blava\nRedacció 30/05/2020 14:30h\nAmb l'arribada del bon temps i de la fase 2 de la desescalada, en aquest cas, a la regió sanitària del Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre. Sembla que sigui el moment ideal de fer les primeres estades de la temporada a les platges. A la fase 2 es pot anar a la platja per banyar-se, passejar i fer activitats esportives i d'esbarjo, sempre que es respecti la distància entre persones de 2 metres i fent un ús responsable d’acord amb les directrius establertes per les autoritats sanitàries.\nLa costa de Tarragona compta amb quilòmetres i quilòmetres de platja, que es caracteritzen per l'amplitud, la sorra fina i accessos poc complicats. Moltes d'elles compleixen els requisits de l'organització internacional radicada a Dinamarca Blue Flag, segons els quals poden ostentar el màxim guardó de qualitat europea, la bandera blava. En definitiva, les millors platges que et pots trobar a Tarragona.\nEn tot el món, són 4000 platges que poden complir amb els blocs de condicions exigits per poder fer onejar la bandera blava. A la costa de Tarragona, 43 platges van estar distingides l'any passat amb la màxima qualificació. En repassem cinc de nord a sud.\nToyota Autoforum t'ofereix les 5 millors platges de Tarragona, perquè puguis gaudir dels dies més calorosos.\nDescobreix les platges més ben qualificades\n5. Cala Forn (L'Ametlla de Mar)\nEls gimnasos obren portes a la fase 2 amb força i complint amb les mesures adequades\nRecomanacions: Les millors lectures d'aquest mes de maig


Rubertel Gite Bourbriac França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4 allotjaments a Bourbriac.\nRubertel, Bourbriac, Bourbriac, França, 22390 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bourbriac, no busqui més enllà de Rubertel Gite. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nRubertel Gite també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Bourbriac. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior, ping pong, jardí. Rubertel Gite és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Bourbriac.


Calendari: Festes de Tardor > La matança del porc > La matança, ritu familiar\nMasos i masies, A partir de Sant Martí\nSe li cobreixen els ulls\nCal subjectar-lo entre tots\nLa boca s'agafa amb un ferro\nL'animal mor dessangrat\nComença la tasca de preparació dels aliments\nSe li treu la pell amb foc\nSocarrimant la primera capa de la pell del porc\nAssecat en rama de la carn (Empordà)\nPreparació de les botifarres\nLa tradició familiar de matar el porc simbolitza la supervivència d’una manera de viure i uns costums que durant segles van ser generalitzats a bona part de l’univers pagès. Avui la matança del porc ha perdut bona part de la seva importància i significació original, tot i que encara es manté ben viva a l'interior de moltes granges, masies, masos i possessions.\nDites populars àmpliament conegudes com A cada porc li arriba el seu Sant Martí o Per Sant Martí mata el garrí provenen d'una de les tradicions més celebrades durant segles per la pagesia catalana. A partir de l'11 de novembre i fins a mitjans de febrer, els habitants de moltes masos, masies i possessions treballen plegats una o dues jornades en la matança del porc (Principat) o Matances (Mallorca), és a dir, en les tasques de matar i preparar productes càrnics amb els porcs que posseeixen.\nLa tardor és el moment de proveir el rebost per a l'hivern i a part de les conserves per aprofitar els excedents de fruites, verdures i bolets, el rebost s'omple amb els productes propis de la matança. Aquest ritus representa, per als que el practiquen, molt més que el sacrifici d'un animal per tal d'aprofitar-ne la carn: és una celebració de germanor amb amics i familiars on el fet de col·laborar i compartir és fonamental.\nAra bé, el despoblament d'àmplies zones rurals, la progressiva desarticulació de les famílies unides al voltant de la masia, les grans transformacions que ha patit la cultura alimentària en els últims anys i els controls institucionals sanitaris, són amenaces per a la continuïtat d'aquesta tradició.\nAntigament als pagesos de les masies se'ls anomenava pagesos de gras, precisament perquè eren les persones que podien fer ostentació d'una alimentació més nutrida en carns. El porc constituïa gran part la seva dieta càrnica, exceptuant les aus i esporàdiques vegades en què es consumia carn de vaca o de cavall. Els pagesos menjaven gran quantitat de pernil, llom, botifarres, cansalada i altres derivats porcins per esmorzar i així acumulaven l'energia suficient par iniciar la dura jornada que els esperava.\nLa matança és un conjunt de preparatius i feines que comencen amb la compra i criança de dos o tres porquets. Els animals s'engreixen durant tres mesos d'alimentació continua fins que arriben a pesar més de 150 quilos. Al cap de mig any, el porquet s'ha convertit en un llustrós exemplar i tot està a punt pel sacrifici.\nEl dia assenyalat s'ajunten dues o tres famílies i, aleshores, es pot optar per cridar el carnisser, o si algun membre de la família s'atreveix, ell mateix es fa càrrec de tot.\nAntigament, la matança s'iniciava als carrers de la vila i en altres ocasions es feia a dins de casa. En l'actualitat i des de ja fa molts anys, la matança al carrer està prohibida i es realitza a l'interior de finques privades. El corral o el celler de les masies acull tota mena d'estris necessaris per cobrir els treballs de la matança: calderes, llibrells, cassoles, aparells de triturar i embotir...\nTotes les parts de l'animal s'aprofiten. El magre i la cansalada són la base principal de les llonganisses i sobrassades, condimentades amb diferents espècies com ara pimentó, pebre negre, blanc, roig, nou moscada. Amb la cansalada, ceba bullida i sang, amanit tot amb orenga, pebre, sal i altres espècies es preparen les botifarres i els botifarrons.\nTambé es fan salsitxes amb la carn de les cuixes del porc picada i barrejada amb greix, pebre negre i boletes picants. La carn de les salsitxes ha d'estar ben atapeïda i s'ha de deixar assecar durant quasi un any.\nEls embotits es bullen en calderes amb aigua, s'escampen per damunt d'uns canyissos i, una vegada secs, es pengen en un lloc adequat de la casa.\nTambé s'elaboren altres productes d'especial singularitat, com les botifarres d'arròs bullit, la mantega de color rosaci, que s'acostuma a menjar untada amb rosques de pa, el frit, trossos de costelles i magre fregits i guardats en gerros plens d'oli, etc\nLa matança és temps de treball però també de festa. Cada família participant redueix al mínim les seves obligacions quotidianes per dedicar-se quasi exclusivament a aquestes tasques. Són dies de cants, bromes i rialles, durant els quals es comparteixen abundants àpats i el vi corre sense fre. Els més petits gaudeixen d'una llibertat inusual i juguen mentre intenten ajudar a fer els diferents treballs.\nFeines casolanes: costums de la cria i de la matança del porc al Pallars Sobirà\nTreball contingut al llibre Obra oberta, 3, el tercer volum de l'Obra oberta ...


Divendres 14 d’abril de 2017 | La Teiera\n← Una contribució a la història de Montsant\nPonts de memòria →\nPosted on 14 Abril 2017\tby spalomar\nLa història ha donat prou tombs i, a vegades, el concepte de “tradició” l’amaga, presentant com a únics i inalterables un seguit de costums o pràctiques concretes que s’han modificat amb el temps o han provocat la contestació d’una part de la població en algun moment.\nLa tradició de la setmana reusenca és considerable, amb professons com les del migdia del divendres —amb les conegudes Tres Gràcies— que són patrimoni del país. Enguany el ritual, a més, s’ha enriquit amb la lectura de la sentència de Pilat, a partir d’un text de l’entorn del 1600 que es conserva a l’Arxiu. Una proposta d’escenificació feta amb sobrietat i dignitat.\nTot això no ens ha de fer oblidar que, al mateix temps que es consolidava la devoció al Crist de la Sang amb el costum de girar-lo cara al públic al final de la professó de les tres, un altre sector de la població considerava absurdes aquestes cerimònies i responia a les privacions de la quaresma i la setmana santa organitzant àpats i costellades al pas del viacrucis.\nI encara, un altre 14 d’abril, de 1933 —segon aniversari de la proclamació de la República— fou motiu d’enfrontament entre aquells que volien celebrar l’esdeveniment polític i aquells que, d’acord a la pràctica religiosa, consideraven que no podien tocar les campanes, amb motiu de ser, com enguany, Divendres Sant.\nAquesta entrada s'ha publicat en cultura popular, memòria i etiquetada amb festes. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Prop de mil investigadors treballen per reduir el dany associat a l'hàbit de fumar :: Prensa Ibérica per Philip Morris Spain\nProp de mil investigadors treballen per reduir el dany associat a l'hàbit de fumar\nQuè passa quan fem CombustiOFF?\nQuímics, biòlegs, enginyers i altres experts científics fa anys que treballen en el disseny d'alternatives menys nocives que les cigarretes.\nI després d'aplicar les darreres innovacions tecnològiques, han col·laborat en el desenvolupament d'una sèrie de productes que, en eliminar la combustió, eviten la generació de fum. L'absència de fum és el punt de partida i un aspecte clau per fer CombustiOff, perquè la seva inhalació és la causa principal de malalties associades a l'hàbit de fumar, a causa de les substàncies químiques nocives que es generen en cremar el tabac.\nInvestigació científica multidisciplinar\nLa creació d'alternatives sense fum, principalment els dispositius d'escalfament de tabac, porten darrere seu un llarg procés de recerca i desenvolupament que supera els deu anys d'esforç. Empreses com Philip Morris International han realitzat una inversió molt significativa en recursos, incloent-hi el treball de més de 980 científics, enginyers, tècnics i personal de suport al llarg dels últims 14 anys.\nD'aquesta manera, professionals especialistes d'unes 30 disciplines científiques com biomedicina, farmacologia i toxicologia, han estudiat les maneres de reduir els danys associats a l'hàbit de fumar. Amb ells hi ha col·laborat un altre grup d'enginyers especialitzats en materials, entre d'altres qüestions, per dissenyar els dispositius d'escalfament. I tots ells recolzats per una xarxa de col·laboradors de recerca i tecnologia distribuïts entre més de 30 punts de la geografia mundial.\nEn aquests projectes, l'empresa ha invertit més de 9.000 milions de dòlars destinats a programes de investigació científica i desenvolupament de productes lliures de fum (especialment en la tecnologia d'escalfament de tabac), amb l'objectiu de crear millors alternatives en comparació amb la cigarreta, destinades a aquells fumadors adults que, altrament, continuaran fumant.\nInnovació per a la transformació del sector del tabac\nTots aquests esforços s'han fet realitat a través de les més de 4.600 patents concedides sobre productes sense fum, i més de 6.300 sol·licituds pendents. A més, s'ha destinat part d'aquest esforç, econòmic i tecnològic, a la reconversió i transformació de les fàbriques de cigarretes, perquè comptin amb la tecnologia necessària que permeti fer el salt a la fabricació de noves alternatives lliures de fum.\nI encara que aquests nous productes no estan exempts de risc i amb el seu ús s'inhala nicotina, les alternatives lliures de fum tenen el suport científic sobre el potencial que tenen per reduir l'exposició a substàncies químiques nocives, en evitar la combustió.\nMesureu l'impacte amb l'objectiu de reduir el dany associat a l'hàbit de fumar\nEn el cas dels dispositius d'escalfament de tabac, s'ha estudiat el seu impacte a l'organisme de qui el consumeix a través de programes d'avaluació científica basats en estàndards internacionals com les pràctiques utilitzades per la indústria farmacèutica.\nLa millor opció que pot prendre un fumador adult és deixar de consumir productes de tabac o amb nicotina del tot. Tot i això, les dades indiquen que moltes no ho faran, per la qual cosa és important que tinguin accés a informació veraç sobre alternatives sense fum que l'evidència científica demostra que, encara que no són innòcues, són una millor opció a continuar fumant cigarretes.\nEn el cas concret dels EUA l'Administració de Medicaments i Aliments dels EUA (FDA), l'agència governamental responsable de protegir la salut pública va prendre una decisió històrica sobre un producte d'escalfament de tabac, autoritzant-ne la comercialització com a un “Producte de Tabac de Risc Modificat” (“MRTP”, per les sigles en anglès), amb un missatge d'exposició reduïda. Concretament, després d'haver revisat la totalitat de l'evidència científica disponible, la FDA ha conclòs que aquest producte és fonamentalment diferent en comparació dels cigarrets, assenyalant que: Els estudis científics han demostrat que canviar totalment de cigarrets convencionals a aquest producte redueix significativament l'exposició del teu cos a substàncies químiques perjudicials o potencialment perjudicials.\nEn països com ara Suècia o el Japó una gran part de la població fumadora adulta ha deixat de consumir cigarrets de combustió per passar-se a altres alternatives sense fum. En concret, des que el 2016 es llancessin els productes d'escalfament de tabac al Japó, aquest país va veure com la taxa de fumadors de cigarrets experimentava una disminució anual del 9.5%, segons una anàlisi realitzada per la Societat Americana del Càncer3 , entre el 2016 i el 2018.\nTots aquests exemples demostren el potencial que tenen aquest tipus de productes lliures de fum per afavorir la transició de fumadors adults que altrament continuarien fumant cigarrets (la forma de consum de tabac més nociva que existeix) a millors alternatives.\nQuin tipus de professionals treballen en el desenvolupament de productes sense combustió?\nQuantes patents s'han concedit sobre productes sense fum?\n1 La nicotina és una substància addictiva present de manera natural a la fulla de tabac. Encara que no és la causa principal de les malalties relacionades amb l'hàbit de fumar, no és innòcua i està contraindicada per a determinats perfils (menors, embarassades, lactants, diabètics, persones amb hipertensió o insuficiències cardíaques).\nUn projecte de Philip Morris Spain


L’Arxiu Comarcal de l’Urgell promou treballs de creació i investigació a Tàrrega | Lleida.com\nProjecte “On a date with the archive” d’Elisabetta Cunegatti (Itàlia): instal·lació artística sobre arxivística que es mostrarà a la ciutadania el dijous 29 de juliol, a les 7 de la tarda, a l’Arxiu Comarcal de l’Urgell.\nProjecte “Exp.Capsula.Temps.Creu.Terme.TRG” de Simón Contra (Catalunya): videocreació sobre patrimoni històric que s’estrenarà el dijous 29 de juliol, a les 8 del vespre, al Museu Tàrrega Urgell.\nProjecte “Tocar de peus a terra” de Marta Bisbal Torres (Catalunya): investigació sobre la visibilitat de l’agricultura en els arxius que es presentarà el dijous 12 d’agost, a les 7 de la tarda, a l’Arxiu Comarcal de l’Urgell.\nProjecte “Workers in progress” de Daniel Gasol (Catalunya): acció itinerant que qüestiona el rol del treballador/a dins l’engranatge de la producció capitalista. Durant tot el dia, al nucli urbà de Tàrrega.\nEls treballs seleccionats apleguen per tant diversos camps de les arts i les ciències socials, contribuint així a noves interpretacions del patrimoni documental alhora que obren originals enfocaments transdisciplinaris al voltant dels arxius. Les residències de creació, recerca i investigació de l’Arxiu Comarcal de l’Urgell compten amb el suport de l’Ajuntament de Tàrrega i el Consell Comarcal de l’Urgell\nTàrrega subhasta una parcel·la per finançar l'ampliació de l’Arxiu Comarcal\nVarela dóna a l'Arxiu Municipal les 170 cintes en què va gravar les 'converses'


L'apunyalament d'Hostafrancs l'hauria produït un home desconegut que va irrompre en una celebració gitana\nLa víctima va sortir al carrer per defensar el seu fill del presumpte agressor i va ser apunyalada. L'atacant volia entrar a la festa perquè creia que era un acte popular i es va indignar quan li van barrar el pas\nACN Barcelona 25/09/2011 18:10\nDues famílies d'ètnia gitana del barri d'Hostafrancs de Barcelona estaven celebrant aquest dissabte a la nit una petició de mà quan van rebre la visita inesperada d'un grup de desconeguts. El jove que demanava la mà s'hi va acabar enfrontant perquè aquests intrusos no entenien que es tractava d'un acte privat. El seu pare va sortir del local per apartar-lo de la baralla i llavors va rebre diverses ganivetades. Testimonis presencials, que no han volgut revelar el seu nom, han assegurat que l'agressor no era gitano, no coneixia ningú dels assistents i han descartat que es tracti de cap problema entre famílies de la seva ètnia. Aquest diumenge, les famílies han rebut nombroses mostres de condol al barri.\nL'homicidi s'ha produït al voltant de dos quarts de dues de la matinada a la cruïlla entre els carrers de l'Àliga i Leiva, a prop del mercat d'Hostafrancs. La víctima, un home de 44 anys, ha mort mentre el traslladaven amb una ambulància del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) a l'Hospital Clínic. Els Mossos d'Esquadra han obert una investigació per tal d'esbrinar l'autoria de l'homicidi i els motius de la baralla.


Feliciter, Ginesta, Roger i Maria! Heu fet una feina extraordinària. Jo proposo que algú (o entre tots) ens faci (o fem) la transcripció del curt, ja que no podem tenir la VOSC (Versió Original amb Subtítols en Català). Què us sembla? Començaré jo...\nGinesta: Ave, Rogerie! Quid agis?\nRogerius: Me pessime habeo.\nRogerius: Hoc nescio, habeo malum diem... Et tibi? Quid agis?\n19 de novembre de 2011 a les 0:33\nR: Nunc quo is?\nG: Ego eo ambulare cum amicis Barcinone.\nR: Tu praeferis ambulare mecum?\nG: Non, ego praefero eo ambulare cum amicis.\nM: Ave Dominus, mihi nomen est Maria.\nR: Salve Maria, unde uenis?\nM: Ego uenio e Tarraco. Id prope a mare est.\nR: Mihi pergratum est te conuenire.\nM: Et quoque mihi.\nR: Habesne fratribus or sorores?\nM: Certe. Ego habeo une sorore, cuius nomen est Laura. Et tibi Rogerius?\nM: Quod tibi facere placet?\nR: Mihi placet ambulare cum amicis et dormire. Et tibi?\nR: Maria, vis ambulare cum ego?\nR: Maria, ego te amo\ngràcies i fins una altre! :)\n19 de novembre de 2011 a les 14:20\n19 de novembre de 2011 a les 17:29\nFelicitats companys per aquest video!\nJordi, és bastant complicat transcriure correctament el diàleg. Després del que has escrit tu.....\nA partir d'aquí, la següent frase ja no la he entés.\nAquest video també m'ha fet recordar els bons moments que vàrem passar fent el nostre a 4rt d'ESO.\n19 de novembre de 2011 a les 17:44\n21 de novembre de 2011 a les 20:54\n21 de novembre de 2011 a les 23:15\nÉs molt satisfactori i diria que fins i tot un gran honor que s'hagi penjat el nostre treball! Ara veig clarament que aquest blog és molt útil no només per fer la feina que fem a classe, sinó també, com en el cas d'aquesta publicació, saber l'opinió dels altres tripulants i aprendre més amb ells i d'ells.\nA recalcar,i crec que puc parlar en nom dels tres, dir que fent aquest vídeo no només vam aprendre a aplicar el que haviem après a classe sinó que també ens ho vam passar genial, i és una activitat que els tres recordarem sempre com el primer dia que ens vam posar dins d'un cos romà, vam intentar entendre com eren les seves costums i vam parlar la seva llengua. Sense cap mena de dubte vam viure una gran experiència i un matí molt divertit.\nSi algun dia, passa per aquí algú que no fa clàssiques, l'animo a viure experiències com aquestes!\n22 de novembre de 2011 a les 20:56\nCaram, Ginesta, aquest és un comentari que arriba directe al cor. Gràcies per les teves paraules que tan bé expressen allò que perseguia amb aquesta activitat: "aprendre gaudint, gaudir aprenent" ("discere gaudendo, gaudere discendo"). A veure si el tercer tripulant es deixa llegir pel Vaixell. Reprodueixo aquestes paraules del teu comentari que són especialment emotives: " ...els tres recordarem sempre com el primer dia que ens vam posar dins d'un cos romà, vam intentar entendre com eren les seves costums i vam parlar la seva llengua.\nMille gratias, Ginesta!\n22 de novembre de 2011 a les 22:53\nEn primer lloc m'agradaria felicitar als alumnes de 4t d'ESO que han fet aquest video, la veritat m'ha agradat molt veure'l. L'any passat, nosaltres, no el vam poguer duur a terme, finalment, però està bé veure com aquest any si que s'ha pogut fer a 4t i ha sortit tan bé com aqui es pot veure. Felicitats pel video, de veritat, molt bon treball!\n23 de novembre de 2011 a les 8:44\nmolt divertida l'entrada! Veure com els teus companys d'escola fan aquests videos i sobretot com parlen la llengua llatina amb el poc temps que fa que la practican és molt macu de veure.\nMoltas felicitats pel video i pel treball, trobo que està molt ben lograt. Moltas felicitats!\n23 de novembre de 2011 a les 12:46\nNomes dir que moltes felicitats per haver fet un treball així. Posar-te davant d’una càmera i haver d’interpretar un paper, i fer-ho en un altre idioma, com ara el llatí, és encara molt més difícil. Opino que fer aquest tipus d’activitats, a part d’aprendre, t’ho passes be perquè es algo que no estem acostumats a fer.\nMoltes felicitats per aquest gran vídeo, i moltes felicitats també als actors i actrius, sembleu autèntics romans!\nPersonalment crec que el fet de treballar amb vídeos per dur a terme el que em aprés. Si més no, ja és tot una experiència. Qui sap, potser tenim entre nosaltres algun actor d'elit\nM'ha encantat el video, i com diu la Ginesta serà una experiència que recordareu sempre.\nEls alumnes que vam fer 4t l'any passat no vam fer cap video, i m'hagués agradat fer-ne algun com vosaltres, es veu que us ho heu passat molt be fent-lo.\nRepeteixo moltissimes felicitats!\nPrimer de tot voldria felicitar als actors del video per aquest treball, i dir-lis que efectivament, així és com s’aprèn. No només amb les classes de teoria amb el Jordi, sino que l'ho especial i amb el que verdaderament aprenem, és amb els treballs que hi participem i ens involucrem nosaltres.\nAixi que enhorabona per la feina feta i a seguir endavant.\nMoltes felicitats companys, m’ha agradat molt el vídeo , com heu contrastat les diferents èpoques tots els efectes per fer-ho més real, la vostre interpretació , enhorabona.\nGinesta sobre el teu comentari, estic totalment d’acord no hi ha rés millor que aprendre passant-ho be ( tot i que això no sempre passa, però ho hem de saber aprofitar aquest moments i aquet tipus de treballs que són els que queden més en el nostre record)\nMoltes felicitats als alumnes de 4t per aquest video!\nM'ha agradat molt, és una feina molt ben treballada i es pot veure que heu après i a la vegada també que us ho heu passat molt bé!\nTambé he de dir que heu fet una molt bona interpretació!\n23 de novembre de 2011 a les 20:04\nA estat molt divertida l'entrada, m'agradat molt, i la representació esta molt ben fet!\nMoltes felicitats als tres !\nEs veu com en tant poc temps que esteu fent la llengua llatí eu apres molt, i sincerament per la meva opinió ho feu molt be!\n23 de novembre de 2011 a les 22:18\nPrimer de tot felicitar als alumnes de quart d'eso per la seva bona interpretació. I segon pel seu llatí. Déu n'hi do!\nS'estan iniciant i ja es monten una pel·lícula. Ànims per continuar fent coses tant bones com aquesta.\n23 de novembre de 2011 a les 23:13\nEn aquest tipus d'activitats pots aprendre, i a la vegada pasar-ho bé. Felicito als actors de 4rt per la interpretació, ja que té una dificultat afegida: l'idioma. Els efectes estan força be; seria més divertit que es pugessin les "tomas falses".\n24 de novembre de 2011 a les 0:14\nGinesta, Maria, Roger, heu fet un gran treball!\n24 de novembre de 2011 a les 9:25\nAquest vídeo no m'ha agradat sinó que m'ha encantat, és molt divertit, es nota que hi han posat moltes ganes i molt esforç, la veritat és que, que aquest treball s'hagi penjat al bloc és més que merescut.\nValete i ànims, companys de llatí, a seguir endavant, amb més ganes encara.\n24 de novembre de 2011 a les 9:32\nPrimer de tot moltíssimes felicitats per aquest vídeo que m'ha agradat moltíssim.Després, dir que es un orgull tenir a persones com ells a la classe i que són uns grans actors, i que ho han fet genial!!!\n24 de novembre de 2011 a les 9:42\nM'agradaria felicitar als meus companys de classe per aquest vídeo tan ben fet i ben treballat!\nMoltes felicitats tripulants!\nTot i que fer el vídeo era una activitat bastant difícil, ells l'han brodat!!\n24 de novembre de 2011 a les 9:43\nEstà genial aquest video nois, moltes felicitats pel treball, m'agrada molt!\n24 de novembre de 2011 a les 14:36\nFelicitats als alumnes de 4 d'ESO el video m'agradat molt ha estat molt original fer-ho i sobretot es podia arribar a sentir com els alumnes alhora de fer la representació s'estavan divertint molt i el principal és apendre però si a sobre us ho esteu passant bé molt millor per això us torno a repetir que moltíssimes felicitats!\n24 de novembre de 2011 a les 18:33\nCom tots han estat comentant, m'agradaria primerament felictar a aquests tres alumnes de 4t que han fet un treball molt bo. Qui sap? Potser tenen futur com a actors! Com ha comentat l'Andrea és una activitat educativa i alhora divertida de fer. Valete!\n24 de novembre de 2011 a les 19:10\nA mi, igual que al Cesc, també m'han vingut al cap records de 4rt. Nosaltres també vem fer un exercici d'aquest estil, recordo que al meu grup erem l'Elisabet i la Mireia, que ara ja no ven a l'escola. M'agrada trobar videos antics i recordar vells i bells moments.\n24 de novembre de 2011 a les 19:30\nPrimer de tot voldria felicitar als alumnes de 4rt d'Eso per la seva interpretació. Es pot veure que estàn interessats pel més mínim detall (la vestimenta, el parlar el llatí, etc.).\nEstic d'acrod amb els altres comentaris: aquesta és una forma molt entretenida d'aprendre i transmetre les clàssiques. M'ha encantat de veritat, espero veure molts videos més ! Segui així :D\n24 de novembre de 2011 a les 20:39\nFelicitats als alumnes de 4rt per aquesta activitat tan creativa! Crec que esta molt bé intentar aprendre llatí i cultura clàssica a través de fer un vídeo com aquest i a demes amb les ganes que l'hi posen!\n24 de novembre de 2011 a les 23:01\nMoltes felicitats pel treball ha quedat un vídeo molt ben fet!\nÉs gràcies a aquestes activitats que aprenem d'una forma didàctica, crec personalment que a nivell educatiu són una bona proposta i s'haurien de fomentar més.\n25 de novembre de 2011 a les 11:51\nFeliciter a tots els que heu participat en aquest vídeo!!!\nUna història molt ben aconseguida i sobretot molt difícil de fer pel fet de ser en una llengua que tot i ser la mare de la nostra és força complicada!\nMoltes felicitats i espero que seguiu interessant-vos per aquest món de clàssiques que tots els que estem aquí estimem.\n25 de novembre de 2011 a les 11:55\nHola! Molt bona feina i molt original!\nSempre es pugui esta molt be fer gravacions de aquest estil! Alguns de segon vam fer el mite del judici de Paris amb un curt (hi ha una publicació!) i de forma visual s'enten molt mes i a sobre es entretingut!\n25 de novembre de 2011 a les 12:09\nQue divertit! Està molt bé!\nEncara me'n recordo quan ho vam fer nosaltres, va ser molt divertit i va ser un dels primers contactes que vam tenir amb la llengua llatina.\n25 de novembre de 2011 a les 12:11\n25 de novembre de 2011 a les 12:25\nFelicitats pel vídeo, companys. M'ha agradat molt. Ho heu caracteritzat molt bé. Enhorabona pel llatí que parleu.\n25 de novembre de 2011 a les 15:41\nFelicitats Ginesta, Roger i Maria, per quest treball, es nota que us va agradar la exepiériencia de gravar el video, segiu així :)\n25 de novembre de 2011 a les 18:00\nMoltes felicitats per quest magnífic treball que us ha sortit genial tan tècnicament com en l'apartat d'interpretació i també cal felicitar-vos pel vostre llatí.\n26 de novembre de 2011 a les 18:05\nMoltíssimes felicitats, Maria, Roger i Ginesta! Es nota que hi heu posat ganes empenta!\nÉs molt original i el vostre llatí és magnific. Tant l'interpretació com els efectes tècnics són extraordinaris:)\nTeniu la meva sincera admiració, gràcies companys!\n27 de novembre de 2011 a les 10:56\nMoltes felicitats per el vídeo! Es molt divertit, encara que potser no s'entengui massa, m'he llegit el guió. És molt interessant, i es veu que se l'han treballat, i que s'ho han passat bé fent-lo. Moltes felicitats!\n27 de novembre de 2011 a les 12:12\n27 de novembre de 2011 a les 15:03\nMoltes feliçitats nois per el vostre magnific treball. Heu fet un treball molt original,es nota que l'heu treballat molt i us ha sortit bé en tots els sentits.. Espero que continueu així de bé.\n27 de novembre de 2011 a les 16:08\nRealment crec, que un projecte com aquest és molt important per a totes els alumnes que hem pogut participar en això, ja que és una gran oportunitat per a poder aprendre aquest bonic i interessatn idioma, com és el Llatí, i a més, passes una gran estona amb els teus companys i amics de classe.\nCrec que aquest vídeo que han fet la Maria, la Ginesta i el Roger, és una magnífica feina, ja que m'agrada molt la història que expliquen, ja que en l'antiga Roma, les històries d'amor eren molt representatives.\nEspero que aquuest projecte es pugui fer durant molts anys més, ja que com tots podem veure, ha donat un resultat esplèndid.\n27 de novembre de 2011 a les 22:03\nMoltes gràcies Jord per ensenyar el vídeo que tant hem disfrutat fent-lo, segons el meu criteri lògicament,\ni donar tambè las gràcies a tota la gent que ens ha felicitat per el vídeo. Diuen que cada dia s'aprenen coses noves no? Doncs jo crec que aquell dia vem aprendre moltíssimes coses sobre el llatí.\nGràcies per aquest premi i espero fer-ne mès igual de divertides.\n28 de novembre de 2011 a les 16:20\nLa historia m'ha agradat molt. Felicitats Roger, Ginesta i Maria heu fet un gran esforç.\n29 de novembre de 2011 a les 19:00\nEn primer lloc m' agradaria felicitar a la maria, el roger i la ginesta pel seu vídeo perquè crec que es molt creatiu i molt original.\nUs donc la enhorabona de tot cor.\nI dir-vos que pel temps que portem fen llati teniu mol bona practica en el llenguatge.\n29 de novembre de 2011 a les 21:44\nLa veritat, penso que els meus companys han fet un magnífic treball, m'ha agradat molt i per això crec que s'els ha de felicitar, en aquesta activitat que hem fet, a part de que hem après més vocabulari, ens ho hem passat genial fen-lo, i m'alegro de poder fer activitats com aquestes.\n30 de novembre de 2011 a les 14:01\nMoltes felicitats nois, eu fet un treball espectacular, està molt bé i a mi m'ha agradat molt!\nho sento per no haver pogut comentar abans, però es que no em deixava! Nomes dir-vos nois, que moltíssimes felicitats per aquest magnífic projecte que heu realitzat. M'encanta la part en la que el roma s'enamora de la criada! Espero que sempre treballeu així de be, jo també ho intentaré!\n5 de desembre de 2011 a les 9:46\nMoltes felicitats a tots els de quart que han participat fent aquesta entrada, que encara que nomes surten alguns al vidio han participat tots i es nota que han treballat molt, han dedicat temps i està molt ben fet, ademés fet en vidio es molt entretingut i diertit.\n11 de desembre de 2011 a les 23:53\nPrimer de tot voldria felicitar el Roger , la Maria i la Ginesta per la seva interpretació. Es pot veure que estàn interessats pel més mínim detall (la vestimenta, el parlar el llatí, etc.).\nPenso que es molt bona idea ensenyar una llengua a partir de la pràctica i de la seva cultura\n12 de desembre de 2011 a les 21:52\n15 de desembre de 2011 a les 17:07\nEn primer lloc m' agradaria felicitar a la Ginesta, el Roger i la Maria pel seu vídeo perquè crec que és molt original.\n15 de desembre de 2011 a les 17:17\nSavent el que costa fer un vídeo, a més a més en llatí, us felicito per aquest vídeo tan encertat. Segur que us va costar molt aprendre el guió de memòria.\n15 de desembre de 2011 a les 19:44\nM'ha encantat el vídeo. Crec que darrere d'aquest vídeo hi ha hagut molt treball i esforç! M'agradaria felicitar-los, estan fets tots uns artistes!\n15 de desembre de 2011 a les 20:49\nCrec que comparat amb el nostre, aquest video era realment millor, ho he de reconeixer. Més originalitat, més qualitat de video, i un guió més ampli, en definitiva un molt bon treball.\nHe rigut bastant quan he vist la companya Ginesta fent d'àvia.\n16 de desembre de 2011 a les 0:34\n19 de desembre de 2011 a les 10:18\nEm sembla bona idea aprendre de manera lúdica! Segur que els actors que hi ha participat han après i han tingut una experiència graciosa de recordar, que perdurarà en les seves memòries durant algun temps. Aquest tipus d’exercicis ens uneixen a tots una mica més (els que ho realitzen) i a aprendre a conviure entre nosaltres, respectar opinions i tractar decisions encara que sigui per un breu temps.\nUn molt bon treball en equip!\n4 de gener de 2012 a les 17:22\nMoltes felicitats per la feina tripulants, veig que us agrada i que esteu satisfets amb la feina feta, nomes donar-vos l'enhorabona i animar-vos a seguir treballant!\n8 de gener de 2012 a les 21:05\nFelicitar als companys de 4rt d'ESO per aquest esplèndit treball, el Roger, la Maria i la Ginesta!\nDesprés de veure el vídeo, m'ha fet recordar aquell treball, també en format de vídeo, que vam fer anomenar Colisseum. Va ser elaborat per en Guillem fargas, el Cesc Giró i jo mateix. Vam disfrutar, riure i compartir idees entre els tres i crec que vam fer molt bona feina.\nEspero que tots seguim amb aquesta il.lusió sempre per fer treballs en grup!!


La UOC permetrà que estudiants refugiats segueixin a distància la seva formació - Social.cat\nLa UOC permetrà que estudiants refugiats segueixin a distància la seva formació\nLa iniciativa se suma a d’altres programes de beques que universitats catalanes ja han engegat fa uns mesos\nDimecres, 22 de febrer de 2017 | 19:00 h\nFins a 25 persones refugiades podran seguir els seus estudis superiors i d’idiomes gràcies al programa de beques que ha engegat la Universitat Oberta de Catalunya (UOC). D’aquestes 25 persones, cinc resideixen actualment a Catalunya i 20 es troben en camps de refugiats a Grècia. Per a aquests últims, la universitat es compromet a enviar un ordinador portàtil per garantir unes condicions d’estudi adequades amb les eines necessàries.\nLa iniciativa és una prova pilot en què la UOC oferirà formació a distància per aprendre català i anglès, però en una segona fase es vol ampliar l’oferta de formació a màsters, postgraus i altres especialitzacions, així com el nombre de persones beneficiàries de la beca.\nAlhora, aquests estudiants rebran l’acompanyament d’un servei de mentoria que promou el grup de voluntariat de la universitat, RefugeESuoc. Aquest grup va néixer el 2015 arran de la iniciativa d’uns estudiants d’educació social i proporciona suport psicosocial per motivar-los i evitar que abandonin els seus estudis.\nL’experiència prèvia de la Universitat de Barcelona\nEl programa de beques per a persones refugiades de la UOC se suma a la iniciativa que el passat novembre va iniciar la Universitat de Barcelona en col·laboració amb l’Ajuntament de Barcelona. A través d’aquest pla pilot han arribat ja a Catalunya 15 estudiants, 11 homes i quatre dones, que provenen de diferents indrets de Síria i, en un cas, de l’Afganistan.\nLes dues iniciatives s’agrupen dins una proposta del Govern per tal que un centenar d’estudiants refugiats s’incorporin a les universitats catalanes quan comenci el curs vinent. Així ho ha explicat el secretari d’Igualtat, Migracions i Ciutadania, Oriol Amorós, aquest dimecres a El Món a RAC1 on també ha explicat que d’aquesta manera "no cal que es tramiti prèviament la sol·licitud d’asil en un país de trànsit i poden arribar més ràpidament".


7è Art: Cinema al museu. Projecció “Elena Dimitrievna Gala” (2003) | Museu Nacional d'Art de Catalunya\n7è Art: Cinema al museu. Projecció “Elena Dimitrievna Gala” (2003)\nDimecres 5 de setembre de 2018, gratuït\nPodi del museu\nProgramació 7è Art Cinema al Museu - pdf 913 Kb\nEl documental Elena Dimitrievna Gala, de Sílvia Munt, és un recorregut pel més interessant de l’aportació vital i cultural d’aquest excèntric personatge, musa d’alguns dels artistes més destacats de la seva època, que va viure d’una forma palpitant amb el segle i malgrat ell.\nAmb el bon temps, projectem aquest film a l’aire lliure, dins la Nit Gala, i a l’entorn de l’exposició Gala Salvador Dalí. Una habitació pròpia a Púbol, que es podrà veure al museu fins al 14 d’octubre d’enguany.


xevi bardolet: Debats a Montesquiu\nEntre l'octubre de 2014 i el juny de 2015, el restaurant de la Casanova del Castell de Montesquiu ha acollit un cicle de xerrades sobre diversos temes d'actualitat, amb la particularitat que després de la conferència, sempre a dues bandes, s'ha pogut compartir sopar i conversa amb els ponents. Un cicle organitzat pel restaurant de la Casanova i el periodista Francec-Marc Álvaro, que n'ha estat coordinador i ha fet possible que haguem pogut convertir vetllades amb gent molt interessant. Des del novembre, vaig seguir el cicle per EL 9 NOU, i en aquest apunt publico les cròniques que des de llavors hi van sortir publicades.\nEn Quirzet i el Bufó, a Montesquiu\nToni Albà i Lluís Capdevila, 29 de novembre de 2014\nUn és de Torelló i l’altre de Vilanova i la Geltrú, dues poblacions que si alguna cosa comparteixen és un carnaval especialment lluït i amb marca pròpia. I segurament per això, també s’han trobat en una tendència gairebé innata a l’humor i a la transgressió, que dissabte van compartir en una xerrada dins del cicle Debats a Montesquiu, a la Casanova del Castell. Lluís Capdevila, dibuixant i històric col·laborador d’EL 9 NOU, i Toni Albà, rei de la paròdia al teatre i a la televisió, van analitzar els respectius oficis, la manera com es veu la seva feina i els límits de l’humor, si és que n’ha de tenir.\nSe’ls van escoltar una quarantena de persones, la majoria de les quals hi van compartir després el sopar, que és un atractiu afegit del cicle. Com a bons transgressors que són, Albà i Capdevila van coincidir que es pot fer humor de tot, i que el matís ha de venir en tot cas en “com” fer-lo. Fent ús, per exemple, dels segons i tercers sentits de determinades coses, “tot i que a vegades te li troben quan tu no tenies cap intenció de donar-li”, com explicava Capdevila. I recordava l’anècdota del dia que un lector el va agafar pel coll després de publicar l’acudit d’una capella ardent amb algú que comentava “pobret, tota la vida fent oposicions per entrar a la caixa”. I algú s’hi va sentir al·ludit.\nCapdevila va fer la seva exposició mostrant alguns dels seus dibuixos, en què fa humor “però també reflexió. No sempre has de buscar fer riure”, va concloure. Albà va dir que “una societat que censura el riure pateix com una mena d’esquizofrènia”, i va certificar que “l’humor posa molt nerviós el poder”, ja que moltes vegades és a través de l’humor que el poder descobreix que no és capaç de controlar-ho tot.\nPassava en temps dels bufons dels antics reis, pàries que es venjaven de la seva exclusió social i de la befa a través del sarcasme i la crítica descarnada cap a qui els explotava, fins a les actuals paròdies del Polònia, de TV3. Un estil, el d’aquest programa, que a l’Estat espanyol no ha funcionat mai, tot i els intents, perquè “no hi compartim la manera d’entendre l’humor”, va dir Albà. Sigui perquè no hi valen les subtileses o perquè, simplement, Espanya representa el poder que no vol ser qüestionat.\nAlbà va fer seva la cita que ha popularitzat Woody Allen: “L’humor és la suma de tragèdia i temps”. I a vegades la distància, com la que poques hores després dels atemptats de l’11S a Nova York ja feia córrer l’acudit Demolicions Bin Laden. Venim volant, “que mai vam fer respecte a l’11M de Madrid”.\nPer al sopar van quedar altres confidències, com per exemple que a l’equip del Polònia els va arribar ja fa dos anys que el rei Joan Carles abdicaria quan en fes 75 –al final va ser mig any després–, i que havia reconegut als fills que “feia temps que estava més per la Corina que per la Corona”.\nEducar, la lluita contra la incertesa\nSalvador Cardús i Ignasi Roviró, 17 de gener de 2015\nNo era estrictament el tema, però va ser el pretext al voltant del qual va pivotar dissabte el tercer dels Debats a Montesquiu, aquesta vegada sobre educació i escola i amb la intervenció del sociòleg Salvador Cardús i el filòsof i director del col·legi Sant Miquel de Vic, Ignasi Roviró: fins a quin punt l’escola francesa és responsable “que dos ciutadans francesos educats en els valors de la república”, va fer notar Roviró, perpetressin els atemptats contra Charlie Hebdo? És això exponent del fracàs d’un sistema educatiu incapaç de prevenir aquestes distorsions tràgiques? Roviró defensava que, com a mínim, ho era prou per reflexionar-hi. Cardús, en canvi, tot i compartir el fons de l’argument, va defensar que és injust situar el sistema educatiu com a responsable de fenòmens com aquest, on intervenen, va dir, moltes altres variables.\nRoviró va fer èmfasi que, en bona mesura, els debats que es generen a l’hora de definir un sistema educatiu “són els mateixos a Catalunya que a Espanya, i que a Europa” i va assegurar que “en el nostre cas, el sistema ha superat els gestors”. Per una banda, per uns anys de creixement d’ofertes i de recursos que han portat a les sobretitulacions i, derivat d’això, al decalatge “entre els valors que se suposa ha d’inculcar l’escola per la cohesió i l’equitat mentre, paral·lelament, s’educa en la competitivitat”.\nCardús, recuperant la tesi del llibre que va escriure l’any 2000 sobre El desconcert de l’educació, va afegir que l’explicació a aquest desconcert és que “25 anys de creixement [després del franquisme] ens van fer perdre els criteris que havien disciplinat el marc educatiu”. El passat deixava de tenir interès, el futur estava assegurat “i es va cometre l’error d’oblidar que la incertesa és inherent a la condició humana i que l’educació és la lluita contra aquesta incertesa, que sempre comença de zero”.\nCardús connectava, amb aquesta idea, amb el que havia apuntat Roviró en el sentit que l’escola ha de fomentar la capacitat de “raonar i enfocar racionalment, entre els mateixos alumnes, el debat sobre el que es viu al seu entorn”. Ara mateix, va afegir, la resposta sobre quin model educatiu correspon a l’impacte desbordant de la societat de la informació i de les xarxes “no sabem quin és”.\nCardús va relativitzar que els canvis legals influeixin tant en un model educatiu a l’hora d’obtenir resultats. “La prova està que comunitats autònomes amb els mateixos canvis els tenen molt bons”. De la mateixa manera va dir que cal desmitificar els informes PISA –“a Israel, que tots tenim per un país d’alta formació, els alumnes hi queden a la cua en matemàtiques”– o la devoció per models educatius com el finlandès. “Envegem el seu sistema però no se sol dir tant que té un dels índexs més alts d’Europa de violència de gènere”.\nCardús va fer una crida a recuperar l’autoestima respecte a l’escola catalana i, com Roviró, va destacar l’impacte que representa l’alumnat nouvingut en el seu model. La formació contínua dels mestres i la participació dels pares es van situar com a claus en el procés educatiu.\nUn sopar quan el Barça perd\nRamon Besa i Agustí Danés, 21 de febrer de 2015\nEl mite que quan el Barça perd un partit no se sopa va quedar en entredit dissabte passat a Montesquiu. El cicle de debats a la Casanova del Castell hi havia convocat una xerrada sobre “El Barça, passió, negoci i valors”. I malgrat la derrota d’aquella tarda, després d’11 jornades i a les portes d’una eliminatòria clau a la Champions contra el City, tothom va sopar. Sobretot perquè també ho van fer els ponents de la xerrada, els periodistes Ramon Besa, cap d’Esports de l’edició de Barcelona del diari El País, i Agustí Danés, cap de Política i Societat d’EL 9 NOU i reconegut futboler, capaç de vincular els valors esportius de la selecció de Brasil dels 80 amb el gest d’un president del Manlleu que va pagar els diners que el club devia a un jugador que havia marxat aprofitant el partit amb el seu nou equip de la temporada següent. El president era Joan Albareda, i dissabte també va sopar a Montesquiu.\n“Això, per mi, són els valors”, va dir Danés. En canvi, que un jugador d’elit faci petons a la samarreta “em sembla una impostura”. Besa va defensar i reivindicar els valors del Barça des d’una altra perspectiva: per la singularitat i idiosincràsia d’un club sostingut essencialment per la seva massa social i una significació també política i de mestissatge que li donen un valor afegit “que no ha de perdre”.\nI tot això malgrat un greu problema de capitalització davant d’un entorn presidit pel model de negoci global, començant per la Bundesliga alemanya o la Premier anglesa, on gràcies al nou contracte pels drets televisius que tripliquen els de la lliga espanyola “l’últim classificat cobrarà només 5 milions menys que el Barça”. Això vol dir que a partir d’ara qualsevol equip de la Premier estarà en condicions de comprar qualsevol jugador del Barça”.\nTant Besa com Danés es van definir com a guardiolistes i van reconèixer el canvi de paradigma que, prèviament, l’arribada de Cruyff a la banqueta va representar per al Barça. Des d’un punt de vista futbolístic, a partir d’una premissa tan senzilla com que “tot gira al voltant de la pilota i que sempre mana el qui la té, com passava quan jugaves al carrer i l’amo de la pilota decidia quan s’acabava el partit”, va ironitzar Danés.\nPer Besa, va ser amb Guardiola d’entrenador quan es va produir la màxima síntesi “entre el relat i la marca”, quan el relat va deixar de ser el discurs victimista per convertir-se en guanyador i la marca eren les victòries. “Això és el que va fer més mal al Madrid, que només havia viscut de la marca, però no tenia relat”, va sentenciar. I ara que relat i marca s’han “més o menys igualat en tots dos”, el punt que marca la diferència entre Barça i Madrid és Messi, “que representa la integració, la formació i l’adaptació a un model”.\nEl papa dels no creients\nFrancesc Torralba i Francesc Romeu, 14 de març de 2015\nUna coincidència no buscada va fer que, dissabte, el cinquè dels Debats a Montesquiu, que s’organitzen cada mes a la Casanova del Castell, analitzés la figura del papa Francesc just quan feia dos anys exactes de la seva elecció i d’haver representat una alenada d’aire fresc per a l’Església. Fresc fins al punt que la seva figura i el seu exemple “s’han fet fins i tot més propers entre els no creients que entre molts eclesiàstics”.\nÉs la tesi del filòsof i teòleg Francesc Torralba, que va compartir xerrada amb el capellà i periodista Francesc Romeu. “Hem canviat el papa dels textos pel papa dels gestos”, hi va afegir ell. Tots dos van coincidir que Jorge Bergoglio, que va ser escollit papa essent cardenal de Buenos Aires, ha generat un perfil espontani, diàfan i molt proper per a fidels i no fidels que ha agafat bona part de l’Església amb el peu canviat. I que, malgrat l’empatia que genera en bona part de l’opinió pública, dins la cúria vaticana i de la jerarquia catòlica, les resistències als seus postulats continuen essent grans.\nTorralba, que és membre del consell pontifici de la Cultura de la Santa Seu i que coneix de primera mà l’entorn vaticà i les opinions que s’hi generen, va admetre que davant del papa Francesc “hi ha sectors contraris que ho expressen obertament, altres que no ho diuen pel respecte que els mereix la figura del papa, i altres que, simplement, esperen que passi”. I de fet, va subratllar, més enllà de les seves opinions i gestos tan ben acollits des de sectors progressistes –la posició davant l’homosexualitat, la persecució de la pederàstia, el seu discurs social o la proximitat amb la gent–, “de moment, de reforma estructural que pugui deixar com a llegat no n’hi ha ni una”.\n79 anys i un sol pulmó deixen un marge reduït per a un pontificat prolífic com el que, en el seu cas, van permetre per exemple els 27 anys de Joan Pau II. I d’això també en són conscients els seus detractors. Romeu va citar, com a caricatura, una de les opinions més radicals que se n’han publicat, en una web: “Dios: Ilumínalo o elimínalo”.\nRomeu va insistir en la idea que un papa que ha despertat l’interès de sectors que fins ara vivien allunyats de l’Església “hauríem de saber-lo aprofitar per guanyar aproximacions”. Va posar com a exemple el cas d’una dona que, el Nadal passat, va comentar per ràdio que amb l’arribada de Francesc havia decidit tornar a la Missa del Gall. “El problema és que si el capellà va tornar a fer la missa de sempre, poca cosa hi podrà fer el papa”, va sentenciar, irònic.\nEls quiròfans no existeixen\nMàrius Serra i Narcís Garolera, 18 d'abril de 2015\nUn ortodox de la llengua que s’acosti a l’hospital a veure algú a qui acaben d’operar i li diguin que el malalt “encara és a quiròfan” hauria de quedar molt desorientat. Perquè, segons el diccionari, de quiròfans no n’hi ha enlloc, perquè no existeixen. En català es diu sala d’operacions. La pregunta és: “Hi ha algú que no sàpiga què és un quiròfan, i que alguna vegada no n’hagi parlat?”.\nLa va llançar dissabte a Montesquiu l’enigmista i escriptor Màrius Serra, que va desorientar l’auditori quan va fer notar que, normativament, quiròfan no es pot dir. Participava, al costat del filòleg Narcís Garolera, en una nova sessió dels Debats a Montesquiu, aquesta vegada dedicat a “El català avui, de Verdaguer a Shakira”. En certa manera, a Garolera li tocava representar Verdaguer –del qual és un gran expert– i a Serra, Shakira. “Ja m’està bé”, va dir. Sobretot si a través d’ella pogués arribar a fer entendre a Pep Sala que la llum de què parla la lletra del Boig per tu “no pot ser mai reflexada, sinó en tot cas reflectida”.\nVa ser un diàleg de gran nivell i d’un permanent intercanvi d’ironia entre dos grans coneixedors de la llengua, i amb visions més i menys flexibles sobre quina ha de ser l’evolució i, sobretot, quin model es pot defensar com a estàndard quan es parla, per exemple, dels mitjans de comunicació. “Admeto que sóc conservador, però no un dinosaure”, va dir Garolera. Va deixar anar, entre rialles del públic, un llarg llistat de paraules i expressions que amb el pretext de la modernitat han substituït formes genuïnes del català per altres “que ens han estat imposades” i que acaben empobrint el ventall de recursos.\n“Ara del país en diem territori, tot és emblemàtic, només fem que posar coses en valor, l’estació és sempre la propera i mai la pròxima i tothom està fart de menjar. Jo en tinc prou si quedo tip”, va dir dins del reguitzell d’exemples. Màrius Serra, admetent la reflexió de fons de Garolera, va dir que cal allunyar-se de posicions maximalistes i de la creença que hi ha models perfectes. En el fons, “el parlant d’una sola llengua ja és poliglot, perquè és capaç d’adoptar els diferents registres en funció de l’entorn”.\nEl barri del Carmel de Barcelona on va créixer Serra no té res a veure amb la plana de Vic que va conèixer Garolera; qüestió generacional al marge, que també compta, en llengua. “La gran pregunta és si prefereixo un mal català parlat per castellanoparlants que fan l’esforç d’utilitzar-lo, o que parlin directament en castellà”. Davant d’això, la qüestió és com resoldrà l’Institut d’Estudis Catalans (IEC) la nova gramàtica que ha de treure el 2016 per substituir la de Pompeu Fabra. De debats n’hi ha per quedar-ne fart, o tip. A Montesquiu, però, el sopar va ser emblemàtic.\nAntoni Abad i Joan Font, 16 de maig de 2015\nEl diagnòstic, que va sonar gairebé a reivindicació, va ser molt clar per part de tots dos: ni bancs, ni universitats, ni administracions. L’únic element que veritablement crea riquesa en un país són les seves empreses. O, com va acotar el president de la patronal Cecot, Antoni Abad, “l’empresa és la cèl·lula mare de les economies dels països lliures”.\nAbad i el director general del grup Bon Preu, Joan Font, van compartir dissabte a Montesquiu el setè i penúltim dels debats a la Casanova del Castell. Va ser per parlar de les empreses del segle XXI.\nHi ha paràmetres, va dir el president de Cecot, que fan ser optimistes respecte a la recuperació del cicle econòmic, “tot i que continuem vivint un moment molt dual”.. I va estar d’acord amb Joan Font quan aquest va dir que Catalunya, també com a part de l’Estat espanyol, és molt poc competitiva. No pas per la falta de dinamisme del seu teixit empresarial “sinó perquè l’administració no ajuda gens a fer-ho fàcil”: Des d’una fiscalitat que escanya fins a traves administratives.\n“Nosaltres podem tardar de cinc a sis anys a obrir un Esclat i fins a dos a obrir un Bon Preu. Un supermercat on venem iogurts, no bombes”, va ironitzar Font. I recordava que quan va presentar un informe al conseller Felip Puig en què es parlava de 60, 58 o 45 mesos de tràmits “es va pensar que hi faltava una coma al mig”.\nAbad va incidir en la necessitat d’una formació adequada a les demandes de les empreses i va assegurar que, globalment, al conjunt de l’Estat el nivell és molt baix. “La ministra es lamenta del 50% d’atur juvenil, però no diu que el 60% d’aquest 50% el formen joves que amb prou feines han acabat l’ESO”. A l’altre extrem, “nosaltres tenim problemes per cobrir determinats llocs de treball”, va dir Font. Des de feines específiques com empleats de fleca i carnisseria fins a peons de magatzem “a qui no interessa la feina per l’horari”. Una generació que “segurament ha crescut massa ben acostumada” i a qui la crisi ha esclatat en el moment d’incorporar-se al mercat laboral.\nAbad i Font van ser molt crítics, també, amb els bancs. “Quan era temps d’hipoteques, les empreses gairebé eren una nosa”, va dir Abad. I ara han ofegat fins a provocar el tancament d’empreses rendibles. El president de Cecot va apostar per la “desbancarització de les empreses” i, com Font, va situar valors com la implicació, el treball en equip i la il·lusió entre els principals actius d’un negoci.\n“No vol dir haver de créixer sempre”, va matisar Font. “Hi ha botigues d’un sol treballador que són grans empreses”. Sobre Bon Preu, va dir que “l’important és saber controlar el creixement”. Joan Font espera facturar 950 milions el 2015 però veu recorregut per doblar-ho i arribar al 15% de quota del mercat català.\nJosep Cuní, 13 de juny de 2015\nDissabte era el dia de constitució dels nous ajuntaments i, al vespre, el periodista Josep Cuní, director i presentador de 8 al dia a 8TV, tancava el cicle de Debats a Montesquiu parlant de la globalització als mitjans de comunicació. L’exemple va ser del dia, també: “Ens hem acostumat a un accés tan global a la informació que ens veiem amb cor de valorar el president Obama amb la mateixa naturalitat que si fos l’alcalde”, va dir. I, en contrapartida, “tenir-ho tot tant a l’abast ens fa donar menys valor a les coses que veritablement en tenen”.\nDavant d’aquest diagnòstic, Josep Cuní va defensar que en el món global “no podem reduir la importància del que ens és més pròxim”, i que l’excés d’informació que ha portat la globalització “ens aboca, paradoxalment, a la desinformació”. El director de 8 al dia va assegurar que les convulsions que pateix el món de la comunicació davant d’aquests canvis, també en el consum i la gratuïtat en l’accés a continguts des dels mitjans digitals, “no portarà a la crisi del periodisme, perquè és més necessari que mai, però sí a la crisi dels periodistes”. El seu pronòstic és que l’ofici s’encamina cada vegada més cap a un model individualitzat en què no seran els mitjans els que donin nom a un professional, sinó que “serà a partir del nom que prèviament s’hagi fet un professional que els mitjans ajudaran a difondre la seva feina”.\nAl llarg de la seva exposició també va sortir el procés sobiranista i la manera com s’està abordant des dels mitjans de comunicació. Josep Cuní va dir, en relació amb això, que ell estava per “la causa del periodisme i no pel periodisme de la causa”, tot i que “és lícit que aquest també existeixi”. Es va mostrar molt crític, però, amb una determinada visió del sobiranisme que, segons ell, parteix de la premissa que l’ús de la llengua no només marca i determina una realitat social, “sinó que sembla que s’hagi d’associar a un discurs unívoc” respecte al procés. “És allò del Puix parla català Déu li doni immensa glòria davant del Puix parla català, vejam què diu”, va resumir.\nDavant la pregunta del conductor de l’acte, el també periodista Francesc-Marc Álvaro, Cuní es va referir al tractament que des del seu programa es va fer de la tragèdia de Germanwings als Alps francescos i, de manera especial, a la controvertida entrevista a plató amb la mare d’una de les víctimes. “En això hi ha hagut un cinisme impressionant”, va dir. “Va ser ella, espectadora del programa, qui va demanar venir a exposar la situació en què es trobava”. I va llançar una pregunta: “Que em diguin quin periodista, davant d’un testimoni com aquest, el rebutjaria per falta d’interès. Si algú em diu “jo” li diré, simplement, que no és periodista”.\nCom en totes les sessions del cicle, la trobada va continuar després amb un sopar, distès, a la Casanova del Castell, en què van assistir una vintena de persones.


Eines d'emprenedors que els empresaris necessiten conèixer\nEl dimecres 23 de maig tindrà lloc, a les 3 del migdia a Can Borrell, la jornada formativa “Com seran els meus clients d’aquí a 5 anys?: Eines d'emprenedors que els empresaris necessiten conèixer”, a càrrec de Ricard Planas, consultor de producte, expert en creativitat i innovació.\nEl mercat actual ha deixat de ser un mercat permanent, on els canvis d'hàbits i de costums eren mínims, i s'està convertint en un sistema molt canviant que cada vegada agafa més velocitat.\nAvui en dia, si una empresa vol sobreviure, ha d' innovar per mantenir la seva quota de mercat. Empreses com Kodak, Motorola i recentment Toys “R” Us han tancat les portes per no innovar de la forma que volia el mercat/client.\nCada vegada més s'escolta el terme, "innovar", però moltes empreses no saben per on començar i tenen la creença que innovar és car.\nAquesta trobada té la intenció d'apropar la innovació amb 4 mètodes que s'estan utilitzant a les empreses més capdavanteres amb resultats molt satisfactoris. Són mètodes que pretenen descobrir el producte ideal per al client. Tenen l'objectiu de conèixer el futur client. Aquests mètodes són Product Discovery, Design Thinking, Canvas i Lean Startup. S'explicaran d'una manera entenedora i pràctica perquè es puguin entendre i començar a aplicar a les empreses.\nPodeu inscriure-us-hi en aquest formulari.


Puigdemont: No sé si la deslleialtat del CNI ha impedit evitar morts\nL'expresident dona per "demostrada" la relació entre l'imam de Ripoll i els serveis d'intel·ligència\nBarcelona - Dilluns, 27/11/2017 - 18:32\nL'expresident de la Generalitat i candidat de Junts per Catalunya al 21-D, Carles Puigdemont, ha lliscat la sospita que els atemptats de Barcelona i Cambrils del 17 d'agost podrien haver-se evitat si no fos per la "deslleialtat" del CNI. Una afirmació que llança després de conèixer-se que el servei d'intel·ligència de l'Estat va mantenir contacte amb l'imam de Ripoll Abdelbaki es Satty, inductor de la massacre de la Rambla.\nEn una entrevista des de Bèlgica amb 'El Nacional', Puigdemont ha assegurat que la relació del CNI amb l'imam "obre moltes preguntes" i "crea moltes desconfiances en el sistema de seguretat espanyol". "No han sigut lleials als ciutadans. Per culpa d'aquesta deslleialtat no sabem si no hem pogut evitar un atemptat i molts morts. No ho sabem", ha sostingut.\nEl CNI admet contactes amb l'imam de Ripoll el 2014\nSegons el candidat de JxCat, a l'agost el Govern català ja sospitava dels contactes de Satty amb el CNI, però no podria aportar proves d'una relació que ara dona per "demostrada". El CNI va reconèixer haver-se posat en contacte amb l'imam quan estava pres a la presó de Castelló, però va adduir que es tractava del protocol habitual que se segueixen amb qualsevol reclús involucrat en causes de gihadisme, sense que això signifiqui que acabi sent confident dels serveis secrets espanyols.\nA més, Puigdemont ha llançat altres preguntes sobre aquest mateix assumpte: "¿Fins on més arriba el braç llarg del CNI al nostre país? ¿Què fan més de 10.000 policies innecessaris a Catalunya, en un poble de pau? ¿Què es demostrarà d'aquí tres mesos sobre l''operació Catalunya'?".\nI ha dinalitzat la seva reflexió amb un consell a tots els catalans: "Jo, per si de cas, recomanaria a la gent que fos molt prudent a l'hora de creure segons quines versions de l'Estat espanyol".\nTemes: Atemptat a Barcelona 17-A Carles Puigdemont


El Camí de Vilawatt - Viladecans En Comú\nby Viladecans en Comu | 17 nov. 2020\nA primera vista el consum de l’energia a les cases sembla que sigui una qüestió molt particular: cada família paga les seves factures amb més o menys dificultats i cadascuna té un contracte amb una empresa que li subministra la llum i el gas.\nEn el món de l’energia, un a un, família a família, som invisibles, la nostra capacitat d’influència sobre les companyies elèctriques és zero, és quan ens ajuntem tots que ens fem forts, comencem a ser importants i podem començar a decidir com volem que sigui la nostra relació amb l’energia.\nAmb l’objectiu de fer de l’energia un motor de transformació i de millora de la nostra ciutat va néixer i ens vam presentar a la primera convocatòria europea d’Accions Urbanes Sostenibles amb el projecte de transició energètica Vilawat, que ens ha permès iniciar un camí cap un nou model energètic més sostenible i democràtic i posicionar-nos com una ciutat de referència en temes d’energia.\nInnovar no és fàcil, perquè no dirho, després de superar les dificultats aquest més d’octubre al tancar l’Urban europeu tenim l’alegria d’haver aconseguit una part molt important dels nostres objectius i, el que és més important, hem abandonat les proves pilot, i hem obert una via de real treball de futur que de ben segur ens ajudarà a fer que l’energia sigui aquest motor de transformació real cap al canvi de model energètic.\nTenim les bases ben establertes, amb el Vilawatt la democratització l’energia es fa realitat. El consorci Vilawatt és l’òrgan de governança compartida on tothom hi té veu i vot i des d’on planificarem i decidirem el full de ruta que ens ajudarà a continuar reduint els consums d’energia, a millorar els nostres hàbits i a continuar rehabilitant energèticament els edificis i els equipaments per a fer-los més eficients i sostenibles i alhora fer més confortable la vida per la gent.\nAra, un cop acabat l’Urban, s’obre una nova etapa per a seguir el camí de la transició energètica, i en aquest sentit no estem sols. Europa aposta per un model energètic basat en la producció i l’autoconsum, en què la ciutadania hem de ser molt més que el que paga i calla, hem de ser protagonistes actius participant de la producció d’energia, amb l’autoconsum i de la gestió de la demanda. Per aconseguir-ho proposa la creació de comunitats energètiques locals que siguin la base organitzativa d’aquest nou sistema on la ciutadania té un paper actiu per trencar el monopoli elèctric, canviar el model energètic actual i avançar cap un de més sostenible econòmicament, socialment i mediambientalment.\nEl Vilawat aquí té un nou gran repte i ha de ser l’aglutinador de les comunitats energètiques locals donant suport i coordinant el funcionament integrat i eficient de les iniciatives públiques i privades per continuar avançant en el camí de la transició energètica. La nostra empresa energètica ja ha començat a treballar en aquesta direcció i som molts els veïns i les veïnes que tenim contractada l’energia i la comprem junts. Per altra banda, Vilawatt gestiona la producció pública d’energia renovable de la nostra ciutat i té la possibilitat de gestionar les instal·lacions privades tot donant suport a les comunitats energètiques locals. No podem oblidar que produir energia és un dels elements més importants per no deprendre de les companyies elèctriques i per guanyar en autosuficiencia energètica. En aquest sentit, l’IDAE ens ha concedit un ajut de més de sis-cents mil euros que ens permetran fer noves inversions i contribuiran a fer un salt important amb la implantació de 20 noves instal·lacions per a la producció d’energia renovable en edificis i espais públics de la ciutat.\nÉs indiscutible que el Vilawatt és un projecte il·lusionant que ha situat Viladecans al capdavant dels municipis que treballen per la transició energètica i del qual ens hem de sentir orgullosos, però, sobretot, és un gran projecte que ens orienta cap al futur. Hem fet molta feina, però encara haurem de posar la millor de les nostres energies per fer la que encara ens queda per consolidar els avenços aconseguits i per afrontar entre totes els nous reptes per fer el veritable canvi del model energètic actual per un de més sostenible econòmicament i mediambientalment i més just socialment.\nPublicat a la Revista Punt de Trobada, núm. 148, de novembre de 2020.


Castells: marca de prestigi | FET a TARRAGONA\nPublicat el 30 de Setembre, 2016\nEls responsables de Vermuts Miró, BASF, Repsol, Estrella Damm, CX BBVA i Movistar amb la regidora de Festes, Begoña Floría, a la Rambla Nova. Foto: DAVID OLIETE\nEsforç. Capacitat de superació. Treball en equip. Sense distincions socials. Són valors que representen els castells i amb els quals s’identifiquen les empreses que els donen suport. Hi afegim conceptes com la catalanitat, el tarragonisme, la cultura popular i la integració. Una suma d’elements de prestigi que esclaten amb tot el seu potencial el dia del Concurs.\n“Els principis que representa l’activitat castellera són atractius per a les empreses com a eina de promoció i imatge. La dificultat rau en fer-les entendre com s’ha d’enfocar aquesta aproximació o visualitzar l’aliança”, remarca Guille Soler, gerent de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya. Les colles van aprovar fa quatre anys sense cap vot en contra no inserir publicitat a la indumentària. En paral·lel, la presència de lones i altres elements publicitaris a les places no sempre resulta fàcil. En conseqüència, les empreses que busquen un rèdit immediat no se senten aquí gaire còmodes. Segons el gerent de la Coordinadora, “determinades marques o tipus de patrocini poden ser contraproduents i provocar rebuig si s’entenen com a invasives”.\nDeclarats Patrimoni cultural immaterial de la Humanitat el 2010, els castells no deixen de créixer en nombre de participants, seguidors i projecció a través dels mitjans d’arreu. “Les colles són sobiranes -apunta Soler- i poden reobrir el tema de la publicitat en assemblea quan vulguin, però jo no hi entendria un canvi de posicionament. Posar logos publicitaris a les camises seria un error. Els castells són una activitat protegida, Patrimoni Mundial, que comporta risc i on hi participen menors. Com encaixa aquí una determinada publicitat agressiva?”, es pregunta. Les empreses patrocinadores més implicades, Estrella Damm i Repsol, avalen la situació actual: “La indumentària dels castellers no s’ha de tacar”.\nAquest és un fragment del reportatge ‘Marca de prestigi’ que ha aconseguit reunir als responsables dels patrocinadors del Concurs al monument al castells de la Rambla Nova. L’article el publiquem íntegrament al número 19 del FET a TARRAGONA. La revista és a la venda a Llibreria de la Rambla, Llibreria La Capona, Llibreria Adserà i Cal Matias (Serrallo). Amb la revista va de regal el fascicle dedicat al ‘Temple d’August i el Fòrum provincial’ del col·leccionable dels monuments de Tàrraco que són Patrimoni Mundial.


Com fer bombolles de sabó resistents - Repte Experimenta\nDescoberta de les molècules tensioactives\n8 juliol 2020Repte ExperimentaExperimenta a casa, Experiments senzills per categoria0\nSi afegim fel fixador de cabell a la barreja d'aigua i sabó, tindrem bombolles molt resistents!\nSegur que heu provat molts cops de fer bombolles de sabó, però normalment aquestes es trenquen fàcilment en xocar contra una superfície. En aquest experiment aprendrem com poder fer bombolles més resistents i fins i tot podrem jugar amb elles. Quantes vegades les podeu fer rebotar?\n1 got petit que serveix com a mesura (tipus got de cafè llarg o tallat)\nAigua (millor destil·lada, com l’aigua de la planxa)\nSabó líquid concentrat de rentar els plats\nGel fixador de cabell\n1 tub per fer les bombolles (tipus palleta)\nGuants de llana o de forro polar (opcional)\n1 globus inflat\nEn primer lloc posem 2 gots petit d’aigua al bol. A continuació afegim 1 got petit de sabó líquid al got on tenim l’aigua i agitem suaument, evitant la formació d’escuma. Finalment afegim el fixador, concretament mig got petit. Remenem la barreja també de manera suau evitant que es generin bombolles. Deixem reposar la barreja un mínim d’una hora. Ho podem deixar d’un dia per altre.\nPassat aquest temps, ja podem fer bombolles. Agafem la palleta, la submergim per un extrem en el líquid i bufem per l’altre extrem de la palleta i així podem obtenir les bombolles. Intentem que caiguin sobre la ma i observem què succeeix. Després ens posem els guants i tornem a repetir el procés. Què podeu observar? Intentem fer-les rebotar. Amb determinats materials com la llana o per exemple amb un globus inflat que prèviament hem fregat amb el nostre cabell, podem aconseguir fer rebotar les bombolles.\nEl fixador de cabell provoca que les bombolles de sabó siguin més resistents i els costi més de trencar-se en comparació a les bombolles que s’obtindrien si només barregéssim aigua i sabó líquid. Les bombolles aguanten molt més. Per exemple les podem fer i deixar que “marxin” i observem que triguen molt més temps en trencar-se.\nUna bombolla de sabó és una “porció d’aire” rodejada per una capa d’aigua amb un element tensioactiu (sabó o detergent). Així doncs, les bombolles tenen una estructura que consisteix en una capa fina d’aigua que està “atrapada” entre dues capes de molècules tensioactives, que estan presents en el sabó líquid.\nEstructura de la bombolla de sabó\nLes molècules tensioactives són molècules molt curioses doncs tenen dues parts ben diferenciades: per una banda, els “encanta” l’aigua, són hidròfiles. Per altra banda, “odien” l’aigua, són hidròfobes. Així doncs, les molècules tensioactives quan estan en contacte amb l’aigua tendeixen a orientar-se de manera que la part hidròfoba fuig de l’aigua, mentre que la part hidròfila està en contacte amb l’aigua. El fet d’afegir el sabó a l’aigua fa que disminueixi la tensió superficial d’aquesta i això afavoreix la formació de les bombolles.\nLes bombolles duren mentre no hi hagi algun factor extern que provoqui el seu trencament, per exemple quan xoquen amb el nostre cos, una paret, etc. Normalment es trenquen molt fàcilment, són molt fràgils.\nCom podem fer que les bombolles siguin més resistents? Hi ha diferents opcions com per exemple afegir a la barreja d’aigua i sabó gel fixador pel cabell. La presència d’aquesta substància fa que incrementi la resistència de les bombolles ja que provoca l’augment del gruix de les seves parets i això possibilita que la bombolla duri més i fins i tot es pot jugar amb ella!\nSabies que hi ha altres substàncies que poden també ajudar-nos a obtenir bombolles més resistents? La glicerina és una substància que es pot utilitzar per afavorir que les bombolles durin més. També són importants les condicions meteorològiques, doncs un ambient sec no afavoreix gaire la formació de bombolles, en canvi en dies plujosos el procés és més favorable.\nMolècules tensioactives, Tensió superficial


À Punt - València coneix aquest dijous si és designada Capital Europea de la Innovació\nValència coneix aquest dijous si és designada Capital Europea de la Innovació\nÚltimes notícies | 24/09/2020 06:30\nImatge de l'antic riu del Túria / Ajuntament de València\nValència coneixerà aquest dijous si l’ha triada Capital Europea de la Innovació, una distinció que atorga la Comissió Europea per a reconéixer les ciutats europees que desenvolupen ecosistemes dinàmics d’innovació per a fer front als reptes socials i millorar la vida dels habitants.\nLa Comissió Europea va elegir València juntament amb Cluj-Napoca (Romania), Espoo (Finlàndia), Gant i Lovaina (Bèlgica), Groningen i Leeuwarden (Països Baixos), Helsingborg (Suècia), Linz i Viena (Àustria), Milà (Itàlia) i Reykjavík (Islàndia).\nEl jurat valora quines solucions s’han donat per a oferir resposta a desafiaments socials com el desenvolupament urbà i com involucren comunitats locals en la presa de decisions.\nLa ciutat guanyadora rep un milió d’euros destinats a projectes d’innovació. També hi ha cinc subcampions, que reben 100.000 euros cadascun.\nAmb el nom Missions València 2030, el projecte presentat pel consistori es basa en l’impacte directe de la innovació en les persones. En concret, es plantegen missions especifiques per a una València del 2030 amb l’objectiu d’aconseguir “una ciutat més saludable, més sostenible, més compartida i més emprenedora”.


Com va reaccionar Leah Remini davant les acusacions de Danny Masterson - Pel·lícules\nJesse Grant, Joe Scarnici / Getty Images Per Moná Thomas/18 de juny de 2020 16:53 pm EDT/Actualitzat: 19 de juny de 2020 17:40 EDT\nLeah Reminiha estat crític de Scientology durant molts anys. Després de la publicació de la seva sèrie docu 2016 Cienciologia i conseqüències- que el Església de la Ciència va dir que va provocar 'amenaces d'assassinat contra el líder de la religió científica', a The New York Post- l'ex científic del Cientòleg ha mostrat una gran vocació en cridar l'atenció sobre la participació del controvertit grup en casos judicials\nRemini també té una forta opinió sobre la connexió de l'església amb l'actorDanny Masterson. Segons Pàgina sis, abans Aquella Mostra dels anys 70 estrella Danny Masterson s’acusa d’haver violat una dona de 23 anys l’hivern del 2001; violar una dona de 28 anys l’abril del 2003; i va violar una altra dona de 23 anys a la tardor i l’hivern del 2003. Es diu que els tres suposats incidents van haver-se produït a la seva casa de Hollywood Hills, a Los Angeles. Masterson té fins a 45 anys de presó si és condemnat. Està previst que s’iniciï un judici al setembre del 2020. Va ser arrestat el 17 de juny del 2020 (via E! Notícies).\nMasterson és un membre destacat de l'Església de la Cienciologia, que abans havia participat en qüestions legals relacionades amb Masterson. Remini creu que la participació de l'església pot significar l'inici de la caiguda de la fe. Analitzem més bé la connexió de Masterson amb la Cienciologia.\nL'església de Scientology està involucrada en la demanda de Danny Masterson\nSegons un relat de gener del 2020El periodista de HollywoodQuatre dones anteriorment van presentar una demanda contra Danny Masterson i l'Església de Scientology afirmant que 'van ser assetjades i assetjades després de comunicar-li al departament de policia de Los Angeles sobre agressions sexuals'. L'església, depenia d'apostar per un 'arbitratge religiós' en lloc d'utilitzar el sistema judicial dels Estats Units\nPer El periodista de Hollywood, l'església va afirmar que les dones que van presentar la demanda eren membres de l'església que havien acceptat els 'procediments de justícia eclesiàstica' quan van començar a exercir la cientologia.El moviment de l'església afirma: 'En virtut de les clàusules de lliure exercici i establiment de les constitucions dels Estats Units i de Califòrnia, l'Església pot establir les seves pròpies regles que regulin la seva relació amb els seus membres exempta de dret civil.' També va afegir aclariments: “L’arbitratge eclesiàstic de l’Església és una condició de participar en els serveis de Scientology. Aquest tribunal no pot interferir en aquesta condició imposant normes civils per a l'arbitratge. '\nCom a antiga crítica convertida en membre de l'església, l'actriu Leah Remini ha compartit els seus dos cèntims sobre aquest tema.\nLeah Remini vol que siguin escoltats els supervivents de la Scientology\nResultat dels casos legals de Danny Masterson encara per veure, però al tribunal d’opinió pública, l’actriu Leah Remini fa sentir la seva veu. Al final de la temporada 3 de Cienciologia i conseqüències, que es va estrenar l'agost de 2019, Remini va entrevistar alguns dels acusats de Masterson en el cas de persecució, segons elNew York Post.\nArran de la notícia que Masterson havia estat acusat de violació, Reminiha tuitejat: 'Finalment, les víctimes se senten a l'hora de fer la ciència. Elogi el senyor! Aquest és només el començament que la Scientology arriba a la seva fi. '\nLa científica ha lluitat contra les afirmacions de Remini. En una declaració aNew York Postpublicada l’agost de 2019, l’església va dir, en part: “Leah Remini té sang a les mans. Les mentides, distorsions i exhortacions del seu espectacle a l’odi i la bigotia van generar amenaces d’assassinat contra el líder de la religió de Scientology, atacs físics a les esglésies i l’assassinat d’un treballador religiós de Scientology la gola de la qual va ser tallada per un boig per les horribles distorsions de Remini. Els violadors empresonats pels seus crims van ser anomenats Remini com a inspiració.\nLeah Remini té plans per al futur de Scientology\nLeah Reminil’espectacle,Cienciologia i conseqüències, va acabar després de tres temporades - no havia previst que les docuseries passessin dues passades- però l'ex científic no té previst deixar de lluitar contra l'església. Segons New York Post, Remini vol que Scientology perdi la condició d’exempta d’impostos de manera que “puguin deixar d’utilitzar els milions de dòlars que utilitzen cada any per seguir i assetjar les persones i assetjar-les en silenci”, va dir. 'Les esglésies tenen un estat exempt d’impostos perquè se suposa que ajudeu i atenen el públic'.\nL'actriu també va fer al·lusió a altres plans, però va dir-hoEl periodista de Hollywood que no està 'prou tonto' per donar cap a l'església.\nQueden infinitat de preguntes sobre què hi ha darrere de les portes fortament assegurades de Scientology, però el destí dels casos de Danny Masterson donarà sens dubte als espectadors una imatge més clara.\nSi vostè o algú que coneixeu ha estat víctima d’agressions sexuals, podeu trucar al Línia directa nacional d’assalt sexual al 1-800-656-HOPE (4673) o visiteu RAINN.org per obtenir recursos addicionals.\npel·lícula d’estrangers blaus


Mentrestant, es va desenvolupant un amor secret i latent envers Claudi, un pescador geniüt i alcohòlic que vol marxar a Amèrica, com a via d’escapament, ja que no veu futur al poble.\nEl Libori Eugeni Bonet\nLa Rufina Dèlia Tello\nRufí Francesc Barbet\nLuard Josep M. Clavé\nGracieta Txell Batlle\nMaria Laia Serra\nUna artista M. Pilar Novell\nEl Valent Alfred Bonet\nSenyor Bernat Jordi Avilés\nTià Brais López\nMoreno Edu García\nAntonet Lluís Barbet\nDirecció de l’obra: Roser Franco i Jordi Serra\nEquip tècnic: Montse Rull, Anton M. Guinart, Dala Salvà i Enric Barbet,\nLa utilització d’una llengua viva i rica, l’ús de recursos retòrics d’una gran plasticitat, i sobretot, la intenció de distreure o commoure el lector o l’espectador, el connecten amb el públic i el lector popular i és recompensat amb èxits teatrals clamorosos, com La corona d’espines, (1930), L’Hostal de la Glòria (1931), El Cafè de la Marina (1933) o la Rambla de les floristes (1935).\nEn el camp de la poesia cal destacar Cançons de rem i de vela (1923), El comte Arnau (1928) i El poema de Nadal (1931).\nLa novel·la Vida privada (1932) és considerada la novel·la emblemàtica de Barcelona.\nCol·labora amb assiduïtat a la premsa i aplega algunes d’aquestes col·laboracions en dos volums: Café, copa i puro (1929) i L’aperitiu (1937). El 1938 s’estableix a França on es dedica, fonamentalment, a la traducció de la Divina Comèdia. El 1940, de retorn a Catalunya, s’incorpora a la vida literària clandestina i, amb l’ajut d’alguns mecenes, enllesteix la traducció de Dante, tradueix el teatre de Shakespeare i escriu unes amenes i extenses Memòries (1954). Una bona part de les seves obres es tradueixen a diverses llengües i algunes es duen al cinema i a la televisió.


Rei Furuya | Detectiu Conan Wiki | FANDOM powered by Wikia\nTu pots ajudar a Detectiu Conan Wiki a millorar-lo per tal de completar Rei Furuya.\nNom japonès: 降谷 零\nNom català: Tooru Amuro\nNom real: Rei Furuya\nSobrenom: Tooru Amuro\nPrimera aparició: Manga: Capítol 793\nAnime: Episodi 667\nCambrer del Cafè Poirot\nAgent de la NPA\nOrganització Negra (infiltrat)\nRei Furuya (降 谷 零 Furuya Rei) és un agent de la Policia Secreta Japonesa que està infiltrat en l'organització negra sota el nom de Bourbon (バ ー ボ ン Babon) i és un aliat més de Conan contra ella. Fes servir el fals nom de Tōru Amuro (安室 透 Amuro Tōru) per cobrir la seva identitat. És un agent recentment enviat que s'especialitza en deducció i obtenció d'informació, i odia a en Shuichi Akai per matar el seu amic Scotch, que estava infiltrat en l'organització amb el. El Rei es fa passar per un detectiu privat que va aparèixer per primera vegada com a cambrer mentre ajudava a un client amb un cas, més tard, es converteix en cambrer del Cafè Poirot i en aprenent d'en Kogoro.\nEn Rei Furuya té la pell fosca, més lleuger, però proper al to de pell d'en Heiji Hattori i s'ha tenyit els cabells de ros. Al principi portava ulleres, però no se sap si realment les necessita perquè les utilitzava per ocultar la seva identitat, se les va treure a mig cas i no les ha tornat a utilitzar des de llavors. A diferència d'altres membres de l'Organització Negra, majoritàriament vesteix informal i de vegades porta vestits amb només una mica de negre. Això pot ser degut a que esta infiltrat i està intentant passar desapercebut. Des que li va revelar a Conan i Akai la seva identitat d'agent de la Policia Secreta deixa d'utilitzar roba de color negre.\nL'Amuro té una personalitat alegre. També és generós, portant un plat d'entrepans per a l'agència de detectius comprats amb els seus diners. En situacions més greus, sembla que sigui pacient, mantenint la calma, fins i tot mentre que altres l'estan abusant. Encara que és una mica "fresc", no amaga les seves emocions i és molt expressiu. Igual que altres detectius de Detectiu Conan, li agrada presentar les seves deduccions sobre els casos a altres. També és manipulador, enganyant a altres a realitzar certes accions perquè pugui recaptar informació. En Kogoro l'anomena "efeminat".\nEn Gin diu que en Bourbon té una personalitat secreta com la Vermouth, i que ningú pot esbrinar el que es porta entre mans, o el que farà. En Vodka diu que en Bourbon odia en Shuichi Akai fins i tot més que en Gin, encara que no se sap la raó d'aquest odi. En Bourbon creu que ell és l'única persona capaç de matar l'Akai. En Gin diu que si en Bourbon va descobrir que l'Akai era viu, ell segurament podria presumir que la seva sospita era correcta. En Gin i en Bourbon, probablement no es porten bé i no sembla que es comuniquin entre si. També es veu que l'Amuro ha pres un interès seriós en el jove Conan per raons desconegudes, ja que no hi ha evidència de què ell sabés la veritable identitat d'en Conan. No obstant això, es pot deduir que en Rei comença a desentranyar el misteri darrere del "Kogoro Dorment".\nQuan aquest era petit, tots els nens es reien de l'per ser bru. Un dia, aquest es barallo amb altres nens sortint ferit. la Akemi Miyano el va veure i ho porto a curar la clínica de la seva mare. Semblaven conèixer-se, segurament perquè rei ja havia anat més d'una vegada a la clínica de la elena al fet que li curessin. Ja mes major entro a l'acadèmia de policia amb Hiromitsu Morofushi, on va conèixer a Wataru Date, a Jinpei Matsuda i a Kenji Hiwawara. més tard, el i Hiromitsu entren a l'ANP, on se'ls assigna la missió d'infiltrar en l'Organització Negra. Dins d'aquesta se'ls assignaria els noms en clau de bourbon (a rei, que ja utilitzava la identitat falsa de Tooru Amuro) i Scotch (a Hiromitsu). Amb el pas del temps, els de l'Organització van sospitar de la identitat de scotch, i aquest, durant una missió es va intentar suïcidar davant de Rye, qui abans que premés el gallet, li va revelar la seva veritable identitat com Shuichi Akai, membre de l'FBI . Akai va mantenir el cilindre de la pistola agafat fins que arribo Bourbon, amb el sobresalt s'ho trec i la pistola es va disparar. Akai aprofito la situació per ascendir en l'organització fent passar el suïcidi per un homicidi, el que a Rei va donar a entendre que el mato el, per això, l'odia profundament.\nEll havia sospitat que en Dai Moroboshi era un espia del FBI, tal com va resultar ser.\nPoc després de la suposada mort d'en Shuichi Akai, la Kir va informar a la Jodie Starling que un nou membre de l'Organització Negra anomenat Bourbon s'havia posat en moviment. La Kir va dir que l'objectiu d'en Bourbon era la científica escapada Shiho Miyano i que en Bourbon és excel·lent en recopilació d'informació i perspicàcia. Més tard, en Tooru Amuro apareix com un detectiu privat treballant a temps parcial com a cambrer al Ristorante Sundayrino. Després del seu cas introductori, comença a treballar a temps parcial en el Cafè Poirot. Actualment és l'aprenent d’en Kogoro.\nDeduccions i intel·ligència Edita\nEn Rei és un bon detectiu i té molt bones habilitats de recol·lecció d'informació. Tot i estar encobert com a aprenent d'en Kogoro, encara no ha mostrat les seves habilitats de deducció real, que és la seva especialitat en l'Organització Negra. El seu amic, Wataru Date, va dir que l'Amuro era l'alumne més intel·ligent de l'acadèmia de policia.\nEn cotxe Edita\nEn Rei és un conductor capaç, pot fer girar amb precisió el seu cotxe davant d'un altre durant una persecució a alta velocitat per tal d'aturar-lo amb una col·lisió controlada.\nEn Rei és un excel·lent jugador de tenis. Va afirmar que era un campió júnior a l'escola mitjana, però es va retirar després de lesionar-se l'espatlla. Es va oferir per donar classes a la Sonoko, la qual havia superat els seus companys i amics.\nPrimers auxilis Edita\nQuan en Conan va rebre un traumatisme cranial per una raqueta de tenis perduda, en Rei "va dur a terme uns procediments força eficients" abans que arribes el doctor.\nForçar panys Edita\nSembla que en Rei porta rossinyols a sobre i va ser capaç d'obrir una porta tancada amb força rapidesa. Ha afirmat que ho va aprendre d'un amic que treballa a una empresa de seguretat. La llei del Japó prohibeix la possessió de qualsevol eina que forci panys i comporta la pena d'un any de presó o una multa de 500.000¥.\nArts marcials Edita\nL'Amuro és bo en boxa, amb un sol cop de puny a l'estómac d'un atacant aconsegueix fer-li escopir sang per la boca i col·lapsar-lo. L'Amuro probablement també sap una mica de Jujutsu del seu temps a l'acadèmia de policia; el Jujutsu s'ensenya habitualment a agents de la policia de Tòquio per ajudar a immobilitzar sospitosos i detinguts. En Wataru Date va dir que en Rei era l'estudiant més fort de l'acadèmia de policia.\nEn Bourbon s'interessa per en "Kogoro Dorment”.\nLa missió principal d'en Bourbon era buscar la científica escapada Shiho Miyano, missió que la espia de la CIA, Kir, va escoltar i va informar al FBI. Tot i això, l'Amuro també tenia una segona missió secreta alimentada pel pressentiment que el seu arxienemic, Shuichi Akai, no morís tan fàcilment; l'Amuro va rebre el permís d'Ano Kata per verificar la mort de l’Akai. Per aquesta raó, es va acostar al FBI com a Scar Akai, utilitzant l'ajuda de la Vermouth per disfressar-se, amb l'esperança de verificar si l'Akai estava realment mort. Més tard, es va fer aprenent d’en Kogoro Mouri, segurament perquè sospitava que el detectiu podia estar connectat amb la Sherry. (S’havia sospitat anteriorment de la vinculació entre en Kogoro i la Sherry pel rastrejador i micròfon que en Gin va trobar a la sabata de la Kir després del cas de picar el timbre i desaparèixer, els quals eren del mateix estil que uns que en Gin havia descobert anteriorment, en el seu cotxe, pensant-se que els havia col·locat la Sherry).\nActualment, en Bourbon pensa que la Shiho va ser assassinada. També havia arribat a creure que l'Akai era mort, fins que un home sospitós envoltat de fum li va llançar una granada en el Mystery Express. Això va provocar que en Bourbon tornés a sospitar i demanés a la Vermouth que li ensenyés de nou els arxius detallats d'abans i després de la mort de l'Akai. En Bourbon també ha decidit continuar com a aprenent d'en Kogoro, perquè es va adonar que en Conan és el veritable cervell darrere d'en "Kogoro Dorment" i hi està interessat.\nEn moviment (Manga: 622, Anime: 509) Edita\nL'agent infiltrada de la CIA, Kir, aconsegueix escapolir-se de les persones que la vigilen i informa a la Jodie Starling que un nou membre anomenat Bourbon, molt bo en deduccions i recopilar informació, s'ha posat en moviment per buscar la Sherry. La Jodie passa aquesta informació a en Conan, el qual, després de saber que en Bourbon està en moviment, es veu preocupat però no li diu res a la Haibara.\nScar Akai Edita\nPer la història de Scar Akai, vegeu l'article Scar Akai\nAbans d'aparèixer com Tooru Amuro, en Bourbon, amb l'ajuda de la Vermouth, es va disfressar d'Akai amb una gran cremada a la cara i, disfressat així, es va acostar als amics propers d'en Shuichi Akai per verificar si esta realment mort. En Bourbon va utilitzar per primer cop la disfressa per acostar-se a la Jodie Starling en el Banc Teito, a continuació, es va deixar veure per l'Andre Camel en els Grans magatzems Beika, on també va enviar un missatge de text a en Kogoro, amb la seva deducció sobre el cas, utilitzant el mòbil d'algú altre. Es desconeix si ho va fer perquè estava preocupat pels ostatges o per ell mateix.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 Manga Volum 67, Capítol 703 (pàg. 3): "La Veritat Enmig de la Tempesta de Neu"\nObtingut de «https://detectiuconan.fandom.com/ca/wiki/Rei_Furuya?oldid=5663»


The Circus Apartments Berlín Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCiutat Ho Chi Minh, Vietnam 4.178 allotjaments\nChoriner Straße 84, Prenzlauer Berg, Berlín, Alemanya, 10119 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre The Circus Apartments\nThe Circus Apartments, ubicat a Prenzlauer Berg, Berlín, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara BELYZIUM Artisan Chocolate, Highlife Outlet, In:Surgo!.\nThe Circus Apartments ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, repartiment de queviures, bugaderia, servei de taxi, instal.lacions per a minusvàl.lids per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, calefacció, servei de despertador a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Berlín, el The Circus Apartments és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nComentaris d'Agoda (8)Comentaris de Booking.com (114)\nTots els tipus de viatgers (8)Viatger de Negocis (2)Parelles (2)Famílies amb infants petits (1)Famílies amb infants grans (2)Grups (1)\nDragana, Estats Units


L'Ajuntament de Lleida va començar la seva croada oficial contra l'ús del burca i del nicab als espais municipals. No és estrany que la Paeria adoptés aquestes mesures, en la mesura que la comunitat islàmica d'aquella ciutat ha demostrat ser una de les menys proclius a la integració. L'esperit multi-culti tan en voga actualment considera que aquest no és el nostre problema. Realment no és el nostre problema i no em veuran recolzant una prohibició que, de forma fal·laç, intenta demostrar que l'ús del burca contribueix a la inseguretat ciutadana. Fals. Si algú vol contribuir a la inseguretat ciutadana, no serà per un burca de més o de menys. L'únic argument que avala la prohibició del burca no és la por al que es desconeix, sinó la por al que ja coneixem, que no és altra por que la submissió forçosa de les dones a amagar-se la cara, a no socialitzar-se, a no aprendre l'idioma, a mantenir-se uns passos enrere dels seus marits i amos. Això és el burca: una contradicció flagrant en un espai europeu en el qual l'emancipació de la dona encara és una causa.\nHo va recordar també en aquestes pàgines el filòsof Manuel Cruz. El rostre humà és una manera de comunicar-se. Impossibilitar aquesta comunicació només pot ser entès com un intent de dominació de l'home sobre la dona alienada per una religió. No és el mateix el vel islàmic que el burca. El vel és un signe d'identitat ¿voluntari o no, és cosa d'elles? però el burca és l'aïllament forçós. I la democràcia ha de tendir a evitar qualsevol tipus de submissió obligatòria. ¿Que potser no perseguim la mutilació genital, tan defensada pels seus practicants com una tradició cultural? Deixem a la cultura el que és de la cultura i distingim-la del que és l'antropologia de la dominació d'un sexe sobre l'altre. Això és el que sembla que va proposar Àngel Ros a Lleida i el que proposa l'alcadessa de Cunit portant el tema al Senat. El dia que una cosa semblant al burca clausuri la cara dels homes, tornarem a treure aquest tema. Però, mentrestant, no confonguem la llibertat religiosa amb la humiliació de les dones.\nJoan Barril, La dona: una causa, El Periódico de Catalunya, 05/06/2010


Francesco Solimena - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n4 octubre 1657\n3 abril 1747 (89 anys)\nHistoire des saintes Thècle, Archelaïde et Suzanne (fr)\n(1705) Assumption of the Virgin (en)\n(segle XVIII) The Glorification of Saint Dominic (en)\nFrancesco Solimena (Canale di Serino, 1657-Nàpols, 1747), també dit l'Abate Ciccio fou un pintor barroc.\nConsiderat un dels artistes que millor va representar la cultura tardobarroca a Itàlia, Solimena es va formar en el taller del seu pare (?) Angelo. Va rebre la influència de Francesco Guarino, apropant-se posteriorment a la pintura escenogràfica i fantasiosa de Luca Giordano i tenebrista de Mattia Preti. Les seves obres entre el 1670 i 1680, entre les quals destaquen El Paraíso a la Catedral de Nocera i La Visión de San Cirilo de Alejandría a l'església de San Domenico de Solofra, varen ser fetes amb col·laboració amb el seu pare.\nLes obres que va efectuar des del 1680 s'apropen a la pintura naturalista, com els frescos de San Giorgio a Salermo, o les tel·les de las Virtudes de la sagristía de San Paolo Maggiore a Nàpols. A la tel·la de San Francisco renuncia al sacerdocio per l'església de Sant-Anna dei Lombardi (1691-1692) és influència de Mattia Preti. El seu estil es consagra amb La expulsión de Heliodoro del templo, a l'església del Gesú Nuovo de Nàpols, i amb els frescos de la capella de San Filippo Neri a la Chiesa dei Gerolamini. El 1728 va rebre l'encàrrec del cardenal Michele Federico Althann, virrei de Nàpols i bisbe de la ciutat húngara de Vác, d'un quadre representant al prelat en acte d'oferir a l'emperador d'Àustria Carles VI el cataleg de la pinateca imperial, que suscità un gran entusiasme. Un retorn a la seva obra de joventut es va poder apreciar el 1735, com en els quadres realitzats per la Reggia de la Caserta per Carles de Borbó. Va treballar per la majoría de les corts europees. però sense moures de Nàpols. Va morir a la seva vil·la de Nàpols del barri de Barra el 1747.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Francesco Solimena\nISNI: 0000 0000 6632 624X\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Francesco_Solimena&oldid=26578959»\nPersones de la província d'Avellino\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 març 2021 a les 00:33.


La Generalitat no dóna dades de morts desglossades per residències - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 23 d'Abril de 2020. 21:41h.\nLa consellera de Salut afirma que "tenim situacions molt complexes"\nLa Generalitat no dóna les dades de morts per Covid-19 desglossades en funció de les residències. La consellera de Salut, Alba Vergés, preguntada sobre per què "no donen les dades desglossades per centres" ha afirmat que "tenim situacions molt complexes, no és qüestió d'anar dient les dades i la mortalitat i afegir encara més pressió a aquestes residències que ho estan fent tot".\n"Residències són més de 1.000 residències, 1.073 residències de gent gran que tenim al país, més totes les residències de discapacitats intel·lectuals i físics. Són moltíssimes, amb moltes entitats gestores diferents, per tant hem intentat esforçar-nos molt per fer una recollida d'informació acurada i també per dotar-nos d'aquesta eina a través de les funeràries. Són moltes residències que ho estan passant malament" ha apuntat la consellera.\n"Les residències estan fent tot l'esforç possible, les persones que hi treballen no és que hi treballin ara, sinó que les cuiden sempre, perquè són residents allà, és el seu domicili. Us podeu imaginar el complicat que és portar aquesta situació. Tenim situacions molt complexes, no és qüestió d'anar dient les dades i la mortalitat i afegir encara més pressió a aquestes residències que ho estan fent tot, la majoria d'elles amb un esforç -jo diria que sobrehumà- per poder portar aquesta situació emocionalment el millor possible" ha dit.\n"Les residències estan fent tot l'esforç possible"