Les deixalles de l'arnadí: De mites i vegetals\nAl Wikisource podeu trobar la tragèdia íntegra.\nAbans de casar-se, Laios i Iocasta van consultar l'Oracle de Delfos, el qual els advertí que "el fill que tinguessin arribaria a ser assassí del seu pare i espòs de la seva mare". Laios, en veure néixer el seu primer fill, tement l'acompliment del destí, va encarregar a un servent fidel que matés la criatura, però el serf, compadit per la fragilitat del nen, es va limitar a abandonar-lo a la muntanya, lligat pels peus a un arbre. D'aquí li ve a Èdip el seu nom (Peus inflats). Un pastor anomenat Forbas, que pasturava els ramats de Polibi, rei de Corint, el va alliberar i el va infantar. Finalment Polibi i la seva dona Peribea el van adoptar com a fill propi.\nAviat Èdip va destacar per la seva força extraordinària i la seva intel·ligència. A tal punt que provocava l'enveja dels seus companys de joc, fins que un d'ells, ressentit, li va revelar el seu origen adoptiu. Èdip, turmentat per aquesta idea consulta l'Oracle de Delfos. Aquest, com passa sovint amb tots el oracles, li contesta una frase enigmàtica que desencadena la tragèdia: "No tornis mai al teu país d'origen si no vols cometre l'assassinat del teu pare i casar-te amb ta mare". Commogut per aquestes paraules, Èdip decideix no tornar mai més a Corint, desconeixent que no és en realitat la seva pàtria originaria.\nEdip marxa de Delfos a l'aventura cap a Beòcia, fins que per un camí estret es troba amb quatre persones, una de les quals, un home vell, de mala manera li exigeix que surti del camí perquè pugui passar ell i el seu carro. Després d'una disputa Èdip mata aquest home vell, qui tràgicament era el seu pare Laios. Així s'acompleix la primera part de l'oracle. Tebes es va quedar sense rei, i a més a més, va patir una nova desgràcia: l'Esfinx, un monstre amb rostre i mans de dona, la veu d'home, cos de gos, cua de serp, ales d'au i urpes de lleó, assolava tota la contrada. Se situava a un turó a l'entrada de la ciutat de Tebes i a tots els vianants els proposava un enigma i si no li'n donaven resposta els devorava. Creont, germà de Iocasta, havent pres temporalment la regència de la ciutat, davant d'aquesta lacra que s'enduia milers de vides, va anunciar que concediria la corona de Tebes i la seva reina a qui destruís el monstre.\nÈdip, delerós de glòria i curull d'enginy, va anar a l'encontre de la bèstia i va respondre: "L'home. A l'infantesa camina a quatre grapes; quan és adult, amb dos peus, i que és vell, va amb bastó". L'Esfinx enfurismada se suïcidà en sentir la resposta d'Èdip.\nAquesta actitud altiva que sempre va mostrar és un dels motors de la tragèdia: l'hybris o petulància davant els déus pel fet de no acceptar del tot la condició humana. Aquests solen fer pagar dolorosament aquesta pretensió amb humiliacions i violència i només quan l'home ha comprès la seva condició pot trobar la pau.\nAixí fou com Èdip esdevingué rei de Tebes. Casat amb la seva mare sense saber-ho tingueren dos fills: Etèocles i Polinices i també dues filles, Antígona i Ismene. Molts anys després del matrimoni una pesta horrorosa assola la ciutat. És l'inici de la trama d'Èdip Rei de Sòfocles. Aquesta pesta matava homes i dones per igual i s'estengué a tota la ciutat. Èdip envià Creont a Delfos per preguntar a l'oracle com alliberar la ciutat de tal dissort. Apol·lo contesta que la pesta no cessarà fins que sigui castigat l'assassí de Laios, encara present a Tebes. Èdip emprèn aleshores una investigació per descobrir el culpable, investigació que acabarà revelant la terrible veritat: un missatger que arriba de Corint per anunciar-li la mort de Polibi li confessà que el va recollir d'infant i el servent de Laios resultà ser el mateix, Forbas, el pastor que el va abandonar.\nD'aquesta manera Èdip descobrí que el seu destí s'havia acomplert inexorablement, malgrat els intents del seu pare i d'ell mateix per evitar-ho: matà el seu pare i es casà amb la seva mare. Iocasta, horroritzada per l'incest comès, es suïcidà penjant-se, mentre que Èdip es tregué els ulls amb la punta d'una espasa per no veure els seus crims i fou desterrat per Creont, que assumí la regència de Tebes altre cop.\n"Oh els qui la paterna Tebes habiteu, mireu Èdip,\nFragment d'Èdip Rei\nÈdip passarà els darrers anys de la seva vida errant com un captaire cec, acompanyat només per la seva filla petita, Antígona. La seva fi és narrada per una altra tragèdia de Sòfocles Èdip a Colonos, una obra representada després de la mort de l'autor: arribà a Colonos, a l'Àtica, on fou acollit pel rei Teseu. Emparat per aquest, no cedí a les reclamacions per a que retornés a Tebes per part del seu cunyat i els seus dos fills, per beneficiar la ciutat de Cadmos de l'acompliment de l'oracle segons el qual la terra on sigui enterrat Èdip serà afavorida pels déus. Després de maleir els seus dos fills i Creont, Èdip deixà el món dels vius. Aquí es reflectiren els ideals polítics de la ciutat d’Atenes, viscuda com a terra acollidora d'homes nobles, justa i oberta, tal com el segle V aC ens l'ha presentat en tots els àmbits de la cultura. A més a més, hi veiem fragments biogràfics de l'autor, Sòfocles, que no pot evitar deixar la seva empremta: Colonos és la pàtria de naixença del tràgic, i alhora aquest Èdip representat esdevé un autoretrat del mateix autor, gairebé un testament artístic on biografia i mite s'entrecreuen artisticament.\n"Hi ha, doncs, un amor fins dels mals.\nOh pare, oh estimat,\nPublicat per Theresia Kalogeropoulos en 16:28:00\nAlyebard 27 de març de 2011 a les 1:16\nQuant de mal que feu Delfos i la Hybris dels humans, de fet ja ho deien "els deus fan enboigir a aquells que volen perdre".\nTheresia Kalogeropoulos 28 de març de 2011 a les 14:36\nAlyebard: els déus han d'estar bojos XD!


Reptes de futur del voluntariat a Catalunya - Voluntaris.cat\nReptes de futur del voluntariat a Catalunya\nPresident Federació Catalana de Voluntariat Social\nEn la meva modesta opinió la crisi econòmica del 2009 en endavant i la crisi pandèmica que comença el 2020, s’han enllaçat com una prova de foc terrible per a l’acció voluntària a Catalunya. Les presidències de la Federació Catalana de Voluntariat Social (FCVS) (1) de Francina Alsina i Jordi Balot han fet front a aquestes dificultats aprofitant les virtuts i oportunitats del moviment voluntari en moments de conflicte: la proximitat, la resiliència, l’atenció centrada en la persona, el treball en equip i l’adaptació als recursos existents.\nTambé hem gaudit de les possibilitats de les noves tecnologies de la informació i la comunicació, d’un reforç de les xarxes socials i especialment d’un perfil innovat de la persona voluntària que alhora que és sòcia o membre d’una entitat, és també militant d’una determinada lluita social per a la inclusió social d’un determinat col·lectiu, i en aquest sentit se sent activista en defensa d’uns drets socials per a aquest col·lectiu i, alhora, solidari amb la resta de col·lectius en defensa dels seus drets.\nAl meu entendre aquests són els reptes de continuïtat per al futur del voluntariat a Catalunya: continuar estant proper a les necessitats socials de les persones del país, ser capaç de superar les dificultats en què es troba l’acció voluntària, recordar sempre que el voluntariat està centrat a millorar el benestar de les persones d’acord amb els seus desitjos, que treballant en equip som més forts i que adaptant-nos als recursos existents som més eficients.\nAixí mateix, seguim aprofundint en l’ús de les TIC i de les xarxes socials, i aspirem a ser persones voluntàries, que a més de pertànyer a una entitat social, ens sentim activistes en defensa d’uns drets, treballem activament per a defensar-los i alhora ens sentim solidaris amb les altres causes paral·leles que lluiten a la nostra societat. En aquesta línia defensem la Contractació Cívica i Social dels serveis d’atenció a les persones com recomana la Unió Europea.\nEn aquest sentit, serà clau el nostre paper actiu en la negociació de les futures Lleis de Foment de l’Associacionisme, Tercer Sector Social, Economia Social i Contractació que ha de debatre properament el Parlament de Catalunya. El discurs inaugural de Francina Alsina (2) al recent 7è Congrés del Tercer Sector marca quines són les nostres línies vermelles en aquests camps.\n(1) Es veu a la web de la Federació Catalana de Voluntariat Social\n(2) Discurs inaugural 7è Congrés


La ciutat llunyana: Tot està en l'aire\nTot està en l'aire\nEns hem endinsat en un nou territori després de sis anys de trepitjar terra coneguda. Els resultats del 21D i el canvi de govern a Madrid han modificat els equilibris que s’havien anat solidificant amb el procés, de tal manera que ara bona part del cos electoral a Catalunya està en l’aire, impossible saber on prendrà terra, per qui optarà en el proper cicle electoral, a qui confiarà el vot.\nÉs la dada més rellevant de l’enquesta de Gesop que ha publicat El Periódico: gairebé la meitat dels entrevistats (46%) no mostra intenció de vot a cap partit, és a dir o s’abstindrà, o votarà en blanc, o (el grup més nombrós) es mostra indecís. Compàs d’espera, doncs. Tot és en l’aire. El gruix dels decidits ha caigut a plom. Ja ho anunciava l’últim baròmetre municipal de Barcelona.\nMés enllà de les dificultats que això suposa per al càlcul d’estimacions de vot (un negoci d’alt risc ara mateix), l’enorme quantitat de vot no decidit és la prova més evident que alguna cosa ha passat en els últims mesos, que ha alterat els equilibris als que ens havíem acostumat.\nÉs interessant descobrir en la sèrie històrica dels sondeigs d’El Periódico altres moments similars al present. Moments en els que s’observa un percentatge inusual de vot no decidit a votar cap dels partits. Se’n distingeixen tres d’aquests moments: 1999, a les portes del cicle que ha de començar a acabar amb el regnat de Jordi Pujol; setembre de 2012, just després de la primera diada independentista massiva i a les portes d’unes eleccions on, per primer cop, es va viure un fenomen de transvasament de vot important a l’últim tram de la campanya (el famós transvasament de CiU a ERC que va desbaratar les expectatives d’Artur Mas, i en última instància va provocar el gir copernicà dels nacionalistes cap a l'independentisme); i setembre de 2014, just després de la irrupció de Podemos en el panorama estatal (eleccions europees del maig) i de l’abdicació de Joan Carles I, que encetava l’interregne on encara som.\nAquests tres moments pretèrits coincideixen amb canvis profunds en l’oferta partidista i de la distribució del vot entre els diferents partits. Són “canvis d’època”, el pas d’un període d’estabilitat a un nou període, diferent de l’anterior. Les enquestes actuals ens estan anunciant l’adveniment d’un moment similar? Tot fa pensar que sí. Precisament ahir s’anunciava el naixement d’una nova força política, que ha de venir a ocupar l’espai de Junts per Catalunya, el primer partit pop-up del país, una organització efímera, muntada a poc temps de la cita electoral i desmuntada menys d’un any després.\nLa creació, culminació, implosió i reconversió de Junts per Catalunya en menys d’un any ens explica on som (i potser cap a on anem): partits ad hoc que es formulen com agregacions d’organitzacions preexistents i de persones no adscrites, reunits al voltant d’una causa el més concreta possible i per a una convocatòria puntual, i que desapareixen amb la mateixa rapidesa que han aparegut, ja sigui perquè han assolit l’objectiu amb el que van ser creats o (com el cas de Junts per Catalunya) perquè aquest objectiu no s’ha assolit i cal reformular-lo.\nSom a les portes d’un canvi?\nL’escenari polític català des de 2012 es construeix al voltant de l’aglutinació de forces al camp independentista (o neo-independentista). Forces que provenen del suport històric als partits del camp (netament ERC i les CUP, i CiU des del gir de 2012) i afegits provinents principalment de l’antic espai d’atracció del PSC al centreesquerra catalanista. Conjuntament, aquest bloc (perquè és un bloc) oscil·la al llarg dels últims cinc anys i mig entre el 45 i el casi 50% del vot.\nL’altra meitat del cos electoral no es configura com un bloc, sinó que es compon d’un espai intermedi, sotmès a una pressió creixent per cadascun dels extrems, i d’un bloc que es configura al voltant de la màxima d’aturar la independència, amb aportacions puntuals (21D) de segments de vot que habitualment no participen a les eleccions al Parlament.\nMalgrat que es pugui considerar un bloc, ja que persegueix un objectiu comú i fins i tot pot arribar a crear ofertes conjuntes (Junts pel Sí el 2015, la nova Crida Nacional ara?), l’independentisme no és homogeni, ni molt menys. Hi ha gradacions, que sovint queden amagades per la tensió del moment. Si es grata, s’observa que no tots els membres d’aquest bloc hi han arribat per les mateixes raons ni estan disposats a mantenir-s’hi fidels amb la mateixa força.\nEn primer lloc, hi ha un nucli dur del bloc, els de pedra picada, que no ho són tant pels anys que fa que són independentistes (els “de tota la vida”) sinó per la disposició a fer passar l’objectiu de la independència per damunt de tot (literalment). Curiosament, aquest nucli dur està compost en una bona part de conversos, alguns d’ells conformaven l’antiga base pujolista dels vuitanta i noranta, reconvertits a l’independentisme la tardor del 2012. Persones d’edat, la majoria jubilats, nascuts a Catalunya de pares que també hi han nascut, catalanoparlants. Conformen la force de frappe cívica del bloc, la base de les concentracions, manifestacions, i circulació a xarxes (sobretot via whatsapp i facebook) de bona part de la propaganda independentista.\nAquest segment és possiblement l’element de canvi més significatiu que hem tingut a l’escenari polític català els darrers anys, pel que ha suposat de translació de l’eix d’equilibri des de posicions de catalanisme (o de nacionalisme pragmàtic) a posicions clarament independentistes. En aquest sentit cal recalcar que no han estat principalment els joves els que han modificat la composició dels espais polítics a Catalunya, sinó que precisament han estat els més vells, més concretament aquest segment (numèricament important) dels antics votants pujolistes convertits a l’independentisme.\nAquests comparteixen el nucli dur independentista amb els “de tota la vida”: més joves, amb certa sobre-representació del rerepaís, situats més a l’esquerra.\nLa resta de l’independentisme no ho és tant per conversió com per agregació, i aquesta ha estat la virtut del moviment, però també el seu punt feble. L’independentisme ha sabut aparèixer en aquests anys com l’única resposta a una situació que s’assumia com a insuportable per una part considerable de la població. La “utopia disponible” de què parlava Marina Subirats.\nUna part considerable del que fins ara hem dit bloc independentista està formada per electors que trobaven en la independència la fórmula de protestar contra el govern central i, en general, l’Estat i la seva deriva autoritària i “neofranquista”. Aquest element, sàviament utilitzat pels independentistes a través de referents de gran potència visual i evocativa, ha estat l’element fonamental per agregar al bloc un segment que li ha fet fregar el 50% del vot a les eleccions al Parlament el 2015 i el 2017.\nLa convivència dins de l’independentisme d’aquests dos segments, els durs i els "tous", ha estat relativament fàcil gràcies a l’actuació del govern del PP i dels organismes estatals, les accions dels quals han jugat com aglutinador del conjunt del bloc. Això no vol dir que no hi hagi hagut tensions internes, principalment derivades de la pugna entre ERC i els hereus de CDC pel domini del bloc. Pugnes ben evidents abans de les eleccions de 2015 i la constitució de Junts pel Sí, que es van tornar a reproduir durant la tardor calenta de 2017, especialment a finals d’octubre, durant la campanya i posteriorment arran dels intents d’investidura de Puigdemont.\nPrecisament la batalla gens dissimulada entre carlins i republicans al si del bloc independentista ha modificat les posicions tradicionals de les forces dins del camp, tot component un sector dur configurat per la CUP i per la part de JxCat d’obediència puigdemontista, i un sector pragmàtic que aglutinaria ERC i en part el PDeCat.\nLa moció de censura a Mariano Rajoy de l’1 de juny va deixar en evidència aquesta nova composició. Però l’accés al govern del PSOE sembla haver provocat un terratrèmol sord en l’electorat que fins ara optava per les formacions independentistes. Més concretament en aquella part del bloc que s’hi havia afegit no tant per voler la independència sinó per utilitzar aquesta per “obligar Madrid” a asseure’s i negociar. Aquest és l’element nou que ho trastoca tot, i que podria estar al darrere de l’augment del vot no decidit.\nTant Pedro Sánchez com Quim Torra saben que es disputen el mateix vot, no tant per aconseguir-lo pels seus partits, sinó per mantenir-lo o no dins del bloc independentista. Si guanya Torra, l’independentisme seguirà tenint el 45% del vot, si guanya Sánchez caurà per sota del 40%, potser es quedarà en el 35%. I això canviaria completament l'escenari.\nTorra sap que ha d’anar amb peus de plom en aquesta nova etapa. Ha de mantenir fort el nucli dur del bloc alhora que es disputa amb ERC el primer lloc. Per això donarà forma organitzada a la seva proposta política, que ja no pot passar només per la restauració del govern Puigdemont (cosa que s’ha vist impossible). Ha de mantenir la retòrica “republicana” i acostar-se a la CUP tant com pugui, tot i que això provoca un transvasament intens cap a aquesta d’ex-votants de JxCat.\nPerò alhora Torra i els seus entenen que tot l’entramat s’aguanta només si són capaços de mantenir dins del bloc (encara que sigui votant a ERC) a aquests votants que han optat per les forces independentistes com a resposta a l’immobilisme de l’Estat. A aquests votants no els mou “fer república” sinó intentar un acord. Però un acord pot fer fugir als durs. Només si el fracàs del diàleg és imputable a Madrid podrà mantenir (i reforçar) dins l’independentisme a durs i no durs. Torra va a la Moncloa i alhora espera que el judici a la cúpula del procés li serveixi d’excusa per fer saltar el diàleg pels aires.\nL’estratègia de Sánchez va encaminada precisament cap al mateix objectiu, però en sentit invers. El nou govern vol afeblir l’independentisme exactament al revés del que va intentar (si és que mai ho va intentar) el PP. Sánchez és conscient que existeix aquest independentisme no independentista, i sap quina és la via per desmantellar-lo. Ofereix diàleg i intenta posar a Torra en una situació insostenible entre els durs de “república o república” i els que podrien acceptar un nou estatus. L’objectiu de Sánchez és refer els equilibris a Catalunya per la via de reforçar el mig, aquell espai majoritari fins a 2012 que en part va afegir-se a l’independentisme per reacció.\nLes dades de les enquestes ens poden estar indicant això: s’ha encetat la disputa per l’ànima d’aquest segment electoral, que ara es manté a l’expectativa, observant, engruixint el grup de vot no decidit. No és menor. Són més de sis-cents mil electors, suficient per modificar els equilibris que s’han anat forjant des de 2012. Si des de llavors l’independentisme ha fregat el 50%, amb l’espanyolisme en el 30% i el mig en un raquític 20%, ara podríem estar davant de la possibilitat d’una modificació significativa d'aquests equilibris, el que canviaria profundament l’escenari polític català dels últims sis anys i obriria una nova etapa.\nPublicat per Oriol Bartomeus Bayés a 11:31\nJesúSerrano 22 de juliol de 2018, a les 2:03\nSens dubte té vosté rao, jo no sóc pas politóleg, només gent del carrer. Però, em fa l'efecte que, en aquesta partida d'escacs, Pedro Sánchez ha tret massa aviat la dama: el proppassat 17 de juliol, al Congrés, va dir que vol votar un acord de reforma de l'Estatut, no pas una ruptura. Una reforma de l'Estatut. Per a això, ha d'explicar una proposta que sigui capaç d'atreure el percentatge d'aquests ciutadants que miran d'obligar Madrid a negociar i, alhora,de l'Ebre enllà, no mobilitzi (amb les municipals a l'horitzó) els unionistes més extrems (fins i tot dins del seu partit), que no volen sentir parlar de concessions als "colpistes".\nOriol Bartomeus Bayés 30 de juliol de 2018, a les 11:17\nEstic completament d'acord amb vostè. La jugada és molt arriscada, perquè té detractors a banda i banda. Però, n'hi ha cap altra?\nJesúSerrano 5 d’agost de 2018, a les 2:20\nNo. Això és ben cert: no n'hi ha cap altra. En certa manera, totes dues parts han de representar l'acostament que, més enfora que no pas endins, els demanen. Però, Soraya Sáenz de Santamaría va dir que l'objectiu del seus partit era afeblir l'independentisme; Joaquim Torra i Pla va dir que ara era el moment d'esperar el moment.\nGràcies per l'ocasió de parlar-ne amb vosté, encara que sigui breument.


Thale Brenna, joc noruec a Nou Barris | Futfem.cat\nThale Brenna, joc noruec a Nou Barris\nLa jugadora nòrdica fitxa per la Guineueta per ajudar l'equip en aquest segon tram de la temporada\n"Thale té molta velocitat i força. A vegades, als entrenaments fa por per la intensitat amb què entrena". Així descriu Álvaro Rodríguez a Thale Brenna, el nou fitxatge de la Guineueta per aquest darrer tram de la temporada. Una jugadora intensa i amb actitud que encaixa perfectament amb l'esperit de l'equip de Nou Barris. Amb aquest fitxatge, la jugadora formada a Noruega torna a l'activitat futbolística després d'un any d'inactivitat: "Fa dos anys i mig que sóc aquí. El 2014 vaig jugar amb la Gramenet i la temporada passada no vaig militar en cap equip, el futbol era més com una afició amb els amics", apunta Thale.\nLa seva relació amb el futbol ha estat força intermitent. Thale va començar a jugar futbol de nena, amb 8-9 anys, i va seguir fins als 16-17. En aquell moment ho va deixar i no hi va tornar fins a l'època de la universitat, on jugava a l'equip de la facultat. Ara, amb 39 anys, emprèn l'aventura de la Guineueta gràcies a un missatge d'una excompanya de la Gramenet, que l'animava a provar a l'equip de Nou Barris: "La Bea, que havia fet el canvi de la Gramenet a la Guineueta em va comentar si volia anar a un entrenament a provar, ho vaig fer i em va agradar. A l'equip hi ha bon ambient, però també un equilibri entre les ganes de passar-ho bé i el treball, i això és positiu", reconeix la jugadora noruega.\nAquest diumenge passat, Thale va debutar oficialment, lluint la samarreta de la Guineueta. El debut, però, no va ser en el millor dels escenaris perquè era al camp del Sabadell, líder de la categoria, però les sensacions de la jugadora nòrdica van ser positives: "En general, vam tenir mala sort els darrers 10 minuts de la primera part, però no vam fer un mal partit. Jo vaig jugar la segona meitat i em vaig sentir bé. Encara em falta entendre una mica més la tàctica de l'equip i fer més fluida la comunicació amb les noies, però em vaig sentir a gust". En aquest sentit, el tècnic de la Guineueta destaca la potència de Thale i el revulsiu que suposarà en l'atac barceloní: "La intensitat amb què viu el futbol ens ajudarà a guanyar a dalt, serà un plus a l'hora de pressionar la defensa. Diumenge no la vaig veure malament, és evident que la tàctica s'ha de treballar, però només porta dues setmanes amb nosaltres, necessita un cert temps", conclou Álvaro Rodríguez.


Un drac antipàtic - Diari de Terrassa\nVicenç Villatoro 24.04.2018 | 04:21\nAra els dracs ens cauen bé. I, esclar, això ens fa patir davant de la iconografia agressiva del sant Jordi que ma-ta l´aranya. Fins i tot Joan Maragall, per legitimar la llança feridora del sant patró de Catalunya, ens recordava que "l´aranya que ell va matar tenia molt mala bava; terenyinava les flors i se´n xuclava la flaire...". Per poder reivindicar plenament Sant Jordi necessitem llavors un drac antipàtic, consensuadament malèfic, malvat, odiós. Si el fem massa tendre, la imatge ens falla.\nPerquè el drac o l´aranya o el que sigui que mata Sant Jordi amb la seva arma de guerrer de la bondat ha de ser, cal que sigui, l´encarnació convinguda del mal. Necessitem confiar en algú que combat el mal, que el venç. I necessitem que el mal tingui algun cos i algun rostre, perquè el guerrer pugui actuar amb bones raons. Potser aquest és un dels problemes del nostre temps: quin són els rostes del mal que tot reconeixem? Quins són els nostres dracs?\nDiuen els evangelis que Jesús va recomanar als cristians posar l´altra galta, quan el mal els colpejava la cara. Aquesta crida a la santa resignació fa una mica d´angúnia. Potser per això el món catòlic necessitava contraposar el relat de l´altra galta amb un relat complementari de confrontació amb el mal. Els sant grec de la Capadòcia, soldat i guerrer, era aquest complement. Resignació i bondat davant del mal, però també combat contra el mal, actiu, ferm, victoriós. Perquè hi ha dracs dolents (tot i que cada vegada els pintem més simpàtics). Perquè el mal existeix. Ha existit.\nMireu la història del segle XX i trobareu uns quants rostres per al drac, unes quantes invocacions necessàries per a Sant Jordi.


Curs Escoles Singulars: Visita a l’EBM Casa dels Infants La Muntanyeta - el blog d'educació d'UManresa\nCurs Escoles Singulars: Visita a l’EBM Casa dels Infants La Muntanyeta\nPosted on 4 febrer 2015 Author Estudis d'Educació Infantil 8\nEl passat dissabte 31 de gener, dins el marc del curs de formació contínua de la FUB “Escoles Singulars”, vàrem visitar l’EBM Casa dels Infants La Muntanyeta, a Castelldefels.\nLa visita a aquest centre ens va permetre conèixer de primera mà, gràcies a les explicacions i arguments del seu equip de mestres, com es pot plantejar una escola bressol que tingui tant present la cura dels espais i dels materials com les necessitats de les famílies.\nEn aquest sentit, l’escola bressol planteja uns espais que responen directament a les necessitats dels infants de 0 a 3 anys: necessitats de moviment, d’expressió, de socialització, d’experimentació… i fomenta la seva activitat autònoma gràcies al seu plantejament d’escola oberta, en el que els infants poden decidir a quin dels espais del centre volen anar i quina activitat volen realitzar.\nQuant als materials, les mestres procuren que siguin materials naturals, nobles, fugint del plàstic, i estan disposats d’una manera estètica, ordenada, amb un mobiliari i unes propostes adaptades que conviden els infants a jugar-hi i a gaudir del seu ús.\nD’altra banda, l’escola disposa de diferents serveis per a les famílies que diversifiquen la tasca pedagògica del centre. Compten amb un espai familiar, un espai nadó, i amb l’escoleta, un servei per a les famílies que tot i que encara no tenen els seus fills i filles escolaritzats/des al centre, els hi poden portar 3 matins a la setmana.\nA més de tots aquests serveis, l’escola es caracteritza per ser totalment transparent per a les famílies, poden entrar i participar del centre sempre que volen i disposen d’un espai de trobada per a fer tertúlies amb d’altres famílies. D’aquesta estreta relació se’n veuen beneficiades tant les mestres com les famílies i, sobretot, els infants del centre.\nL’escola també es caracteritza per tenir un espai exterior que fomenta la descoberta i l’aprenentatge a partir de diferents propostes de racons que conviden a realitzar activitats diverses i que no limiten l’espai del pati a una estona bàsicament per córrer i per xutar una pilota.\nUs deixem aquí algunes fotos que són una bona mostra del plantejament pedagògic del centre:\nCategory: Escoles singulars 8 Comments\nPrevious PostNou bloc dels Matins d’Experimentació\n8 Replies to “Curs Escoles Singulars: Visita a l’EBM Casa dels Infants La Muntanyeta”\n23 febrer 2015 a les 14:46\nRealment vaig gaudir molt de la visita a l’escola bressol La Muntanyeta.\nUna escola oberta a les famílies, amb diferents propostes educatives i no sols com a les llars d’infants “tradicionals”.\nTothom, pares i mares, personal educatiu i nenes i nenes es beneficien mútuament de les diferents propostes que porta a terme l’escola bressol: espai nadó per compartir les necessitats de la maternitat/paternitat del primer any de vida, l’ espai familiar obert a famílies amb nens i nenes més grans uns dies a la setmana i l’escoleta per a famílies que no opten per un sistema d’escola bressol però que si volen que els seus fills i filles tinguin la oportunitat d’assistir-hi una estona durant un període de temps concret abans no iniciïn l’escolarització .\nL’organització que això comporta és molt important i cal una molt bona coordinació entre tots cosa que vaig poder copsar el dia de la visita.\nEls materials, la seva distribució, el sentit estètic de les aules en els més petits detalls és formidable. El plantejament de les aules i la seva distribució els vaig trovar molt adients, cada racó estava perfectament estudiat, els nens i nenes s’han de sentir molt còmodes en aquests espais que convidaven a un joc tranquil i autònom.\nEls espais comuns també estaven molt cuidats i ben estructurats: el raconet de l’entrada, l’espai per enfilar-se, la taula de llum, el raconet dels contes/biblioteca, els espais d’experimentació, l’espai Ute (genial!).\nTambé la manera com s’informa a les famílies del dia a dia de l’escola bressol estava molt treballat: les fotografies amb les seves “petites frases” i el llibre diari de cada aula així com les informacions més generals ben documentades i amb fotos, tot molt visual i alhora copsant els detalls.\nL’espai del patí vaig poder copsar que és un espai on els nens gaudeixen de molts tipus de joc, de materials, d’espais diferenciats que proporcionen, igual que els espais interiors (les aules), l’autonomia del nen/a a l’hora de decidir on i amb què volen jugar.\nVa estar una visita molt aprofitada tot i que, personalment, se’m va fer una mica curta.\nValoro també molt positivament les explicacions de les mestres i la manera com va estar rebut el grup.\nMª Dolors Casellas\n17 febrer 2015 a les 22:24\nA l’EBM la Muntanyeta es respira un ambient màgic i crec que això és molt important.\nUnes estances i uns jardins cuidats i pensats a cada detall per un equip de mestres que reflexionen juntes per aconseguir oferir el millor pels nens i nenes.\nM’agrada la visió de comunitat que tenen i la relació que estableixen amb les famílies.\n“El nen és fidel a la seva família, nosaltres obrim l’escola amb naturalitat.”\nMontserrat Oliva ha dit:\n11 febrer 2015 a les 0:23\nUn dissabte al matí molt ben aprofitat. Em va agradar molt la visita a aquest centre educatiu. Era un lloc molt acollidor, es notava una feina molt ben feta i ben travada per part de l’equip d’educadores que a més ens la van saber transmetre molt bé.\nEm va sorprendre agradablement els materials tant diversos i sobretot naturals que tenien a l’abast dels nens i nenes.\nÉs realment una llar on els infants s’hi poden moure lliurement, fer accions que potser també farien a casa (ex. treure cassoles de l’armari, tocar interruptors…) Molt ben pensat.\nL’espai exterior, el pati, sorprèn per la quantitat d’estímuls per al joc que té. Quan vaig tornar a l’escola on treballo vaig veure un pati ben pobre (encara que té una estructura de colors per enfilar-se) i intentaré que hi posem materials diversos per jugar i motivar.\n8 febrer 2015 a les 16:50\nEquip d’educadores de La Muntanyeta un plaer haver tingut l’oportunitat d’haver conegut el vostre projecte. Gràcies per la vostra il.lusió i per saber encomanar-la amb tant entusiasme.\nEntrar a la vostra escola bressol és com entrar a una “gran casa”. L’espai no és neutre, pren importància cabdal, està pensat per acollir, respectar i donar confiança els infants, i també les seves famílies, perquè es puguin moure amb llibertat. Es respira tranquil.litat i caliu. Segur que aquest benestar ajuda a obrir la ment dels infants per aprendre.\nUn dins (estances) i un fora (jardí) connectats. Materials naturals, quotidians, jocs “no convencionals”, poc plàstic….uau!!\nEngrescador també veure que no només es tracta d’un espai escolar sinó també d’un servei educatiu que va més enllà: espai familiar, espai nadó, escoleta, espai de joc); oferint a les families del vostre municipi altres opcions de qualitat.\nÉs interessant i satisfactori saber que hi ha institucions municipals que aposten per un funcionament d’aquestes característiques, donant màxima importància a l’educació 0-3.\nFinalment felicito a l’equip d’educadores per la reflexió constant que feu de la vostra pràctica i acció educativa i sobretot per l’interès en la formació continua. Diu molt de l’equip!!\nGràcies pel canvi de mirada,\nNúria Vinyals ha dit:\n6 febrer 2015 a les 11:28\nUn bon espai per als infants de la primera edat.\nEn destaco i valoro el capital humà de les educadores, les ganes de fer-ho bé, d’acollida als infants i les famílies, de cura pels espais i materials..\nEs respira coordinació dels professionals, professionalitat i cohesió. Inicitiva, esperit de millora, reciclatge, creativitat…\nA dins i a fora!\nCortines, mòbils arreu, coixins, fusta i més fusta, cistellets de vímets que ocupen les mirades, llumetes… espai interior de confort i benestar. Descoberta i aprenentatge.\nSón força els i les mestres que no poden concebre un pati sense pales i galledes. Element indispensable en el parvulari (!) Doncs bé, que preguntin als infants de la Muntanyeta si les han trobades a faltar. Impressionant. Curull d’elements senzills, tan sensuals, tan màgics…\nPer cert a la Muntanyeta no hi ha classes i patis. Hi ha estances i jardí. Un bon matís.\nTant de bo se’ns encomani a tothom qui vam assistir a la visita aquestes ganes de treballar i fer-ho bé. Tot està per fer i tot és possible! No n’hi ha prou amb observar i lloar. Portem-ho a la pràctica i regalem-ho als nostres alumnes.\nAmb moltes ganes de Mara Davoli, també ens farà obrir la mirada.\n6 febrer 2015 a les 8:18\nLa casa dels infants La Muntanyeta, és d’aquelles escoles que recordes per temps!!\nNomés d’entrar l’ambient que es respira és el d’entrar en una casa de veritat, els detalls dels espais, la cura de tots els petits racons…t’hi passaries un munt d’hores de forma agradable.\nA més quan parlo d’espais em refereixo als interiors i als exteriors com al jardí, el qual també et deixa embadalit amb el munt d’oportunitats que ofereix.\nÉs d’aquells llocs on deixariem els nostres petits amb els ulls tancats!\nNo només són els detalls mimats al màxim sinó que també et cautiva el treball en equip i en xarxa que es porta a terme dins de l’escola i juntament amb altres institucions municipals. La coordinació que tenen amb serveis com el del CAP, amb la resta d’escoles bressol del municipi…\nPrimer de tot, destacaria els processos de reflexió constants als quals es posa l’equip de mestres, i això es nota en el dia a dia de l’escola. Són aquests processos els que et créixer com a comunitat i que t’ajuden a estar millorant constantment gràcies a les reflexions que sorgeixen per petites coses que hi hagi.\nAixò denota una bona vocació de les professionals que té l’escola, ja que només de sentir-les parlar se’ls nota les ganes de treball i la motivació que porten a sobre. Com diuen: -Només estem al inici del camí…\nA més és important veure com en són de flexibles amb tota la varietat de famílies que trobem avui en dia i que per tant, s’han mogut a trobar espais per totes elles, com: l’espai nadó, l’espai familiar… Espais que conviuen paral·lels i conjunts a la vegada, amb l’escola bressol.\nTot plegat, una visita molt enriquidora que et fa reflexionar per temps com a mestra!!\n4 febrer 2015 a les 19:29\nLa visita a l’EBM La Muntanyeta em va agradar molt tant pels espais com per les explicacions que l’equip d’educadores ens van oferir. Des del primer moment em vaig sentir com a casa. Està clar que és una escola que funciona molt bé, com la resta de centres educatius del municipi, sobretot, perquè des de l’Ajuntament s’ha apostat per una educació de qualitat adreçada als infants i a les seves famílies i perquè l’equip que lidera l’escola es forma i reflexiona constantment, i també perquè el treball en xarxa enriqueix la pràctica del dia a dia de totes les entitats que col·laboren. Aquest tres principis són bàsics però cal creure en ells i portar-los endavant perquè a través de l’educació puguem millorar el món que ens envolta. Gràcies per compartir els vostres coneixements i les vostres experiències amb nosaltres, va ser un matí molt enriquidor professionalment i ens vau demostrar que si volem, podem. Enhorabona a tot l’equip de l’escola.\nSusana Vaquero ha dit:\n4 febrer 2015 a les 19:07\nLa visita d’aquesta escola va permetre reflexionar pel que fa als espais, materials, famílies, infants i sobretot, destacar la motivació, preocupació i implicació per part de l’equip educatiu. M’agradaria destacar alguns aspectes de la visita:\nUn primer, ha estat el LLENGUATGE. Una de les mestres comentava, que tot el que ens explicaven podia semblar molt maco a nivell de paraules (respecte, acompanyar, ritmes individuals, necessitats , etc) però que després podien quedar-se només en paraules. Elles ens parlaven des de la humilitat, pretenent transmetre aquests conceptes, que elles hi creien, es qüestionaven i reflexionaven molt perquè en el seu dia a dia intentés respondre aquests significats (objectius). Sabent que tenen molt camí per fer, però que des de que van començar la casa dels infants, segueixen millorant dia rere dia per tal de respondre aquesta mirada cap a l’infant i cap a les famílies.\nUn altre aspecte a destacar, i que totes elles han remarcat molt, va estar el PROCÉS DE REFLEXIÓ constant per part de l’equip de mestres. Explicaven situacions concretes, on manifestaven els seus neguits de com fer-ho per respectar a l’infant i la família i com les reunions d’equip ajudaven i servien per trobar sentit a la seva tasca. Penso que és la clau, perquè tota aquesta xarxa funcioni, creure, qüestionar-s’ho i reflexió constant, amb aquesta il•lusió, motivació sabent que sempre es pot millorar, centrant la mirada des de l’amplitud tant amb allò que funciona com el que no, per construir plegats la vida de l’escola.\nUn tercer aspecte ha estat la importància de tenir cura dels ESPAIS (estèticament) i el TEMPS. Parlaven que no anomenaven aules i pati, sinó espais o estances i el jardí. Promovent ambients i materials per convidar als infants a explorar, observar, gaudir, … Optaven per anar transformant el que encara tenien i oferir-ne de nous espais, que permetessin llibertat de moviment, joc lliure i sobretot oferir molts materials inespecífics i naturals per tal de respondre aquesta llibertat integral de l’infant.\nPer acabar, donar les gràcies per fer possible aquesta visita, felicitar-vos i animar-vos a que continueu aquest camí amb tanta motivació, inquietuds i reflexions per continuar fent possible la qualitat 0-3 anys a la casa dels infants.\nLlum i ombres de l’educació científica a les primeres edats\nCampus Infantil UManresa 2021


salvatblog: de setembre 2013\nL’independentisme català ha tornat a fer una altre impressionant exhibició de capacitat de mobilització i ho ha fet amb el civisme com a tret diferencial. Centenars de milers de catalans i catalanes van participar en una cadena humana que l’11 de setembre va recórrer Catalunya de sud a nord en un ambient tan reivindicatiu com festiu. A Madrid han respòs de la forma més previsible possible, apel·lant a una Constitució, un text legal que els qui vam acudir a la convocatòria considerem més que superat. A Madrid -i també entre els sectors unionistes catalans- s’han dedicat a minimitzar les xifres de participació i també parlen de la majoria silenciosa, un concepte que a mi em retorna a temps universtaris, quan estudiava comunicació política.\nS’ha de reconèixer que amb això de la majoria silenciosa, el govern espanyol ha aconseguit fer un exercici de trilerisme polític admirable. Afirmen que la majoria de catalans i catalanes que l’11 de setembre es van quedar a casa estan a favor de la unitat d’Espanya, però al mateix temps s’oposen a una consulta en què tots els catalans -els que es van quedar a casa i els que van sortir al carrer- puguin expressar la seva opinió sobre quin ha de ser el futur de Catalunya: dins o fora de l’Estat espanyol. Si tan clar tenen l’existència d’aquesta majoria silenciosa no els haurien de fer por les urnes.\nS’omplen la boca de democràcia i s’oposen per terra, mar i aire que els catalans ens poguem expressar-se a les urnes. Aquesta prepotència que els ha portat a estavellar-se tres cops amb la candidatura olímpica de la ciutat de Madrid els empeny a interpretar que pensen els qui es van quedar a casa la tarda de l’11-S? Fa gairebé un any que els catalans vam votar per últim cop i es va mantenir la majoria sobiranista al Parlament de Catalunya. Els moviments d’escons es van produir entre els dos bàndols -sobiranistes i unionistes- però no d’un a l’altre.\nEl procés sobiranista català va cremant etapes. La setmana passada en vam superar dos més. Una nova manifestació en forma de cadena humana ha constatat que el moviment independentista segueix mobilitzat i a l’alça i dissabte va arribar la carta de Rajoy a Mas, evidenciant que a la Moncloa no han entès ni volen entendre res. El diàleg no ens portarà enlloc. Bàsicament perquè l’Estat espanyol el que vol fer és un monòleg constitucional.\nEn les properes setmanes i mesos continuarem sentint els mateixos arguments per part del Govern espanyol i els mitjans de comunicació afins. Potser fins i tot alguns pensen realment que existeix aquesta majoria silenciosa radicalment en contra de la independència de Catalunya. Més val que comencin a fer números i se n’adonin que potser aquesta majoria silenciosa unionista no és tan majoria i la minoria sorollosa independentista no és tan minoria. Només des de la realitat podran defensar arguments sòlids a favor que Catalunya segueixi formant part de l’Estat espanyol. Perquè si continuem per la via democràtica arribarem a aquesta fase, quan les majories i les minories -silencioses o sorolloses- es podran expressar lliurament a les urnes.\nArticle publicat al setmanari Noticies TGN\nPublicat per jordi salvat els 8:24 a. m. Cap comentari:\nBioko: disfrutant d’una novel·la d’aventures de les de sempre, però diferent\nUn bon estiu sempre ha de tenir un llibre de referència i aquest 2013 també ha tingut el seu: Bioko. És el segon títol que llegeixo d’en Marc Pastor després de L’any dela plaga. La sinopsi del llibre ja em feia venir ganes de llegir-lo: una novel·la d’aventures ambientada a finals del segle XIX a l’Àfrica colonial espanyola. No en corren masses d’aquestes i si està escrita per en Marc Pastor estava clar que em quedaven per davant més de 400 pàgines per a disfrutar.\nA Bioko trobem la base d’una novel·la d’aventures clàssica, que es desenvolupa en un marc geogràfic llunyà al nostre i en una època passada. Fernando Poo. Em sonava de quan col·leccionava segells, de la caixa que vaig heredar dels meus avis. Durant les pàgines del llibre hi apareix Jules Verne. Un homenatge al mesttre. Pastor beu dels referents dels anys vuitanta i a Bioko hi afegeix altes dosis de misteri i també elements de ciència-ficció que configuren un còctel que manté l’interès fins al final. I quin final! No farem però spoiler ara...\nCom a protagonista, l’autor hi posa Moisès Corvo, un d’aquells malparits simpàtics que sempre donen tan de joc i te’ls acabes estimant, patint per les òsties que rep. L’envolta de personatges plens de conflictes, que es van creuant amb el protagonista i van establint trames que submergeixen el lector en una atmosfera tan escalfada com el clima de l’illa tropical on es desenvolupa la novel·la. Una petita joia literària de Marc Pastor. És un autor que aniré seguint i recomano fer-ho. Mentre no publiqui una nova novel·la encara me’n queden d’anteriors per llegir..\nPublicat per jordi salvat els 9:05 p. m. Cap comentari:\nPublicat per jordi salvat els 9:36 a. m. Cap comentari:\nEtiquetas: Comunicació, xarxes socials\nBioko: disfrutant d’una novel·la d’aventures de le...\nDe donar menjar als vedells a alimentar les xarxes...


Ocellaires Km0: Aprenem a diferenciar orenetes i falciots\nAmb l'arribada de la primavera comencem a veure al nostre voltant un grapat d'espècies migrants i estivals. Entre elles destaquen orenetes i falciots que, sovint, no sabem diferenciar degut a que són ocells de vol àgil, forma aerodinàmica i mida relativament petita.\nA continuació us ajudarem a identificar les espècies més freqüents a Catalunya.\nEl primer que hem de tenir clar és que les orenetes i els falciots són ocells molt diferents evolutivament; de fet, no tan sols no comparteixen gèneres, si no que tampoc comparteixen família ni, de fet, ordre. Les orenetes es troben a l'ordre dels passeriformes (que inclou la majoria d'ocells petits que coneixeu) i, en canvi, els falciots tenen ordre propi: els apodiformes.\nA Catalunya trobem principalment cinc espècies d'oreneta: oreneta vulgar, oreneta cua-rogenca, oreneta cuablanca, oreneta de ribera i roquerol. A excepció del roquerol, són ocells estivals que\nnomés estan amb nosaltres la part més càlida de l'any, i a l'hivern migren cap a l'Àfrica.\nÉs l'oreneta per excel·lència, és a dir, la "típica oreneta" que tots tenim al cap quan parlem d'aquests animals.\nTé la part superior de color molt fosc, quasi negre, però que amb el sol agafa tons blavosos. La part inferior és blanca, amb ales més fosques, cara negra i vermella i una cua visiblement forcada.\nTrets diferencials: ventre pàl·lid amb cap visiblement més fosc, i cua molt forcada.\nQuan la veurem: Acostuma a arribar al mes de març i a marxar a l'octubre.\nVista inferior de l'oreneta vulgar\nLa part superior amb el sol agafa tons blavosos\nOreneta vulgar aturada\nOrenetes vulgars que crien al Parc Samà\nJuvenil d'oreneta vulgar demanant menjar\nOreneta cua-rogenca (Cecropis daurica)\nÉs una oreneta molt similar a l'oreneta vulgar i que, de fet, sovint es barreja en grups d'aquesta espècie durant la migració. És la més escassa.\nPart superior fosca amb la zona del carpó (el "cul") de tons blancs i taronges, així com també el clatell. La part inferior és clara amb ales fosques. Des de sota tota la cua es veu de color negra, en canvi el cap es veu tant clar com el cos. Cua també molt forcada.\nTrets diferencials: cua forcada, carpó i cap taronjosos, part inferior clara (cap inclòs) i cua negra.\nQuan la veurem: Acostuma a arribar al març i a marxar a l'octubre.\nEn vol observem perfectament el carpó blanc i taronja\nVista inferior: cap i ventre clars, cua negra\nLa part inferior és molt clara, a excepció de la cua\nVista lateral, on observem cap i carpó clars\nÉs una de les orenetes més habituals, que acostuma a fer nius a pobles i ciutats i, per tant, ens permet observar-la fàcilment.\nPart superior completament negra (si es veu de ben a prop es nota un to blavós), amb una visible zona blanca a la base de la cua (al carpó). Part inferior completament blanca, a excepció de les ales.\nTrets diferencials:Cua forcada però molt més curta que les dues espècies anteriors. Ventre i part inferior del cap completament blanca, sense taques. Carpó (base de la cua) de color blanc.\nQuan la veurem: Acostuma a arribar a finals de febrer i marxa a l'octubre.\nOreneta cuablanca anellada a la Fundació Plegadis\nEn aquesta imatge veiem el carpó blanc\nVista inferior de l'oreneta cuablanca\nOreneta cuablanca al niu\nPolls d'oreneta cuablanca\nÉs una oreneta que podem observar en migració a quasi tota Catalunya, però que únicament es reprodueix a punts molt concrets.\nPart superior del cos de tons marronosos i part inferior clara, on destaca un collaret marronós. Silueta en vol força similar a l'oreneta cuablanca.\nTrets diferencials: La cua poc forcada la diferencia de les orenetes vulgars i cua-rogenca, i el ventre clar amb collaret marró la diferencia del roquerol i l'oreneta cuablanca.\nQuan la veurem: Arriba a finals de febrer i marxa a meitats d'octubre.\nOreneta de ribera anellada a la Fundació Plegadis\nOrenetes de ribera al Delta de l'Ebre\nMilers d'orenetes de ribera al Delta de l'Ebre, abans de la migració\nOreneta de ribera en vol\nEns trobem davant de l'única espècie d'oreneta que es troba tot l'any a Catalunya, mentre que la resta d'espècies són únicament estivals.\nÉs una oreneta força robusta, ales força amples i cua quasi gens forcada. Part superior marronosa i part inferior més clara. Quan obre la cua observem els "mirallets" blancs.\nTrets diferencials:Forma més triangular que la resta, part superior marronosa i part inferior clara. Mirallets blancs a la cua.\nQuan la veurem: A l'hivern es desplaça a contrades més baixes, habitualment a zones humides. Durant l'època reproductiva els trobarem més fàcilment a zones de muntanya.\nObservem els mirallets de la cua\nVista lateral del roquerol\nRoquerol en vol\nEls falciots són ocells estivals que acostumen a viure a zones urbanes, utilitzant els edificis per a buscar-hi forats on pondre els ous. Molt sovint es confonen amb les orenetes, però res hi tenen a veure.\nEl nom de falciot prové de la seva forma de falç, amb cos petit i comprimit i unes grans ales que li permeten passar llargues hores en vol sense massa esforç.\nÉs el més comú dels nostres falciots. Es pot observar arreu de Catalunya, principalment a zones urbanes, on veurem grups de falciots volant amunt i avall buscant aliment (petits invertebrats).\nÉs un ocell completament negre, a excepció de la zona de la gola que és més clara.\nTrets diferencials: Més petit que el ballester, amb qui degut a la diferent coloració el podem diferenciar fàcilment. Molt similar al falciot pàl·lid: el diferenciem per tenir un color més fosc, ales més punxegudes i "malucs" més estrets.\nQuan el veurem: Normalment arriba a l'abril i marxa entre el juliol i l'agost.\nFalciot negre especialment fosc\nÉs força més escàs que l'anterior, trobant-se principalment en diferents zones del nostre litoral, com a l'Empordà o al Camp de Tarragona.\nTé la mateixa silueta i mida que el falciot negre. És de color bru fosc, amb una taca blanca a la gola.\nTrets diferencials: De color més clar que el falciot negre, amb la taca clara de la gola més ampla. "Malucs" més amples i punta de les ales més arrodonida. Observem al pit i ventre les plomes amb certa forma de escates.\nQuan el veurem: El podem observar de març a novembre, essent normalment el falciot que abans arriba i que més tard marxa.\nFalciot pàl·lid fent niu al forat d'una persiana\nFalciot pàl·lid ferit\nTaxonòmicament s'ha separat dels altres falciots (gènere Apus), tot i que és un ocell força similar.\nMida força més gran que el falciot negre i pàl·lid (fins a 23cm, en comparació amb els 18 cm dels altres falciots). Color pràcticament negre, amb el pit i ventre i la barbeta de color blanc, visible a simple vista. La part superior és més aviat marronosa.\nEl podem observar a gran part de Catalunya, amb una important població nidificant a l'àrea metropolitana de Barcelona.\nTrets diferencials: Degut a la seva mida superior i al color blanc del seu ventre i pit, el podem diferenciar sense problemes. Les seves veus són també molt diferents.\nQuan el veurem: Acostuma a arribar al mes de març i marxa cap a l'octubre.\nLabels: Quin és aquest ocell


Reus començarà a reobrir els parcs públics a la ciutadania a partir del dilluns 11 de maig\nEl parc Mas Iglesias i la plaça de l'1 d'octubre seran els primers a obrir als reusencs\ndivendres, 8 de maig 2020 - 12:10h\nReus torna a obrir els parcs infantils | Adrià Morte\nEls parcs públics de Reus es reobriran ben aviat. L'Ajuntament de Reus, coincidint amb l'evolució del desconfinament i l'inici de la fase 1 —en cas de confirmar-se aquest dissabte—, tornarà a obrir els parcs a la ciutadania a partir del dilluns 11 de maig.\nQuins seran els primers parcs que obriran a Reus?\nSegons l'acord del govern de Reus validat pel Comitè d’Emergències de l’Ajuntament, l’obertura de les zones verdes es farà de manera progressiva. Per aquest motiu, s'ha decidit per començar per un parc de la zona al nord i un al sud de la ciutat.\nAixí doncs, els primers que s'obriran són el de la plaça de l'1 d'octubre i el parc de Mas Iglesias. Ho faran en un horari habitual de matí al vespre. Tot i l’obertura de les zones verdes, les zones de jocs infantils i esportius que hi haurà en aquests parcs continuaran tancats a l’ús per part de la ciutadania.\nObertura de les deixalleries\nA més dels parcs, també coincidint amb la nova fase de desconfinament de la població, l’Ajuntament de Reus també reobre a partir del dilluns 11 de maig les deixalleries municipals per a ús ciutadà. Fins ara només hi havia oberta la deixalleria nord per a usos industrials. A partir de dilluns, tant la nord com la sud també estaran obertes per a ús de la ciutadania.\n"Reus reactiva les licitacions de dos projectes aturats pel coronavirus" "Ridícul: Un reusenc cobra 0,28 euros d'ERTO"


Adéu, shorts! | Hem de millorar\n05 divendres oct. 2012\n≈ Comentaris tancats a Adéu, shorts!\njosep carner, shorts, tardor\nJa que s’estila tant el vers de Maragall, el vull utilitzar per acomiadar-me d’una peça de roba que fa les delícies, entre d’altres, dels pederastes. Josep Carner deia que la pluja torna els països més civilitzats, més presentables. Arriben la tardor i els ocres, els paraigües i les sopes; per alguns és la millor època de l’any perquè la rutina, de la que els gurús de l’autoajuda abominen, ens torna més raonables i la vida, pensem, no és més previsible pel fet de portar una agenda a la butxaca.\nDes d’aquest punt de vista confortablement unit al xarop i a l’estossec és moment, doncs, de lloar les virtuts d’aquests pantalons que, de tan petits, gairebé no tenen costures, i que han donat tantes alegries als passavolants i als simples observadors de paisatges humans, batejats amb l’epítet de jubilats, i també a la resta de l’espècie que admiri poc o molt l’anatomia femenina, durant els mesos estivals.\nQuants accidents de trànsit, quantes converses interrompudes, quanta baba segregada, quants comentaris floralescos, quanta sang concentrada, en fi, quina quantitat d’amor han generat els shorts! Tot i que no es pot dir que siguin un pas de gegant en la història de la moda, els shorts tenen una idea darrera: més curt. Ja ho van fer amb la minifaldilla, i ara hi han tornat. Els shorts són irrisoris i s’ajusten perfectament a les natges, cosa que vol dir que són un invent masculí.\nMentre els mosquits sobrevisquin, tenim l’esperança de seguir veient-ne pel carrer, però sabem que tard o d’hora s’extingiran. Vindrà, aleshores, tota una altra època. L’erotisme vindrà a substituir la pornografia. Les suors neixeran de l’escalfor de les flassades. Segurament serem més civilitzats, ja que entre dos cossos hi haurà més roba pel mig, però trobarem a faltar, de tant en tant, aquella espurna de salut que uns bons shorts ens suscitaven. Fora de la melancolia, si fem de la necessitat virtut, el record dels shorts ens convertirà en millors persones.


DENIP 2014: el 30 de gener tornem als Jardins Gandhi – Lafede.cat\nTal i com queda recollit al manifest “Pel dret a una educació transformadora”, l’educació per la pau és un dels pilars fonamentals del model educatiu impulsat i recolzat per les ONG, que busca construir societats compromeses amb les persones i l’entorn. Com deia Mohandas Gandhi, “No hi ha camins per la pau, la pau és el camí”. La FCONG és, des de fa anys, part activa de la Campanya Desmilitaritzem l’Educació i, sobretot, celebra i fa difusió del DENIP, el Dia Escolar de la Noviolència i la Pau.\nEl DENIP va arrencar el 1964 a partir de la iniciativa individual de Llorenç Vidal i Vidal, poeta i educador mallorquí. Aquest Dia Escolar de la Noviolència i la Pau va ser reconegut per l’administració educativa l’any 1976, i el 1993 per la UNESCO. El dia 30 de gener molts educatius inclouen aquesta data als seus programes escolars, coincidint amb l’aniversari de la mort de Mohandas Gandhi el qual va ser assassinat l’any 1948.\nLa FCONG celebra el DENIP als Jardins Gandhi, al barri de Poblenou, des de l’any 2009 i enguany ho fa de manera coordinada amb el Districte de Sant Martí. A partir de les 18:30 hores diferents persones i entitats s’aplegaran al voltant de l’estàtua de Gandhi per encendre espelmes i fer petites reflexions sobre la pau. A les xarxes socials es podrà seguir l’etiqueta #DENIP2014.\nMíriam Acebillo, presidenta de la FCONG, obrirà l’acte que comptarà amb la participació de representants del Districte de Sant Martí i de diferents ONG federades. Els acompanyaran els representants d’un grapat divers d’entitats que posen de manifest les diferents tradicions i matisos del treball per a la pau que es fa a Catalunya. Han confirmat al seva assistència: Reraguarda en Moviment, Plataforma Solidària Contra la Repressió, la Campanya Desmilitaritzem l’educació, la Ludoteca Maria Gràcia Pont, el Casal de gent gran de Poblenou, la Xarxa Comunitària de la Verneda- Sant Martí, la Taula Catalana per la Pau i els Drets Humans a Colòmbia o Catalunya nació de Pau. L’acte està obert a la participació de tothom, i finalitzarà amb l’actuació musical del grup d’animació i música tradicional Bufanúvols.\nMapa #DENIP2014 de FundiPau\nNou bloc: Paz: ens contrucción\n← Informar sobre cooperació, una responsabilitat compartida\nLa FCONG satisfeta per la dimissió de Carles Llorens demana un relleu ràpid i un calendari de treball immediat a la nova direcció →


La Fura dels Baus porta en disc l'espectacle «Free Bach 212» - Regió7\nLa Fura dels Baus porta en disc l'espectacle «Free Bach 212»\nLa companyia publica el seu quinzè àlbum després de 17 anys sense entrar a l'estudi\nEspectacle «Free Bach 212» de La Fura dels Baus i Divina Mysteria | ACN\nDesprés de tres anys de gira amb l'espectacle 'Free Bach 212', La Fura dels Baus trenca silenci discogràfic gravant en disc aquesta fusió de música barroca, electrònica i flamenc. Un espectacle fet amb l'ensemble barroc Divina Mysteria, la mezzosoprano Eulàlia Fantova, el baríton Joan Garcia Gomà i la cantaora Mariola Membrives. 'Free Bach 212' (Audiovisuals de Sarrià) és el quinzè disc de La Fura, que no entraven a l'estudi de gravació des del 2002 amb 'XXX'. "És la primera vegada que hi ha una relació tan intensa entre música barroca, electrònica i flamenc. És el disc que em defineix i explica la meva trajectòria", ha dit aquest dimarts el director artístic de La Fura dels Baus, Miki Espuma, en la presentació de l'àlbum a la sala Jamboree.\n"Hem creat una relació màgica", ha assegurat Espuma sobre la fusió del disc 'Free Bach 212'. Es tracta d'una interpretació lliure de la partitura original de la 'Cantata dels Pagesos' de Johann Sebastian Bach. Per això el títol de l'espectacle, i ara de l'àlbum que ha sortit aquest abril, "no és gens gratuït", avança el codirector del concert-performance, David Cid. "Per mi Bach és el music més perfecte", sentencia, en referència a la "llibertat d'interpretació" que permet la seva cantata. "Escoltes a Bach, ve electrònica i no passa res, torna a flamenc, i se'n torna a Bach", ha explicat Cid sobre els interludis que s'intercalen en les peces.\nLa Fura ha volgut immortalitzar aquesta fusió als estudis de David Casamitjana (Espai Sonor Montoliu), després d'una vintena de funcions els últims tres anys per diverses localitats de Catalunya, Espanya i Europa. A territori europeu, a més de Zagreb (Croàcia) i Viterbo (Itàlia), viatjaran properament a Florència, la ciutat sueca d'Uppsala i Brussel·les.\nPel fundador de La Fura, Miki Espuma, es tracta d'un disc "molt curiós" pel fet de compartir escenari amb un ensemble barroc, una cantant de flamenc o un ballarí com Miguel Ángel Serrano. "És un espectacle molt positiu, molt alegre i optimista, que parla de l'amor, de política i sobretot de cervesa", ha dit el seu ideòleg. I és que anomenant-se 'Miki Espuma', tenia una "assignatura pendent", i per això el concert finalitza amb una festa i molta cervesa.\n"És un llibret de bastanta actualitat. És un poble de la Saxònia que fa un homenatge al recaptador d'impostos, com si ara féssim un homenatge al Montoro i companyia", ha explicat el codirector, David Cid. Aleshores "ironitzaven, li feien la pilota i al final se'l carreguen". Tot, doncs, acaba amb celebració i cervesa.\nEl director musical Pavel Amilcar, qui toca també el violí a l'ensemble Divina Mysteria, destaca la barreja d'estils que es permetia Bach en l'obertura de la cantata. "Si ell barrejava elements distants, nosaltres ho hem traslladat a aquest discurs contemporani amb l'electrònica i la intenció flamenca", ha explicat Amilcar.\nUna de les solistes, la mezzosprano Eulàlia Fantova, ha confessat que, "com a puritana de Bach", primer es va "espantar". "Però després ha estat un dels projectes amb més aprenentatge que he fet. Si tothom fusiona respectant l'espai de l'altre, acaba passant això", ha celebrat la cantant.


Societat Lingüística: Apagada informativa: RTVV\n29/11/2013 Imatge final d'RTVV. El periodista Genar Martí\nenvoltat de policies en la sala de control central.\nLa setmana passada parlava del mite del bilingüisme, la defensa del qual amaga sovint les desigualtats inicials entre la llengua A i B. Una desigualtat clamorosa és que a hores d’ara ja fa mig any que els valencians no disposem de televisió en la llengua pròpia. La Generalitat s’ha carregat l’ecosistema comunicatiu valencià. És el panorama desolador que ens deixen, després de 21 anys –poca broma!– de governs populars.\nVoldria cridar l’atenció sobre la magnitud de la desfeta. D’una banda, ens han usurpat el dret reconegut en l’Estatut a disposar d’una televisió pública i en valencià. De l’altra, ens han condemnat a l’ostracisme i al silenci més absoluts. En vista a les pròximes eleccions europees ho constatarem. La societat valenciana no podrà informar-se en directe, a través dels seus televisors, dels resultats electorals des d’un punt de vista valencià. Llevat potser d’alguna televisió local, no hi haurà imatges. Difícilment escoltarem les valoracions dels líders polítics valencians. No posarem cara als «guanyadors» ni als «perdedors». No tindrem un debat postelectoral en clau valenciana que puga arribar a totes les llars.\nA més, de cara a les eleccions valencianes continuarà l’apagada informativa. Recorde el desplegament que feia Canal 9 les nits electorals, amb connexions en directe a les seus dels partits polítics on se sentien discursos de tota mena. Recorde, també, el «debat» electoral en què els partits de l’oposició denunciaven la manipulació de la cadena pública. Ara, els nostres televisors no parlaran en valencià de política. I tan greu com això, les imatges d’un probable canvi polític al País Valencià seran pràcticament inexistents, de manera que aquest moment històric no formarà part de l’hemeroteca audiovisual valenciana. Una hemeroteca, per cert, irreemplaçable que ens ha mostrat la història en la llengua d’Ausiàs March i en clau valenciana, del País Valencià estant. Tornarem, doncs, als temps de la pantalla en negre. Si no ho evitem.


Declaren bé cultural el so de les campanes de Banyoles per protegir-lo de les queixes | Sostenible\nFa uns mesos, les queixes d'un veí van fer silenciar les campanes de les esglésies de Banyoles. Els veïns del municipi es van manifestar davant l'Església de Santa Maria dels Turers per tornar a sentir cada nit amb la mateixa intensitat el so del toc de les campanes.\nEn el ple d'aquest dimarts, s'han declarat bé cultural el so i els tocs de les campanes del municipi de Banyoles per la seva consideració de bé patrimonial immaterial. L'Ajuntament vol blindar així el so de totes les campanes del municipi.\nS’aprova per unanimitat la declaració com a Bé Cultural d’Interès Local dels sons i tocs de campanes del municipi #Banyoles #plebanyoles pic.twitter.com/qNiwjCEqE7\n— Ajuntament Banyoles (@AjBanyoles) October 26, 2021\nLa queixa d'un veí -propietari d'uns pisos turístics- pel soroll de les campanes va fer que deixessin de sonar. Aquesta decisió va provocar la mobilització dels ciutadans en contra d'aquest canvi i ara han aconseguit que es declari bé cultural.\nAl ple de l'Ajuntament, que s'ha celebrat aquest vespre, ha aprovat protegir els sons i els tocs que es fan tant per motius religiosos com per marcar les hores i altres usos civils.\nLa protecció de 18 campanes\nLa declaració recull un inventari de les 18 campanes que hi ha al municipi repartides en deu esglésies i capelles. La declaració de les campanes com a Bé Cultural d'Interès Local (BCIL) és la solució que l'Ajuntament ha trobat per evitar les polèmiques sobre el so dels tocs de nit.\nPer a municipis com Banyoles, el so de les campanes és important pels avisos. A través del repic de campanes, els temples poden avisar de rituals religiosos (casaments, enterraments o per la litúrgia) o poden tenir usos civils (els tocs de les hores, alertar de foc, convocar el poble, entre altres).


Con Ocho Basta a la Serra de Sant Joan | Escalatroncs: Ressenyes d'escalada\n5 novembre 2010\tin ****, 6a, Alt Urgell, Calcaria, Semi-equipada, Serra de St. Joan\nCon Ocho Basta a la Serra de Sant Joan\tElegant via, situada a l’extrem oriental de la Serra de Sant Joan, just sobre el nucli de Montanissell, amb una primera tirada prou intensa i obligada i un segon llarg amb roca de la bona de veritat. El nom fa referència a les cintes que calen per repetir-la, no obstant, nosaltres ho amanim amb un joc de friends per reforçar algun tram aquí i allà. En definitiva, una tria interessant, mantinguda, amb bona roca i que se’ns fa curta.\nMaterial: Joc de friends per completar l’equipament. Alguna baga pot anar bé per substituir algun pont de roca.\nSortim d’Organyà direcció Montanissell. Tot just entrant al nucli prenem la primera pista a mà dreta. La seguim fins arribar a un revolt on deixem el vehicle. Seguim a peu per un corriol evident i a l’alçada d’un sostre característic grimpem fins enfilar-nos a una mena de sòcol. Seguim uns metres cap a l’oest fins al peu de via.\nL1 molt bo!!\nLa primera tirada evoluciona per una placa fissurada, mantinguda, d’escalada franca i excursions entre assegurances. El pas clau el trobem entre la tercera expansió i un clau: haurem d’anar una mica cap a la dreta, aprofitant una fissura, per arribar fins una bona presa i després obliquar cap a l’esquerra fins al clau, la seqüència és bonica i segueix la lògica al peu de la lletra. La reunió la farem a una còmoda lleixa aprofitant un pont de roca i un parabolt. 4 parabolts i un clau, 35 metres.\nL’Enric encarant el desplomet del L2\nAquesta segona tirada té sens dubte el millor tram de tota la via: un desplomet amb unes gandes tremendes!! Abans d’arribar-hi però, haurem de superar una bonica placa que ens demanarà una mica d’adherència i col·locació abans d’arribar al festival del desplom. Un cop superat ens queden uns metres senzills fins la reunió, que novament muntarem d’una expansió i un pont de roca. 3 parabolts i 2 claus, 30 metres.\nLa tercera tirada s’ha redreçat, cercant les parts que més tiren. No obstant, després de fer la variant d’entrada seguim per l’itinerari original, que segueix la lògica d’una fissura diagonal i busca el terreny més fàcil per sortir a la feixa. Un cop en aquesta anirem cap a l’est fins trobar un bloc on hi trobarem la reunió. 2 parabolts (si fem la variant de sortida trobarem un parell d’expansions més), 45 metres.\nLa darrera tirada s’enfila per una mena de canal diedre, fàcil d’escalar i on trobarem algun pont de roca llaçat.\nAquest tram ens mena a una placa tombada que ens deixa davant de l’última dificultat de la via: superar un petit tram desplomat amb bona presa, on la decisió és la única cosa que necessitem. Superat el pas ens queden uns metres més amables però força elegants fins atènyer la darrera reunió. 2 parabolts i un clau superlatiu, 30 metres.\nFem un ràpel de trenta i pocs metres fins la feixa. Un cop a la feixa descendim cap a l’oest fins que arribem a la pista on hem deixat el vehicle.\nEscalada força variada: plaques, fissures, desploms, adherència, diedre… I això que només té 140 metres!\nDesplom del segon llarg guapíssim, amb roca de primera categoria.\nEscalada obligada, però mai exposada.\nEsperó de Montanissell\n13 responses to “Con Ocho Basta a la Serra de Sant Joan”\tMingo says :\n5 novembre 2010 a les 10:34\tEstic amb tu es fa curta. Quan la vaig fer vaig tenir la sort de fer-la tota de primer i vaig disfrutar moltissim. El lloc li dona un plus a aquesta preciosa escalada.\n5 novembre 2010 a les 11:26\tEl lloc és molt xulo i tranquil, i més quan arribes a dalt i veus el Pedra i el Port del Comte, que per cert, ja estaven ben emblanquinats!!\n5 novembre 2010 a les 19:11\tbonica via! apreta sobretot al primer llarg i tot seguit a disfruitar! teniu raó en que es fa curta! caldrà buscar més opcions per aquesta paret!\n6 novembre 2010 a les 20:17\tHehehe! El primer llarg apreta però és molt guapu. Sí que et quedes amb ganes de fer més coses, però tot el que he vist sí que ho he trobat apretat!! :P\nmiquel blanco says :\n6 novembre 2010 a les 22:58\tNo sé d’on ha tret la penya això de les vuit cintes. Flipu amb la imaginació del personal. Ja sé que és una xorrada però con ocho basta, nom tret d’una sèrie bastant vella, feia referència a la quantitat de vies que hi havia a la serra quan es va obrir. Ara hi ha més de quaranta! En fin culturilla cutresalchichera de la comarca. Jo crec que amb tres cintes ja n’hi ha suficient…\nSi us va agradar la via i el raconet no us heu de perdre la Racons d’Il·lusions, més exigent i força més bonica.\n8 novembre 2010 a les 2:14\tI no és bonic que la gent deixi volar la imaginació??\nEnhorabona per la via, la vam gaudir força i gràcies per la recomanació, però em sembla que encara hem de menjar moltes sopes abans d’apropar-nos-hi!!\n7 novembre 2010 a les 0:01\tAquesta la ting mirada ja fa temps i amb el vostre post, encara hem feu venir més ganes de fer-la enhorabona per la via.\n8 novembre 2010 a les 2:15\tSi hi vas segur que no et deixa indiferent!\n7 novembre 2010 a les 23:35\tA Montanisell no hi he escalat encara, se m’acumula la feina!\nbona la precisió del bou M Blanco! però no li feu cas amb el nombre de cintes, a ell no ni fan falta, les fa en solo!!\n8 novembre 2010 a les 2:16\tEpa Jaume! Sempre està bé que és puntualitzin les coses. Ara, jo només amb tres cintes segur que no hi torno ;)\n8 novembre 2010 a les 23:27\tCasualment hi vam anar aquest dissabte, i tens tota la raó: una meravella que es fa curta! Ara, el pas que em va costar més, va ser el de després del primer parabolt, on si rellisques, et pots fotre una bona castanya i arribar a tocar el terra!\n9 novembre 2010 a les 1:31\tAixò va ser perquè et va agafar en fred, que el pas no és difícil i tens un bon repòs a sobre de la primera xapa per acabar d’estudiar bé el moviment :)\nJo on vaig vibrar va ser abans d’arribar al clau, perquè no el veus i vaig confiar en que la lògica em portava cap a la dreta i anaven sortint les preses i després cap a l’esquerra que pilles una ganda de primera i ja xapes…Ufff!! Per mi el millor llarg el primer i la millor roca al segon.\nEsperó de Montanissell a la Serra de Sant Joan « Escalatroncs: Ressenyes d'escalada -


LLEVANT ENSEMBLE. Música, llibres, poesia...: de febrer 2013\nAls joves compositors\nDes dels principis del Llevant Ensemble sempre hem intentat incorporar als nostres programes composicions d'autors locals, especialment autors joves. Sabedors de les dificultats que suposa sovint que la música d'un compositor novell siga interpretada, aquestos han tingut un espai als nostres concerts.\nL'actual situació econòmica és un handicap, en ocasions insalvable, per als compositors. La reducció dramàtica del nombre de concerts arreu del País, el desbastellament del ja feble entramat d'ensembles professionals locals, la desaparició de premis i beques, etc., obliguen a guardar les noves composicions i esperar temps millors per poder estrenar-les.\nDes del Llevant Ensemble, conscients de la situació, volem fer una crida a tots aquells compositors locals, especialment els joves. Si teniu algun projecte o alguna composició que s'ajusta a les nostres característiques com a grup, no dubteu en posar-vos en contacte amb nosaltres. No sempre és fàcil encabir una composició en un programa, i més quan aquestos són "temàtics", però sempre hi ha alguna ocasió per fer-li lloc.\nEn els darrers temps, no cal explicar perquè! hem reduït els nostres concerts a la formació bàsica nostra, el quintet de vent. Però, temps era temps quan els mercats no ens dictaven el que havíem de fer, conformàvem programes amb catorze o quinze músics, no necessàriament tots d'instruments de vent. Llavors, no penseu que només ens interessen els quintets.\nCom a mostra, pengem un vídeo amb música de David Cuevas, concretament de Miniaturas. L'enregistrament el férem farà uns sis o set anys.\nLa Valldigna i els seus músics\nA la Valldigna ens vanagloriem de tenir entre els veïns molts músics, tant amateurs com fent-ne ofici. L'altre dia, fèiem un comentari a les xarxes socials sobre l'escassa atenció, tant dels mitjans de comunicació locals com de les institucions, que havia rebut el concert que férem a Tavernes. Situació que contrasta amb els mitjans comarcals, que pràcticament tots es fan ressò de les nostres activitats quan els enviem informació de les nostres activitats. Aquest tracte no és un fet puntual per aquest concert ni amb nosaltres.\nPodem donar dos detalls, a veure vostès que opinen:\nVisitar per set vegades a un responsable cultural, la primera visita sense cita prèvia i les posteriors totes amb cita concertada directament, i no rebre'ns. Si algú li ve al cap la paraula humiliació...\nEnviar correus electrònics a institucions, emails publicitats a les webs per a què tot aquell qui vulga posar-se en contacte ho puga fer, i no rebre resposta.\nAra parlem del col·lectiu de músics, dels qui en fem ofici. Som per nombre i èxit el col·lectiu professional més important de la Valldigna. Què exagerem?! gens ni mica. Els músics de la Valldigna hem tocat i toquem en pràcticament totes les orquestres professionals de l'estat. A més, hem estat presents a la Filharmònica de Nova York, al Concertgebouw d'Amsterdam, a la Gewandhaus de Leipzig, a l'Orquestra de la Ràdio Bàvara, a la Staatskapelle de Dresde, a l'Orquestra Mahler, a l'Orquestra de Cambra Europea, la Jove Orquestra de la Comunitat Europea, a la Filharmònica des Schleswig-Holstein, i més i més. Qualsevol amant de la música clàssica sap que aquestes orquestre són la Champions liegue. És com si els futbolistes de la Valldigna jugaren al Barça, al Madrid, al Chelsea, al Bayern de Munich, al Manchester, al Liverpool, al València, etc. Comparat amb el futbol potser sí impressiona als neòfits. Comparem-ho amb altres col·lectius: cinetífics i humanistes a Harvard, a Yale, a la Sorbone, Columbia, Oxford, Cambridge, etc. Comparant-ho així potser la perspectiva canvia.\nNo hem de caure amb l'arrogància, però sí sentir-nos orgullosos com a col·lectiu d'allò que hem aconseguit, i reclamar a les institucions locals un tracte diferent, no deferent, però almenys que no siga humiliant.\nEtiquetes de comentaris: llevant ensemble, Valldigna\nLlevant Ensemble interpreta Raíces de Miquel Asins Arbó\nPengem aquests vídeos amb uns enregistraments que vàrem fer fa anys de Raíces, composició per a quintet de vent del català, però afincat des de molt jove a València, Miquel Asins Arbó.\nAquesta música l'hem interpretada infinitat de vegades, durant anys ha estat en els programes que confeccionàvem. La raó? era i és una de les composicions que el públic assistents als nostres concerts més els agrada.\nAmb aquesta entrada volem retre homenatge Asins Arbó, un compositor que no mereix que l'arraconem en les obagues del passat. Ben al contrari, la seua música simfònica, de cambra i per a pel·lícules mereix reconeixement.\nBé, un darrer vídeo amb la banda sonora de la pel·lícula Plácido, de García Berlanga. Una melodia senzilla amb una exquisida orquestració. No us recorda a Te per a dos de Shostakovich?\nEtiquetes de comentaris: llevant ensemble, Miquels Asins Arbó\nPròxima parada: Tavernes\nEl proper divendres el Llevant Ensemble estarà a Tavernes. Concretament a les 19'30h a l'auditori de la Unió Musical.\nSembla una paradoxa, però en aquest País les coses van així. La majoria dels "llevantiscs" som i vivim a la Valldigna, i mira per on, és possiblement on menys hem actuat. De fet, només ho hem fet en una ocasió, concretament a Tavernes, ja fa anys, un dissabte per la vesprada que retransmetien un València-Barça, podeu imaginar l'aforament.\nPerò sembla que les coses van canviant, al menys a Tavernes. Aquest divendres estarem al "matadero" interpretant música de Dubois, Françaix, Auric i Rota. Òbviament ens fa molta il·lusió tocar a casa, a qui no?\nA més, per a la propera primavera estarem altra vegada per Tavernes amb la música de Frank Zappa. En aquesta ocasió l'organització del concert corre a càrrec de l'Ajuntament.\nUna reflexió. A la Valldigna ens vanagloriem de la gran quantitat de músics que hi han, professionals i amateurs, i podem fer-ho! Però al marge dels concerts de les bandes i les corals amateurs, quants concerts de música clàssica de grups professionals s'han fet en els darrers dos o tres anys? Sense tenir en compte aquest gran fracàs econòmic, de públic i d'organització que és el festival de música que organitza a l'estiu la fundació Jaume II, amb els dits d'una mà ens sobra per a comptar.\nAmarcord interpertat pel Llevant Ensemble\nAixí comencen els nostres concerts dedicats a la música de Nino Rota, amb el tema principal d'Amarcord. És una peça breu, senzilla, serena, que flueix sense entrebancs ni estridències.\nHem registrat els dos darrers concerts. Aquest vídeo correspon al concert del darrer 10 de febrer a l'ermita de Sant Antoni de Gandia. Anirem afegint més vídeos d'aquests dos concerts.\nEtiquetes de comentaris: llevant ensemble, Nino Rota\nAçò també és Frank Zappa\nDurant les properes setmanes, a més de treballar amb els concerts que tenim, comencem a enllestir el nostre projecte de primavera: un concert amb música de Frank Zappa. La majoria coneix a Zappa per la seua música rock, una música sofisticada, complexa, de textos irreverents, irònics. També es coneix la persona: pacifista, crític àcid de la classe política americana -de la famosa hipocresia de les classes acomodades- defensor de les minories, lluitador pels drets humans, etc. Altres aspectes de la personalitat de Zappa són menys conegudes, ja anirem parlant-ne.\nPerò Zappa, segons ell mateix i també pel seu fill Dweezil, era un músic de música clàssica que tenia una banda de rock. Per tant, la seua producció "clàssica" era per a ell una part essencial de la seua producció. Però la seu activitat com a músic de rock eclipsà les altres vessants musicals que conreà. Nosaltres, al programa que hem preparat amb la seua música, també incloem -no podia ser d'altra forma pel tipus de música que fem- composicions clàssiques. Com en la música Rock, aquestes músiques són extraordinàries.\nEn els darrers temps grans orquestres i intèrprets dediquen part de la seua activitat a Zappa, entre ells el tot poderós Pierre Boulez.\nInserim aquest vídeo de Naval Aviation in Art? interpretat per l'Ensemble Intercontemporain dirigit per Boulez.Valga com a mostra de l'immens talent i intel·ligència d'aquest home senzillament genial.\nParlar de poesia i música\nQue quede clar des d'un principi que cadascú pot dir la seua. En això no hi ha cap problema. Un cop hem deixat això clar, volem fer un pensament.\nLa relació entre música i poesia és un tema clàssic de l'estètica, ens podem retrotraure fins a la Grècia de Plató. Tenim al nostre abast una gran i extraordinària bibliografia de tots els temps sobre aquest tema, per altra banda apassionant.\nLa contemporaneïtat no és aliena, i al recer dels treballs sobre estètica, semiòtica, retòrica, etc., s'ha publicat treballs excelsos. En castellà reduïm molt allò publicat, tant en treballs originals com en traduccions; i en valencià, ... millor ho deixem estar.\nVivim en un món on la cultura cada vegada sembla tractar-se de forma més banal. Darrerament, estrelles de rock que la frescor de la joventut se'ls ha fugit, i no troben espai, s'han endinsat en el terreny de l'especulació. Dos exemples, Santiago Auserón (Radio Futura) i Loquillo. No hi ha cap problema al respecte. Però deuen les universitats, les revistes i programes de televisió "culturals", fer-se ressò de treballs o arguments tan dèbils com els que exposen? Més encara, deuen les universitats o altres institucions organitzar actes, amb tota l'artilleria propagandística, mentre té especialistes de prestigi a casa als quals no se'ls fa ni cas? No poden canviar el format d'acte hagiogràfic per un debat obert entre especialistes on aquests músics també participen?\nEl problema, òbviament, no rau en l'àmbit musical des d'on provenen, això és una ximpleria com un cabàs. El problema és que l'especulació estètica i musicològica que intenten desenvolupar necessita d'una preparació acadèmica que o no tenen, o no tenen suficientment. Probablement, com amb la música els va anar bé així...\nLoquillo a la Beneficència de València\nSantiago Auserón a la Universitat de València\nMira que ens ho passàrem bé el divendres al Raval (fotos i uns pensaments)\nMira que ens ho passàrem bé el darrer divendres al Teatre del Raval! La música de Nino Rota és molt interessant de treballar durant els assajos, molt agradable d'interpretar en concert, i certament és una música que agrada al públic. Tant se val siga música per a pel·lícules que música composta expressament per a interpretar-se en concert.\nVolem assenyalar dues coses:\nTenim una parròquia fidel i entusiasta, i res hi ha que ens ompla més! En uns temps difícils per a la música clàssica constatem que creix el nostre públic fidel. Molts dels qui venen un cop repeteixen als següents, fet que ens encoratja a seguir treballant en la línia que portem i seguir innovant.\nNo és fàcil trencar costums i usos, però a poc a poc als concerts al Raval anem trencant junt al públic la litúrgia tradicional dels concerts de música clàssica. Res hi ha escrit que entre el públic i els intèrprets no puga haver comunicació durant els concerts; res hi ha escrit que s'haja de censurar la espontaneïtat.\ninterpretant La Strada\nInterpretat la Petita Ofrena Musical\nInterpretant 8 i 1/2\nFinalment una foto que ens va fer una espectadora saludant al final del concert.\nNotes al programa sobre Nino Rota (Hui al Teatre del Raval-Gandia)\nEtiquetes de comentaris: llevant ensemble, Nino Rota, Teatre del Raval\nLlevant Ensemble interpreta Raíces de Miquel Asins...\nMira que ens ho passàrem bé el divendres al Raval ...\nNotes al programa sobre Nino Rota (Hui al Teatre d...


Estás aquí: Portada / Destaquem / Discurs del papa Francesc als dirigents europeus amb motiu del 60è aniversari del Tractat de Roma\nImportant discurs del papa Francesc als mandataris Europeus on els recorda la importància de la fidelitat a l’esperit fundacional en uns moments de greu crisi. El Papa els recorda que pels Pares Fundadors, “Europa no és un conjunt de normes a complir, o un manual de protocols i procediments a seguir. És una vida, una manera de concebre l’home a partir de la seva dignitat transcendent i inalienable i no sols com un conjunt de drets que cal defensar o de pretensions a reclamar” El discurs del Papa és, com acostuma a ser ell, directe i sense cap concessió al llenguatge diplomàtic, així, en un altre moment del seu discurs, recorda als dirigents presents que “Europa troba de nou l’esperança sempre que posa l’home en el centre i en el cor de les institucions. Considero que això implica una escola atenta i confiada de les instàncies que provenen tan dels individus com de la societat i dels pobles que composen la Unió”\nVal la pena llegir el discurs complet.\nDiscurs del papa Francesc als dirigents europeus en la commemoració del 60è aniversari del Tractat de Roma\nLa xarxa europea ENRE - Església en Llibertat fa una crida amb motiu del 60è aniversari del Tractat de Roma\nSomnio una Europa... Emotiu i dur discurs del papa Francesc amb motiu de rebre el premi Carlemany.


fragments – Encontrando la belleza y la creatividad en cada momento\nEl mocador vermell\n– I què me’n diu d’aquest nen amb aquesta cara tan dolça?– No els hi recomano, és mut o tonto. La qüestió és que no parla i no sembla que tingui gaires ganes de sortir-se’n.– Si vostè ho diu…- Mentre s’allunyava, la dona girà la cara i clavà els ulls en els d’en Peter, que … Continúa leyendo El mocador vermell\nPublicado el 26 octubre, 2008 17 septiembre, 2016\nLa ciutat dorm de bon matí i jo ja fa estona que trafico. Un cafè ben calent, unes notes a la llibreta mentre observo com les plantes de la terrassa es mouen per un vent que promet ser gèlid. La gata arrossega el seu llarg cos per les meves cames i miola. L’hi obro la … Continúa leyendo Un diumenge de tardor\nHo recordo com si fós ara.– Has vist que bonic?– El què?– Allò que hi ha darrera la porta.– Què hi ha Meri? No he vist res.– Hi ha muntanyes i molts camps…Vés-hi. Vés i mira-ho.– Hi ha mar?– No, hi ha molts rius. I molta, molta llum. Quan marxeu mireu-ho. M’agrada més… No et … Continúa leyendo Meritxell


Katoen Natie creix a La Canonja - Expert\nPublicat a 27/07/2020 27/07/2020 per Antoni Blanquez Aragonés\nKatoen Natie creix a La Canonja\nLa multinacional belga de la logística estrena aquest mes una ampliació amb 60 sitges i 25.000 nous metres quadrats de magatzem en el seu centre de polígon Entrevies\nA finals d’aquest mes de juliol, Katoen Natie tindrà a ple rendiment l’ampliació que acaba de dur a terme en el seu centre de treball del polígon industrial Entrevies, a cavall entre els termes municipals de Tarragona i la Canonja, i situat en el seu cas en aquest últim municipi.\nDesprés d’una inversió sostinguda d’uns 40 milions d’euros al llarg dels últims dos anys, les instal·lacions a la Canonja d’aquesta multinacional familiar belga de la logística sumaran 14,5 hectàrees de superfície (amb l’adquisició el gener passat de 6,5 hectàrees de terreny a Ercros, contigües a les 8 hectàrees que ja tenia des de l’any 2008), 38.000 metres quadrats de magatzem (dels quals 25.000 metres quadrats formen part d’aquesta recent ampliació) i 150 sitges d’emmagatzematge (60 d’ells aixecats en els dos últims anys).\nAmb seu social al polígon industrial de Constantí -on compta amb unes instal·lacions de 13 hectàrees amb 69.000 metres quadrats de magatzems construïts i 150 sitges d’emmagatzematge-, Katoen Natie Ibèrica ha apostat pel polígon Entrevies en els seus plans d’expansió a la Península Ibèrica .\nEsgotada la seva capacitat de creixement a Constantí (on va començar les seves activitats l’any 1999), Entrevies va ser el seu següent pas en la consolidació de les inversions d’aquesta multinacional belga a Espanya.\n“Abans d’implantar-nos a una zona -explica Geert Van Kerckhove, director general de Katoen Natie Ibèrica- fem una anàlisi estratègica. Del Camp de Tarragona ens va semblar un lloc perfecte per desenvolupar les nostres activitats. Penso que l’elecció que vam fer ha estat un encert, i això es demostra veient que seguim apostant per aquesta zona, amb noves inversions. Quan vam decidir apostar per una zona, vam decidir créixer aquí i apostar per crear sinergies amb els clients”.\nTot en propietat\nA diferència d’altres operadors logístics, aquesta multinacional de capital familiar amb seu a Anvers (Bèlgica) ni lloga espais ni subcontracta empleats. Els seus més de 13.000 treballadors formen part de la seva plantilla i els seus més de 180 plataformes logístiques, amb 5 milions de metres quadrats de magatzem i 3.300 sitges repartides per 35 països, són en propietat.\nLes seves instal·lacions a Constantí i la Canonja no són una excepció en aquesta empresa que acaba de celebrar el 160 aniversari de la seva fundació a Anvers, quan va arrencar la seva activitat amb el moviment portuari de cotó que li va donar nom (en neerlandès, Katoen significa ‘cotó’ , mentre que Natie, que significa ‘nació’, és usat en l’argot portuari d’Anvers com a sinònim d’estibador o operador especialitzat).\n• Constantí: Katoen Natie Iberica va fixar la seva seu al polígon industrial de Constantí l’any 1999, on va arribar per acompanyar a un dels seus clients de béns de consum (que ja treballava amb ells a França i Bèlgica) en la seva entrada al mercat espanyol. Allà van adquirir 13 hectàrees de terreny, en les que avui disposen de 69.000 metres quadrats construïts de magatzems i 150 sitges d’emmagatzematge, a més de línies d’ensacat, màquines paletitzadores, estacions de neteja de camions i altres infraestructures especialitzades.\n• Entrevies: Després d’arribar a el màxim de la seva capacitat de creixement a Constantí l’any 2008, Katoen Natie Iberica va adquirir 8 hectàrees de terreny al polígon industrial Entrevies -en el seu cas en el terme municipal de la Canonja-, on després d’adquirir recentment altres 6,5 hectàrees ha centrat tots els seus plans d’expansió. Avui compta amb 38.000 metres quadrats de magatzem i 150 sitges, a més d’instal·lacions per ensacat, neteja i paletització equiparables a les de Constantí. La seva pròxima meta en Entrevies és construir altres 35.000 metres quadrats de magatzem.\nEl més de segle i mig transcorregut des de la seva fundació en els molls del port d’Anvers l’han portat a un creixement i diversificació de les seves línies de negoci, fins a esdevenir un operador logístic de solucions a mida, amb vuit unitats de negoci diferents i una facturació agregada de 1,2 bilions d’euros.\nEn el cas de les instal·lacions de Camp de Tarragona, on en conjunt treballen 115 persones (unes 80 a Constantí i altres 35 en Entrevies), les tres àrees de negoci en les que avui presten servei són béns de consum, alimentació i petroquímica.\nA Constantí -on van arribar en l’any 1999 per donar servei a una multinacional francesa del retail de bricolatge en el seu desembarcament a Espanya, i que ja era un client sòlid a França i Bèlgica-, els béns de consum ocupen avui un terç de les seves instal·lacions . Després d’aquest primer client s’han anat incorporant altres grans multinacionals del retail, però també nadius digitals en el comerç en línia.\nEn aquesta última àrea de la logística, Geert Van Kerckhove destaca que «durant el confinament, el volum de treball de béns de consum per a comerç electrònic es va multiplicar per cent», la qual cosa els va portar a haver de contractar unes 40 persones per donar servei a aquesta punta de treball derivada de l’e-commerce.\nDe fet, les bones perspectives d’aquest sector per a la logística i l’increment sostingut de la demanda de serveis com els que ofereix Katoen Natie en aquest segment de mercat estan portant a aquesta empresa a especialitzar Constantí en béns de consum i alimentació, per anar movent de mica en mica les operacions petroquímiques cap Entrevies a mesura que guanyen capacitat d’emmagatzematge en aquest centre de treball.\nLa multinacional familiar belga preveu seguir incrementant plantilla en un 10% a l’any\nAl costat dels béns de consum, un altre terç de la capacitat d’emmagatzematge de Constantí està avui ocupat per l’alimentació, on l’emmagatzematge de cacau per a fabricants de xocolata, que van començar l’any passat, ha guanyat pes en les sitges d’aquesta empresa. Els productes d’especialitat de la indústria petroquímica (en essència, polímers en gransa procedents del pol petroquímic de Tarragona) ocupen un altre terç de les instal·lacions de Constantí.\nEn el cas de Entrevies, però, aquests polímers de la indústria petroquímica suposen avui el cent per cent de l’activitat. La previsió és seguir creixent en aquesta àrea de negoci, dedicant aquestes instal·lacions a això.\n“La raó d’invertir en Entrevies -reconeix Van Kerckhove- no és tant pel creixement del mercat del plàstic, sinó pel de el comerç electrònic”. És a dir, créixer en Entrevies amb productes petroquímics (dels quals cap ADR o d’alt risc), per alliberar espai a Constantí per al comerç electrònic. Ja tenen llicència d’obres “per seguir creixent en Entrevies, on a cinc anys esperem tenir 35.000 metres quadrats més de magatzem construïts, amb previsió de contractar cada any entre un 5% i un 10% més de plantilla”. Font:diaridetarragona\nEntrada prèviaAnterior Espanya fa un pas més per albergar el projecte de fusió nuclear europeu IFMIF-DONES\nEntrada següentSegüent El Govern aprova un Reial decret llei amb mesures per impulsar les energies renovables i afavorir la reactivació econòmica\nL’aire condicionat de butxaca: Sony inventa un aparell potencialment revolucionari 12/08/2020\nAntoni Blanquez Aragonés (344)\nLa planta de transferència d’envasos de l’Aldea comença a funcionar en període de proves


Comprar Vi L'Altre negre 75 cl | Carviresa\nL'Altre Negre 75 cl\nVi L'Altre negre 75 cl\nVi L'Altre negre 75 cl. D.O. Costers del Segre\nLaltre és un vi negre de la D.O. Costers del Segre elaborat pel celler Lagravera. Aquest vi és un cupatge de les varietats Monastrell(85%) i Garnatxa Negra (15%).\nEl raïm utilitzat per Laltre procedeix de catorze parcel·les diferents pertanyents a la propietat. Els ceps formen en doble cordó Royat, mantenint dues altures per facilitar una millor exposició solar dels raïms, així com per evitar humitats i possibles fongs. Els grans es veremen manualment en caixes de vuit quilos i es dipositen en cambres frigorífiques amb temperatura controlada de 6º.\nUn cop al celler, el raïm torna a ser seleccionat -com ja va ser-ho al camp, abans de la collita- de forma primer automàtica i després manual en taula. Els raïms passen posteriorment per una fase de maceració fermentativa en fred que es prolonga cinc dies -durant els quals s'efectuen remenats manuals-. Les diferents varietats de les que neix Laltre fermenten per separat entre els 22º i els 24º: durant aquesta fase es duen a terme dos remuntats diaris. La maceració total, que representa l'últim pas de la vinificació, dura entre 15 i 20 dies.\nLaltre reposa durant tres mesos en bótes de roure francès de torrat mitjà seleccionades abans de ser embotellat i comercialitzat.\nVarietat Monastrell, Garnacha Negra\nMaridatge Peix blau, Carns vermelles a la graella, Arrossos de carn, Ous, Formatges semicurats, Graellada de verdures, Embutits\nVista Vermell cirera amb tonalitats violàcies.\nNas Notes de fruita vermella al costat de records especials i de pebre.\nBoca Fresc i sedós, d'excel·lents tanins. Equilibrat, ampli, rodó i llaminer.