El conseller d'Interior, Jordi Jané, presideix la reunió del Gabinet de Coordinació Antiterrorista\nquery_builder 29 març 2017 13:46\nHa anunciat que demà dijous els Mossos d'Esquadra participaran a Madrid en la reunió de valoració del risc d'amenaça terrorista\n• El titular d’Interior ha felicitat als Mossos d’Esquadra per la detenció de dues persones a Roda de Ter que presumptament promovien la captació de persones amb consignes gihadistes\nEl conseller d’Interior, Jordi Jané, ha presidit la reunió del Gabinet de Coordinació Antiterrorista que avui s’ha celebrat al Departament d’Interior. Jané ha repassat la situació a Catalunya pel que fa a l’amenaça terrorista després de l’últim atemptat de Londres i també arran de les últimes detencions realitzades pels Mossos d’Esquadra a Roda de Ter.\nLa reunió ha durat dues hores i s’ha fet balanç dels diferents dispositius preventius realitzats pels Mossos d’Esquadra inclosos en el Pla Operatiu Específic Antiterrorista (POEA) els darrers mesos.\nEn el darrer any, des del març del 2016 al febrer del 2017, els Mossos d’Esquadra han dedicat un 32% del patrullatge preventiu a tot Catalunya a tasques del pla antiterrorista, un percentatge que augmenta significativament a la Regió Metropolitana Sud, situant-se en un 42%, tenint en compte el reforç que va suposar el Mobile World Congres. Recordem que el nivell d’alerta antiterrorista de 4 sobre 5 en el que ens trobem suposa dedicar un mínim del 20% al patrullatge preventiu, quantitat que se supera amb escreix.\nA part de les hores dedicades al Patrullatge preventiu, el conseller també ha posat en valor la inversió que s’està fent en material de protecció per fer front a la nova amenaça terrorista. “Ara estem més preparats” ha assegurat el conseller durant la reunió. El titular d’Interior també ha constatat que cada vegada es produeixen més atacs de terrorisme individual a Europa i això fa que siguin necessaris els projectes de Detecció de Radicalització Islamista, els anomenats PRODERAI.\nPrecisament gràcies a la tasca d’aquest Pla amb les policies locals es va poder detectar i detenir a dues persones que presumptament utilitzaven les xarxes socials per incitar a cometre actes terroristes i promovien la captació de persones amb consignes gihadistes. Precisament aquests dos detinguts es troben en presó preventiva i tota la informació i material que se’ls va intervenir està a disposició de l’Audiència Nacional.\nEl conseller d’Interior també ha explicat que demà un equip de la Comissaria General d’Informació del Cos de Mossos d’Esquadra participarà en la reunió de valoració del risc d’amenaça terrorista que se celebrarà a Madrid i ha aprofitat per remarcar que existeix una comunicació directe amb el Ministeri de l’Interior en aquests temes, que han de permetre la reunió de la Junta de Seguretat el més aviat possible. La Junta que no se celebra des del 2009, ha de permetre entre d’altres la integració dels Mossos d’Esquadra al CITCO (Centre d’Intel·ligència Contra el Terrorisme i Crim Organitzat).\nHi ha imatges disponibles al servidor FTP dels Mossos d’Esquadra (http://sftpinterior.gencat.cat)


Ecoemprenedors: la llavor d’un sector en creixement\nL’auge del sector ecològic obre un nou nínxol de mercat, on Catalunya lidera la creació de nous negocis a l’àmbit a l’Estat espanyol\nper Aida Corón Barcelona. 15 de maig de 2019 05:30\nCatalunya lidera la creació d'empreses del sector ecològic\nL'Estat espanyol és líder a la Unió Europea en producció ecològica. Té més de dos milions d’hectàrees dedicades al conreu de fruites i verdures amb aquest segell, el 14% de la regió. Això s’explica al potencial pel que fa en sòl disponible i climatologia que té el sud del país, mentre que al nord, com passa a Catalunya, l’activitat comercial i de distribució és la que dóna vida al sector de la venda de productes orgànics. I és que l’àmbit ha multiplicat per nou els seus ingressos en l’última dècada. Un context que no ha passat per alt els emprenedors, on han vist en el segment dels transformats un nínxol en plena eclosió. L’auge de l’ecoemprenedoria, segons els experts, només acaba de començar i el Principat és l'encarregat de liderar aquest fenomen a l’Estat espanyol.\nEn Niko Hristev va arribar a Catalunya des de Bulgària fa 18 anys. El seu primer contacte amb el sector ecològic va venir a través d’un curs per formar-se com a cuiner a l’Associació Vida Sana, organitzadora de la fira BioCultura. “Amb ells vaig conèixer l’àmbit i vaig aprendre a apreciar-lo, com estan fent cada cop més persones”, comença explicant el seu relat personal.\nViu a Sabadell amb la seva família, per això van buscar per la seva zona on lloc on comprar pa de qualitat. No en van trobar a prop i va començar a fer-ne ell a casa de manera artesana. “N’elaborava per a casa nostra, però també per a familiars. Fins i tot en venia a gent interessada”, recorda sobre com va despertar el cuc de l’emprenedoria, “llavors vaig decidir buscar un obrador que estigués en marxa i em permetés treballar-hi". En va trobar un que li cedia l’espai durant unes hores a la setmana i que s’encarregava de comercialitzar-lo. La prova va ser un èxit i es va llançar de cap, uns mesos després, amb el seu propi local i negoci.\nHristev va iniciar l’activitat al seu propi obrador el 2012, el Pa d’en Niko, i ara ja afirma amb orgull que té el client fidelitzat: “El meu producte és més sa i respectuós amb el medi ambient. Utilitzo ingredients ecològics i això el client ho sap”. Per això l’emprenedor nega que fes el pas només perquè veiés una oportunitat, sinó perquè va veure que “la gent estava disposada a millorar la seva alimentació i a pagar per tenir qualitat”. Fins ara, ha pogut mantenir una venda sostinguda, no ha caigut, però tampoc ha crescut exponencialment. I amb això, diu, està “molt satisfet”.\nUn mercat amb més operadors\nFins ara, Hristev no ha tingut problemes per adquirir matèria primera per a l’obrador. De fet, apunta que l’oferta és tan àmplia que pot escollir entre diverses empreses que treballen un mateix producte. “Opto sempre pel km 0 perquè em permet anar-hi i veure d’on surt i com el tracten. És més car, però sé que fomento la producció local . També m'ajuda a tenir un negoci més sòlid perquè adquireixo un coneixement profund sobre els ingredients que utilitzo i ho puc transmetre al meu client”, explica.\nEn Jordi Rivera comparteix una història força similar a la d’en Niko Hristev. Ell, però, va entrar en el món de l’emprenedoria a través dels gelats ecològics quan a l’Estat espanyol veure aquest producte amb el segell de biològic era gairebé missió impossible. Per això no dubta a felicitar com ha crescut el sector: “Al principi tot era molt difícil. Vaig haver de fer un treball de recerca brutal per trobar consumibles i matèria primera ecològica que fos viable de portar a Barcelona”.\nDistribueix aquest clàssic dolç estiuenc amb les botigues Bodevici. Intenta que els seus ingredients siguin de proximitat, un tret que no és viable amb productes com el sucre de canya, el cacau o el cafè. “La llet i les fruites, en canvi, sí que procuro que siguin un producte local. És la nostra filosofia, no és moda ni per guanyar diners, i cada cop és més fàcil trobar proveïdors”, defensa.\nRivera va obrir Bodevici el 2011 com la primera gelateria ecològica certificada d’Espanya, i ara continuen sent els únics amb aquest distintiu Barcelona. “Va ser una ventura, el tema ecològic fa 8 anys no estava tan de moda”, recorda, “em feia il·lusió i em vaig llançar perquè m’horroritzava veure que els gelats que es venien usaven ingredients insaludables i deshonestos”. D’aleshores ençà, el negoci ha sumat quatre locals més a través del model de franquícia i treballa en el canal Horeca a través del format granel i els restaurants, ara ha de fer el pas a les botigues ecològiques. Enguany és el setè any consecutiu que visita el BioCultura Barcelona, un lloc més per trobar proveïdors i clients i ampliar el negoci.\nMés info: Consum bio: una aposta segura\nEl gelat és un producte que cada cop s’està desestacionalitzant més. Rivera ho ha notat i sap que la demanda continuarà creixent com fins ara i que, en paral·lel, ho farà també la competència: “Ara a l’Estat espanyol hi ha com a mínim quatre o cinc competidors forts. Abans només hi havia tres marques estrangeres potents que dominaven el mercat, ara en som més”. Tot i això, no ho veu com una amenaça, sinó com un element a favor per “difondre i incrementar el consum de productes de qualitat i naturals, aliments reals”.\nEmprendre amb els números estudiats\nPer a Víctor Prats, director de Riera Giersen, la vitalitat del sector ecològic no és tan clara. Es troba al capdavant d’una empresa que va néixer fa més de 30 anys de la mà de la seva mare amb la venda de tes i infusions per al mercat convencional, però des del 2008 és també un operador ecològic.\nLa decisió la va prendre el mateix Prats, qui tenia molt clar que aquesta era “la direcció que estava prenent el sector alimentari”. “Era un tema de tendència de consum i de consciència sobre salut i sostenibilitat, però també de màrqueting i vendes”, reconeix, “vam veure-hi aquí el filó per obrir-nos i fer front a la crisi, el nostre sector ja era massa madur”.\n“El sector ecològic ha crescut ràpidament, sense un augment sostingut, i corre el risc de ser una bombolla. A Espanya el sector està sobrevalorat, les rendes són massa baixes per poder comparar-nos amb el nord."\nEn aquest temps també ha viscut l’esclat de l’àmbit ecològic, el qual qualifica de “boom irreal”: “Quan una cosa augmenta ràpidament, sense un augment sostingut, corre el risc de ser una bombolla. A Espanya el sector està sobrevalorat, les rendes són massa baixes per poder comparar-nos amb el nord. És positiu que creixi, i ho continuarà fent, però encara ens falta molt per poder parlar de consolidació”.\nPrats celebra que hagin augmentat el nom de botigues, però des d’una posició prudent també recorda que moltes han hagut de tancar per les dificultats que encara hi ha. “Hi ha força escassedat de productes en alguns espais, amb oscil·lacions de preu importants, i cal estar molt preparat i conscienciat de la duresa”, apunta. Una advertència que comparteix l’emprenedor de Bodevici, qui alerta que els emprenedors haurien de fer el pas un cop han avaluat les xifres amb realisme i estan disposats a assumits els riscos que comporta crear un negoci i en l’àmbit ecològic.


L'Ajuntament de Bellcaire rectifica i demana temps - Canal 10 Empordà\nL'Ajuntament de Bellcaire rectifica i demana temps\nL'Ajuntament de Bellcaire posa el fre de mà i suspèn temporalment la tramitació del camp de vol i museu de l'aire. Així es va votar ahir en sessió extraordinària del ple. L'oposició veïnal, però, seguirà treballant perquè aquesta suspensió acabi essent definitiva, mentre el promotor lamenta que els opositors no saben res del projecte i es mostra convençut de poder tirar-lo endavant.\nEls cinc regidors de l'Ajuntament de Bellcaire van votar ahir per unanimitat la suspensió de l'acord d'aprovació inicial del camp de vol i museu de l'aire que un privat vol promoure en uns terrenys rústics al pla entre Bellcaire i La Tallada. L'oposició veïnal que ha aixecat el projecte ha fet replantejar a l'Ajuntament la tramitació del projecte i ahir l'alcalde va puntualitzar que una cosa és el procediment administratiu i una altra la postura política dels regidors, que estan tots en contra d'un projecte com aquest.\nAmb aquesta suspensió, que ahir no es va concretar quants mesos pot durar, l'Ajuntament aprofitarà per encarregar els informes tècnics necessaris per a donar més rigurositat al projecte aprovat inicialment ara fa un mes i mig. Entre aquests, informe d'impacte paisatgístic, informe de sorolls i justificació de l'interès públic del museu de l'aire.\nEl projecte ha aixecat molta polseguera entre els veïns que, després d'una reunió informativa de l'Ajuntament s'han organitzat i han contractat un advocat per a canalitzar l'oposició al projecte amb l'objectiu que no s'acabi fent aquest camp de vol. En el ple d'ahir, van tornar a prendre la paraula per reiterar el malestar que ha ocasionat el fet de no haver estat informats fins a l'aprovació inicial. Per ells, la suspensió és positiva, tot i no garantir l'aturada total del projecte.\nEl promotor del camp de vol també va ser present al ple d'ahir, com ja havia fet a les dues reunions veïnals celebrades fins ara. Al final de la sessió es mostrava dolgut per l'oposició frontal que ha rebut el projecte.\nTambé va criticar el que considera manca d'imparcialitat dels tècnics municipals. Amb tot, es mostrava disposat a complir els tràmits que se li exigeixin i aportar la documentació necessària perquè tiri endavant.


Defensa de les classes magistrals (CE, “cloze”) – Aina Monferrer Palmer\nThis entry was posted in Comprensió escrita, Educació i formació continuada, Només per a C2, massa difícil per a C1, Opció múltiple (CE), Per a estudiants de C1 i C2 de valencià, Per àmbits temàtics, Per destreses i tipus de tasca. Bookmark the permalink.\n← L’últim que apagui la llum (CE, “cloze”)\nComentari a entrada de blog (EE) →\n12 thoughts on “Defensa de les classes magistrals (CE, “cloze”)”\nsetembre 4, 2019 a les 10:34 am\nJessica Tejeda Pérez ha dit:\nagost 13, 2020 a les 1:20 pm\ncom puc veure l’activitat? Només m’ix el títol.\nAcabe de descobrir aquesta pàgina i em sembla molt intesessant.\nagost 13, 2020 a les 4:21 pm\nPrement al damunt del logo de la nina.\nagost 30, 2020 a les 3:44 pm\nBon dia, Aina:\nNo entenc l’ús de “tot” en el buit 23. Jo havia pensat en “alhora”, seria correcte? En qualsevol cas, he consultat “tot” en el diccionari normatiu de valencià, però seguisc sense aclarir-me.\nagost 30, 2020 a les 4:15 pm\nLa partícula “tot”, tot i que no sempre s’ha de col·locar, és típica en valencià o català anteposada al gerundi. Ací tens dos llocs on ho explica:\nsetembre 1, 2020 a les 10:28 am\nEn el buit 11, no hauria de ser “què” amb accent? Ho interprete com una pregunta implícita.\nsetembre 1, 2020 a les 11:12 am\nNo es pot interpretar com tu l’has interpretat. Es tracta del que es coneix com a “que” expletiu. Ho tens explicat a les pàgines 270 i 271 d’aquest manual meu: http://repositori.uji.es/xmlui/handle/10234/184964.\nIrene Molina Pozas ha dit:\noctubre 1, 2020 a les 1:01 pm\nEn el buit 27, podríem posar “darrere”? I en el buit 31 “són”?\noctubre 7, 2020 a les 1:21 pm\nQuant al buit 27, quan fem servir “darrere”, la tendència locutiva és a seguir-la de la proposició “de”. Per tant, diem “darrere de”. En canvi, el “rere” no regeix cap preposició al darrere. És per això que l’opció correcta és “rere”.\nPel que fa al buit 31, tot i que “són” també quadra, sempre has d’intentar fer servir una paraula com menys ambigua o àmplia de significat millor. Per tant, en aquest cas, el connector “potser” s’hi ajusta més.\nTanmateix, cap de les dues opcions que proposes va molt desencaminada.\noctubre 7, 2020 a les 1:27 pm\nEn cap cas en eixe buit tindria sentit “distinció”, ja que canvia el sentit del que s’està dient. “Confusió” és l’única opció correcta en el buit 5.\nnovembre 30, 2020 a les 12:55 pm\nAl buit 12, és correcte “potser”? … darrere hi ha un subjuntiu…\nPer cert… m’ha encisat l’article\nNo és subjuntiu, fixa-t’hi que és condicional.


Llicència d'obres per canvi d'ús a residencial dels edificis i les entitats\nNom del tràmit Llicència d'obres per canvi d'ús a residencial dels edificis i les entitats.\nObjecte Poder fer obres que comportin canviar l'ús global d'un edifici o el d'una o diverses de les seves entitats per destinar-los a un ús d'habitatge.\n-\tJustificant pagament de la taxa OF 3.9.\n-\tFotografies de l'estat actual de l'edificació, parcel·la, vials i voreres.\n-\tProjecte tècnic redactat d'acord amb l'annex I de la Part I del Codi Tècnic de l'Edificació.\n-\tDocumentació gràfica acotada en planta, secció i alçat, de la bastida.\n-\tCertificat de solidesa de l'edificació, en el cas de legalització.\n-\tPlànol topogràfic a escala no inferior a 1:500, en cas de moviment de terres o obres de nova planta en parcel·les amb un desnivell superior al 5% (excepte sistema d'ordenació per alineació de vial).\n-\tAdjuntar placa de gual número.\nAltra informació d'interès (més informació) Projecte tècnic redactat d'acord amb l'annex I de la Part I del Codi Tècnic de l'Edificació.\nQuan l'actuació afecti el domini públic, caldrà tramitar simultàniament l'autorització dels organismes sectorials competents (carreteres, línies ferroviàries, ...).\nAbans de l'inici de les obres s'ha de presentar:\n-\tComunicació de l'inici de les obres, segons model normalitzat\n-\tProjecte executiu, si no s'inclou en la sol·licitud de llicència; si conté modificacions de detall respecte del projecte bàsic aprovat, així es manifestarà en la instància de presentació, amb indicació de quines són les modificacions de detall incorporades.\n-\tEstudi de seguretat i salut en la construcció, o si escau, estudi bàsic de seguretat i salut en la construcció.\n-\tDesignació de l'empresa constructora, acompanyant el document on el contractista assumeixi l'execució de l'obra. Si el titular de l'obra actués com a constructor, les obres hauran d'estar destinades al propi ús.\nCertificat de solidesa de l'edificació: Certificat de solidesa de l'edificació\nPlaca gual número: Placa gual número\nFull de assupció de la direcció facultativa : Full de assupció de la direcció facultativa\nPlànol topogràfic a escala: Plànol topogràfic a escala\nFotografies estat actual edificació: Fotografies estat actual edificació


— dimecres, 4 set. 2019\nEl Programa ICI – Marianao TéCor neix de la posada en comú dels esforços de la Fundació Marianao, el Projecte ICI de l’Obra Social ”la Caixa”, l’Ajuntament de Sant Boi i les entitats i recursos de la zona per dinamitzar el barri de Marianao. El paper de la cooperativa d’educadores socials Circula.Cultura! com a facilitadora d’actuacions socioculturals dins d’aquest marc comunitari ha permès donar una nova vida a un quiosc en desús i transformar-lo en el motor per a la recuperació de la plaça per part dels veïns. Amb el documental Anem a la plaça volen deixar testimoni de tot aquest procés de reapropiació de l’espai públic. I com que qualsevol activitat artística és una ocasió meravellosa per estrènyer llaços i crear comunitat, han pensat que no hi havia ningú millor que els veïns per compondre’n la banda sonora.\nEl Derek és una petita bola d’energia incontenible. Posa-li un micro al davant i no trigaràs a sorprendre’t que uns pulmons tan grans càpiguen en un cos tan petit. L’aprenent de Pavarotti xiscla al micròfon davant l’atenta mirada de la resta d’infants i dels adults que intenten que no s’esvalotin massa. Però si les famílies s’han reunit aquesta calorosa tarda d’estiu a l’epicentre del barri de Marianao no és per comprovar la capacitat pulmonar dels seus fills, sinó per gravar petites peces musicals que s’inseriran al documental.\nDiferents persones relacionades amb el món de la música han volgut col·laborar amb el projecte i s’han encarregat de treballar amb el grup de joves músics aficionats que posaran música a Anem a la plaça, però per ara la prioritat és posar ordre i transmetre consignes senzilles per coordinar tota aquesta incontenible necessitat d’expressió musical. La gravació es duu a terme al quiosc de la plaça, que s’ha convertit en l’epicentre de la vida social i cultural del barri des que la cooperativa Circula.Cultura! va guanyar el concurs públic per donar-li un nou ús.\nLa Georgina Dezcallar i la Vicky Laguía són les responsables de la cooperativa que ha posat en marxa fa quatre anys, juntament amb altres companyes, el projecte “Fes Kiosk!” per “crear un espai cultural gratuït i d’accés lliure i alhora fer una feina comunitària amb els veïns de la plaça”. Ens ho explica la Georgina, que avui està molt atabalada, ja que ha d’anar d’una banda a l’altra per mirar d’organitzar aquest caos meravellós.\nLa Vicky ens explica que, més enllà de les activitats que s’han dut a terme al voltant de Fes Kiosk! (cine, lectura i intercanvi de contes, jocs, radio, etc.), “la intenció era treballar amb altres entitats i serveis educatius del barri de Marianao, perquè el teixit associatiu ja hi existia, i també per coordinar la nostra tasca amb l’Administració”. Aquesta posada en comú de la feina permet estalviar temps, aprofitar les possibilitats de cada una de les parts i, de pas, crear noves sinergies.\nJosé Guevara, Judit Blanco i Carmen González formen l’equip comunitari del Programa ICI – Marianao TéCor. L’equip és compartit entre l’Administració (el José com a tècnic de l’Ajuntament) i una entitat social, la Fundació Marianao. Junts treballen per promoure espais i accions que permeten posar en contacte els agents, les entitats i les institucions del territori per treballar temes de salut comunitària, educació i convivència. “Mirem primer de detectar les necessitats i, a partir d’aquí, pensem en les respostes possibles”, diu la Judit. L’educació és una de les prioritats i la Judit insisteix en la importància d’involucrar tots els agents del territori perquè l’educació no quedi reclosa en l’àmbit de l’escola.\nEl projecte musical s’ha fet possible gràcies a la col·laboració de les entitats i els recursos que participen en el pla comunitari. La idea és “formar un equip entre les diferents instàncies que participen en el projecte per aconseguir que la comunitat participi més i sigui més sensible a qüestions de convivència i interculturalitat, a més de fer servir els espais públics amb més eficàcia i transformar-los en espais de relació”, ens explica el José.\nL’espai públic, concebut com a lloc de creació i intercanvi, és un pilar de la intervenció comunitària en pro de la convivència ciutadana intercultural. En aquest cas, les diferents activitats que es van dur a terme a la plaça es van gravar per poder-les incloure al documental (que s’estrenarà el 8-10-19 a la plaça de la Generalitat de Sant Boi), i “vam pensar que estaria bé crear-ne la banda sonora nosaltres mateixos i de forma comunitària, i fabricar també els instruments musicals amb material reciclat.”\nMentre xerrem, la gravació comença i els adults llancen preguntes als infants per anar definint els temes sobre els quals tractarà la cançó: “A tu, què és el que més t’agrada de la plaça? Què t’agrada fer amb els amics?” A partir de les frases que se n’obtenen i dels ritmes que es generen es van creant melodies i cançons que tots entonen amb entusiasme. Especialment el Derek, que, tot i que ara que canten tots ha perdut protagonisme, segueix forçant les cordes vocals com si l’hi anés la vida.\nFotografia: Lydia Metral


La Jonquera i l'Escala s'intercanvien les dinàmiques - Empordà\nLa Jonquera i l'Escala s'intercanvien les dinàmiques\nL'equip fronterer, que va conviure a la zona baixa el curs passat, flirteja amb l'ascens mentre que el costaner ha desinflat el ritme que portava fa uns mesos\nLLUIS RIBERA 07.01.2016 | 09:58\nPol podria reaparèixer aquest diumenge FALGUES FOTO/EMPORDA\nLa Jonquera i l´Escala, que s'han reforçat aquest 2016, estan vivint la Primera Catalana més igualada dels darrers anys, sense un clar aspirant que s´hagi disparat en la pugna per ascendir a Tercera Divisió. Els fronterers són l´equip altempordanès que ha flirtejat més amb l´ascens, mentre que els escalencs, cridats a ser a dalt, es troben involucrats a la zona baixa. Després d´aquest panorama, el que és clar és que els dos equips de la demarcació s´han intercanviat els papers perquè la temporada passada l´Escala va estar més de mig curs somiant amb l´ascens a Tercera, mentre que la Jonquera es va acabar salvant després d´una primera volta amb l´aigua al coll.\nAquest diumenge, la Jonquera i l´Escala reprenen la competició. Els d'Axel Vizuete són vuitens, però només els separen quatre punts del líder, l´Horta, que veu com històrics com el Manresa, Martinenc o Vilassar de Mar li trepitgen els talons. "Estem fent una bona temporada, no hem estat inferiors a cap rival, esperem continuar així i a les últimes deu jornades veurem on estan les nostres aspiracions", explica Pol Compte, davant de la Jonquera. El jugador vilabertranenc acumula sis gols, un menys que Albert Bassols, que s´ha destapat com a màxim realitzador de l´equip, però s´ha perdut els últims quatre partits per unes molèsties al taló al novembre.\nQui va ser jugador del Figueres i del Peralada confia a "tornar aquesta setmana, però tot depèn de com em noti perquè fins fa poc em feia mal quan em posava les botes". La Jonquera rep el Mollet aquest diumenge (16 h) i l´Escala es desplaça al camp de l´Horta (12 h).\nEntre sancionats i lesionats\nDesprés de reforçar-se de valent de mig camp per endavant, l´equip costaner estava cridat a lluitar per estar a dalt, però a l´hora de la veritat es troba amb només un punt de marge respecte al descens a Segona Catalana. Els nois que entrena Pitu Batlle, que havia agafat l´equip a Tercera Catalana, van ser una de les revelacions del curs passat i ara, perjudicats per les sancions i les lesions, només pensen a salvar-se com més aviat millor.\n"La lliga està molt igualada, hem perdut per la mínima i amb quatre punts més ho veuríem tot diferent, però hem de sumar-ne 42 al més aviat possible", comenta Ricard Ferrer, central de l´Escala. L´exjugador del Figueres, Badalona i Cassà, amb passat a Segona B, confessa que "estem fent una temporada irregular, trobem a faltar jugadors importants com Bustins (sense equip) i Botxi (Peralada), i entre les sancions i lesions no hem pogut completar un bon onze".\nLa Jonquera i l´Escala mouen fitxa per a la segona volta. Esports


Informació sobre el Comunicat de l’AEPD en relació amb la presa de temperatura per part de comerços, centres de treball i altres establiments - Assplus\nL’Agència Espanyola de Protecció de Dades (AEPD) ha emès un comunicat en relació la presa de temperatura per part de comerços, centres de treball i altres establiments.\nL’inici de la desescalada de les mesures de confinament provocades per la pandèmia del covid-19 està donant lloc al disseny i adopció de mesures tendents a garantir la salut i seguretat de les persones i centres de treball o instal·lacions. Entre aquestes mesures s’està incloent, en paraules de l’AEPD «aparentment de forma generalitzada i en molt variats entorns», la presa de temperatura de les persones com una mesura per a determinar la possibilitat d’accés o reincorporació a certes instal·lacions com centres de treball, comerços, centres educatius o un altre tipus d’establiments o equipaments.\nInformem sobre el tractament de dades personal que es deriva de la presa de temperatura en la base el comunicat de l’AEPD:\nLa presa de la temperatura suposa el tractament de dades personals de salut (dades sensibles), no sols perquè el valor de la temperatura corporal que és una dada de salut en si mateix sinó també perquè, a partir d’ell, s’assumeix que una persona pateix o no una concreta malaltia, com és en aquests casos la infecció per coronavirus.\nAixò pot afectar greument els drets dels interessats, ja que si l’interessat té febre i es denega l’accés a un centre educatiu, laboral o comercial, no sols estem impedint la seva lliure circulació, sinó que també s’estaria revelant a tercers que la persona afectada té una temperatura per sobre de l’habitual, sobretot, que pot haver estat contagiada pel virus.\nLa presa de temperatura pot no ser una mesura efectiva, per tant pot ser una mesura intrusiva i ineficaç. Segons les autoritats sanitàries, d’una banda, hi ha un percentatge de persones contagiades asimptomàtiques que no presenta febre. La febre no sempre és un dels símptomes presents en pacients simptomàtics, en particular en els primers estadis del desenvolupament de la malaltia, i que, d’altra banda, pot haver-hi persones que presentin elevades temperatures per causes alienes al coronavirus.\nPuc mesurar la temperatura als emprats/clients? Com tot tractament de dades, ha de basar-se en una causa legitimadora de les previstes en la legislació de protecció de dades per a les categories especials de dades (article 6.1 i 9.2 del RGDP)que permeti realitzar aquest tractament. Quina legitimació podríem donar-li? Consentiment de l’interessat? Interès legítim? Habilitació legal? Dependrà de cada cas. Per exemple, en l’àmbit laboral, la possible base jurídica podria trobar-se “en l’obligació que tenen els ocupadors de garantir la seguretat i salut de les persones treballadores al seu servei”. La base jurídica anterior podria servir per a en els casos hi hagi un elevat nombre de clients o usuaris juntament amb els treballadors, ja que aquesta obligació per part de l’ocupador es continuaria mantenint.\nUna altra opció que dóna l’AEPD és que el Govern aprovi alguna disposició legal en la qual s’estableixi aquesta obligació legal per part dels empresaris o responsables de tractament.\nSigui com sigui la base legitimadora, caldrà fer un judici de proporcionalitat de la mesura i establir garanties adequades per a protegir aquestes dades i garantir els drets dels usuaris/clients/treballadors afectats.\nÒbviament, com en qualsevol tractament de dades, els usuaris hauran de saber prèviament que se’ls està prenent la temperatura, així com se’ls haurà de garantir els seus drets en protecció de dades.\nEn conclusió, no hi ha una resposta clara per part de l’AEPD, la qual cosa indica que caldrà analitzar cada cas.\nMés informació a l’informe de l’AEPD > Consultar l’informe


Fa més de 40 anys van desaparèixer de les nostres terres per culpa de la contaminació, la sobrepesca, la construcció de preses i la introducció del silur.\nAvui en dia, els esturions estan en perill d’extinció a la majoria de poblacions d’arreu del món.\nAra tens l’oportunitat de descobrir aquesta espècie!! Som l’únic lloc de tota espanya on pots pescar esturions.\nPescar un Esturió, és pescar un peix prehistòric i sempre és un repte molt gratificant.\nA les nostres instal•lacions tenim dues espècies d’esturió.\nL’Esturió siberià (Acipenser baerii): viuen a les aigües de Xina, Rússia i Kazajistàn.\nI l’Esturió Rus o del Danubi (Acipenser gueldenstaedtii): espècie d’Europa i Àsia.\nTots ells en una basa de grans dimensions, convivint amb altres espècies com la Truita.\nSeguint la nostra filosofia, promovem la pesca sense mort, per tindre sempre un màxim respecte amb l’individu i tindre cura de l’animal. I ara tens l’oportunitat d’aprendre, conèixer i veure’ls amb els teus propis ulls.\nA partir de Maig obrirem les nostres instal•lacions per poder gaudir d’aquesta gran activitat.\nVine a AiguaNatura i participaràs en una experiència única i inoblidable.\nSi vols saber més, t’ensenyarem tot allò important relacionat amb la sostenibilitat, ecologia i espècies del nostre territori.\nLes condicions: És imprescindible ser un pescador habitual i ser respectuós. Es necessari fer una reserva prèvia i portar el teu material de pesca.\nPreus: 60€/4h de pesca per persona (2 persones màx. per dia). Si volguéssiu l’esturió pescat el seu preu es de 10€/kg. En tot cas, si l’Esturió es more per mala pràctica per part del pescador, se li cobraria el preu extra de 10€/kg per l’exemplar. Si la mort es aliena al pescador no hi hauria cap extra al preu de 60€.


Des de la Font del Bisbe: Un desig escrit el mati del 27D\nEscric aquest article sense saber el resultat de l’assemblea de la CUP a Sabadell, estaré tota la jornada al cim d’un tren, començant un curt però intens viatge de lleure, per a després començar una nova etapa a Madrid. Escric conscient que hi haurà un fort i intens debat, en el que si trobaran persones que respecto, de gent que no tic cap dubte de la seva voluntat de fer el que creuen millor pel país. Desitjo que l’encertin amb el resultat.\nM’imagino que seran capaços de sortir enfortits per a continuar sent una peça important en el difícil camí de construir la República catalana. Que la seva radicalitat sumarà a una aliança heterogènia i majoritària per a fer possible un estat propi, quelcom que se’ns ha negat i se’ns nega des del sistema borbònic. Els necessitem per a fer-ho possible i de segur que els que ho saben seran capaços de convèncer als dubtosos.\nSom molts els que els 27S dubtàvem entre Junts pel Sí i la CUP, una dubta que molts portarem fins agafar la papereta, però sabíem que sumaven en aquelles eleccions estranyes que esdevingueren plebiscitàries per amics i enemics. En aquests mesos m’he oposat a tots els atac dels hiperventilats que confonen la discrepància amb l’heretgia. Sabem que la CUP te els seus terminis i la seves pròpies formes de decidir.\nQuan acabi la jornada, la sort estarà donada, la decisió serà clara. Jo encara, quan escric, no la se, però imagino que ens permetrà continuar el procés, que tindrem govern per a aplicar la declaració del 9 de novembre passat. Que no serà un xec en blanc, que molts i no solament ells estarem amatents a que es compleixin els acords. En definitiva mentre a Madrid hi ha la incertesa de qui governarà i el fantasma d’unes eleccions anticipades vola pel cel de la política, nosaltres avançarem decidits cap als nostres objectius.\nEtiquetes de comentaris: assemblea, CUP, república


Novetats en el cas Valtonyc: el raper mallorquí entrarà a presó • Ràdio Capital de l'Empordà\nDesprés d’uns mesos intensos de confusió pel cas Valtonyc, la història arriba al seu final.\nJosep Miquel Arenas, més conegut com a Valtonyc, va ser denunciat per les lletres d’algunes de les seves cançons on, presumptuosament, amenaçava als Borbons i enaltia al terrorisme. Avui mateix, després d’un mes de la primera sentència de l’Audiència Nacional, el Tribunal Constitucional ha rebutjat el recurs que el raper va presentar i l’ha condemnat a 3 anys i mig de presó. Això ho ha confirmat el productor del mallorquí via Twitter:\nEl constitucional tumba el recurso, @valtonyc entrará si o sí ya 3 años y medio de cárcel como terrorista, con todo lo que eso conlleva, pena integra, dispersión, etc… Triste noticia para amigos y para [email protected], que un músico entre a la cárcel es tremendo, en fin… #freevaltonyc\nLa família, els amics i l’equip tècnic del raper han emès un comunicat on han suspès tots els actes i concerts que hi havia programats, que no eren pocs, ja que des de la primera sentència de l’Audiència Nacional moltes associacions, sales, festivals i ajuntaments van incloure a Valtonyc en els seus programaris, com acte de solidaritat amb el cantant. En l’escrit, també han agraït a tots aquests col·lectius la seva ajuda i solidaritat.\nEl comunicat acaba amb un recordatori sobre el 17 de juny, quan s’ha organitzat un concert a Mallorca per la llibertat d’expressió, i on assistiran 40 grups de tot l’Estat, entre els quals destaquen La M.O.D.A, Berri Txarrak, Antònia Font o Boikot, entre molts més.\nArticle anteriorDoctor Prats @ Sala Barts – 10/05/18\nArticle següentArctic Monkeys desperten la polèmica amb el seu nou disc


El dibuixant que va immortalitzar els nens dels camps de concentració\nEl Museu Memorial de l’Exili mostra per primera vegada l’obra de l’il·lustrador català Josep Narro, un supervivent dels camps del Rosselló\n5 min. Barcelona 23/11/2014 00:00\nJosep Narro (Barcelona, 1902 - Guadalajara, 1994) va ser un conegut il·lustrador infantil a Mèxic. Abans d’emprendre el camí de l’exili, però, va passar pels camps de concentració francesos. Del febrer del 1939 al juny del 1941 va retratar les condicions de vida dels exiliats republicans rere les filferrades de pues d’Argelers, del barri de les Haràs de Perpinyà, del Barcarès i d’Agde. Des del 15 de novembre fins al 5 d’abril, un centenar dels seus dibuixos es poden veure, per primera vegada, en l’exposició Josep Narro. Dibuixar la veritat nua dels camps del Rosselló (1939-1941) al Museu Memorial de l’Exili (Mume).\n“Narro tenia un petit problema d’oïda, una peculiaritat que feia que al camp estigués al marge del marge, amb els malalts i els nens més vulnerables. Era un gran observador i retrata infants que estan al límit. Als seus dibuixos veiem, per primera vegada, infants morts. Alguns d’aquests infants van néixer al camp i van passar els seus únics anys de vida tancats. Segurament els retrats de Narro són les úniques imatges que existeixen d’ells, mai no es van poder fer cap fotografia”, destaca el comissari de l’exposició, Eric Forcada. “A vegades, els retrats són dels enterraments. Els enterraven vestits perquè l’abric era l’única riquesa que tenien”, afegeix. Narro copsa una altre tema tabú: les relacions íntimes als camps.\nEl dibuixant es va exiliar a França perquè era republicà i socialista (amb carnet del Partit Socialista Unificat de Catalunya). Tenia molts altres motius per fugir a l’altra banda de la frontera: havia treballat com a il·lustrador en revistes contràries a les idees de Franco, com L’Esquella de la Torratxa. També havia pintat murals per als menjadors infantils de la República. I el seu germà, Edmund Narro, era diputat a les Corts per Izquierda Republicana.\nEl seu fill, Jorge Manuel Alejandro Narro, diu que el seu pare acostumava a descriure’s a si mateix com a “apocat”. Era força sensible a la pobresa, a la malaltia i al dolor. “Quan el meu pare va decidir exiliar-se a Mèxic, el 1952, va regalar els dibuixos a José Zendrera, fundador i director de l’Editorial Juventud”, explica el fill. Narro va viure un temps a Barcelona després de l’exili i va treballar per l’editorial de Zendrera.\nAls anys 50, però, va decidir marxar a Mèxic. El motiu principal, segons relata el seu fill, va ser una dona: “Un amic del meu pare, Federico Fusté, s’escrivia amb una dona mexicana (la meva mare), a qui va conèixer a través de la revista La Hacienda. Escrivia, però, utilitzant el nom del meu pare perquè ell estava casat. Quan aquella relació epistolar va ser més seriosa, Fusté li va confessar al meu pare que utilitzava el seu nom. I ell, per rescatar el seu nom i també perquè estava sol i ja tenia 48 anys, va decidir continuar escrivint. Es va acabar enamorant de la meva mare i la primavera del 1952 va volar a Mèxic”. Pocs mesos després d’aterrar, el 26 de novembre del 1952, es van casar.\nEstoic i amb un rígid codi moral\nEl seu fill el descriu com un home amb un front molt ampli i un nas prominent. “Tenia la boca grossa i els llavis carnosos. Els ulls eren del color del cafè i tenia mans amb dits de pianista. Tenia un caràcter esquerp, un humor més aviat amarg i s’enfadava fàcilment. Tenia gustos i costums frugals. Ell s’autodescrivia com una persona estoica”. Tenia també un rígid codi moral: “Ell ho resumia en els deu manaments, tot i que no era catòlic sinó lliurepensador i anticlerical”, detalla Jorge Manuel Alejandro Narro. Abans de la Guerra Civil, Josep Narro era un prometedor dibuixant de Barcelona. Havia estudiat a la Llotja, l’Escola de Belles Arts de Barcelona, i va començar a treballar a Gràfiques Seix Barral. Va ser l’encarregat d’il·lustrar el conjunt de productes de promoció i publicitat de l’Exposició Universal de Barcelona del 1929. El 1933 va passar a ser il·lustrador de l’Editorial Juventud i es va especialitzar a il·lustrar obres de literatura per a joves.\nDonació al museu de la Jonquera\nQuan va esclatar la Guerra Civil, amb el seu germà, va començar a col·laborar en el setmanari Fructidor, òrgan de la federació catalana d’Izquierda Republicana. També va col·laborar intensament amb la Generalitat republicana i el 26 de gener del 1939 va abandonar Catalunya. Va passar per diferents camps de concentració. Després de 20 mesos tancat, va sortir el 26 de juny del 1941 per tornar a Barcelona i va reprendre la seva feina a l’Editorial Juventud.\nA Mèxic continuaria treballant per a editorials mexicanes i barcelonines. Entre d’altres, va il·lustrar El Quixot del 35è aniversari de l’Editorial Juventud i les il·lustracions de l’obra Sobre la situación de España. Informes y testimonios, d’Antoni Márquez, un pamflet antifranquista. També va il·lustrar les obres completes de Stefan Zweig, El Decameró de Bocaccio i Les mil i una nits. El 1961 va rebre el premi Lazarillo d’il·lustració per la seva versió de Robinson Crusoe. Els seus dibuixos són al museu de la Jonquera des del 2012, quan els va donar Núria Zendrera, filla del fundador de l’Editorial Juventud.


LIBRERÍA ANTINOUS: octubre 2016\nLa campanya ‘Fas 6 anys. Tria un llibre’ vol estimular els hàbits de lectura dels infants de 6 anys. Té com a objectius que els nens i les nenes descobreixin les llibreries amb un adult, que se sentin motivats per començar a crear la seva pròpia biblioteca i que aprenguin a donar valor al llibre. Si els vostres fills aquest 2016 han fet o faran 6 anys, rebran a casa una targeta que els convidarà a anar a la llibreria més propera (sempre agremiada al Gremi de Llibreters de Catalunya). Allà podran bescanviar la targeta pel llibre infantil que més els agradi i per un import de fins a 13€. En cas que l’import del llibre sigui superior, la diferència haurà de ser abonada per l’adult que l’acompanyi. Aquesta campanya arribarà a 83.314 nens\ni nenes de Catalunya que podran anar a 180 llibreries de tot el territori.\nQuan acaba la campanya?\n(moment en què també caduquen els cupons).\nPublicado por LIBRERÍA ANTINOUS en 10/28/2016 3 comentarios:\nBARCELONA NOVEL·LA HISTÒRICA DEL 7 A L'11 DE NOVEMBRE DE 2016\nQuarta edició Un any més, i en van quatre, arriba a la tardor literària de la nostra ciutat el Barcelona Novel·la Històrica. Enguany, la capital de Catalunya ha estat designada Ciutat de la Literatura per la UNESCO i, entre moltes altres activitats, aquests dies dedicats al gènere narratiu històric són un dels molts motius pels quals aquesta institució ha destacat Barcelona. La nostra ciutat va ser fundada en temps de l’emperador August, el primer dels emperadors romans. Des d’aleshores, i malgrat que algunes vegades les han passades ben magres, els barcelonins i les barcelonines han anat teixint una història pròpia i singular, una història sense la qual no s’entendria la Barcelona d’avui en dia. El pes de la història no sols l’han d’explicar els investigadors; també els narradors hi han de dir la seva, i ens han de fer tornar, amb la màgia de la paraula, a aquells temps en què els habitants d’aquesta ciutat vestien i menjaven d’una manera diferent d’ara, però estimaven, s’alegraven i s’entristien exactament igual que ara. Per tornar-nos-els, la novel·la històrica és una de les millors eines que existeixen; per això és ben normal que Barcelona dediqui uns dies, ben intensos, a aquest gènere. Com ja és habitual, la Sala Moragues d’El Born Centre de Cultura i Memòria serà la seu central dels actes, de manera que s’hi duran a terme bona part dels debats i les xerrades que constitueixen el programa d’aquesta edició. La història abraça, pràcticament, tot el nostre passat, i els novel·listes no han deixat d’explorar ni un sol racó d’altres temps per portar-lo en forma de relat fins als nostres dies. Aquest any recorrerem tots plegats alguns indrets molt llunyans i d’altres de molt més propers. Tan lluny, per exemple, com l’antic Egipte. I és que el guanyador del Premi Internacional de Novel·la Històrica Barcino 2016, Christian Jacq, n’és el millor exemple mundial: escriptor erudit, aconsegueix amb les seves obres transportar-nos tres mil anys enrere amb una precisió i una fascinació difícils d’igualar. A l’antigor també dedicarem alguns debats i algunes activitats. Les passejades històriques aquest any es faran al Museu Egipci, una joia ciutadana. I el cinèfil Josep Maria Bunyol farà un repàs de les pel·lícules que s’han basat en novel·les de l’antic Egipte i la Grècia clàssica. Precisament, també hem convidat el doctor Borja Antela, erudit del món clàssic molt i molt modern, perquè ens il·lustri amb enginy sobre la seva especialitat: Alexandre el Gran. I també tindrem amb nosaltres una gran quantitat d’autors molt destacats del gènere que conversaran entre ells i amb els espectadors. Enguany, el Barcelona Novel·la Històrica s’uneix a la commemoració dels trenta anys d’Amics del Liceu i organitzarà una conversa sobre les novel·les que parlen del Gran Teatre del Liceu al Saló dels Miralls. A més, també commemorem el 400 aniversari de la publicació de la segona part del Quixot, la més relacionada amb Barcelona. La commemoració correrà a càrrec de l’acadèmic Francisco Rico i amb la lectura d’alguns textos de Cervantes per part de Lluís Soler. I, a més, us convidem a visitar les biblioteques de la ciutat i l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès, on ens embrancarem en alguns dels relats més destacats del gènere i en la tècnica i el context de l’escriptura. Com cada any, sigueu benvinguts a la festa de la literatura i de la història.\nPublicado por LIBRERÍA ANTINOUS en 10/28/2016 No hay comentarios:\nDissabte 19 de novembre a les 18:30h. Club de lectura: Las gafas de oro de Giorgio Bassani.\nDissabte 19 de novembre a les 18:30h.\nClub de lectura: Las gafas de oro de Giorgio Bassani.\nL’acte serà conduït per Fernando Valiente.\nSinopsis Este segundo volumen de La novela de Ferrara tal vez constituya el relato más depurado de Bassani. Elegante y elegíaca, Las gafas de oro narra la historia de Fadigati, un médico reputado que se instala felizmente en Ferrara hasta que el rechazo unánime de su homosexualidad lo condena al ostracismo en el mismo momento en que empieza la persecución de los judíos en Europa. La maestría estilística de Bassani transforma una sutil analogía en una metáfora de la deriva de la Italia fascista de los años treinta y de la inexorable barbarie humana.\nDissabte 5 de novembre a les 19:00h. Xerrada amb Javi Cuho arran de la publicació del segon número de Tragedy.\nPublicado por LIBRERÍA ANTINOUS en 10/24/2016 No hay comentarios:\nDimecres 2 de novembre a les 19:00h.Presentació de l’autobiografia de Nazario.\nDimecres 2 de novembre a les 19:00h.\nPresentació de l’autobiografia de Nazario. La vida cotidiana del dibujante underground. Amb l'assistència de l’autor.\nL'acte anirà a càrrec del conseller de Cultura Santi Vila.\nDivendres 28 d’ octubre a les 19:00h\nPresentació de l’ assaig:\nGéneros, cuerpos, placeres. Perversiones psicoanalíticas con Michel Foucault.\nXerrarem amb l’autor del llibre Thamy Ayouch.\nPresentación Mi último regalo de Jedet Sánchez lunes 24 de octubre a las 19h.\nMi último regalo, diario de un corazón abierto en canal\nPrimera parte formada por un conjunto de textos escritos tras la ruptura del primer amor real de su autor, Jedet, y una segunda parte de microrelatos titulada “El príncipe de las pastillas rosas. Relatos, conversaciones y confesiones”. Antonio de Norberto ilustra la portada y algunos relatos del interior.\nContaremos con los ponentes Belena Gaynor (@belenagaynor) y Maria Herrejón (@hersimmar)\nPublicado por LIBRERÍA ANTINOUS en 10/19/2016 No hay comentarios:\nDissabte 22 d’octubre a les 18:30h.Club de lectura: Una lectora poc corrent+ La dama de la furgoneta d’ Alan Bennett.\nDissabte 22 d’octubre a les 18:30h.\nClub de lectura: Una lectora poc corrent+ La dama de la furgoneta d’ Alan Bennett.L’ acte conduït per Cristian Cortés i Xavier Juclà, especialistes en cinema i teatre.\nPublicado por LIBRERÍA ANTINOUS en 10/17/2016 No hay comentarios:\nBARCELONA NOVEL·LA HISTÒRICA DEL 7 A L'11 DE NOVEM...\nDissabte 19 de novembre a les 18:30h. Club de lect...\nDissabte 5 de novembre a les 19:00h. Xerrada amb J...\nDimecres 2 de novembre a les 19:00h.Presentació de...\nPresentación Mi último regalo de Jedet Sánchez lun...\nDissabte 22 d’octubre a les 18:30h.Club de lectura...\nPRESENTACIÓ DE LA NOVEL·LA EL DIA QUE VA MORIR DAV...\nDissabte 15 d’ octubre a les 18:30h.Xerrada a càrr...\nPresentació "El amor desordenado" d'Alex Pler el p...


Insectes als fogons\nL'entomofàgia és una opció nutricional i sostenible però s'enfronta als recels culturals de les cuines occidentals\nPer: Julià López-Arenas i Joan Barceló\nQuan s’esgoten les possibilitats dels recursos locals, la cuina sempre mira cap a horitzons exòtics. En aquesta innovació permanent, un nou aliment apareix avui amb força: els insectes. Grimpant, volant o reptant, aquestes petites criatures s’estan obrint pas en el mercat culinari global i s’estan reivindicant com a profitosos complements dietètics. Però el camí fins a les nostres taules és ple de paranys.\nEn les societats occidentals, descobrir un saltamartí o uns cucs en el nostre plat desperta, generalment, una repulsió irracional, immediata, per exquisit que sigui el guarniment. Els insectes estan estigmatitzats per una concepció social adversa. “Costa molt trencar la barrera cultural, es tracta d’un atavisme molt profund i interioritzat” reflexiona l’investigador Xavier Bellés, de l’Institut de Biologia Evolutiva. “Ens han educat a rebutjar aquests animals pel seu aspecte” addueix el científic, que assenyala alguns menjars “no gaire bonics” típicament catalans, com els caragols, els musclos o les gambes.\nSi bé a Europa no hi ha tingut cabuda, l’entomofàgia (la ingesta d’artròpodes) es dóna arreu del món, amb més de 2000 milions de consumidors, segons l’Organització de les Nacions Unides per a l’Agricultura i l’Alimentació (FAO). Concretament, el seu consum es concentra a Àsia Oriental, Àfrica i Sud-amèrica, zones tropicals amb major biodiversitat. Els insectes, com els chapulines mexicans o els escorpins a Cambodja, estan completament arrelats en la gastronomia i poden comprar-se a granel en qualsevol mercat.\nTot i els prejudicis, la mentalitat occidental ha iniciat una metamorfosi. Un estudi recent de la FAO conclou que els insectes “poden esdevenir una prometedora alternativa a la carn”. De moment, comencen a introduir-se de mica en mica en l’alta cuina i en alguns llocs de venda. És el cas de la parada de la família Petràs, al mercat de la Boqueria. Des del 2001, a més de bolets poden comprar-s’hi petits snacks com ara taràntules fregides o piruletes de llagosta. El 2012, però, un buit legal va obligar a interrompre’n la venda durant uns anys. El passat gener va reprendre’s gràcies a la nova legislació de la Unió Europea, que reconeixia per fi els insectes com a aliment apte pel comerç.\nAquesta regulació ha obert la porta a la distribució d’insectes a escala industrial. Moltes empreses europees pioneres, com MealFood Europe a Espanya (dedicada al cuc de la farina), han apostat per aquestes petites criatures com a pinso i, en menor mesura, com a aliment humà. De fet, segons previsions del mateix sector, la seva producció arribarà a les 100 mil tones en el proper lustre.\nAixí, l’entomofàgia ha arribat discretament als supermercats. Aquest abril, la cadena francesa Carrefour va obrir un aparador d’insectes i alguns productes derivats, com farines i pastes, que dissimulen la forma d’aquests diminuts animals. Aquesta presentació disfressada, addueix el científic Xavier Bellés, permet començar a barrinar les barreres psicològiques.\nEls additius alimentaris suavitzen el xoc, però els insectes s’arrisquen a perdre així la seva genuïnitat gastronòmica. “És esgarrifós, un 20% del producte és només per aromatitzar. No té cap sentit” denuncia l’experta en dietètica Pili Gonzalvo. “La indústria alimentària els converteix en productes ultra-processats amb molt menys contingut nutricional” explica. En aquesta línia, la bioquímica adverteix que “l’interès del sector no està en la salut de la societat”, sinó en “treure profit econòmic de la curiositat del consumidor”.\nUna mina nutritiva\nLa principal carta de presentació dels insectes és, precisament, la seva part més invisible. Tots els experts destaquen el seu alt valor nutricional, especialment en termes de proteïnes, els maons que formen les nostres parets musculars. “Els insectes tenen entre un 15% i un 80% de proteïna en sec, mentre que en llegums, carns, peixos o ous sol estar entorn de un 25%” detalla la científica Pili Gonzalvo. Així, en proporció, un grill és un suplement proteic 4 cops superior a la vedella.\nA més d’això, en paraules del biòleg Xavier Bellés, els insectes proporcionen tot un “còctel nutritiu”: greixos saludables, minerals, vitamines, fibra… Aquesta constitució varia segons l’estadi evolutiu de l’animal (es consumeixen tant ous o larves com pupes o adults) i de l’espècie. Efectivament, els artròpodes són el fil amb major diversitat del regne animal. Avui, segons la FAO se’n consumeixen fins a 1900 espècies, d’entre els quals un 31% pertanyen a la família dels escarabats, els Coleoptera.\nUn aliment per al futur global\nMés enllà de la seva composició interna, el reclam que fa dels insectes una tendència mundial resideix en el seu procés productiu. La sostenibilitat en el seu cultiu els postula com un remei front a la sobreexplotació dels recursos i com un filó socioeconòmic per superar el dèficit proteic global.\nDe fet, l’estudi de la FAO pronostica una població de 9000 milions cap a 2050, un fenomen que demanda un augment del 70% de la producció de menjar. Però els recursos agraris i ramaders estan gairebé desbordats. Aquí podria entrar en joc el cultiu d’insectes que, tal i com apunten els seus partidaris, és més eficient i econòmic.\nPer criar aquests animals, segons l’empresa Mealfood Europe, es redueix el consum de recursos i d’espai enfront del ramat convencional. “Per produir un quilo de proteïna, un cuc consumeix 10 cops menys d’aigua i menys d’un 50% de l’aliment que necessita una vaca” argumenta la seva directora Adriana Casillas. A més, bona part dels insectes són omnívors. Per tant, “se’ls hi pot donar qualsevol material orgànic digerible” aclareix el científic Xavier Bellés. Així, els insectes poden servir per reciclar substàncies de rebuig, com ara pells vegetals. “L’input és molt barat i l’output és una proteïna de bona qualitat” resumeix Bellés.\nEl biòleg també destaca la rapidesa reproductiva dels artròpodes, que segueixen l’estratègia ‘r’ de reproducció, consistent en pondre molts d’ous per assegurar la prole davant les inclemències dels ecosistemes. “En captivitat, tots els ous són viables” exposa Xavier Bellés. Així, segons l’investigador de l’IBE no hi ha risc de sobreexplotació, ja que, de fet, hi ha uns 200 milions d’insectes per persona.\nA banda d’això, se sol esgrimir l’argument de la manca d’empremta ecològica de l’entomofàgia, amb emissions molt menors a la ramaderia industrial. Ara bé, “si després de produir l’insecte de manera sostenible, l’hem d’importar en envasos de plàstic, ja estem deixant petjada de carboni” al·lega la bioquímica Pili Gonzalvo.\nUna plaga o un impossible?\nTota aquesta cara amable dels insectes és encara força desconeguda en la societat. Per això, mentre el recel cultural perviu, els experts aposten per la investigació i la pedagogia. “Encara hi ha molt per investigar, més enllà d’allò folklòric i antropològic” predica Xavier Bellés. “El que sabem no passa de ser o molt empíric, amb cultures on els insectes són habituals en la dieta, o bé anecdòtic i pintoresc, com ara la venda d’insectes en forma de llaminadura” conclou l’expert.\nAmb tot, la inclusió d’aquestes criatures no és tasca senzilla. La primera passa serà habituar-hi ulls i paladar. “La cuina dels restaurants és probablement l’aposta de futur més consistent per a l’entomofàgia” comenta Pere Castells, autor del llibre La cuina del futur. Sols el temps dirà si els insectes són capaços de traspassar fronteres i consolidar-se en botigues i menús.


Tipus d'excedència que pots sol·licitar a Espanya | Economia Finances\nUn treball, per a moltes persones implica sacrificis majors als que esperava executar quan va començar un contracte laboral amb una entitat empresarial, quan un contracte és signat es sobre entén que el seu compliment està lligat a normes jurídiques i de caràcter legal, ningú queda impune a l'incomplir un contracte, al menys no als ulls de la justícia.\nEls casos en què la demanda laboral implica un allunyament d'altres responsabilitats de cada individu en la seva vida personal i privada, són els més comuns pels quals es produeix una situació d'excedència, Mai sabem quines seran les demandes que la nostra vida privada o la dels nostres treballadors, podrà fer-nos i en aquesta delimitada franja de temps es requeriran certes prestacions, permisos i acords que s'estableixen per al benestar de l'treballador o empleat i el de l'entitat empresarial en qüestió.\nAquí tens el més important que has de saber sobre l'excedència, els tipus d'excedències que existeixen i la naturalesa de cada un dels casos, tots són manejats de manera generalitzada i poden contenir altres especificacions quan es tracta d'un cas massa específic, per la qual cosa et recomanem atendre a quin dels tipus d'excedència pot interessar per la situació per la que estiguis passant en aquest moment o simplement com a part d'una consulta.\n1 Què podem dir que és una excedència?\n2 Quins són els tipus d'excedència?\n2.1 Tipus d'excedència forçosa.\n3 Tipus d'excedència per la cura de familiars o de fills a càrrec de l'empleat o treballador.\n4 L'empresa per a la qual es treballa Pot negar-se a concedir l'excedència?\n5 És possible cobrar l'atur durant l'excedència?\nQuè podem dir que és una excedència?\nPodem definir la "excedència", Com la suspensió d'una relació contractual que ja existia entre una entitat empresarial o ocupadora i el seu empleat o treballador, com a decisió principalment de l'empleat o treballador, això a causa de causes que provenen directament dels interessos de l'empleat o treballador.\nPer tant, l'excedència es produeix quan un empleat o treballador decideix cessar les seves activitats laborals amb l'empresa dins i durant un temps determinat.\nl'excedència és part de la decisió que pren el treballador o empleat de suspendre les seves tasques de treball amb l'entitat empresarial per així reprendre algunes tasques en la vida personal i privada o bé treballar per un temps amb alguna altra entitat empresarial aliena o conjunta a l'anterior.\nQuins són els tipus d'excedència?\nJa ho hem comentat anteriorment, les excedències són aquesta decisió que el treballador pren pel que fa a la suspensió de la seva relació contractual amb l'entitat empresarial, els motius poden ser diversos, ja siguin personals, privats, laborals, incomoditat, inconformitat, etc.\nL'important també és distingir les diferents classes d'excedències i els motius pels quals es caracteritzen.\nA partir d'aquí comença una llista de cada un dels tipus d'excedència, La seva naturalesa, la seva raó, les seves característiques i el més rellevant que cal conèixer respecte a cada tipus d'excedència:\nTipus d'excedència forçosa.\nDins d'aquest tipus d'excedència, l'entitat empresarial en qüestió té l'obligació de concedir al seu empleat o treballador la possibilitat de gaudir l'excedència, sempre que aquest es mantingui com un empleat o treballador amb un contracte suspès.\nAixò implica que l'entitat empresarial tindrà l'obligació i ha de "guardar" o "conservar" la plaça o lloc de treball que li correspon al seu empleat o treballador en qüestió, mantenint així mateix la seva antiguitat com a treballador i empleat que forma part de l'entitat empresarial.\nAquest tipus d'excedències es produeixen a causa de situacions específiques que mostrem a continuació:\nL'empleat o treballador en qüestió és creditor o ha obtingut un càrrec públic, mateix que no li permetria assistir a les seves obligacions i tasques del seu lloc de treball a l'empresa.\nL'empleat o treballador en qüestió té deures sindicals que el posen en situacions i viatges fora de l'empresa i lluny de les seves activitats, tasques i obligacions laborals del seu lloc de treball a l'empresa.\nTipus d'excedència voluntària.\nDins d'aquest tipus d'excedència, és del tot necessari que l'empleat o treballador en qüestió porti, almenys i / o com a mínim, 1 any treballant per a l'empresa.\nUna característica important pel que fa a aquest tipus d'excedència és la seva durada, la seva durada no podrà ser menor als 4 mesos ni tampoc major als 5 anys.\nNo obstant això, un altre punt important que cal esmentar sobre aquest tipus d'excedència i potser també és per això considerada com una de les excedències més perilloses, això es deu al fet que en aquest cas l'entitat empresarial no està obligada a conservar el lloc de treball de l' empleat o treballador per al final de l'termini d'excedència, per la qual cosa es podria donar aquest lloc de treball a algú més que aquest igualment capacitat i amb les millors aptituds per exercir-ho, però no tot és tan dolent, l'empleat o treballador té certa preferència per sobre de qualsevol altre vacant que compleixi amb les competències d'igual o similar categoria a la seva. Tot i així, no deixa de ser part d'un risc molt gran a l'cabre la possibilitat de perdre la feina, la plaça i el lloc, així com l'antiguitat mateixa.\nTipus d'excedència per la cura de familiars o de fills a càrrec de l'empleat o treballador.\nDins d'aquest tipus d'excedència, L'empleat o treballador ha de complir les seves obligacions de pare, tutor legal o amb un familiar en qüestió. Els empleats i treballadors de l'empresa tenen dret a sol·licitar l'excedència de cura per fer-ho amb els seus fills i així dur a terme les seves obligacions paternes o maternes, segons sigui el cas.\nAquest tipus d'excedència té una durada màxima de 3 anys, sense importar que el fill sigui biològic, adoptat o acollit. El lapse de temps es compta a partir de l'naixement o des de la data de la resolució judicial i / o administrativa que s'hagi hagut de porta a terme.\nEls empleats i / o treballadors tenen dret a gaudir d'aquest tipus d'excedència per tenir cura de familiars que compleixin amb el requisit de ser fins a un segon grau de consanguinitat, mateixos familiars que per motius de salut, d'edat, dependència o altres circumstàncies, necessiten de l'assistència de l'empleat o treballador per efectuar les seves cures. Per a l'últim cas, és possible que l'excedència tingui una durada d'un màxim de dos anys, sempre que el conveni col·lectiu no indiqui que això pugui ser estès a més o major extensió de temps.\nCom una característica interessant i important d'aquest tipus d'excedència, L'empresa només té l'obligació de mantenir el lloc de treball de l'empleat o treballador, únicament dins del primer any.\nPosteriorment, només es mantindrà un dret preferent cap a l'empleat o treballador que hagi sol·licitat aquest tipus d'excedència, amb la possibilitat de competir amb altres vacants que compleixin amb les mateixes competències o millors, sent això un risc per a l'empleat o treballador que sol·liciti aquest tipus d'excedència, arribant fins i tot a poder perdre el seu lloc de treball a l'interior de l'empresa.\nNo obstant això, el termini de resguard de el lloc de treball pot ser ampliat en funció de les circumstàncies qualitatives que compleixi el seu cas en específic:\nUna extensió de fins a 15 mesos per a beneficiaris amb famílies nombroses i de categoria general.\nUna extensió de fins a 18 mesos per a beneficiaris amb famílies nombroses i de categoria especial.\nL'empresa per a la qual es treballa Pot negar-se a concedir l'excedència?\nAixò no és possible, senzillament no pot ocórrer gràcies als múltiples empares que hi ha a favor de l'empleat o treballador i els seus drets irrenunciables.\nLes excedències són regulades com un dret laboral en l'article 46 de l'Estatut dels Treballadors, de manera que l'entitat empresarial no pot prohibir el dret a l'excedència a l'empleat o treballador.\nUn dret que té l'empresa en qüestió és el denegar el reingrés de l'treballador si és que l'empresa no té els llocs vacants als quals l'empleat o treballador que sol·licito l'excedència sol·licita reingressar.\nÉs possible cobrar l'atur durant l'excedència?\nAquesta part pot no quedar-li clara a moltes persones, però, té moltes perspectives. L'empleat o treballador no podrà demanar o sol·licitar una excedència del seu lloc de treball dins de l'empresa per cobrar l'atur i així després tornar a la mateixa entitat empresarial quan el termini de la prestació per desocupació hagi acabat.\nNo obstant això, l'empleat o treballador està en el seu dret de buscar i realitzar treballs en altres empreses alienes o conjuntes a la qual li va concedir el termini i dret d'excedència. D'aquesta manera l'empleat o treballador podrà cobrar l'excedència amb l'empresa que el sol·licito, així com podrà treballar en una altra empresa i després cobrar la prestació per desocupació, sempre que l'empleat o treballador compleixi amb els requisits que la cotització demani i exigís.\nSi és el cas, l'empleat o treballador podrà rebre la prestació per desocupació sempre que no es compleixi la data límit en la qual el seu excedència acaba. De la mateixa manera seria possible que després de l'excedència no pugui reingressar a causa de la manca de vacants a l'empresa.\nRuta completa cap a l'article: Economia Finances » Economia en general » Tipus d'excedència


Un rodatge de dones i família al cor de Valldemossa | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nValldemossa 18 NOV 2020 - 14:02\tCET\nBenito Zambrano (esquerre), en un moment del rodatge. Rafa Jiménez\nA dos quarts de sis de la tarda la llum del capvespre es reflecteix als cims muntanyencs que protegeixen la localitat mallorquina de Valldemossa, en ple cor de la serra de Tramuntana. Els seus carrers empedrats romanen silenciosos, amb poc moviment de veïns i gairebé sense visitants, amb locals tancats i tot just un grupet de residents prop de la famàrcia Colom. Els curiosos s'apleguen darrere d'una tanca observant l'anar i venir de càmeres, operaris amb perxes de so, maquilladores i figurants. “Silenci, es roda”, crida una noia vestida de negre mentre els veïns contenen gairebé la respiració per no molestar en l'escena que es grava.\nLa localitat mallorquina de Valldemossa acull des del passat 25 d'octubre la filmació de la propera pel·lícula de Benito Zambrano, l'adaptació cinematogràfica de Pan de limón con semillas de amapola, la reeixida novel·la de l'escriptora catalana Cristina Campos. Un relat que transcorre en aquest poble de la serra i que explica la història de dues germanes antagòniques, separades durant 14 anys, que es retroben al poble després de rebre un forn de pa d'una misteriosa herència. “Quan la vaig llegir vaig trobar que hi havia coses molt importants per a mi: primer la història m'ha d'emocionar, commoure'm, m'ha de tocar. És un relat de dones, que m'encanta, una història del que són avui les noves formes de família”, explica Zambrano en una pausa del rodatge.\nLa filmació s'ha hagut d'adaptar als nous hàbits que comporta la pandèmia de coronavirus. Els membres de l'equip passen proves periòdicament i cada dia se'ls pren la temperatura, en un set en el qual no hi falten l'hidrogel i les mascaretes per a tothom que hi ha d'intervenir, des d'operaris a actors, que només se la treuen quan han de rodar l'escena. “Hi ha una inseguretat a l'hora de pensar què passaria si qualsevol de nosaltres es posés malalt i el que comportaria”, admet Zambrano, que reconeix que un cost important de la producció es destina a aquesta inversió en seguretat sanitària “que no es veu a la pantalla i l'espectador no en gaudirà”. El treball s'alenteix per totes les mesures sanitàries, però de moment l'equip no s'ha topat amb cap contratemps i els terminis s'estan complint amb els esforços encarats a estrenar-la el 2021.\nPer als actors, la situació i la manera de treballar també són noves. Elia Galera interpreta la Marina, una de les germanes protagonistes que treballa com a metge cooperant a l'Àfrica, un personatge en el qual ha treballat molt la contenció. “És un paper que s'allunya molt de mi. És una persona continguda, tot el contrari de com d'espontània soc jo”, explica. La seva altra meitat a la pel·lícula, l'Anna, la interpreta Eva Martín, que encarna un personatge més tradicional, que no ha sortit mai de l'illa i està casada amb un home amb qui no vol estar. “És com la vida mateixa, passa moltes vegades. Però quan un menys s'ho espera arriba un moviment que et fa anar cap endavant”, explica.\nL'adaptació de la novel·la al cinema porta el segell de Zambrano, acostumat a explorar el món femení en les seves pel·lícules, com ja va demostrar a Solas, que va ser reconeguda amb cinc premis Goya. Valldemossa es converteix en aquesta història en un dels elements centrals, gairebé un personatge més. L'equip roda als mateixos carrers per on passegen els protagonistes de la novel·la, una cosa que els actors valoren perquè no sempre és possible. “Viure aquí és un somni, perquè vas a comprar i el forner es diu igual que a la novel·la. En els temps que vivim poder estar a llocs a l'aire lliure per treballar és tot un luxe”, diu Galera, que és a Mallorca des del mes de març en enllaçar el rodatge d'aquesta pel·lícula amb la de la sèrie La Caza: Tramuntana, que s'estrenarà pròximament i la filmació de la qual es va haver de suspendre amb l'arribada del confinament.\nLa pandèmia també va alterar els plans inicials de rodar l'adaptació a la primavera i va provocar un canvi en les localitzacions, ja que davant de la impossibilitat de viatjar al Senegal algunes escenes es filmaran finalment al gener a Canàries. Zambrano creu que la incògnita després de la pandèmia rau en com seran els nous hàbits de conducta i consum i l'interrogant sobre si el públic tornarà a les sales de cinema. Els grans beneficiats d'aquesta crisi han estat les grans plataformes de sèries i pel·lícules, però Zambrano creu que cal tornar a prendre el carrer quan la situació passi i s'apliqui un remei per a la malaltia. “Si ens aïllem més, acabarem més sols que mai”, conclou.


Història - Col·legi Verge de Monti-sion Porreres\nLes Germanes de la Caritat de Sant Vicenç de Paül arribaren a Porreres l’any 1860, procedents de Felanitx, de la mà de Mn. Agustí Font Barceló, per atendre l’Hospital dels pobres de la Vila. En un primer moment ocuparen una part de la Rectoria, mentre es realitzaven les obres de la casa pròpia de les Germanes, a l’actual carrer de la Caritat, on es traslladaren dos anys més tard.\nNo se sap si els dos anys escassos que visqueren a l’edifici de la rectoria tengueren nines a «costura». Però certament obriren escola a la nova casa. Sembla que la primera mestra va ser Sor Maria Consolació, natural de Felanitx, que havia arribat amb les primeres Germanes. Tenia el títol de mestra i dirigí l’escola fins a 1909.\nL’any 1902 es va demanar la legalització com a Colegio San Vicente de Paúl. Les assignatures que s’impartirien serien: lectura, escriptura, doctrina, gramàtica, aritmètica, geografia, higiene, economia domèstica i urbanitat. L’any 1911 se’n va autoritzar definitivament el funcionament i n’era la directora Mónica Llopis Mestre.\nL’any 1944 el Colegio San Vicente de Paúl, comptava amb 4 seccions de nines i 2 de pàrvuls.\nDia 1 de setembre de 1960, any en què les monges blaves deixaren Porreres, la Congregació de les Germanes de la Caritat, va passar a ocupar l’edifici de Cals Hermanos, al carrer Lluís, on hi traslladaren les seccions de pàrvuls de nins.\nLa Llei General d’Educació de 1970, va suposar reformes importants per als centres escolars. Aquesta llei determinava que tots els nins i nines entre els 6 i 14 anys havien d’assistir obligatòriament a classe durant 8 cursos, que denominaven Ensenyament General Bàsic (EGB). Aquest ensenyament seria gratuït i el mateix per a tots i desapareixeria la diferència entre Escola Primària i Batxillerat Elemental.\nA partir de 1975, totes les escoles havien de donar el mateix títol. A més, cada curs havia de tenir el seu propi mestre, la seva pròpia aula i un mínim de 30 alumnes. Amb la intenció d’adaptar-se a la nova normativa, el Colegio San Vicente de Paúl va firmar un conveni amb l’Escola Parroquial per convertir-se en un col·legi mixt. Aquest nou centre, amb 4 unitats de Preescolar i 8 Unitats d’EGB, va rebre el nom de Col·legi Verge de Monti-sion i va començar a funcionar en el curs 1972-73, posant en marxa els 5 primers cursos d’EGB, 1 essent professors Margarita Ramis Ferriol, Catalina Mas Vanrell, Cosme Oliver Montserrat, Toni Tous Miralles, Rafel Rosselló Adrover i Bartomeu Barceló Barceló com a mestre nacional.\nAmb l’entrada de la LOGSE impartírem infantil, primària i 1r 2n d’ESO. L’obertura de l’IES Porreres determinà que els alumnes cursarien l’etapa de secundària a les instal·lacions de l’institut. Durant aquesta etapa fins als nostres dies, han ocupat la direcció del centre Sor Maria Comes, Cosme Oliver, Antònia Monserrat, Maria Antònia Lliteres i actualment, Antònia Blanch. La directora titular és Sor Margalida Moyà Pons, Delegada d’Ensenyament de les Germanes de la Caritat.\nA hores d’ara som un centre d’una línia, concertat pel Govern de les Illes Balears. A l’edific de Cals Hermanos, al carrer Lluís, hi trobam les instal·lacions d’educació infantil i al carrer Caritat, les aules d’educació primària.


El web del Ministeri d'Hisenda i Adminsitraciones Públiques incorpora una nova utilitat que entra en funcionament. Es tracta de la base de dades "Doctrina i Criteris del Tribunal Econòmic Administratiu Central" (DYCTEAC) .\nDYCTEAC incorpora els criteris extrets de les resolucions del Tribunal Econòmic - Administratiu Central, així com el seu text complet lliure de referències a dades confidencials:\n• La doctrina reiterada del Tribunal Central, criteris que tenen caràcter vinculant per a tots els òrgans de l'Administració tributària de l'Estat i de les comunitats autònomes i ciutats amb estatut d'autonomia (article 239.7 de la Llei 58/2003, de 17 de desembre, general Tributària).\n• Les resolucions que resolen els recursos extraordinaris d'alçada per a la unificació de criteri, que tenen igualment caràcter vinculant per a tots els òrgans de l'Administració tributària de l'Estat i de les comunitats autònomes i ciutats amb estatut d'autonomia (article 242 de la Llei 58/2003, de 17 de desembre, general tributària).\n(*) Nota important: Les resolucions i els criteris d'elles emanats a què es fa esment en els paràgrafs anteriors es troben disponibles en dues bases de dades diferents i complementàries:\n• La Base de dades DYCTEAC que comprèn criteris i resolucions aprovats des 01/01/2009 fins al moment present, a més d'alguns de dates anteriors, la inclusió dels quals s'ha estimat pertinent per ser transcendent la seva pública difusió. DYCTEAC permet cercar criteris i resolucions per referències normatives concretes. Aquest tipus de cerca no es pot realitzar en DOCTRINA. Així mateix, permet la consulta de criteris i resolucions per conceptes. Si bé aquesta possibilitat existeix també en DOCTRINA, els conceptes d'aquesta són molt més generals, mentre que a DYCTEAC aprofundeixen i s'ajusten a la casuística fàctica i jurídica de cada supòsit. En DYCTEAC hi ha actualment més de 1.000 conceptes diferents que a més poden ser combinats entre si per optimitzar els resultats.\n• La Base de dades DOCTRINA que comprèn criteris i resolucions aprovats des 01/01/1998 fins a 31 de desembre de 2013, data a partir de la qual ha cessat la seva alimentació.\nEs pot accedir des del següent enllaç:


Street Market Castellar 2019 - Comerç Castellar\nStreet Market Castellar 2019\nEns plau convidar-vos a participar a la Festa Major 2019 amb la Fira del Comerç que organitzem directament els comerciants locals de l’Associació de Comerciants de Castellar, Comerç Castellar, amb la col·laboració de l’Ajuntament de Castellar del Vallès. Aquesta fira, sota el nom de Street Market Gran Festa Major, se celebrarà el diumenge 8 de setembre en horari de 10.30 a 21 hores.\nAquest any la Fira tindrà un caire de Festa Major com les d’abans, és a dir amb pista de ball i els carres de la fira engalanats amb guirlandes.\nL’objectiu de l’esdeveniment Street Market Gran Festa Major és donar notorietat al comerç de la vila a cel obert, per tal de generar atractivitat comercial i lúdica i fomentar els productes de primera qualitat dels nostres establiments. La intenció doncs, és afavorir la coneixença del comerç local als castellarencs i castellarenques, de manera que puguin sentir-s’hi més propers i descobreixin tota l’oferta que poden trobar al municipi. Per altra banda, també volem promocionar i projectar Castellar del Vallès a l’exterior, de manera que el comerç pugui fer-se veure més enllà de la vila i els seus habitants. Per aquest motiu la fira es dirigeix especialment a tots els comerços de la vila associats i no associats, però també s’obre a la participació de firaires i establiments de fora del municipi.\nSi teniu ganes de fer visible el comerç de Castellar i us engresca la idea podeu inscriure-us fins al 2 de setembre, omplint el formulari d’inscripció que trobareu a la web de Comerç Castellar (www.comercastellar.cat), a la web de l’Ajuntament de Castellar (www.castellarvalles.cat) i presencialment al despatx de l’Associació de Comerciants (edifici d’El Mirador, despatx Antoni Costa) pels matins.\nSi voleu rebre més informació sobre l’esdeveniment, podeu posar-vos en contacte amb l’organització (Comerç Castellar) enviant un correu electrònic a comercastellar@comercastellar.cat o bé trucant al telèfon 93 714 67 39 (matins).\n"Com tu vols que soni" 27 d'Octubre de 2019\nBall a càrrec d'Almas Gemelas 27 d'Octubre de 2019\nConcert de tardor de la JOCVA: "Passat vestit de present" 27 d'Octubre de 2019


Després de les vacances d’estiu, reprenem el nou curs que s’inicia amb força inquietud pel que fa a la crisi en la que estem immersos i que els mitjans de comunicació s’han entossudit a fer-nos patent durant totes les vacances. Si bé és cert que a nivell mundial el sistema capitalista ja fa temps que fa aigües, també és cert que la consciència de crisi ens ajuda a tocar de peus a terra i revisar seriosament les nostres compulsions consumistes.\nEl món està immers en les contradiccions més polaritzades. De la mateixa manera que cada vegada hi ha més éssers humans que passen fam, també hi ha persones, poques, que acaparen grans quantitats de la riquesa del planeta. Sense anar més lluny, fa uns dies, en el canal 3/24 entrevistaven un emprenedor que està organitzant uns viatges a l’espai, per contemplar la terra en tota la seva esplendor, que s’iniciaran, si Déu no hi posa remei, el 2010. Les vacances en qüestió duraran una setmaneta i els beneficiaris pagaran la nimiesa de 3 milions d’euros (500 milions de les nostres enyorades pessetes) i, pel que sembla, ara per ara, ja tenen un centenar de candidats, dels quals 30 ja han fet la paga i senyal. Sentir aquesta entrevista, mentre contínuament ens estan amenaçant amb el mal auguri d’una crisi que haurem de patir fins qui sap quan, no deixa de ser al·lucinant. No puc deixar de pensar quantes persones deixarien de passar fam si algun d’aquests privilegiats decidissin renunciar a aquestes vacances i fessin una donació com cal.\nQueda clar que la solució no passa per les decisions polítiques, cada vegada més allunyades de les preocupacions reals dels éssers humans, sinó per la conscienciació individual de cada un de nosaltres.\nEn la mesura que siguem capaços de ser feliços amb allò que som i de no deixar-nos governar per aquells que s’entossudeixen a fer-nos comprar compulsivament, anirem anivellant la balança de les injustícies. El nostre camp d’acció és insignificant si ens el mirem individualment, però pot arribar a ser molt poderós si sumem les accions col·lectives.\nPodem començar per deixar de llençar menjar sobrant, intentant consumir allò que és just i necessari i, alhora, sentir-nos privilegiats. Podem ser feliços amb molt menys d’allò a que ens fan aspirar, perquè, no ho oblidem, la nostra felicitat no depèn dels nostres èxits materials, sinó de la quantitat d’amor i respecte que posem en tots els nostres actes.\nCal revisar, doncs, les nostres expectatives des d’una consciència global, sentint-nos part d’una humanitat que progressarà en la mesura que cada un d’aquells que en formem part ens entossudim a viure gaudint d’allò que som, sense voler arribar més lluny de les nostres possibilitats. A ningú no se li escapa que caldrà renunciar a quelcom en benefici dels altres, però, si amb la nostra renúncia aconseguim que un dels nostres germans no passi calamitats, la recompensa ens omplirà de satisfacció i ens proporcionarà una felicitat sense límits.


Almacelles tanca la Festa de l’Aigua amb una multitudinària desfilada de carrosses i comparses — Ajuntament d'Almacelles\nAlmacelles tanca la Festa de l’Aigua amb una multitudinària desfilada de carrosses i comparses Almacelles tanca la Festa de l’Aigua d’aquest 2022 amb una multitudinària desfilada de carrosses i comparses que ha estat seguida per prop de tres mil persones. D’entre les carrosses i les comparses que hi han participat, han estat escollides les propostes del Club de Bitlles d’Almacelles i del grup Més que festa com a les més destacades de les seves respectives categories. La desfilada d’aquest diumenge és l’acte central d’unes celebracions que, per commemorar l’arribada del reg a la vila el 2 de març del 1910 gràcies al Canal d’Aragó i Catalunya, es van iniciar a la vila almacellenca la darrera setmana d’aquest mes de febrer i en les quals Alcarràs, la capital del Baix Segrià, ha estat el municipi convidat. Vanesa Olivart, l’alcaldessa d’Almacelles, fa un balanç satisfactori de la Festa. https://www.almacelles.cat/actualitat/noticies/almacelles-tanca-la-festa-de-l2019aigua-amb-una-multitudinaria-desfilada-de-carrosses-i-comparses https://www.almacelles.cat/actualitat/noticies/almacelles-tanca-la-festa-de-l2019aigua-amb-una-multitudinaria-desfilada-de-carrosses-i-comparses/@@download/image/Carrossa Guanyadora_club de bitlles.jpg\nAlmacelles tanca la Festa de l’Aigua d’aquest 2022 amb una multitudinària desfilada de carrosses i comparses que ha estat seguida per prop de tres mil persones. D’entre les carrosses i les comparses que hi han participat, han estat escollides les propostes del Club de Bitlles d’Almacelles i del grup Més que festa com a les més destacades de les seves respectives categories. La desfilada d’aquest diumenge és l’acte central d’unes celebracions que, per commemorar l’arribada del reg a la vila el 2 de març del 1910 gràcies al Canal d’Aragó i Catalunya, es van iniciar a la vila almacellenca la darrera setmana d’aquest mes de febrer i en les quals Alcarràs, la capital del Baix Segrià, ha estat el municipi convidat. Vanesa Olivart, l’alcaldessa d’Almacelles, fa un balanç satisfactori de la Festa.\nPer l’alcaldessa d’Almacelles, la Festa de l’Aigua d’enguany ha destacat per la gran participació i la recuperació de la presencialitat. Enguany, la desfilada ha arribat a la seva 66a edició i el concurs de comparses, a la que ha estat la seva 9a convocatòria. La participació ha estat multitudinària i la desfilada ha aplegat vuit carrosses, deu cotxes clàssics i 4x4, el grup de pubillatge i conjunts d’animació i batucada que han fet gaudir a persones de tota la demarcació i territoris veïns. Moltes d’elles han arribat des d’Alcarràs, el municipi que s’ha triat aquest 2022 com a convidat de la festa. Cada any, recorda l’alcaldessa, Vanesa Olivart, “es tria una vila, ciutat o poble que, com Almacelles, va viure una revolució social i econòmica gràcies al Canal d’Aragó i Catalunya. Aquest 2022, la vila escollida ha estat Alcarràs, la capital del Baix Segrià”. Jordi Janés, alcalde d’Alcarràs, ha agraït, per la seva part, una invitació que serveix per refermar “lligams històrics”: “tenim molt i molt en comú pel que fa a les nostres economies i manera de viure. De fet, podríem dir que som pobles germans. Per nosaltres és tot un honor estar en aquesta Festa de l’Aigua del 2022”, explica.\nLa Festa de l’Aigua, recorda l’alcaldessa, “permet honorar als nostres avantpassats, que són totes i tots aquelles i aquells almacellenques i almacellencs qui van aprofitar l’arribada de l’aigua per generar el progrés i la prosperitat que van canviar radicalment la manera de viure i treballar a l’Almacelles del primer terç del s. XX”. El nostre benestar actual, explica Olivart, i les possibilitats d’un futur encara millor que s’obren amb la revolució verda “són, en part, conseqüència d’aquell canvi a millor que vam viure el 1910”.\nLa Festa de l’Aigua 2022 ha permès, igualment, lliurar els premis Almacellenc/a de l’Any aquest dissabte, 5 de març. Amb aquests guardons, es reconeix, cada any, la tasca de les persones qui més han destacat a la vila per la seva labor en àmbits de la vida almacellenca com ara l’esport, l’emprenedoria i la promoció econòmica en els dotze mesos anteriors. Aquestes i aquests han estat, en aquesta edició i respectivament, l’empresa Caragols d’Almacelles en la categoria de Promoció econòmica i emprenedoria, els equips juvenil i benjamí del CEFA en l’àmbit d’Esports, el Grup de voluntaris de la COVID en l’àrea de Cooperació social i voluntariat i, en darrer lloc, les almacellenques qui han participat en el rodatge i la producció del film ‘Alcarràs’ com a actrius o tècniques. Els guardons es van lliurar dins d’un acte, celebrat a la Sala Polivalent, que va servir també per entregar la Menció Melcior de Guàrdia a la ceramista almacellenca Antonieta Palau i el premi a la Dona Treballadora a la botiguera Laura Novellón. Les guardonades i els guardonats van rebre els elogis de l’alcaldessa, Vanesa Olivart, i el seu Equip de Govern i han estat definits com a “exemples d’excel·lència” que demostren, ha dit Olivart, “com de bé es poden fer les coses des d’Almacelles gràcies al talent, la capacitat, les idees, i la implicació que ens identifiquen”.


Vaig arribar al món\nEl dia 21 de febrer del 2008, va ser el dia del meu naixement, vaig néixer a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, al que avui en dia és un museu.\nPrimer vol amb avió\nL'agost del 2008, vaig agafar per primera vegada un avió. Amb destinació a Mallorca, el lloc d'on és el meu pare. Vam anar a veure tota la meva família Mallorquina.\nUn dia abans del meu aniversari, és a dir, el dia 20 de febrer, vaig fer les meves primeres passes. Però quan vaig començar a caminar de debò, va ser l'estiu del 2009, a casa de la meva padrina, a Moscari.\nViatge a Normandia...\nEl 20 d'abril, vaig sortir per segon cop fora d'Espanya amb avió, anant a Normandia. El primer va ser a Berlín. Per les fotos que em van ensenyar, fa pinta que va ser un viatge molt divertit, però no recordo res.\nEl setembre de 2008, vaig començar l'escola bressol Pam i Pipa. Quan ja feia P-2, és a dir, el 2010, el maig, vaig anar per primer cop de colònies. Gairebé no m'enrecordo de res, l'única cosa que sé, és que vaig fer un collaret de macarrons de colors.\nEl dia 15 d'agost, el dia del meu sant, vaig viure les meves primeres festes de Gràcia. Des d'aquell dia, no he faltat a cap festa. A més fa uns anys, vaig decorar un dels carrers.\nL'agost del 2010, amb tota la meva família vam anar a Edimburg, Escòcia. Com l'altre viatge, no recordo quasi res. Però puc dir, que per les fotos, m'ho vaig passar molt bé.\nEl 15 de juliol del 2011, va néixer el meu germà Lluc a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, el mateix que jo, però el nou. El Lluc l'estimo molt, igualment que de vegades sigui una mica pesat.\nEl setembre del 2011, vaig començar P-3 a l'escola Pau Casals - Gràcia o com tothom li diu el "Pauka" (amb k). El Pau Casals m'ha marcat molt la vida i m'ha ensenyat moltíssimes coses. Per mi, és la millor escola del món!\nComença a caminar el meu germà\nUns dies abans de l'aniversari del meu germà va aprendre a caminar. La qüestió, és que va fer les seves primeres passes gràcies a mi, perquè li vaig prendre una joguina.\nDibuixar i somiar\nAmb només 4 anys, ja vaig començar a dibuixar. El dibuix és una cosa que forma part de la meva vida, està dins meu. M'encanta dibuixar! Em fa sentir, lliure, tranquil·la, inspirada...\nEl follet dringet\nPocs dies abans del meu aniversari, a l'escola, menjant una poma, em va caure la meva primera dent. Aquella nit va venir el follet dringet i em va portar una baldufa de fusta (el fullet dringet és una invenció dels meus pares).\nEl setembre del 2014, uns dies abans de començar el curs, els meus pares em van anunciar un fet que canviaria tota la meva vida completament: s'anaven a separar. Només tenia 5 anys i no ho vaig entendre molt bé. L'única cosa que sé, és que ara no em podria imaginar una vida amb els meus pares junts. Va ser una cosa trista, però també una nova vida.\nAquest any, vaig començar la primària. De moment, la millor etapa que he viscut. Amb milers d'aventures i històries extraordinàries. Tot i que vam acabar una mica malament, res va canviar aquells anys tan fabulosos. A més, fins i tot amb la covid-19, vam tenir una superfesta de 6è.\n"Circ, quina gràcia"\nQuan era petita era molt esbojarrada, sempre reia, m'enfilava pels llocs, m'agradava fer el pallasso... Per això els meus pares a 1r de primària, em van voler apuntar a l'extraescolar de circ, un món que no tothom coneix i que és espectacular.\n"La lletra amb somni entra"\nA 2n amb els meus amics i amigues, vaig actuar en la primera obra, s'anomenava: "la lletra amb somni entra". Recordo que anava sobre uns nens d'una escola, que no volien estudiar l'abecedari, però que venia una fada i els hi ensenyava, lletra per lletra, les seves curiositats, jo representava la lletra "M".\nEl 2015, va ser un any d'espectacles. A part de l'obra de segon, també vaig fer el meu primer espectacle de circ, a la carpa del Circ-Cric. La funció s'anomenava "El museu", anava sobre un museu que hi anaven passant coses estranyes.\nAmb només set anys, vaig aprendre a fer un "icosaedre" de papiroflèxia, amb l'ajuda d'un amic del meu pare, el Pepe. Un icosaedre és una figura geomètrica de vint cares. Em va ser molt útil per la vida, ja que he fet moltíssims regals que ho tinguessin i crec que a les persones que els hi he regalat, els hi ha agradat molt.\nCàmping "Las Dunas"\nL'estiu del 2017, vaig anar per primera vegada de càmping amb la parella de la meva mare, el David. Vam anar el càmping "Las Dunas", a la Costa Brava. Des d'aquell dia, cada any hi anem. Fins i tot, algun any hem fet ruta.\nUna nova cosina\nEl 14 de setembre, va néixer la meva primera cosina, la Greta, de part de la meva tieta, Susana. És molt eixerida, divertida, riallera i l'estimo molt!\nM'encanta passar temps amb ella.\nJúlia: una nova germana\nEl meu pare amb la seva parella, la Clara, el 25 de gener van tenir a la Júlia, la meva germana. S'assembla moltíssim a mi. És una germana encantadora. Ja no m'imagino una vida sense ella. Tot i que no la veig cada dia, l'estimo moltíssim!\nUn viatge amb família, Roma!\nAmb el meu pare, la Clara, els meus germans, el Lluc i la Júlia i jo. El novembre del 2018, vam anar tots junts a Roma. Vam anar a veure, el Coliseum, la Fontana di Trevi, el Trastevere, el Panteon di Agrippa, la Basilica de San Pedro...\nMai oblidaré aquest viatge!\n"En es port"\nDes del dia que vaig néixer, cada estiu vaig a Portocolom, Felanitx. És el poble del meu pare i ara també és el meu. Cada any hi anem a passar una quinzena d'agost. És un lloc meravellós i m'encanta anar-hi. Fins i tot, alguns dies amb el meu pare anem a pescar crancs, en els molls. A més té un valor sentimental molt gran.\nLa tirolina més gran de Catalunya\nEl 2019. A Ripoll, em vaig tirar per la tirolina més gran de Catalunya, fa 275 metres d'allargada i 50 metres d'altura. Aquell dia feia molt de vent i em feia una mica de por, però finalment va ser una experiència fantàstica.\nEstem amb pandèmia!\nEl 13 de març del 2020, va ser un dia històric, terrorífic, enguixador, etc. Va ser el dia que ens van confinar, pel coronavirus. Vaig tenir dies avorrits, alegres, cansats, tranquils... En resum, va ser molt dur.\nTot tenint el coronavirus a prop, vam començar el curs. Jo, vaig començar una nova etapa: l'ESO a l'Institut La Sedeta. Va ser un canvi molt important.\nDe moment estic molt contenta amb la classe, som un gran grup.\nUn nou esport: el voley\nAquest curs, he començat un nou esport: el voley. M'està agradant molt, em sento molt feliç quan jugo amb l'equip! Trobo que és un esport que has d'estar molt unit i que has d'estar molt concentrada a l'hora de jugar.\nAvui: _ _ _\nEn aquest precís instant, estic enumerant uns dels esdeveniments més importants per mi i que m'han marcat més la vida. Però encara queda vida endavant, és a dir, encara queda molt per explicar...


Més desorientador és el [rellotge] del British Bar del Cais do Sodré que roda en sentit contrari i marca hores puntualíssimes. Aquest sí que és, aquest és el que, avançant marxa enrere, és un cranc en el vertader sentit del vocabulari lisboeta.\n"Lisboa, Llibre de Bord". José Cardoso Pires\nNo sé si serà la por d'aquests mesos, els meus doctor tinc pànic, la soledat que sempre acompanya a la por, la grisalla que se m'apareixia en qualsevol finestra. No sé si serà això, o el fet que sempre hi haja últimes paraules -i que entre les últimes i les primeres passen tantes coses- o el fet que hi ha distàncies que no es poden escurçar.\nPerò hauria anat amb tu a Lisboa, a veure eixe rellotge que camina al revés, un cranc de veres, per somiar que avançava cap a rere. Hauria dit obrigada amb un somriure mentre deixava que els anys caigueren i s'ofegaren dins del got de cervesa silenciosament.\nPublicat per Coralet a 1:59\nEtiquetes de comentaris: cranc, Lisboa, por, rellotges, temps\nRepetitivament em pose aquesta cançó. Només per se...\ni el record de la por...\nBicicleta, alfàbega i un balcó obert\nprimavera, estiu, hivern, tardor\ndos o tres, i massa\nquè serà d'aquest maig?\nun altre maig, no aquest\nla closca dels somnis\na vegades, oblide que visc\na qualsevol mur...


La Ganxet Pintxo de tardor 2019 escalfa motors\nEls dos cuiners analitzen i valoren les tapes dels establiments participants | Jordi Olària Gras\nLa Ganxet Pintxo de tardor escalfa motors\nDos «cuiners de referència» valoren les tapes proposades | L'organització valora positivament el naixement i consolidació d'altres rutes de tapes\nper Jordi Olària Gras 07/10/2019 12:56h\nLa Ganxet Pintxo de tardor 2019 escalfa motors. Els establiments participants ja han presentat, a l'organització, les tapes que oferiran entre el 7 i el 17 de novembre. Aquest dilluns, al Mercat Central de Reus, dos «cuiners de referència al territori» han valorat aquestes tapes per donar consells als seus autors perquè les millorin, tant des del punt de vista del plat, com de la seva presentació.\nQuan falta un mes just perquè comenci l'edició de tardor de la Ganxet Pintxo 2019, els cuiners dels establiments participants han rebut els darrers consells per oferir la millor versió possible de les tapes proposades. En dos dels espais buits del Mercat Central s'han instal·lat, per una banda, una petita cuina on poder preparar o emplatar cada tapa. Els cuiners Jaume Solé i Pep Moreno, xef executiu de Port Aventura i xef del restaurant Deliranto respectivament, les han valorat.\nEntre altres aspectes, Solé i Moreno els han aconsellat quins ingredients modificarien de la proposta original, què s'hi podia afegir per millorar-la o, fins i tot, quina era la millor presentació al plat, una iniciativa que ja es va posar en marxa l'anterior edició. El cas és que, a al segon espai que, avui, ha ocupat la Ganxet Pintxo, s'hi feien les fotos per al catàleg de la pròxima edició de la ruta de tapes, una part del procés sobre la qual els xefs també han estat a sobre.\nEls dos xefs, pendents de les fotografies de les tapes | Jordi Olària Gras\nMés de trenta establiments participants\nJaume Batista, vicepresident de la Cambra de Comerç de Reus i coordinador de la Ganxet Pintxo, ha informat que en aquesta dissetena edició hi participaran 36 establiments. Un d'aquests oferirà el menú de tapes, mentre que la resta hi participaran amb l'oferta de tapa i beguda per 3,5 euros. Pel que fa a la implicació dels dos xefs, Batista apunta que «volem que les tapes vagin millorant en qualitat i en quantitat per justificar els augments de preu que hi ha hagut».\nTal com s'ha explicat les darreres edicions des de la Cambra de Comerç, aquesta aposta per la qualitat és el que va fer que la Ganxet Pintxo passés a costar 3,5 euros i reduís el nombre d'establiments implicats. També s'ha reduït, en aquest cas, el nombre de restaurants que ofereixen un menú complet a base de tapes, que enguany només es podrà consumir a un establiment.\nNoves rutes de tapes a Reus\nLa Ganxet Pintxo ja no és l'única ruta de tapes de Reus. Alguns establiments de restauració han posat en marxa Repintxus, una proposta similar a la Ganxet Pintxo, però centrada en algun producte o format concret per a cada edició. En relació amb la competència que puguin suposar iniciatives com aquesta per al certamen de la Cambra de Comerç de Reus, Jaume Batista afirma que «no ens preocupa».\n«Creiem que tot el que sigui donar vida al món de la restauració a la ciutat és bo», afegeix. Jaume Batista insisteix que «totes les iniciatives són benvingudes, el fet que coincideixi amb la Ganxet Pintxo s'hauria pogut fer d'una altra manera, però nosaltres no hi tenim res a dir; que hi hagi una altra ruta de tapes alternativa és bo i el públic, segurament, ho agrairà».\n👮 ATENCIÓ: Problemes al carrer, entre veïns i la convivència, els conflictes més comuns a Reus\n🔴 El ministre de Cultura visita el Centre de Lectura de Reus\nMercats de Reus Ganxet Pintxo gastronomia cambres de comerç