Vilajoana: "L'Europa ha de tenir l'aspiració per lluitar pel play-off" | betevé\nEl tècnic escapulat es mostra ambiciós després de renovar per un any amb el club\nRaúl Muñoz Hernández | dimecres, 3 d'abril del 2019, a les 15.30\nDavid Vilajoana i el Club Esportiu Europa van anunciar la seva renovació per una temporada més. El tècnic escapulat ha exhibit l’ambició renovada per planificar el segon any al capdavant de l’equip. L’entrenador ha explicat que “un club històric ha d’aspirar al màxim i els jugadors que arribin a l’Europa han de saber que l’equip ha de lluitar pel play-off d’ascens a Segona Divisió B”.\nDebut somiat de Vilajoana a Tercera Divisió\nDavid Vilajoana va aterrar a la banqueta escapulada l’estiu passat provinent del filial. L’entrenador ha reconegut que “el salt de Segona Catalana a Tercera Divisió era arriscat i generava dubtes”. 35 jornades després, però, l’equip viu a la setena plaça de la classificació amb la permanència al sac i tot el temps del món per planificar la propera temporada. En aquest sentit el tècnic ha reconegut que els graciencs reforçaran la plantilla en totes les seves línies “per ser més competitius el curs que ve”.\nL’Europa, un club de barri\nL’entrenador escaupulat ha accentuat l’estreta relació entre el club i la Vila de Gràcia. El tècnic ha reivindicat el paper formatiu de l’esport, així com la tasca que duen a terme des de l’Europa i ha expressat el desig que “el club sigui referència en la formació de joves que volen jugar a futbol”. L’entrenador també ha fet una crida perquè l’Ajuntament posi remei a les necessitats del club de Gràcia i a la precarietat dels equipaments escapulats.


Locazione turistica Vista Lago Baveno Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBaveno, Baveno, Itàlia - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Locazione turistica Vista Lago\nAl visitar Baveno, vosté es sentirà com a casa a Apartment Baveno, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartment Baveno, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix aparcament de cotxes, habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Baveno, faci de Apartment Baveno la vostra llar.\nCal que informeu el Locazione Turistica Vista Lago de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 200 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Ramón Cotarelo: "La República Catalana ha rebentat les costures de l'Estat"\nEl politòleg assegura que amb la transició espanyola "no es va canviar res" i que "el país és el mateix"\nper Nerea Rodríguez Cap de redacció 26 de març de 2018 16:30\nEl politòleg Ramón Cotarelo | Jordi Borràs\n"España quedó atrás" (Now Books) és el nou llibre del politòleg Ramón Cotarelo (Madrid, 1943), on enquadra el procés sobnirasta en un ampli context històric i geopolític, alhora que repassa els orígens del desencontre entre Catalunya i Espanya i segueix el fil dels esdeveniments que van desembocar en l'1 d'octubre, la proclamació de la República Catalana i les posteriors eleccions del 21-D sobra el signe de l'article 155 de la Constitució espanyola. En aquesta entrevista amb 'El Món', el catedràtic emèrit de Ciència Política i de l'Administració de la UNED, parla del paper de l'esquerra espanyola en el conflicte Catalunya-Espanya i també del dels intel·lectuals espanyols. A més, revela els motius pels quals ha decidit venir a viure a Catalunya.\nVostè diu al llibre que l'Estat espanyol és irreformable.\nSí. He arribat a aquesta conclusió per l'experiència històrica. Hi ha hagut diversos intents en els darrers 200 anys de modernitzar l'estructura de l'Estat, en tots els aspectes, però també en el territorial, i ha fracassat. La qüestió territorial segueix com sempre i l'Estat no ha aconseguit modernitzar-se.\n"España quedó atrás". Què vol dir exactament amb aquest títol?\nTé un sentit metafòric i un altre més realista. Metafòric perquè està clar que el plantejament de la Constitució del 1978 és l'últim intent de posar en marxa un país amb una idea nacional única que en realitat és una mena d'actualització del franquisme. La transició ha estat una nova experiència de mantenir aquesta idea d'Espanya que neix en la Guerra d'Independència, i no ha quallat. En sentit metafòric, aquesta idea d'Espanya ha quedat enrere. I en un sentit material, perquè la República Catalana hi és i ha rebentat les costures de l'Estat espanyol. No sabem com terminarà tot això, que està clar que és una situació transitòria, però sí sabem que tornar al règim del 1978 i al "cafè para todos" és inviable. Ha quedat enrere l'experiment del 1978. La idea de l'Estat nacional únic espanyol s'ha esfondrat.\nQuan es va concretar la ruptura emocional entre Espanya i Catalunya de la que parla en el llibre?\nS'ha anat gestant durant la transició. I es va accelerar a partir de la famosa sentència del Tribunal Constitucional sobre l'Estatut, però s'ha fet patent i visible a partir de l'1-O. Això no té cap solució. Que una part del país vagi a triturar a una altra part del país, no es pot recompondre.\nConsidera que a l'Estat encara li queden tics del franquisme?\nTics? Tot! Això que es diu que la transició va ser un fet miraculós perquè es va aconseguir sense vessar sang i sense violència, oculta la resposta a la pregunta de què es va aconseguir. No hi va haver violència ni vessament de sang, perfecte, però es que no hi va haver res! No es va canviar res! Es va canviar el nom del Movimiento Nacional i es va convertir en UCD. Però totes les altres coses continuen igual. També es va canviar el nom del Tribunal d'Ordre Públic, que va passar a dir-se Audiència Nacional. Però el país és el mateix, i la seva estructura productiva i l'organització política. Fins el punt que el cap de l'Estat és el fill del qui va nomenar Franco.\nCom definiria el paper que ha fet l'esquerra espanyola en tot aquest conflicte?\nDe no-paper, més aviat. Perquè ha estat manifestament absent. En un primer moment, l'esquerra espanyola venia molt sobrada, i encara més en relació a la qüestió catalana. Pensaven que era una cosa provinciana i etnicista, una cosa pobre, davant de les seves ambicions de renovació general espanyola. Però poc a poc ha anat descobrint que la qüestió catalana és l'única qüestió política viva de l'Estat, i l'única via per la que pot obrir-se una República en algun punt de l'Estat i que qüestiona la seva pròpia raó de ser dins d'Espanya. Perquè, teòricament, l'esquerra hauria de ser republicana, però la seva negativa a acceptar l'independentisme català la porta també a oposar-se a la República, perquè l'independentisme català és republicà. Així que els que van començar de sobrats, s'han trobat amb que efectivament hi ha un projecte republicà a Catalunya i ells no poden fer-hi res, excepte posar-se al costat de la dreta, en defensa de la monarquia. Actualment la defensa de la unitat d'Espanya és la defensa de la monarquia, de la dreta i de l'oligarquia. Però això l'esquerra espanyola no ho pot admetre. I ha caigut en el silenci més absolut. Prefereixen no parlar de Catalunya, com si no existís. Perquè no poden trobar una solució.\nEn el llibre també parla de la por dels intel·lectuals. A què es refereix exactament?\nPer una vegada que els intel·lectuals tindrien una possibilitat per justificar la seva existència -perquè ells són els qui fabriquen ideologies-... I no hi són. Es planteja una qüestió viva que és com canviar una realitat que és insatisfactòria. Però si algú ha d'elaborar un relat de com es pot canviar tot això innovant, haurien de ser els intel·lectuals. I no s'atreveixen, perquè els fa pànic la idea de que el procés català d'independència els deixa a ells sense país. Cal reinventar Espanya, i aquest hauria de ser el programa dels intel·lectuals espanyols. Però no fan res i estan igual de callats que l'esquerra.\nDiu també que cap part és fàcil i menys el de l'Estat català. Però es mostra convençut que hi haurà part.\nAquesta situació té molt pocs precedents: una nació que és una minoria nacional dins d'un altra nació, pateix maltractaments, i aquesta minoria nacional s'emancipa aconseguint formar un Estat. Però fins ara això s'ha fet generalment per via traumàtica i de violència. I aquí l'esperança és que tot això es dugui a terme de manera democràtica i pacífica. No sense sobresalts, perquè posar la gent a la presó és violència. Tot i que aquesta violència potser no és cruenta, sinó incruenta, però és violència. A curt, mitjà o llarg termini, però la República Catalana és inevitable.\nAquest cap de setmana el president de la Generalitat ha estat detingut a Alemanya...\nAixò és un salt qualitatiu en la internacionalització del procés. A qui beneficiï en últim terme dependrà del resultat del procediment d'extradició que no està clar ara. No obstant això, l'Estat ja ha aprofitat la natural (i comprensible) reacció popular espontània per enviar agents provocadors a cometre actes vandàlics amb l'objectiu de fabricar la violència que necessiten per justificar la seva farsa judicial.\nI també hi ha cinc presos polítics més a les presons espanyoles.\nVolen inflar la causa judicial per ocultar el seu caràcter de judici polític, de causa general contra l'independentisme, barrejant conductes, supòsits,.. Busquen provocar a la gent tot esperant que les arbitrarietats processals -com la no-llibertat de Junqueras, Forn i Sànchez- aixequin indignació entre la gent i a veure si així es produeix la violència que necessiten per invocar el delicte de rebel·lió i tenir una base jurídica per actuar.\nEn aquest context, molts catalans es pregunten: I ara què?\nCrec que, amb tots els dirigents independentistes a la presó o l'exili, ha arribat el moment en què el moviment ha de fabricar la nova generació de dirigents per demostrar que es tracta d'un moviment social genuí i no una conjura d'uns quants.\nAra fa uns dies que va anunciar que vindrà a viure a Catalunya. Quins motius l'han portat a prendre aquesta decisió?\nÉs una raó de projecte personal de vida. Jo no em trobo còmode en un lloc en què es professen actituds, creences i comportaments que no em semblen justos. No em puc trobar còmode en una nació que obliga a una altra a formar part d'ella en contra de la seva voluntat. L'única manera per remeiar això és anant a viure a la part on em considero més en el meu territori, amb gent que pensa com jo. És molt raonable. En realitat, és una mena de retorn.\nI, en concret, on anirà a viure de Catalunya?\nA Girona. Perquè em sembla que és el punt més avançat del procés independentista. Quan algú està més o menys d'acord amb alguna cosa, el millor que pot fer és anar allà on aquesta cosa està més clara.\nEl llibre 'España quedó atrás', de Ramón Cotarelo, es presentarà aquest dilluns a les 19:30 hores en un acte al Teatre Goya de Barcelona, amb la participació del diputat de la CUP Carles Riera i la diputada de JxCat Elsa Artadi. Moderarà l'acte el director del Món, Salvador Cot.


Sol·licitud d'ajuts per a activitats extraescolars - Ajuntament de Montornès del Vallès\nPortada > Ajuntament - Seu electrònica > Serveis i tràmits > Tràmits i gestions > Sol·licitud d'ajuts per a activitats extraescolars\nSol·licitud d'ajuts per a activitats extraescolars\nAjuts per a activitats extraescolars adreçats a infants empadronats a aquest municipi, escolaritzats a segon cicle d’Educació Infantil o a Educació Primària (P3-6è) amb l’objectiu que ningú quedi exclòs de les activitats per motius econòmics o socials.\nEs pot demanar l’ajut per a les activitats extraescolars organitzades per les AMPA dels centres de primària. Només es donarà ajut per a una activitat per infant.\nEn cas de dubte o consulta\nTelèfon: 93 566 70 04\nHoraris: de 9 a 14 h\nPer al curs 2021-22, del 7 al 26 de maig\nFamílies que estiguin per sota un llindar determinat de renda:\nSignant tots els documents de forma electrònica\nDescarregar el model de sol·licitud específic d’ajuts extraescolars: omplir-lo i signar-lo electrònicament (cal certificat electrònic). L’han de signar tots els membres de la unitat familiar majors de 16 anys.\nClicar "Iniciar el tràmit"\nEmplenar la sol·licitud d’instància genèrica.\nAdjuntar el model de sol·licitud específic d’ajuts extraescolars signat i la documentació requerida, si s’escau (es pot adjuntar escanejat o fotografiat mentre duri l’estat d’alarma).\nSignant de forma manual la sol·licitud específica d’ajuts extraescolars\nDescarregar-se el model de sol·licitud específic d’ajuts extraescolars o recollir el model en format paper a les escoles del municipi. Cal emplenar el document i signar-lo manualment*. L’han de signar tots els membres de la unitat familiar majors de 16 anys.\nEmplenar la sol·licitud d’instància genèrica (cal certificat electrònic o donar-se d’alta al idCAT Mòbil)\nAdjuntar el model de sol·licitud específic d’ajuts extraescolars signat a mà i la documentació requerida, si s’escau (es pot adjuntar escanejat o fotografiat mentre duri l’estat d’alarma).\nDescarregar el model de sol·licitud específic d’ajuts extraescolars que trobareu més aball a l'apartat de "Documentació necessària" o recollir el model en format paper del centre escolar habilitat. Omplir i signar manualment*. L’han de signar tots els membres de la unitat familiar majors de 16 anys.\nDemanar cita prèvia al registre municipal a www.montornes.cat/citaprevia per presentar el model de sol·licitud específic d’ajuts extraescolars signat a mà i la documentació requerida, si s’escau (cal portar tota la documentació preparada i signada).\nEs pot lliurar a:\nOAC Centre (c. de Sant Isidre, 11-13)\nOficina del barri (c. de les Hermanas de la Virgen Niña, 2).\n*Si necessiteu el model de sol·licitud en format paper el podeu recollir a les escoles.\nDes del departament d’Educació us donem suport a l’hora d’omplir la sol·licitud i presentar-la:\nEn cas de necessitar acompanyament telefònic truqueu al 935954802 de 8 a 20 h\nFormulari de sol·licitud d'ajuts per a les activitats extraescolars (Curs 2021-22) (PDF, 126 kB)\nBases reguladores i convocatòria d’ajuts per a les activitats extraescolars del curs 2021-2022 (PDF, 561 kB)\nDes del departament d’Educació, es dona suport a l’hora d’omplir la sol·licitud i presentar-la:\n· Si necessiteu acompanyament telefònic, truqueu al 935954802 de 8 a 20 h


El TGN Bàsquet no té clarividència ofensiva i encaixa la tercera derrota a casa després de perdre contra l’Almeda (52-60) -\nHome / Notícies / Equips / Femenins / El TGN Bàsquet no té clarividència ofensiva i encaixa la tercera derrota a casa després de perdre contra l’Almeda (52-60)\nEl TGN Bàsquet no té clarividència ofensiva i encaixa la tercera derrota a casa després de perdre contra l’Almeda (52-60)\nFalta alguna cosa, una marxa més, potser confiança però, sobretot, encert. El TGN Bàsquet ha encaixat la tercera derrota a casa dels quatre partits que ha disputat al pavelló del Sagrat Cor en un matx on ha anat sempre a remolc d’un rival amb molt pedigrí però que avui era un adversari que estava a l’abast del conjunt lila.\nEl Basket Almeda va fer uns primers vint minuts plens d’encert des del perímetre (6/12 triples) i va manar amb autoritat, arribant a tenir 15 punts d’avantatge davant la perplexitat dels assistents al partit. Només April Watson, amb 7 punts en el primer període, va poder plantar cara a les visitants, que van trobar en el tir de llarga distància la seva font d’anotació. De fet, dels 6 triples de l’Almeda, 5 van arribar en 13 minuts de joc i això va crear un cert pànic en les files locals a l’hora de defensar. Amb tot, el TGN Bàsquet no va perdre mai la cara al partit i, tot i veure’s molt per sota (18-33, a 2:55 del descans), va continuar lluitant sabedor que encara faltava molt per acabar el partit.\nLes sensacions no eren bones perquè al final dels dos primers quarts el resultat era de 24-33. Per tal d’alterar la dinàmica del partit, l’entrenador del TGN Bàsquet, Albert del Rey, va situar una defensa en zona 2-3 a l’inici del tercer quart. Semblava una bogeria un cop vista l’eficàcia de l’Almeda des de la línia de tres punts, i més encara quan en la primera jugada de les visitants contra aquesta defensa, van anotar un altre triple (24-36). Del Rey, però, sabia què feia. Va mantenir la zona i, inesperadament, l’Almeda va començar a fallar-ho tot. Les visitants, segures de la seva punteria, es van obsessionar amb els triples però no van trobar l’encert dels primers vint minuts.\nEl TGN Bàsquet no estava fi en atac, tenia molts dubtes i li mancava molta fluïdesa, però la defensa havia assecat la font d’anotació rival i les diferències es van escurçar. Així, gràcies a una gran Marina Romeu, el marcador es va igualar a 37 a 2:23 del final del període. Al conjunt lila, però, li va faltar concretar la remuntada i el període va finalitzar 38-43.\nEn aquells minuts i tot l’últim període, les visitants van trobar la solució a la falta d’encert en el triple en la segona meitat (2/15). L’Almeda va buscar el joc entre el pal alt, mig i baix i aquesta connexió entre pivots va ser definitiva. Les visitants van trobar els espais entre la defensa en zona lila i els punts a prop de la cistella van arribar. Les presses i alguna manca de concentració també van fer que el TGN Bàsquet no tanqués bé el rebot defensiu i això va donar més possibilitats de tir al rival (41-52 a 5:47 del final del matx). Amb tot, les locals van ser fidels a la seva essència, van lluitar cada pilota però el temps s’esgotava i la diferència era massa gran. El TGN Bàsquet ja no va saber trobar Watson com en el primer quart i això va ressentir el seu joc ofensiu. Al final, l’Almeda va saber administrar l’avantatge i va infligir una nova derrota al conjunt tarragoní.


El V Triatló Illa de Formentera, seu del campionat balear de la modalitat olímpica, es disputa aquest dissabt | Noudiari.es\nEl V Triatló Illa de Formentera, seu del campionat balear de la modalitat olímpica, es disputa aquest dissabt\n@Noudiari/ El conseller d’Esports, Jordi Vidal, ha presentat avui a la sala de reunions del Poliesportiu Antoni Blanc la V edició del Triatló Illa de Formentera que tindrà lloc el pròxim dissabte 7 d’octubre a Es Pujols. Ho ha fet acompanyat de director de unisportconsulting, empresa organitzadora de la prova, Manuel Hernández, i de la directora de Markèting de Trasmapi, Núria de la Torre, empresa patrocinadora de l’esdeveniment esportiu.\nEl conseller ha explicat que aquest any la Federació Balear de Triatló ha triat Formentera com a seu del campionat balear de triatló en la modalitat olímpica. Per tant, el dissabte el guanyador d’aquesta competició es proclamarà campió olímpic balear del 2017 de la modalitat de triatló a la nostra illa. Jordi Vidal ha destacat la participació en la prova de Ana Caseres, autora del llibre “Mamá Triatleta”, del que cada una de les participants de la prova rebrà un exemplar.\nSeran uns 300 els triatletes els que participin en aquest Triatló, la meitat en la categoria sprint i l’altra meitat en la categoria olímpica, segons ha detallat l’organitzador. A hores d’ara, ja s’han inscrit uns 230 esportistes. La modalitat sprint i d’equips sortirà a les 14.30 hores per fer 750 metres a la badia d’Es Pujols, després recorreran 20 km en bicicleta, i per últim 5 km correguent. L’Olímpica sortirà a les 16.15 hores i faran 1.500 metres nedant, 40 km en bicicleta, i 10 km correguent.\nEls interessats es poden inscriure a la prova esportiva fins demà al matí a través del web elitechip o el mateix dissabte al matí entre les 9.30 i les 13.00 hores a la mateixa plaça d’Europa d’Es Pujols, en l’horari previst també per la recollida de dorsals.\nCal destacar que entre les 14.20 i les 19.00 hores la carretera que connecta Es Pujols amb la Savina, fins a l’alçada de l’entrada del Rosa Mar estarà tallada al transit. Entre les 15.30 i les 16.00 es tornarà a obrir i es tornarà a tancar fins que finalitzi el pas de les bicicletes al voltant de les 19.00 hores. El conseller ha demanat disculpes a la ciutadania, que haurà d’agafar camins alternatius, per les molèsties que això pugui ocasionar.\nA més, Jordi Vidal ha agraït a Trasmapi la seva col·laboració per cinquè any consecutiu com a patrocinador d’aquesta prova esportiva que s’inclou dins la campanya Descobreix Formentera a l’Octubre, per atraure turisme fora de temporada alta. L’ATB també ha col·laborat amb la prova, així com altres patrocinadors locals com Viatges Es Freus, Carbónicas Tur, Frufor, Pro-auto, Autos La Mola, Formotor, Motorent Pujols i el Blue Bar. A més, Vidal ha agraït a la Guàrdia Civil, Protecció Civil, Policia Local i resta de voluntariats la feina que fan per fer possible el triatló.


Música sensible i solidària a favor de Fundació SURT - Fundació Surt\nMúsica sensible i solidària a favor de Fundació SURT2018-11-052018-11-15https://www.surt.org/wp-content/uploads/2017/05/logo-mage.svgFundació Surthttps://www.surt.org/wp-content/uploads/2018/11/captura.png200px200px\nEl festival Músiques Sensibles 2018 arrenca el mes de novembre al Petit Palau amb quatre grans propostes repartides en dos concerts dobles.\nMúsiques Sensibles marida cultura i solidaritat, destinant el 10% de la recaptació dels concerts a diferents organitzacions sense ànim de lucre que treballen en diversos camps de l’acció social.\nEl concert del dia 9 de novembre els fons seran destinats a Fundació Surt i anirà a càrrec de Carmen Boza + Intana\nEl proper divendres 9 de novembre Carmen Boza + Intana. Tocaran al Petit Palau -21h- en el marc del festival Músiques Sensibles. El 10% de la taquilla d’aquest concert anirà destinat a Fundació Surt.\nCarmen Boza presentarà els temes del seu segon treball discogràfic Caja Negra. Amb aquest treball pren el comandament de la producció i arranjaments. Un àlbum ple de melodies enganxoses que donen suport a textos foscos i introspectius, on l’oient atent és testimoni del trànsit de l’artista per les complexitats de la vida moderna. La Caja Negra és el seu treball més personal i arriba sota la més absoluta independència. La seva trajectòria, la situa, com una de les propostes musicals més interessants i amb més projecció dels últims anys.\nIntana obrirà la nit de divendres i ho farà tancant la gira de presentació del seu primer treball discogràfic Intana. Un disc captivador de pop acústic lluent i íntim. Un disc captivador de pop acústic lluent i íntim, amb tocs d’americana i folk: la banda sonora per a matins de paisatges agrests i camins polsegosos, capvespres daurats o nits que esdevenen matinades intenses. Arribaran al festival Músiques Sensibles després d’haver presentat el disc al Mercat de Música Viva de Vic del 2017 i tocat al Primavera Sound, Vida Festival, Primavera Club, Vespres de la UB, Artlab de la Pedrera i Minipop, entre molts d’altres.\nFundació Surt és una entitat d’acció social, fundada l’any 1993, que treballa per fer efectius els drets econòmics, socials i culturals de les dones i per eradicar les discriminacions per raó de gènere. Son una organització de dones compromesa amb els valors d’equitat de gènere, inclusió, solidaritat i transformació social, amb una gestió transparent, professional i socialment eficient, i per tant treballen per assolir una societat amb equitat efectiva per a les dones.\nPer a més informació: www.musiquessensibles.com\nPremsa Músiques Sensibles 2018\nNestor Lozano – 636 178 181, nlozano@culturae.cat\nComunicació Fundació Surt\ndesigualtats, dones, empoderament, gènere, inclusió, música, projectes, solidaritat\nSurt rebrà microdonacions a través de les compres a Caprabo destinades als projectes de suport a dones en situacions de violència masclista\nFundació SURT: 25 anys compromeses amb les donesActualitat\nSurt comparteix la seva experiència i metodologia de treball en una jornada europea centrada en l’empoderament de dones migrades i refugiadesActualitat


El Peix: El silenci i jo\nQuan busquis una companyia externa, és perquè hauràs canviat les teves prioritats...\nara en son unes altres !.\n19 de febrer de 2021, a les 14:02\nTrobo sospitós que et lamentis d'estar bé. Els humans realment necessiten companyia quan se senten vulnerables, és per això que la majoria opta per estar més o menys acompanyat ja que tard o d'hora el futur vulnerable arriba per tothom. Poca gent té la sort de morir jove.\n19 de febrer de 2021, a les 14:58\nJo necessito cascs antifon per arribar al "silenci i jo". Molt fotut la veritat!\nPregunta-li al Pons això de la companyia, et donarà millors respostes que nosaltres.\n20 de febrer de 2021, a les 11:19\nTens raó, Artur. Probablement algun dia les meves prioritats canviaran, però com que no sé quan serà, no em preocupo.\nAnònim, no em lamento pas, se'm fa estrany. Potser és que ara mateix em sento molt poc vulnerable i no tinc por del futur. A més a més, aquesta excusa de voler tenir companyia quan siguem vulnerables té un rerefons, segur que vaig molt equivocat, egoista. No sé si és sort o desgràcia morir jove. Jo vull morir de vell fastiguejat per haver tingut una vida llarguíssima. Em conformo amb dos-cents anys. Ho tinc complicat, ho sé. Per cert, quan es deixa de ser jove?\nPer què no et construeixes una cambra anecoica? El mite que diu que et tornes boig amb el silenci fa anys que es va desmentir.\n20 de febrer de 2021, a les 18:09\nPerquè visc a un pis de lloguer. Els catalans regalarieu cambres anecoiques als propietaris dels pisos on viviu de lloguer?? Em sona a pura blasfemia això...\n21 de febrer de 2021, a les 11:53\nÉs un privilegi saber sentir-se bé amb un mateix i no patir per estar sol. Però l'ésser humà és sociable, compartir coses amb els altres és el que ens fa humans. Estàs bé sol amb tu mateix perquè saps que, si et cal, existeix molta altra gent. Si estiguessis sol a l'univers potser no ho passaries tan bé.\n21 de febrer de 2021, a les 12:33\nEls catalans un dia anirem pel món i ho tindrem tot pagat, però això forma part d'una altra història. En el meu cas, NoName, que no puc parlar per la resta de catalans, no la regalaria, per això tampoc en tinc.\nXeXu, seria molt estrany de cop i volta trobar-me sol a l'univers. La veritat és que la meva vida no en té massa de solitària. Les hores que passo sol, però, les gaudeixo a fons.\n21 de febrer de 2021, a les 18:52


Carl Nassib, primer jugador de l'NFL que es declara homosexual - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nEl jugador dels Raiders de Las Vegas ha fet història a l'NFL perquè s'ha convertit en el primer jugador en actiu que confessa, públicament, la seva homosexualitat\n22/06/2021 - 16.06 Actualitzat 30/07/2021 - 10.26\nCarl Nassib està considerat un dels millors defenses de la Lliga de futbol americà. Amb els seus 125 quilos i 2 metres d'alçada, porta sis anys al màxim nivell i ara és jugador dels Raiders de Las Vegas.\nPoc se sabia públicament de la seva vida privada fins que amb un vídeo d'un minut a Instagram ha anunciat que és gai.\nFeia 15 anys que volia fer-ho però fins ara, diu, no s'havia vist capaç. I no ho explica per cridar l'atenció, afirma, sinó perquè:\nCrec que la representació i la visibilitat són molt importants. Espero que algun dia anuncis com aquest no siguin necessaris. Però, fins llavors, faré tot el possible per treballar per una cultura tolerant i compassiva.\nNassib es converteix així en el primer jugador en actiu de la màxima Lliga de futbol americà que es declara homosexual. Fins ara els pocs que havien sortit de l'armari públicament ho feien un cop estaven retirats.\nEs trenca doncs un tabú de l'esport, hipermasculí per excel·lència, de teòrics homes durs, forts, musculosos i insensibles animats per cheerleaders i que sempre se suposaven heterosexuals.\nTant la Lliga de futbol americà com el seu club o el sindicat de jugadors han felicitat Nassib per la seva valentia i esperen que a partir d'ara més esportistes d'elit s'atreveixin a seguir els seus passos fins que arribi el dia que fer-ho públic, diuen, deixi de ser notícia.


Trenta anys amb el Diari de Girona - Diari de Girona\nTrenta anys amb el Diari de Girona\nenric mirambell i belloc 25.09.2016 | 11:39\nEl dia vint-i-vuit d'aquest mes de setembre es compleixen trenta anys de la meva col·laboració setmanal en el Diari de Girona. Són molts anys i gairebé un miler i mig d'articles. Una activitat que m'ha proporcionat la relació amb moltes persones. No es tracta només de l'evidència que tinc que hi ha lectors addictes, sinó que també s'ha establert una relació amb persones amb les quals mai havia tingut cap contacte. No són només amics i coneguts que em comenten el contingut dels articles, sinó també persones que jo abans ni tan sols coneixia. Uns m'han telefonat, altres m'han parat anant pel carrer, i m'han dit: Vostè a mi no em coneix, però jo sí que el conec a vostè, ja que cada setmana el llegeixo en el Diari. Aquest intercanvi a vegades per felicitar-me i elogiar el que han llegit, i altres vegades per fer-me notar algun error o alguna distracció que cal corregir, sempre m'han complagut. Totes les observacions les agraeixo i totes em fan un bon servei. L'eminent músic i musicòleg, el mestre Francesc Civil, de grat record, em deia que no feia gaire cas de les crítiques favorables que rebia per les seves interpretacions, composicions i publicacions, en canvi posava molta atenció a les crítiques negatives, ja que li donaven ocasió de corregir el que calia i perfeccionar-se en la seva activitat. Doncs jo, prenent exemple de tan excel·lent mestre, m'aplico el mateix criteri. Un elogi sempre s'agraeix; però no cal estarrufar-se. Rebre l'avís per un error comès i acceptar-lo dóna ocasió de no cometre'l una segona vegada.\nAquesta meva col·laboració en el Diari està molt relacionada amb la meva vida de jubilat. Sempre havia temut l'arribada de l'edat de jubilació. Em preocupava molt. Ho veia com el final d'uns anys de plena activitat i entrar en una època de passivitat, d'inoperància, de tancament en un mateix i de perdre gran part de relació amb l'exterior. No en va es parla de les "classes passives". No podia pensar sense escruixir-me que hauria de quedar relegat a passar hores i hores assegut en el banc del "si no fos". Ho esperava amb tant horror que havia arribat a desitjar que m'arribés la mort abans que la jubilació. Pensava que la millor data per passar a ser "que Déu l'hagi perdonat", seria uns mesos o uns dies abans de complir l'edat reglamentària per entrar en les "classes passives". Quan pensava això faltaven encara bastants anys per arribar a la data de la jubilació.\nPassaren els anys i també l'ambient en la feina s'enrarí sensiblement. Un bon dia em telefonà un redactor del Diari de Girona per proposar-me fer un article setmanal. Des de molt temps abans ja havia publicat esporàdicament algun article en la premsa periòdica. Ja en els llunyans anys del diari gironí El Pirineo i molt més encara a Los Sitios, com també en altres diaris i revistes. Però el compromís que representa sotmetre't a una col·laboració assídua i continuada em feia una mica de por. No veia clar si me'n sortiria. De moment vaig agrair l'oferta, però no em vaig atrevir a acceptar-la, encara que sense donar un no, vaig dir que m'ho pensaria. Al cap de poc temps una disposició governamental rebaixava l'edat de jubilació. Dels setanta anys vigent fins aquell moment es fixava en els seixanta-cinc. De sobte la tan temuda jubilació se'm presentava amb una immediatesa inesperada. Em faltava menys d'un any per complir els seixanta-cinc. Tot seguit vaig pensar en l'oferta del Diari. Seria una activitat, una certa obligació, un temps ocupat, i sens dubte un mitjà de relació. Vaig telefonar al que m'havia fet la proposta preguntant-li si la mantenien vigent. I em va dir que sí. No vaig pas amagar-li la meva preocupació, per la novetat que aquell compromís representava. Convinguérem que redactaria cinc articles com a prova. Si la cosa resultava positiva hi donaríem continuïtat. Immediatament poguérem comprovar que els meus articles tenien lectors, que havien estat acceptats positivament. I calia doncs continuar. La temàtica era molt concreta. Les col·laboracions tindrien per títol genèric "Girona entre la història i l'actualitat". I em va semblar que tindria tema per un any. Però passat aquell any encara quedaven coses per dir i seguírem un altre any i un altre i un altre fins als trenta que ara es compleixen.\nEn aquest lapse de trenta anys han passat moltes coses, i són moltes les que han experimentat un canvi. Hem canviat no només de segle sinó també de mil·lenni. En el meu àmbit familiar s'han produït episodis molt tristos i dies de gran joia. En el Diari he conegut cinc directors. Vaig conèixer aquell trist i massa llarg període en què hi havia perill que el Diari desaparegués. També hi ha hagut canvis en la compaginació. I molt especialment la informàtica ha revolucionat el treball. Ha facilitat que abans de la sortida de l'edició en paper es pugui llegir en l'ordinador el que figurarà en les planes impreses. Em consta que algunes persones que viuen a molts quilòmetres de distància llegeixen els meus articles. Jo mateix vaig començar a escriure a mà els originals, mecanografiant-los posteriorment; mentre que ara els puc escriure directament en la forma que els presento a la redacció del periòdic. Les primeres col·laboracions les lliurava a la Redacció, en el local del carrer de Barcelona, posteriorment havia d'anar a Fornells, i darrerament a la plaça de Catalunya. I si tingués correu electrònic, els podria trametre des de casa mateix. Però havent-me iniciat en l'ús de l'ordinador a l'edat de vuitanta-cinc anys no he passat d'usar-lo com a màquina d'escriure i poca cosa més. En el Diari s'han produït moltes entrades i sortides de personal. Vaig compartir pàgina, durant moltes setmanes, amb el Dr. Jaume Marquès, Cronista Oficial de la Ciutat i destacat historiador. També un llarg període amb el notable periodista Emili Casademont. I amb la columna que hi signava el polític Jordi Xuclà, el qual ara omple un espai més ampli, alhora que està desenvolupant una intensa tasca parlamentària.\nPersonalment, la meva etapa de jubilat que esperava amb por i horror, fins ara s'ha desenvolupat amb total satisfacció. Quan només havien transcorregut tres mesos de la meva entrada en les "classes passives", l'Ajuntament de Girona, presidit per l'alcalde Nadal em nomenà Cronista Oficial de la Ciutat. Nomenament que em causà la més gran satisfacció i que junt amb la setmanal col·laboració en el Diari de Girona m'han donat ocasió de desenvolupar una gran activitat i m'he estalviat de quedar reduït a la inacció i a la passivitat. Aquesta llarga vida de jubilat ha estat una de les millors etapes de la meva existència. Tan fructífera com va ser-ho l'etapa d'activitat professional. Amb iguals satisfaccions i sense els maldecaps i els disgustos experimentats en la primera.


Noves mesures de planificació i control per a les contractacions de l’Ajuntament\nDimecres, 05 abril 2017 17:18\nL’equip de govern ha posat en marxa un Pla de mesures en matèria de contractació per planificar i controlar els contractes vigents i futurs de l’Ajuntament. A banda d’aquest document, i pel que fa a la plantilla municipal, el govern compta amb l'assistència tècnica de la Diputació de Barcelona per elaborar un Pla d’Ordenació dels RRHH del consistori.\nEl Pla de mesures en matèria de contractació es va aprovar a finals de novembre després de detectar diferents necessitats per part dels diversos departaments de l’Ajuntament; l’endarreriment de les licitacions projectades; i un informe de Secretaria sobre els contractes menors que assenyala algunes irregularitats. S'ha començat a aplicar paulatinament des del mes de febrer.\nEls objectius del document són planificar les noves licitacions, establir mesures de control a les ja realitzades i assegurar-se que s’adeqüen a la normativa vigent. Entre d’altres, els contractes de neteja viària, gestió de residus, neteja de dependències o manteniment de zones verdes s’hauran de licitar aquest 2017 seguint aquest pla.\nEl text ordena la creació del Responsable del contracte (responsable d’Àrea encarregat del seguiment del contracte i, posteriorment, del servei realitzat); reunions de seguiment periòdiques de RRHH amb Secretaria i els diferents serveis; i la contractació de personal per cobrir les vacants actuals. Sobre els contractes en vigor, s’encarrega un estudi sobre les diferents modificacions contractuals que han tingut lloc i es demana una previsió a quatre mesos vista abans d’iniciar una pròrroga.\nPel que fa als futurs contractes, es preveu realitzar un Plec de clàusules administratives generals que s’adapti a la normativa vigent i un calendari de licitacions prioritzades segons les necessitats de l’Ajuntament. En aquest punt, es fa especial èmfasi en l’estudi de les incidències detectades a serveis com deixalleria, neteja o residus.\nEl Pla també inclou la revisió de les necessitats dels diferents departaments i possibles modificacions i limitacions a la Relació de Llocs de Treball (RLT) per adequar-la a la legalitat.\nFinalment, també s’ha reforçat el departament de contractacions de l’Ajuntament amb una jurista i dos tècnics superiors (un d’ells de nova contractació) i està prevista la incorporació d’un altre tècnic superior i d’un administratiu.\nOrdenació de la plantilla municipal\nD’altra banda, l’Ajuntament i la Diputació han signat un conveni per comptar durant aquest 2017 amb l’assessorament tècnic d’un professional que ha d’ajudar a elaborar, aprovar i posar en marxa un Pla d’Ordenació de RRHH a l’Ajuntament. El document, que s’espera per a finals d’any, ha de ser un instrument útil per a la regularització de la plantilla municipal.\nLa idea és realitzar un estudi a fons de tots els llocs de treball de la corporació local per tal de trobar la manera més eficient d’organitzar els 622 treballadors de l’Ajuntament de Rubí.\nLa redacció d’aquest pla, però, podria allargar-se en el temps. I és que es dóna la circumstància que, en aquests moments, el departament de RRHH de l’Ajuntament no té un director/a i el nou professional de la Diputació està assumint en part les seves funcions. Aquest treballador ha començat aquest gener i el seu conveni té una durada estipulada d’un any a mitja jornada.\nMoisés Rodríguez, regidor de Serveis Centrals\nL’Ajuntament s’acull a una línia de préstecs de la Generalitat per adquirir habitatge social


Festival de Valsos i Danses amb l' Orquestra Simfònica del Vallès, dimarts, el 28 de desembre 2021\nDimarts, 28 de desembre de 2021 a les 20:00 h, a l' Auditori Enric Granados de Lleida, l' Orquestra Simfònica del Vallès (OSV), una gran orquestra de referència amb el seu director titular, Xavier Puig, ens ofereix el concert nadalenc de valsos i danses sota el títol: "Un viatge per les danses d’Europa", amb la participació de la soprano Isabella Gaudí, una de les grans veus de la lírica del moment.\nEl vals és una dansa d' origen alemany que, tot i el seu origen com a ball popular, va esdevenir una dansa culta, refinada, que durant tot el segle XIX es va imposar amb gran èxit a tota Europa. L' èxit va venir avalat per la influència i el prestigi del vals a Viena, aleshores la capital de la música, amb Johan Strauss pare i el seu amic, col·lega i rival Joseph Lanner. El vals va ser tot un fenomen musical, una música capaç de sintonitzar amb tots els públics, des dels ambients més selectes als més populars. Va ser també la dansa en què, per primera vegada, la parella ballava abraçada.\nTot són bons motius per no perdre's aquest concert de l’Orquestra Simfònica del Vallès (OSV), que arriba a l’Auditori Municipal Enric Granados per transmetre un missatge d' alegria i esperança en aquestes especials festes de Nadal i Cap d' Any.


Barcelona Clàssica: de novembre 2016\nEntrem en una setmana de transició, deixant enrere els excessos de l'ubic Black Friday (sí, també ha arribat a la música clàssica, amb ofertes fins i tot a l'Auditori) i amb la vista posada en el proper pont de desembre.\nNo obstant això, a efectes de l'agenda musical de Barcelona,  podríem estar davant la setmana dels intèrprets francesos, ja que fins a tres joves estrelles de la música clàssica del país veí actuen en els recitals més destacats: Jean-Guihen Queyras, Jean Rondeau i Alexandra Soumm.\nSi a això afegim l'actuació de joves valors del panorama espanyol i català, com Mireia Vendrell i el Trio Vasnier, i la vintena aproximada de concerts organitzats en els centres cívics amb músics locals -gairebé tots, gratuïts-, tenim una programació perfecta per sortir a descobrir nous talents de la música clàssica.\nLa renovació no és només cosa de noms; aquesta setmana trobem també nous formats per a la música clàssica, barrejada amb l'electrònica, i nous tipus de formació de cambra. Altres joves aposten per un retorn als orígens i, més concretament, a l'origen de tot plegat: J.S. Bach. Aquesta és la nostra proposta de concerts, de dilluns a diumenge.\nSanti Aubert, director artístic de l'Orquestra Barroca Catalana: "Quan tenim les condicions adequades, som d'alt nivell"\nL'Orquestra Barroca Catalana, pionera a Catalunya en la interpretació musical sota criteris històrics, compleix enguany 23 anys des de la seva creació, consolidada com a projecte artístic i preparant un hivern amb molta activitat. Però, de tots els projectes de la seva agenda, potser el més especial per a la formació és la temporada pròpia de concerts que comença aquest cap de setmana a l'església de Sant Felip Neri.\nEs tracta d'una série de quatre concerts programats entre novembre del 2016 i maig del 2017, els quals combinen obres tan conegudes com Les quatre estacions de Vivaldi o els Concerts de Brandenburg de J.S. Bach amb repertori molt menys habitual i fins i tot inèdit a Barcelona, com un Gloria de Händel trobat a Londres l'any 2010 que mai fins ara s'ha interpretat a la ciutat.\nEl director artístic de l'Orquestra Barroca Catalana, Santi Aubert, parla amb Barcelona Clàssica d'aquesta nova temporada de concerts.\nEn què ens hi hem de fixar quan anem a un concert de piano?\nFoto: Will Powell. Sota llicència Creative Commons\nBarcelona rep la visita de dos grandíssims pianistes aquesta setmana. I, com sol passar, la coincidència de dates és tal que actuen en dies consecutius i en el mateix lloc: la sala de concerts del Palau de la Música.\nAixí, dimecres 23 a les 20.30 hores, ofereix el seu recital András Schiff, un pianista d'origen hongarès a qui la música ha portat fins a la distinció de "Sir", atorgada per la Reina Isabel II d'Anglaterra el 2014. El programa està dedicat a les últimes sonates de quatre grans compositors vienesos: Mozart, Haydn, Beethoven i Schubert. Menys de 24 hores després, a les 20.00 hores del dijous 24, s'iniciarà el concert de Daniel Barenboim, inclòs en el cicle de BCN Classics. Barenboim actua en solitari amb un programa de tall romàntic: Schubert, Chopin i Liszt.\nDavant la proximitat d'aquests dos grans concerts, hem preguntat a experts en què hem de fixar-nos quan anem a recital de piano. On és millor seure? De quins aspectes sonors hem d'estar pendents? Aquestes són les principals recomanacions.\nCom era la música de les sagues islandeses? Es pot recuperar un material del qual només ens han arribat petites al·lusions a través de poemes i llegendes?\nLa resposta és si, si es treballa de forma conjunta des de la Musicologia i la Filologia. Diumenge 20 de novembre, el Festival de Música Antiga Ars Longa ofereix un concert-performance de la soprano i musicòloga Marga Mingote, amb la presentació d’Inés Garcia, doctora en Filologia Alemanya i professora associada a la Universitat de Barcelona.\nAmb elles parlem de com és possible recrear avui dia una música perduda fa molts segles, però relacionada amb un imaginari èpic fabulós, cada vegada més atractiu per a la literatura i la cultura actuals.\nElena Copons, soprano: “Les vivències personals són les que realment m’han fet fer un pas endavant com a músic”\nElena Copons. Foto: Berta Tiana\nUna de les protagonistes de la setmana a la programació de música clàssica a Barcelona és la soprano de Terrassa Elena Copons. Només uns dies després de debutar al rol protagonista de Susanna de Le nozze di Figaro al Gran Teatre del Liceu, ha estat escollida per formar part del quartet solista del Rèquiem de Mozart, al mateix Liceu, sota la direcció de Josep Pons.\nConcretament, podrem veure-la dimarts 15 i dijous 17 al Rèquiem, i diumenge a la funció de Le nozze di Figaro.\nD’aquesta forma, i comptant el debut de dijous passat, Elena actuarà al teatre barcelonès quatre vegades en deu dies, i en produccions diferents: tota una fita per a qualsevol cantant, i més si és de casa nostra. I, a més, divendres 18 estarà al Teatre L’Atlàntida de Vic, també amb el Rèquiem.\nAmb ella parlem de la seva trajectòria artística i de la importància de Mozart al seu repertori.\nEl millor de la setmana: Barcelona, estació amb parada per a les gires internacionals\nAquesta setmana, Barcelona esdevé estació amb parada per a nombroses gires d'estrelles mundials, fins al punt que pràcticament tots els dies de la setmana tenim un concert d'una figura internacional.\nL'excepció més rellevant és un projecte local: el programa 100% Mozart (inclou el celebèrrim Rèquiem) que el Liceu programa amb Josep Pons al capdavant per al dimarts 15 i el dijous 17. Això sí; ells també se'n van de gira després, ja que el mateix concert es presentarà a Vic el divendres 18 ia Sant Cugat el dissabte 26.\nL'agenda completa es pot consultar a la secció corresponent de Barcelona Clàssica. Per ajudar amb la selecció, presentem, dia a dia, un concert destacat.\nL'òpera també fa política: les altres lectures de 'Le Nozze di Figaro'\nImatgede 'Le Nozze di Figaro' Foto: A. Bofill\nPer Xavier Llisa\nFins al 20 de novembre, tenim al Gran Teatre del Liceu la representació d'una de les òperes més famoses de la història, composta, també, per un dels seus més famosos compositors, Wolfgang Amadeus Mozart: Le Nozze di Figaro.\nL'òpera es va estrenar al Burgtheater de Viena en 1 de maig de 1786 i a Espanya, al Liceu, el 2 de febrer de 1916. A més, la versió que podrem veure ara, amb la direcció escènica de Lluís Pasqual, ja s'ha representat prèviament en el teatre barceloní altres dues vegades, en els anys 2008 i 2012. Es tracta d'una producció ambientada en els anys 30 del segle XX.\nEl millor de la setmana: del doblet operístic a l'heroi de Bayreuth\nAmb la temporada ja llançada a tot drap, comencen les duplicitats a l'agenda. Per exemple, aquest dilluns, el protagonista hauria de ser l'estrena de Le nozze di Figaro al Gran Teatre del Liceu, amb una esperada escenografia del director reusenc Lluís Pasqual.\nDoncs bé; el Palau de la Música Catalana acull el mateix dia i gairebé a la mateixa hora l'estrena a Barcelona d'una òpera contemporània, Alba Eterna, composta per Albert Guinovart (i, per cert, fins ara, estrenada només a Reus). Darrere de tanta casualitat només pot haver-hi alguna cosa còsmica.\nDe tota manera, tampoc no és tan estrany tenir problemes d'agenda en una setmana en què, segons la nostra recopilació, a Barcelona se celebren més de cinquanta concerts de música clàssica i activitats estretament relacionades amb el gènere, com conferències, concerts dirigits a nens i fins projecció de documentals. Aquesta és la nostra selecció setmanal, dia per dia.\nLIFE Victoria: un festival diferent per a homenatjar a Victoria de los Ángeles\nCorria l'any 2013 quan la Fundació Victoria de los Ángeles es va marcar el repte d'organitzar a Barcelona un festival de lied en homenatge a la cantant barcelonina, tot un referent de la interpretació del gènere. Així naixia LIFE Victòria.\nNo semblava una aventura fàcil. El lied va acompanyat d'una aura d'exquisidesa i inaccessibilitat que fa semblar complicat omplir fins i tot un únic concert. I es tractava de promoure un festival sencer!\nPerò, quatre anys després, LIFE Victòria, amb l'aval de l'èxit de les tres edicions anteriors, es disposa a inaugurar el festival 2016, que compta amb estrelles internacionals com Maria Katzavara, Joan Martín-Royo o Teresa Berganza, íntima amiga de Victoria dels Àngels. Parlem amb la directora de la Fundació, Helena Mora, de les claus de LIFE Victòria 2016.


ACN / viurealspirineus 15:51 23/02/17\nEl ministre de Salut d'Andorra, Carles Álvarez, ha informat que el proper dimarts 28 de febrer s'iniciaran els treballs d'estudis sobre el terreny per avaluar el nivell de vulnerabilitat del pou de la font d'Arinsal. Álvarez ha dit que aquests treballs formen part de la investigació sobre la contaminació de la font d'Arinsal realitzada per l'empresa francesa Antea Grup contractada pel govern andorrà.\nper andorra estudis el govern font\nImatge de la planta embotelladora a Andorra.\nLes actuacions consistiran en injectar traçadors específics a l'entorn de la captació. Per aquests treballs es faran servir substàncies específiques, àmpliament utilitzades en aquest tipus d'estudis, per identificar els punts on es podria haver originat algun vessament que hagués pogut provocar la contaminació. El ministre ha subratllat que aquestes substancies són innòcues tant per a les persones com per al medi natural i es dilueixen perfectament al medi aquàtic. No obstant, són colorants i es podria donar el cas que en les aigües superficials del riu es trobessin coloracions, que serien transitòries i de curta durada.\nAquests treballs tenen una durada aproximada d'entre sis i vuit setmanes, i posteriorment l'empresa contractada podrà analitzar la informació recollida per elaborar l'informe detallat de resultats. La previsió és que l'informe es pugui lliurar en un termini d'entre dos i tres mesos, cap al mes de maig. Una vegada es lliuri l'informe, el govern andorrà procedirà a presentar els resultats, i a valorar i avaluar quines hauran de ser les accions a emprendre.\nCal recordar que el passat mes de maig el govern d'Andorra va decidir aturar tota la producció d'aigua de la font d'Arinsal que explota l'empresa Aigua del Pirineu i proveïdora d'Eden. Els afectats pel brot de gastroenteritis transmès a través d'aigua envasada van ser més de 2.000 persones de 925 empreses de Barcelona ciutat, la seva àrea metropolitana i alguns punts de la demarcació de Tarragona. En col·laboració amb el Departament de Salut, el govern andorrà va obrir una investigació per esbrinar l'origen d'una intoxicació. Les mostres extretes de la planta d'Arinsal es van enviar a un laboratori de Girona per ser analitzades. L'agència de Salut Pública de Catalunya (Aspcat) va informar, ja amb els resultats de les analítiques, que l'origen del brot de gastroenteritis per beure aigua procedent de la font d'Arinsal i envasada en garrafes d'Eden Springs es trobava en una ''contaminació fecal humana''.


#OpiniónVP 'Darreres notícies del Banc Central Europeu, primera part: benvinguts al 2008?' per @VanessaCamposCl - Valencia Plaza\nDarreres notícies del Banc Central Europeu, primera part: benvinguts al 2008?\nM’agradaria començar aquesta columna amb un recordatori sobre el Banc Central Europeu (BCE) que és el nostre banc central, doncs hem de tenir en compte que la política monetària que ens regeix a tots els europeus que compartim l’Euro com a moneda comuna es decideix a Frankfurt i no a Madrid. Ja sé que per a molts lectors aquest aclariment no és necessari, però compartiran amb mi que hi ha molt de tertulià indocumentat opinador de qualsevol tema inclosa la política econòmica i dintre d’aquesta la política monetària. Imagine que a altres professionals d’altres branques els passarà quan algun d’aquests “tertulianos para todo” es posa a predicar i els professionals de l’àrea acabem enduguent-nos les mans al cap. En fi, es veu que cada època històrica té les seues peculiaritats i a nosaltres ens ha tocat viure la dels “tertulianos para todo”, el problema és que el que escampen és desinformació. La base d’una societat lliure i democràtica és una societat civil crítica i ben informada. Però bé, let’s focus on the task.\nSi se’n recorden ja fa temps els venia comentat que el BCE tenia previst pujar els tipus d’interès de referència i deixar de fer operacions de compra extraordinàries de deute públic. Doncs les operacions de compra extraordinàries de deute públic van parar en desembre de 2018, les pujades de tipus (que hagueren suposat una normalització de la política monetària) no s’han arribat a materialitzar. Aquesta setmana el BCE ha anunciat que fins el segon semestre de 2020 no espera fer variacions als tipus d’interès vigents a l’Euro-zona i que les variacions que es puguen fer, arribat el moment, no necessàriament han de ser a l’alça si no que també podrien ser a la baixa. La raó no és altra que la ralentització, de moment, de les economies dels països de l’Euro-zona que, de moment, fan preveure al BCE un quadre macroeconòmic amb minses taxes de creixement. Fins ara, no s’ha parlat de que es preveja una recessió. Tot i això, hi ha senyals que alguna cosa es cou al nostre voltant. Així per a prendre la temperatura de la possible evolució de l’economia centrem-nos en l’economia espanyola que ens pilla més a prop i donem un cop d’ull a les taxes de variació interanual de l’índex de producció industrial (IPI) prenent com a referència les dades corregides d’efectes estacionals i de calendari. Aquestes dades les podem trobar a la base de dades de l’Instituto Nacional de Estadística (INE), el gràfic 1 que trobaran a continuació l’he generat a través del web de l’INE mostra l’evolució mes a mes durant els últims dos anys de l’IPI desglossat en bens de consum durador, bens d’equip i bens intermedis.\nGràfic 1. Font: Elaboració pròpia amb dades INE.\nHabitualment es pren com a referència la taxa de variació d’aquests tres components perquè solen ser considerats com a uns bons indicadors avançats de la evolució en un futur pròxim del consum i de la inversió del sector privat. El mecanisme de funcionament d’aquests indicadors sol ser el següent, després d’un període de creixement sostingut del consum, en especial del de bens de consum durador com ara electrodomèstics o automòbils, les empreses responen ampliant planta (és a dir invertint en bens d’equip) i, per tant, ampliant la producció (per a la qual cosa també necessiten comprar més bens intermedis). Al gràfic 1 s’observa aquest comportament fins el final del 2017. A partir de gener del 2018, però, les taxes de variació interanuals de l’IPI destinat a bens d’equip i a bens intermedis estan clarament per damunt del dedicat a bens de consum durador. La qual cosa significa que en algun moment no massa llunyà l’IPI dels bens d’equip i consums intermedis s’ajustarà a l’evolució del bens de consum durador. Aquests fets ens indiquen que una frenada de l’economia no està llunyana. Per tant, la decisió del BCE deu estar relacionada amb alguna mena de patró similar en la major part, o al menys en les economies de major pes de la zona euro. Per a acabar-ho d’adobar , el president de la Reserva Federal dels USA (Fed) també va anunciar la setmana passada que els USA també podrien baixar tipus. Per això, el BCE torna a la política monetària expansiva abans d’haver-la abandonat, i és que plou sobre mullat.\nA banda de l’anunci sobre els tipus d’interès, el BCE també va anunciar una nova ronda d’injecció de liquiditat al sector financer atesos els efectes negatius que els baixos tipus d’interès de manera sostinguda durant un llarg període de temps tenen en el compte de resultats de les entitats financeres, ja que redueix la seua principal font d’ingressos. Així el BCE va anunciar que prestaria a les entitats financeres a un tipus negatiu (-0.3%), el que significa que el BCE pagaria per prestar a les entitats financeres. L’objectiu d’aquesta política monetària tan heterodoxa és intentar que les entitats financeres mantinguen el ritme de concessió de crèdits per a que no hi haja un coll d’ampolla financer. Els sona? Sembla que estem tornant a l’escenari del 2008 onze anys després. Però realment estem davant de l’escenari del 2008? Per a contestar a aquesta pregunta hauríem d’analitzar com d’endeutats estem i a qui se li deuen els diners en comparació del 2008. La setmana que ve en parlem.


Laïcitat en xifres - 2016 - Fundació Francesc Ferrer i Guàrdia\n• Jornadas de Interculturalidad 2020 "¿Cómo participamos conjuntamente con entidades diversas?"\n• El profesorado de religión aumenta mientras se vacían las aulas de alumnos, según el Informe Ferrer i Guàrdia 2020\n• El professorat de religió augmenta mentre es buiden les aules d'alumnes, segons l'Informe Ferrer i Guàrdia 2020\n• 111è aniversari de l’afusellament de Ferrer i Guàrdia: commemorem la seva figura i el seu model d’escola basat en la laïcitat\n• 111 aniversario del fusilamiento de Ferrer i Guàrdia: commemoramos su figura y su modelo de escuela basado en la laicidad\n• El Consell Comarcal de l’Alt Empordà aprova el nou pla de joventut\n• El Consell Comarcal de l’Alt Empordà aprueba el nuevo plan de juventud\n• COMUNICADO: Las entidades en defensa de la laicidad en Cataluña rechazamos la introducción de la asignatura de religión islámica y reclamamos una educación libre de dogmas y sin adoctrinamiento\n• Comunicat: Les entitats en defensa de la laïcitat de Catalunya rebutgem la introducció de l'assignatura de religió islàmica i reclamem una educació lliure de dogmes i sense adoctrinament\n• Iniciamos el proyecto de evaluación de ferias locales de formación y ocupación de Cataluña\n• La Fundación Ferrer i Guàrdia asume la administración del Decidim de la red internacional UCLG\n• Iniciem el projecte d’avaluació de fires locals de formació i ocupació de Catalunya\n• La Fundació Ferrer i Guàrdia assumeix l'administració del Decidim de la xarxa internacional UCLG\n• La Fundación Ferrer i Guàrdia organiza un seminario de dos sesiones sobre “Políticas de juventud en tiempo de Covid-19: retos y mecanismos para la transformación”\n• La Fundació Ferrer i Guàrdia organitza un seminari de dues sessions sobre “Polítiques de joventut en temps de Covid-19: reptes i mecanismes per a la transformació”\n• Segunda parte del Seminario “Políticas de juventud en tiempo de Covid-19: retos y mecanismos para la transformación”\n• Segona part del Seminari “Polítiques de joventut en temps de Covid-19: reptes i mecanismes per a la transformació”\n• Comunicación para entidades en tiempos de la Covid-19\n• Comunicació per entitats en temps de la Covid-19\n• ¡Conoce y evalúa las competencias adquiridas en tu práctica asociativa!\n• Coneix i avalua les competències adquirides en la teva pràctica associativa!\n• Seminario “Políticas de juventud en tiempo de Covid-19: retos y mecanismos para la transformación"\nLaïcitat en xifres - 2016\nPublicat el 16-12-16\nPresentem l'edició d'enguany de " Laïcitat en xifres, 2016" , informe anual de la Fundació Ferrer i Guàrdia.\nEn el següent enllaç podeu consultar l'Informe del que a continuació us presentem els principals resultats. Per la descàrrega seguiu el següent enllaç .\nUna de cada quatre persones a l’Estat espanyol es declara no adscrita a cap religió, és a dir, és no creient o bé atea. Aquesta xifra ha augmentat al llarg de les darreres dècades. L’any 1980 únicament el 8,5% de la població es declarava no creient o atea, una proporció que s’ha incrementat fins al 25,8% actual. Actualment, l’edat condiciona la definició vers l’opció de consciència de les persones, gairebé la meitat de les persones d’entre 18 i 34 anys afirmen ser no creients o ateus, mentre que aquesta xifra és només del 8,3% entre les persones majors de 65 anys.\nEn les diverses Comunitats Autònomes també es presenten diferències importants: Catalunya, el País Basc i les Illes Balears són els territoris que presenten un major nombre de persones que s’adscriuen a opcions de consciència no religioses, per contra, és a Múrcia, Aragó, Castella-La Manxa i Extremadura on aquesta proporció de persones és menor.\nSi ens centrem en l’àmbit de Catalunya, el 52% de les persones enquestades pel CEO manifesten que són creients i sempre ho han estat, mentre que un 29,7% mai ha sigut una persona creient. A més, cal destacar que un 13,7% afirma que ara no és una persona creient, però que ho havia estat, per la seva banda, un 2% és creient, però abans no ho havia sigut.\nAmb el pas dels anys, la importància que les persones enquestades atorguen a la religió ha disminuït progressivament. L’any 2002 la religió era valorada amb un 5,34 (escala del 0 al 10, on 0 és molt poc important i 10 molt important), aquesta xifra disminuí fins al 4,15 el 2015. Malgrat aquest tendència, cal assenyalar un lleuger repunt entre el 2014 i el 2015. Per contra, la política ha anat consolidant la seva importància entre el 2013 i el 2015, superant per primera vegada a la religió.\nSi ens referim a l’assignació tributària a l’Església catòlica, podem observar que, durant el 2012 (últim any del qual comptem amb dades), més de 226 milions d’euros van ser destinats a l’Església catòlica, mentre que més de 280 milions es destinaren a altres fins. Fixant-nos en l’evolució, cal dir que entre el període 2007-2012 els fons destinats a altres fins s’han incrementat. Els recursos destinats a l’Església, no obstant això, evolucionen de manera més irregular. Entre el 2007 i el 2008 es percep un increment de la seva assignació, però després es produeix una davalla sostinguda fins al 2012, moment en el qual torna a incrementar-se.\nEntre el període 2007-2012, es pot observar una lleugera davallada de les assignacions tributàries a l’Església catòlica. Així doncs, l’any 2007 el 21,7% d’aquestes contribucions anava destinada a l’església Catòlica, xifra que descendeix fins al 19,3% el 2012. A l’Informe hem volgut recollir també les dades d’anys anteriors, si bé cal assenyalar que aquestes no són comparables amb les que trobem a partir del 2007, a causa de la reforma impositiva que es va impulsar en aquell mateix any 2007. Tot i això, entre el 1998 i el 2006 també es pot apreciar una tendència a la baixa de les contribucions a l’església, que passen del 36,6% al 21,7%.\nEn xifres absolutes, destaquem, que durant el 2012 l’assignació tributària que va percebre l’església Catòlica fou de més de 226 milions d’euros, una xifra similar a la dels anys anteriors. Per la seva banda, les aportacions destinades a altres finalitats socials ascendien fins als 278 milions l’any 2012.\nSi ens centrem en la vinculació entre la religió i el sistema educatiu, es pot observar que, en el conjunt de l’estat espanyol i pel curs 2013-2014, un 30,7% d’alumnes de primària realitzaven activitats alternatives a la religió, una xifra que s’incrementava fins al 47% en el cas dels estudiants d’ESO i fins al 66,5% al batxillerat. En termes generals, el nombre d’estudiants que cursen activitats alternatives a la religió s’ha incrementat al llarg dels últims anys.\nSegons el tipus de centre, es poden observar diferències importants entre aquestes dades. Als centres públics, el 60% dels estudiants cursen activitats alternatives, una xifra que disminueix fins al 22% als centres privats concertats on s’observa una proporció més baixa d’estudiants que no cursen religió, sent aquesta de menys del 21%.\nPel que fa als ritus de pas, en relació a la tipologia de matrimonis, s’ha produït un descens notable dels matrimonis confessionals, que han passat de representar el 79,4% del total l’any 1992 al 29,1% el 2015. Per contra, els matrimonis civils han experimentat el fenomen contrari, passant de ser el 20,6% del total a representar l’actual 70,4%. Avui en dia, gairebé 3 de cada 4 matrimonis són aconfessionals.\nÉs a Catalunya, el País Basc i a les Illes Balears on actualment hi ha un percentatge més elevat de matrimonis civils, mentre que a Extremadura, Castella-La Manxa i Ceuta és on el percentatge és més reduït.\nPer la seva banda, els naixements fora del matrimoni també han experimentat una evolució positiva al llarg de les últimes dècades, passant de representar el 9,61% l’any 1990 al 42,5% el 2014.\nPer a consultar la infografia interactiva completa, seguiu el següent enllaç.


Una ventada mata Consuelo Giménez, la primera model gitana\n13 de novembre de 1905\nFoto: Arxiu Fotogràfic de Catalunya\nBarcelona. Divendres, 13 de novembre de 2020. 00:00\nTal dia com avui de l’any 1905, fa 115 anys, a Barcelona, moria Consuelo Giménez Escuder, la primera model pictòrica catalana d’ètnia gitana. Consuelo va morir tràgicament durant una fortíssima ventada que va provocar importants danys a la ciutat. A causa d’aquell fenomen meteorològic, un mur va caure i va provocar l’ensorrament de la casa on vivien Consuelo i la seva àvia (situada en un solar del carrer Entença). Segons les informacions de l’època, Consuelo va morir immediatament i la seva àvia va ser atesa en un dispensari, però acabaria morint al cap de les hores.\nConsuelo havia nascut en una data indeterminada a Barcelona. Les investigacions apunten entre 1885 i 1890, per la qual cosa, quan va morir tenia entre quinze i vint anys. Però malgrat la seva joventut, s’havia convertit en una de les models pictòriques més populars de la Barcelona de principis del segle XX. Va posar, principalment, per al pintor Isidre Nonell, a partir del moment en què aquest va evolucionar de les temàtiques paisatgístiques cap a les figures humanes. Algunes fonts apunten que va ser la primera model d’ètnia gitana que va posar per a un nu.\nConsuelo no va ser la primera dona gitana que feia de model. Però sí que seria la primera que ho faria professionalment. Precisament, en l’interval de temps entre els posats ocasionals i els professionals, els seus pares —espantats— la van enviar a Madrid i la van casar amb un gitano. Reclosa i maltractada pel seu marit, va demanar ajut al pintor Nonell i al crític d’art Junyent, que la van rescatar i la van portar de nou a Barcelona. Rebutjada pels seus pares, va haver de viure en condicions precàries amb l’única persona de la seva família que li va donar suport: la seva àvia Josepha Escuder.\nSebastià Junyent va descriure Consuelo com una dona que era “alta, magra i de perfil esmolat” i que tenia “el front petit, els ulls esviaixats, el nas aquilí, els llavis molçuts, la barba petita (...) la pell morena y satinada, son cabell negre y llustrós (...) tenia pupil·la de foc, que amb els ulls amarrava i amb la boca matava (...) Pobra Consol! Son destí era malaurat”.\n12 de novembre de 1640 La Generalitat informa Felip IV que ja no accepta virreis hispànics Marc Pons


Samarreta per a home Fil d'Escòcia de ZD | ZD a Roba Interior Júlia\nHome > Samarreta màniga curta Fil Escòcia ZD V\nSamarreta màniga curta Fil Escòcia ZD V\nSamarreta per a home en Fil d'Escòcia de ZD\nSamarreta per a home de màniga curta i coll en "V" molt elegant.\nPeça interior ideada per portar amb camisa lleugerament oberta.\nLa forma del coll en V la fa perfecta per portar amb qualsevol tipus de peça.\nConfeccionada amb Fil d'Escòcia que s'obté del cotó més exclusiu.\nNaturalitat, qualitat, lluentor i suavitat inigualables.\n100% Cotó Merceritzat\n293 Ítem Ítems\nEl nou model boxer...\nBoxer Ciclista ZD...


Peníscola recupera el seu turisme de primavera de la mà de grups i sèniors | Castelló Extra\nPeníscola recupera l’activitat turística també en temporada mitjana, després d’una Setmana Santa al complet, amb l’arribada de grups i sèniors. Aquest tipus d’operatives sostenen la demanda turística i mantenen l’ocupació en la planta hotelera que ja roman oberta fins a estiu íntegrament, tal com s’ha informat des de l’àrea de Turisme en el consistori.\nEl sector estima que s’ha recuperat el 60% de l’activitat d’abans de la pandèmia pel que respecta a les arribades d’autocaristes en aquests mesos de primavera, amb una clara tendència a l’alça, identificant un increment substancial de les arribades del turista francés també en aquests mesos.\nLa regidora de l’àrea, Raquel París, ha detallat l’esforç municipal per a generar activitats que desperte expectació durant aquests mesos: “programem activitats pràcticament tots els caps de setmana per a sumar pernoctacions; activitats esportives, culturals i festives o les visites guiades gratuïtes, omplin l’agenda dels caps de setmana fins a l’estiu amb l’objectiu de dinamitzar l’activitat fins a la temporada alta”.\nDes de la regidoria i des de l’agrupació d’empresaris turístics de la localitat, Agretur, s’ha fet un balanç molt positiu del que han sigut els dies de Setmana Santa i fins a Sant Vicent, durant els quals s’ha penjat el de complet en la quasi totalitat dels establiments hotelers de la localitat.


Les arts escèniques i musicals de l’Ajuntament de Vilafranca estrenen web\nEl regidor de cultura, Ricard Rafecas, amb les tècniques Teresa Latorre i Carla Sanmartin\n08/09/2021 - 12:49h\nMés fàcil i més intuïtiva, s’emmarca dins el conjunt corporatiu de l’Ajuntament\nAquest dimarts s’ha presentat en roda de premsa la nova pàgina web que aplega tota la informació que generen les arts escèniques i musicals programades pel Servei de Cultura de l’Ajuntament de Vilafranca. La web s’emmarca dins del conjunt corporatiu de l’Ajuntament i se centra en la programació que ofereixen els equipaments municipals del Teatre Cal Bolet i l’Auditori.\nHi destaquen la programació professional i els actes que completen aquesta programació, com són les campanyes escolars, les mostres, els festivals i les activitats artístiques participatives en col·laboració amb la Diputació de Barcelona, així com els convenis i residències establerts amb la Camerata Penedès, en música, i la Flyhard, en teatre.\nPer altra banda, també hi trobem la informació necessària per conèixer els equipaments i accedir al seu lloguer amb tots els avantatges que ofereixen les ordenances municipals per a centres educatius, entitats i associacions locals.\nLa gran novetat de la web estrenada és el servei de compra d’entrades, associat a una nova plataforma que permetrà avantatges significatius respecte a l’anterior. Una de les més importants és que permet implementar aforaments adaptats a la situació COVID i per tant, augmentar i adaptar l’aforament que fins ara oferien els equipaments en funció de les restriccions sanitàries vigents.\nEl nou Carnet de Cal Bolet i l’Auditori\nAcompanya l’estrena de la web, el nou Carnet de Cal Bolet i l’Auditori que substitueix l’antic Carnet d’Amic. Les persones interessades en tenir-lo cal que es donin d’alta a través de la web i gaudiran d’un 15% de descompte en els espectacles de la temporada d’adults, podran participar en activitats reservades, tenir accés a promocions exclusives i rebre al correu electrònic totes les propostes del Teatre Cal Bolet i de l’Auditori Municipal.\nVINE, els abonaments flexibles\nUna altra novetat són els abonaments VINE que el Servei de Cultura engega aquesta temporada per flexibilitzar les compres. Hi ha cinc tipus d’abonaments; VINE 10 (10 entrades per 100€) VINE 4 (4 entrades per 55€) VINE 2 (2 espectacles per 30€) i els VINE Jove i VINE Camerata amb descomptes específics. Les persones que adquireixin aquests abonaments gaudiran d’un descompte que vol premiar la fidelitat del públic de les arts escèniques.\nA la roda de premsa el regidor de cultura de l’Ajuntament de Vilafranca, Ricard Rafecas, va destacar que aquesta serà una web “més fàcil i més intuïtiva” i que ciutats com Girona, Granollers, Figueras o Manresa utilitzen aquesta mateixa plataforma als seus webs municipals.\nTota la informació, programació, descomptes i abonaments, i novetats de les arts escèniques a Vilafranca a la web: https://espectacles.vilafranca.cat/\nCodorníu acollirà el concert i sopar solidari del Musicveu amb el millor tribut a ABBA\nRedacció | 20/01/2022 - 15:00h\nManel Alías presenta el llibre ‘Rússia, l’escenari més gran del món’\nRedacció | 01/12/2021 - 10:00h


Paneroles. Eliminar plagues de paneroles. Característiques de les paneroles\nPaneroles. Eliminar plagues de paneroles\nVostè està aquí: Página d'inici →Serveis →Paneroles→ Característiques\nCARACTERÍSTIQUES DE LES PANEROLES\nLes paneroles són insectes que s'inclouen dins de l'ordre dels Dictiòpters, i que es divideixen en aquests dos sub-ordres: els Mantoideus (pregadeus) i els Blatáridos (paneroles).\nEs coneixen al voltant de 3.500 espècies de blatàrits, els quals 19 tenen molta importància per la salut humana, i d'aquestes només 7 es poden considerar realment una plaga.\nPodem dir que a Espanya només es troben 3 tipus de paneroles que representen un problema: la Blattella germànica (cuca del cafè), la Blatta orientalis (cuca negra), i des de fa uns anys la Periplaneta americana (cuca roja). Tanmateix s’ha detectat fa poc temps la presència d’un panerola invasora, la Supella longipalpa (cuca de bandes marrons), similar a la germànica però amb comportament menys gregari i més habitual de parts altes dels habitacles (cerquen temperatura).\nLa forma general d'una panerola és familiar per a tots nosaltres. Aquestes són ovalades i amb el cos aplanat, que permet escórrer-se en tot tipus d'esquerdes i racons insignificants per ser un humà.\nUn pronòtum (coberta amb escut) es projecta cap endavant sobre el seu cap; les seves parts bucals són del tipus del mastegador i estan orientades cap baix i lleugerament cap a la part posterior del seu cos.\nAmb les seves potes llargues i espinoses poden córrer ràpidament sobre la majoria de les superfícies. Uns coixins especialitzats en el tars els hi permet escalar fàcilment per les finestres o caminar pel sostre.\nLa majoria de paneroles són d'origen tropical i sub-tropical, i viuen generalment a l'exterior. Són actives principalment pel vespre, temps en el que busquen l'aliment, aigua i parella.\nPoden veure's durant el dia, especialment quan existeix una elevada població de les mateixes, o quan aquesta població existent, es sotmet a una altre forma de pressió (com la falta d'aliment o aigua).\nLes paneroles generalment prefereixen un ambient humit, i moltes espècies també prefereixen un ambient amb un alt grau de calor.


Malestar a la plantilla\n22 juliol 2019 06:24\nEl Reial Mallorca encara no ha pagat als jugadors les primes de la Supercopa\nPep Verger | 14 octubre 1998\nAsensio, amb Mateu Alemany, ja va dir que l'entitat tindria dèficit.\nEls futbolistes del Reial Mallorca estan certament molests perquè encara no han cobrat les primes pactades per guanyar la Supercopa "un milió de pessetes per cap". El porter mallorquinista Carlos Àngel Roa així ho va confirmar ahir a Ultima Hora Radio i afegí que tampoc no havien rebut encara 100.000 pessetes pactades per la pretemporada. En aquest sentit, la plantilla tampoc no ha cobrat encara cap de les quantitats pactades per la lliga.\nSembla així que el Reial Mallorca SAE té així alguns problemes de líquid per fer efectives les quantitats pactades. En qualsevol cas, regna la tranquil·litat entre els futbolistes, malgrat que els agradaria saber quan rebran els doblers pactats. En aquest sentit, Carlos Àngel Roa explicà a Ultima Hora Radio que sempre que havien intentat parlar sobre la qüestió amb el conseller delegat Mateu Alemany l'havien trobat reunit.\nEn qualsevol cas, el porter va voler deixar clar que en cap dels casos el deute del club suposarà cap problema d'ordre esportiu.\nAntonio Asensio ja anuncià fa unes setmanes a Palma que el Reial Mallorca acabaria també la present temporada amb un considerable dèficit. Així, no és difícil pensar que el club pot passar en distints moments de la temporada per diferents problemes a l'hora d'afrontar els seus pagaments. En qualsevol cas, també ho és el fet que tenir el suport financer d'Antonio Asensio "és el màxim accionista de l'entitat" és una garantia de màxima tranquil·litat. Així, tot fa pensar que no hi haurà gaires dificultats perquè la plantilla vegi regularitzada la seva situació ben aviat.\nEn un altre ordre de coses, també de caire econòmic, cal assenyalar que el Mallorca, fins aleshores, ha recaptat quasi 40 milions de pessetes en concepte de taquilles. I és que el conjunt vermellenc ingressà més de 20 milions de pessetes contra el FC Barcelona en el partit d'anada de la Supercopa, i poc més de 18 milions contra el Heart. A aquestes quantitats s'ha d'afegir els quasi deu milions aconseguits en els dos partits de lliga disputats fins ara en el Lluís Sitjar "Espanyol i Oviedo.


HISTÒRIA MÍTICA DE LES TERRES DE L'EBRE. PRATS JOAN DE DÉU. 9788418857539 Llorens Llibres\nEntre la Terra Alta i el Montsià hi ha una de les fonts de meravella més prolífiques del continent. L'Ebre i les seves muntanyes amaguen fenòmens que encisen o\nesparveren. Mites d'arbres mil·lenaris, criatures abissals, llops humans, espectres de fortaleses; llegendes de dones d'aigua, ogres i sirenes. Marfantos, gambutzins,\nfardatxos, cucales i bubotes també formen part del paisatge. Com el mantell protector d'antigues verges. Descobrir-los serà un viatge inoblidable.\nLa parella Prats & Padilla ha publicat ja cinc llibres amb Comanegra, sempre il·lustrant l'imaginari del país amb voluntat divulgativa i en edicions de gran qualitat. Dos llibres\nanteriors que ja són clàssics són El gran llibre de les criatures fantàstiques de Catalunya i la Història mítica del Cap de Creus.\nPAS ZEBRA EL\nÉs un conte de faules per compartir, grans i petits, els beneficis dels bons hàbits.La zebra volia creuar el riu per tastar l'herba fresca de l'altra banda, però el riu era ample i profund. Com s'ho farà per trobar un pas segur?. ...\nVista previa: HISTÒRIA MÍTICA DE LES TERRES DE L'EBRE


mòdul 8 – Creació i dinamització de xarxes per la qualitat educativa_ 5a edició | Axia\nmòdul 8 – Creació i dinamització de xarxes per la qualitat educativa_ 5a edició\nAxia > Formació > mòdul 8 – Creació i dinamització de xarxes per la qualitat educativa_ 5a edició\nEls canvis educatius per a donar resposta a les necessitats del món globalitzat s’han de planificar des del treball interinstitucional i integrat en les xarxes d’innovació emergents en els entorns de formació i millora professional.\nLa qualitat del servei educatiu que els centres han de prestar als seus alumnes en el S.XXI ha de respondre a la realitat de la societat actual, una societat interrelacionada, connectada i que es nodreix del treball en xarxa a través de la gestió del coneixement de manera compartida i col·laborativa. Les direccions del centres educatius tenen un paper estratègic per potenciar i dinamitzar aquestes xarxes que promoguin l’aprenentatge de tots i esdevinguin un referent de futur.\nCompartir reflexions sobre les necessitats d’innovació i la detecció de fortaleses en xarxa, per abordar-les en un ecosistema educatiu canviant, vers un horitzó de millora construït col·laborativament per la comunitat educativa.\nAportar coneixements sobre la comunitat educativa i sobre l’entorn: institucional, socioeconòmic, cultural i la seva influència o relació amb el centre.\nAdquirir capacitats i habilitats per a la gestió de la participació de la comunitat educativa en el centre escolar, del professorat, de l’alumnat i de les famílies per a millorar-ne l’equitat, la cohesió, la implicació i el compromís.\nConèixer estratègies per dinamitzar les relacions amb l’entorn intern i extern del centre escolar: establir estructures, xarxes, programes i projectes per a promoure la interacció del centre amb l’entorn.\nConeixement de la comunitat escolar com a comunitat educativa per aconseguir l’èxit educatiu.\nEstratègies de participació i implicació. Models organitzatius que generen sentiment d’identitat amb tots els membres de la comunitat educativa: professorat, alumnat i famílies.\nConeixement de l’estructura orgànica de les administracions i d’altres entitats o organismes de l’entorn. Gestió institucional per a traslladar-hi necessitats i formular-hi propostes.\nEstratègies per a la interacció del centre amb el context intern i extern: accions per impulsar i gestionar el treball en xarxa amb agents educatius i socials; valorar la importància de l’entorn, i identificar les seves possibilitats.\n– 80% d’assistència a les sessions presencials i qualificació d’assoliment d’objectius igual o superior a 5\nReconeixement de formació directiva del Departament d’Ensenyament: 20 hores\nDates:29 de maig, 5, 12 i 13 de juny de 2019\nLloc de realització: Escola Massana. Plaça de la Gardunya, 9 de Barcelona\nPreu: 100 € socis d’ AXIA/ 145 € no soci


Rigola tanca 60 espectadors i «Oncle Vania» en una caixa escenogràfica - Diari de Girona\nRigola tanca 60 espectadors i «Oncle Vania» en una caixa escenogràfica\nefe 15.11.2017 | 13:25\nÀlex Rigola ha decidit tancar en una caixa de fusta de sis metres d'ample per vuit de llarg quatre actors, seixanta espectadors i el text d' Oncle Vania, amb l'objectiu de transmetre les idees i paraules de Txékhov amb el màxim de proximitat i intimitat.\nEl resultat del treball de depuració del text i de la recerca de l'essència que ha dut a terme el dramaturg català es titula Vania. Anton Txèkhov (Escenas de la vida) i és una coproducció del festival Temporada Alta i els Teatres del Canal que s'estrenarà aquest dijous al Teatre de Salt i després viatjarà al teatre madrileny del qual Rigola va dimitir com a director el passat 3 d'octubre.\nRigola ha eliminat del text original «tota la part costumista» i ha reduït el nombre de personatges a quatre, en un intent de «buscar un camí propi», per acostar-se «a l'origen del fet teatral» i allunyar-se de certes convencions que «l'infantilitzen».\nSegons va explicar ahir, aquesta recerca va començar fa un any i mig quan, «descontent amb el que feia», va explorar «territoris en els quals es pogués sentir mínimament confortable en el moment de presentar l'obra» i va posar en escena Ivanov al Lliure.\nAra Rigola segueix «en la vena existencialista d'Ivanov» i torna a recórrer a Txékhov per parlar «d'aquell moment en el qual sents que la vida no és el que t'esperaves de jove, i et provoca dolor».\n«És com si et trenques un braç i has de recol·locar-lo. El moment de recol·locar-lo és dolorós, però després tot pot anar bé, fins i tot millor que abans, però cal passar pel dolor i acceptar-lo, o almenys així ho visc jo», va afegir.\nPer transmetre l'essència d'aquest missatge implícit en l'obra de Txékhov, Rigola ha elegit un format que ja va experimentar en un muntatge anterior: una caixa.\nEncara que no és exactament la mateixa caixa que va utilitzar en la seva recent obra sobre Pasolini, sinó que és un espai una mica més gran i sense sostre.\nAixò no obstant, compleix la mateixa funció, que no és altra que «acostar-se perquè actor i espectador puguin connectar».\nPer Rigola, «el moment més bonic de la creació teatral té lloc a la taula de treball, quan l'actor ja se sap el text, però encara té el paper a la mà, i intenta transmetre i busca connectar amb l'altre».\nAquest moment de veritat i sinceritat és el que Rigola vol regalar als espectadors, que no sol tenir l'oportunitat de veure amb els seus propis ulls aquella espurna que sorgeix en el procés de creació.\nPer a això, demana als actors que es despullin emocionalment i siguin «ells mateixos, transmetent les idees i paraules de Txékhov i compartint les angoixes de l'autor amb les pròpies».\n«És una manera diferent d'estar en escena i se li agafa gust. Crec que després d'això em va costar tornar a la distància de l'escenari gran, on ressona la veu», va dir Gonzalo Cunill, que repeteix escenari-caixa perquè era el protagonista de Who is me. Pasolini.\nEn aquella ocasió estava només amb els espectadors i aquesta vegada comparteix cartell amb Luis Bermejo, Irene Escolar i Ariadna Gil, tots tancats una escenografia mínima i lliure d'artifici.\nDimitit per les càrregues de l'1-o\n«M'he sentit molt feliç muntant aquest espectacle i si hi ha alguna cosa bona de la situació en la qual em trobo és que puc dedicar-me totalment a la part artística», va dir Rigola, en referència a la seva dimissió com a director dels Teatres del Canal de Madrid després de les càrregues policials a Catalunya el passat 1 d'octubre.\n«Descarto a curt termini compaginar la meva labor creativa amb cap altra cosa», va afegir, preguntat pels rumors sobre una possible oferta per part de l'Ajuntament de Barcelona.


La consolidació de la “No democràcia” – Espai Fàbrica\nby .altres · 5 de març de 2008\nAls Estats Units hi ha pena de mort dins la llei; a Israel la tortura és legal; a Turquia alguns partits polítics són il·legals; l’homosexualitat està penada per llei a molts estats; a Polònia es viu una cacera de bruixes anticomunista dins el nou marc constitucional; i així podríem continuar fins un llarg etcètera d’Estats, que, paral·lelament i des dels poders fàctics i els altaveus mediàtics, ens recorden que són estats democràtics, fins i tot quan algun declaren guerres imperialistes per implantar democràcies tutelades.\nVivim temps convulsos en els quals la paraula democràcia està totalment devaluada. En el nostre cas, els Països Catalans, no en som excepció.\nPassats 30 anys del franquisme, l’Estat espanyol ha passat d’una dictadura a una “NO democràcia”; 30 anys durant els quals excuses conjunturals han fet que la “transició” a la democràcia no hagi estat possible.\nPrimer, el “soroll de sables” va fer impossible un trencament amb l’anterior Règim, impossibilitant el desmantellament de les estructures repressives, els privilegis a la casta militar i el judici als culpables de 40 anys de guerra, dictadura, execucions, tortura, repressió política, explotació laboral, etc. Aquest pou de cultura de la dictadura (disculpeu la contradicció), va fer impossible la legalització de part de l’arc ideològic fins passats uns anys, quan les bases de la “transició” ja començaven a arrelar, i la nova classe política descobria l’escalfor de la poltrona. El PSOE a Madrid, els respectius governs regionals al Principat, País Valencià i Balears i Pitiüses, descobreixen el filó de la gestió de les misèries. L’autocop d’Estat del 23-F, fou només una maniobra més que avisà els sectors socials en lluita que davant l’obertura a la suposada democràcia, també hi havia perill de retorn. Fou en aquesta conjuntura que el monarca espanyol, un jove Juan Carlos I de Borbón, format i tutelat pels franquistes tingué l’opció immillorable de legitimar la seva imposició, decantant el seu Exèrcit cap a la suposada democràcia, i condemnant el cop de Tejero i Milans del Bosch, que ja feia hores recorria els carrers de València amb tancs.\nAl llarg de 30 anys, l’Estat Espanyol ha tingut temps i oportunitats suficients per desmantellar en la seva totalitat les estructures del Règim anterior, modernitzar i reformular-se jurídicament i institucional. 30 anys durant els quals no ha parat, per contra, de mantenir esmolat el tall de la repressió per aquells que seguien i segueixen qüestionant la manca de llibertats. Així, algunes de les reivindicacions i anhels de llibertat van passar, de la nit al dia, del llistat dels irrenunciables al llistat d’inassumibles.\nAvui, 30 anys després, veiem l’evident fracàs de l’anomenat procés de la “Transición a la democràcia”; per molt que tres dècades després no puguem dir que l’Estat espanyol sigui una dictadura, tampoc podem afirmar que hi hagi una democràcia. Són massa els adjectius que haurien d’acompanyar la paraula “democràcia”, i que a l’Estat espanyol, li van grans. Llibertat d’expressió, llibertat de premsa, drets humans, laïcitat, igualtat d’oportunitats, manca d’explotació social, eradicació de la pobresa, possibilitat d’actuació política dissident, i un llarg etcètera; així que no ens faran creure i pensar que n’hi ha prou amb unes eleccions cada 4 anys i tot un seguit de lleis per parlar de democràcia.\nSón massa els exemples que així ens ho indiquen; perquè la llei, la legalitat, allò que un Parlament legisla, no és automàticament sinònim de democràcia, i els casos citats a l’inici en són només uns exemples, que ens demostren com, per exemple, la “democràcia” més gran del Món executa persones per la via legal, declara guerres en nom de la seva llei i, fins i tot, qüestiona evidencies científiques com l’evolució de les espècies.\nExemples com aquests ens han de fer obrir els ulls i entendre que per molta llei i legalitat que hi hagi, per moltes sentències i jutges, per molts advocats defensors i tribunals populars que hi hagi, la democràcia no es construeix en base a cap sistema legislatiu, sinó en base al respecte de la voluntat del poble, i, per tant, cada cop més vegades, incomplir la llei passa a ser l’única opció per als que lluitem per la vertadera democràcia, per una democràcia que s’ha de veure superada per la lògica de les urnes i les lleis, una democràcia fonamentada en la igualtat d’oportunitats econòmiques i, per tant polítiques, una democràcia construïda de baix a dalt i no pas a l’inrevés.\nEn aquests sentit, en els darrers 10-12 anys hem vist com la paraula en qüestió ha patit una total deslegitimació, justament pel fet de que, qui l’utilitzava n’era el seu gran enemic. Entre els diferents governs —els del PSOE de l’Estado de las Autonomias, la LOAPA i del GAL, el del PP de la Llei de partits i el tancament de diaris, i les il·legalitzacions—, no han estat capaços de reformar l’Estat en pro de la democràcia, ans al contrari, no han escatimat esforços per construir, al voltant d’aquesta paraula, un nou significat: aquell que va lligat a les lleis aprovades via Cortes Españolas, a la sentències de l’Audiencia Nacional i Tribunal Constitucional, i a una Constitución Española votada amb l’espasa de Damocles sobre el cap d’una població esgotada després de 40 anys de repressió. Un poble esgotat, que va haver de triar entre més dictadura o Monarquia i “No democràcia”.\nTrobem en els últims anys, i en pro de la presumpta democràcia un seguit d’iniciatives legislatives encaminades a consolidar la “No democràcia”, per vies aparentment democràtiques, i recolzades en institucions aparentment democràtiques. A partir de la segona legislatura del Partido Popular, la paraula democràcia ha quedat lligada a “la unidad de la pátria común e indivisible de todos los españoles”, de manera que, qui no combregui amb aquesta concepció, passa automàticament a la llista dels anti-democràtes, alhora que es crea la sensació que és el conjunt d’Espanya el subjecte polític que ha de decidir sobre la totalitat de la “nación española”, es nega l’existència de realitats nacionals alienes a la pròpia: la imposada pel franquisme i legitimada per una ja avançada post-dictadura i “No democràcia”.\nI la dura realitat, ens fa veure que 30 anys després de la mort al llit del dictador, cap dels botxins del nostre poble ha passat per davant de cap jutge, tribunal o fiscal de la presumpta democràcia. És més, alguns dels màxims responsables de la llarga nit de la dictadura, van poder fundar un partit polític i van seguir exercint la seva activitat amb càrrecs rellevants… i quatre dècades després de passejar-se per les platges de Palomares, avui ho fan pel Senat, com si res d’aquell passat mereixes cap reprovació, judici, condemna o dimissió.\nL’Estat es refunda a si mateix, fet a la seva pròpia mida.\nLa Monarquia Borbònica reinsturada en la persona de Joan Carles I per imposició del dictador, tingué per objectiu conservar l’estat que Felip V ens va imposar “por legitimo derecho de conquista” ara fa 300 anys. Una monarquia imposada, com imposat un idioma, un sistema econòmic i un model aparentment descentralitzador basat en més Estat. La fórmula de les autonomies serví per acontentar una burgesia regional i regionalista que d’aquesta manera gestiona poltrones de proximitat, que facilita l’encaix de les reivindicacions nacionals (dividides en autonomies) en el marc de l’Estat, deixant en un reducte sense veu aquell sector que més havia fet per transformar un estat feixista i dictatorial en una pluralitat de nacions i conquestes socials.\nEn aquest marc de no dictadura i no democràcia, l’Estat ha continuat reforçant-se cada cop més, a mesura que creava el discurs de la “solidaridad entre españoles”, tot alimentant el rebuig de la resta d’habitants de l’Estat vers les nacions que volem construir un futur de llibertat, i intoxicant, dia a dia, des dels seus mitjans de comunicació, per crear la “falsa consciència necessària”, per introduir en els subconscients de milions de persones els dogmes necessaris per mantenir l’Estat, la repressió interna i la dirigida a l’enemic.\nAmb el temps, en base a aquestes reivindicacions nacionals, la desmesura de accions restrictives seran el pa de cada dia, tant per als que lluiten per un futur de llibertat com pels que en són simplement còmplices. Cada retallada de llibertats, cada mesura legislativa en pro d’aquest Estat, cada nova reforma laboral anti-obrera, cada missatge subliminal que ens envien, reforça l’Estat, però realça cadascuna de les seves contradiccions.\nL’Estat espanyol, en tant que capitalista, aguditza les seves contradiccions, i necessita reforçar-se per tal de mantenir-se dret. En aquesta línia, aprova reformes laborals, privatitza serveis públics, accentua l’especulació immobiliària (dins la lògica de la globalització capitalista i el paper que ens ha reservat als Països Catalans, amb una economia, cada cop més fonamentada en el totxo i el sector terciari) que devaluen les condicions de la classe treballadora, per tal de modelar-la a mida, per evitar-ne la revolta, la solidaritat de classe, per afeblir la massa critica de treballadores i treballadors disposats a transformar una No democràcia espanyola, en una democràcia per a les diferents nacions enclavades dins l’Estat.\nAquesta consolidació de l’Estat és la que ha possibilitat la darrera escalada repressiva en forma d’il·legalitzacions o de tancaments de mitjans de comunicació, i és la que invisibilitza la tortura i criminalitza aquells que, amb costelles trencades i pulmons perforats, la denuncien; és la que manté la il·legal dispersió de presos polítics i els hi nega la seua condició; la que coarta el dret a manifestació; la que de la mà de dirigents de l’esquerra “de debò” retalla el dret a mobilització i practica detencions i empresonaments preventius, com en el cas Pòrtules; la que perpetua el patriarcat, les seves desigualtats i els seus fonaments; la que és incapaç de reconèixer la unitat de la nostra llengua en pro d’un secessionisme i un bilingüisme que condemnen a mort la nostra parla; un Estat que segresta revistes satíriques i jutja actes emmarcats en la llibertat d’expressió i preveu penes de presó pel fet de convocar consultes populars d’autodeterminació. Tot això, li para massa gran a la paraula democràcia.\nI dins tot aquest context de No democràcia, cada any els morts per violència patriarcal, en accidents laborals o en pasteres augmenten, com augmenta la destrucció del territori sense que cap institució faci res per tallar d’arrel aquesta dinàmica, ans al contrari: simplement desvien les mirades cap a les polítiques neoliberals que intenten maquillar la realitat i els permet, per la via de la poltrona, mantenir el seu propi estatus.\nDavant d’aquesta situació, cal que des dels Països Catalans tinguem claredat en el projecte polític a triar, sabent que les dreceres, sovint ens acosten més que no pas a l’objectiu, al punt d’inici, a l’error ja comès.\nEl proper dia 9 de març, la part catalana de l’Estat espanyol “té una cita” amb les urnes per escollir representants al Parlament espanyol, que al seu torn escolliran el president del Govern. Davant d’aquesta convocatòria se’ns presenten diverses opcions, diferents colors de vot. Podem omplir urnes amb vots legals, que mantinguin l’estatus quo creat en els últims 30 anys. Però malgrat que ens intentin fer creure que ens cal tenir força a Madrid (per ser determinants, per ser clau, per condicionar, per fer-nos respectar, per ser de primera…), la realitat ens demostra que àmplies majories socials dins de Parlaments autonòmics no són cap garantia d’assoliment d’anhels democràtics, i que les úniques institucions del sistema que avui per avui poden fer créixer les quotes de contra-poder són els ajuntaments. No només com a eina de canvi social, sinó com a corretja de transmissió entre la realitat social i la institució més propera als ciutadans. Quan aquesta realitat de lluita social i autoorganització popular aconsegueixin les quotes necessàries (i això ho haurà de valorar el conjunt del moviment i no un únic front de lluita), l’esquerra independentista podrà plantejar-se candidatures a institucions supra-municipals.\nÉs probable que la manca de xarxa social a nivell nacional no permeti rendibilitzar o capitalitzar un vot blanc (que pot interpretar-se afí al sistema o, fins i tot, de suport a l’expresident de la Generalitat principatina), o un vot nul (que no podem explicar pels nostres mitjans). És doncs, l’abstenció l’única opció real que ens queda. L’opció que menys legitima l’Estat que ens oprimeix, la que confronta més directament l’ocupació dels Països Catalans i les institucions i decisions que en resultaren. És l’opció que evidencia que als Països Catalans, malgrat no haver-hi dictadura, avui, per avui, tampoc no hi ha democràcia.\nMarc Garcia és militant d’Endavant del Barcelonès\nNext story Reflexions després de l’FSCat: i ara què?\nPrevious story Seminari de la Fàbrica sobre l’autodeterminació