Etapa de Belorado a Agés | Consumer |\nEstàs en la següent localització: Portada > Viatges > Camí de Sant Jaume > Camí Francès > Etapa de Belorado a Agés\nEtapa 11: Etapa de Belorado a Agés\nAlberg Sant Antón Abad\nVillafranca Montes d'Oca\nTelèfon: 947 58 21 50\n( 585 vots ) M’agrada!\nAlberg de Sant Joan d’Ortega\nSant Joan d'Ortega (Burgos)\nTelèfon: 947 56 04 38\n( 161 vots ) M’agrada!\nAlberg Parroquial de Tosantos\nTelèfon: 947 58 03 71\n( 122 vots ) M’agrada!\nAlberg privat Sant\nTelèfon: 947 43 03 92\n( 107 vots ) M’agrada!\nAlberg El Paller d’Agés\nTelèfon: 686 273 322\n( 86 vots ) M’agrada!\nAlberg de Sant Roque\nTelèfon: 687 669 734\n( 70 vots ) M’agrada!\nAlberg de Villafranca Montes d’Oca\nVillafranca Muntis d'Oca (Burgos)\nTelèfon: 691 801 211\n( 64 vots ) M’agrada!\nAlberg Els Arancones\nTelèfon: 947 58 14 85, 693 299 063\n( 39 vots ) M’agrada!\nTelèfon: 647 312 996 947 561 329\nAlberg El Camí de Santovenía\nAlberg La Campana d’Espinosa del Camí\nEspinosa del Camí\nTelèfon: 678 47 93 61\nAlberg La Cantina\nTelèfon: +34 947 570 430\nInformació sobre l’etapa 11: Etapa de Belorado a Agés\nL'onzena etapa consta de dues parts ben diferenciades. La primera serveix d'escalfament i viatja per Tosantos, Villambistia Espinosa del Camí i Villafranca, població on dóna principi un llarg i solitari segon tram pels antany temuts Montes d'Oca. Pistes forestals voltades de roures, pins i brucs condueixen així a Sant Joan d'Ortega, que apareix com un oasi en el desert, i finalment a Agés.\nKm 0. Belorado (Tots els Serveis)\nPer a sortir de Belorado cal travessar el carrer Hipòlit López Bernal i l’avinguda Camí de Santiago per a creuar posteriorment la N-120 i el riu Estirada el per un pont per als vianants de fusta (Km 1,1). Paral·lel a aquest es troba el pont de pedra conegut com El Cant. Per una pista separada de la N-120 pel llit del Retorto, afluent de l’Estirada, avancem còmodament fins al Tosantos. Just abans d’arribar hi ha una àrea de descans amb diverses taules i barbacoes.\nKm 4,7. Tosantos (Alberg. Bar)\nEn creuar la població es pot apreciar, a l’altre costat de la N-120, l’ermita de la Verge de la Penya, enclavada en un escarpe rocós. Des de Tosantos un curt tram ens acosta fins a la següent població: Villambistia\nKm 6,6. Villambistia (Alberg. Bar)\nEns rep la parroquial de Sant Esteban, del segle XVII. Una llegenda atribueix poders a l’aigua que raja de la font de quatre canelles. Assegura que per a recuperar la vitalitat i acabar amb el cansament no hi ha res millor que remullar el cap en ella. Passat Villambistia, sense res més a ressenyar, ens dirigim cap a Espinosa del Camí, a la qual arribem després de sortejar la N-120.\nKm 8,2. Espinosa del Camí (Alberg. Bar)\nA la sortida el perfil de la pista s’empitjora una mica i arriba fins a les ruïnes del monestir mossàrab de Sant Félix, on la tradició situa les restes mortals del Comte Diego Rodríguez Porcelos, fundador de Burgos (Km 10). Passades la ruïnes, l’itinerari gira cap a l’esquerra a la recerca del voral de la Nacional, que ens condueix fins a Villafranca Montes d’Oca.\nKm 11,7. Villafranca Montes d’Oca (Albergs. Hotel. Bar. Botiga)\nDes d’aquesta població fins a Sant Joan d’Ortega medien 12 quilòmetres o gairebé tres hores de caminada, així que és recomanable detenir-se a esmorzar o fer apilament de menjar per a la travessia dels Montes d’Oca. Antany van constituir un lloc arriscat on els perills esperaven després de cada matoll, en canvi, avui, malgrat tractar-se d’un tram molt solitari, ofereixen naturalesa i pau. Deixem la N-120, pugem al costat de l’església de Santiago – guarda una talla barroca de l’Apòstol – i passem al costat del que va ser l’hospital de la Reina o de sant Antoni Abat. L’inici és empinat i convé prendre-s’ho amb calma. El calvari continua fins a arribar a un mirador sobre les serres de la Demanda i Sant Millán i a la font de Mojapán, on la pujada comença a suavitzar-se (Km 13).Envoltada de roures, ginebres i brucs, la pista continua el seu ascens, primer fins a un repetidor i després cap a un monument als caiguts durant la Guerra Civil (Km 15,2). Tot seguit la pista descendeix com un tobogan fins al llit d’un riu per a afrontar un duro, encara que curt, repecho. La pista de graveta solta es converteix a partir d’ara en una àmplia pista forestal voltada de pinedes repoblades per la qual solucionem els restants set quilòmetres i mig fins a arribar al monestir de Sant Joan d’Ortega.\nKm 23,7. Sant Joan d’Ortega (Alberg. Centre de Turisme Rural. Bar)\nEl conjunt d’edificis són Bé d’Interès Cultural des de 1931 i pertanyen al municipi de Barris de Pujol. El sant burgalès Juan d’Ortega (1080-1163) va ser deixeble de Santo Domingo de la Calçada i va col·laborar amb ell en la construcció de ponts i calçades abans de viatjar a Terra Santa. A la volta va edificar en el mateix lloc que ens trobem una església sota l’advocació de Sant Nicolás de Bari. Segons relata José María Lacarra en el segon tom de les peregrinacions a Santiago de Compostel·la: “en el seu testament, redactat en 1152 i que es conserva en Ortega com a preciosa relíquia, recorda l’edificació de l’església de Sant Nicolás, com allí habitaven lladres i com va instituir una comunitat de canonges regulars de Sant Agustí”. A l’interior de l’església hi ha un capitell romànic que rep la llum que es cola per una finestra ogival únicament els dies d’equinoccio: el 20 de març i el 22 de setembre. En Sant Joan d’Ortega hi ha bar i alberg parroquial i per als més sibarites un centre de turisme rural amb totes les comoditats.Deixem el conjunt monàstic i arribem a una carretera autonòmica on s’alça una creu de fusta. Hi ha una variant històrica però a penes transitada que continua cap a l’esquerra per Santovenia d’Oca, Zalduendo i Ibeas de Juarros. Seguim de front i agafem el camí que s’interna per una pineda silvestre, ja sense cap pèrdua, en direcció a Agés..\nKm 27,4. Agés (Albergs. Botiga. Bar)\nDur, encara que breu, ascens a la sortida de Villafranca de muntanyes d’Oca:A la sortida d’aquesta població burgalesa comença la travessia pels Montes d’Oca. En abandonar Villafranca es presenten els majors desnivells però comença a remetre la duresa en arribar a l’altura de la font de Mojapán.\nN-120:Atenció en sortir de Belorado i abans d’entrar a Espinosa del Camí, ja que cal creuar la N-120. Per a entrar en Villafranca també cal circular uns 800 metres pel voral de la nacional.\nL’etapa té dues parts molt diferenciades, la primera des de Belorado fins a Villafranca Montes d’Oca pràcticament plana i amb serveis i la segona des de Villafranca fins a Agés on no hi ha serveis en 12 quilòmetres i caldrà travessar les muntanyes d’oca i els seus desnivells. Compte la llegenda que fa segles per al pelegrí travessar les muntanyes d’oca era poc menys que jugar-se la vida, i que esperaven en aquesta localitat fins a ajuntar-se en grups nombrosos i fer front a aquestes muntanyes en aquells dies infectats de bandits a l’espera de qualsevol presa.\nAbans de Villafranca el pelegrí pot veure les ruïnes del monestir de Sant Félix (el que queda d’ell), segle VI IX.\nEn sant Joan d’Ortega té lloc el miracle de la llum. Un bell joc de llums que té lloc en cada equinoccio a les cinc de la tard hora solar. També recomanem una oració i un record per a José María Alonso, qui va ser rector de la localitat (mort en 2008) i gran amant del camí i dels pelegrins als quals ajudo sempre en tot el que va poder.\nAgés té diversos albergs i restaurants el que fa d’aquesta petita població un bon final d’etapa per al pelegrí.\nDes d’Agés existeix, o almenys existia, la possibilitat d’accedir en bus a els jaciments d’Atapuerca. Per a més seguretat preguntar en l’alberg municipal o en el privat. També es pot reservar i sol·licitar informació en el telèfon 902 024 246 de dimarts a diumenge i en els mesos de gener i febrer, de dilluns a divendres.\nTOSANTOS:A l’altre costat Tosantos i de la N-120 es troba l’ermita encaixada en la roca de La nostra Senyora de la Penya. L’església parroquial d’aquest petit poble pròxim a Belorado estàdedicada a Sant Esteban.\nVILLAFRANCA MONTES D’OCA:Els seus antics pobladors van ser d’origen franc, d’aquí el seu nom. Hereva de la romana Auca Austrigona, va ser antiga seu episcopal fins a l’any 1075. Va ser parada important en el passat i aixíconsta en cròniques medievals. A l’església neoclàssica de Santiago Apòstol (s. XVIII) es troba una pila d’aigua beneïda realitzada amb la petxina més gran del Camí portada des de l’arxipèlagde Filipines. L’hospital de pelegrins sant Antoni Abat, avui restaurat, va ser fundat en 1380. Domenico Laffi en el seu Viatge a Ponent relata les bondats d’aquest lloc. Villafranca és un bon lloc per a esmorzar abans d’iniciar la pujada als Montes d’Oca.\nSANT JOAN D’ORTEGA:El santuari està emplaçat en plens Montes d’Oca, que antany eren un lloc propici per als bandits que aguaitaven el Camí. Sant Joan d’Ortega (1080 – 1163) va ser el fundador de l’esglésiai de l’hospital. Quan va tornar de Jerusalem es va convertir en el més fidel col·laborador de Santo Domingo i junts van construir hospitals, ponts, calçades i esglésies al servei dels pelegrins.El sepulcre del Sant és d’estil gòtic i la capella de Sant Nicolás de Bari (S. XII) és un bell exemple romànic i té planta de creu grega. El dia 21 de març i el 22 de setembre,sobre les cinc de la tarda, hora solar, un raig de llum es filtra per una petita finestra i va il·luminant durant deu minuts el capitell de l’Anunciació. En Sant Joan d’Ortega hi ha unalberg, una taverna i un Centre de Turisme Rural per als més llaminers.\nAGÉS:La procedència del terme Agés és confusa. Pot derivar del propi terme d’origen preromà que al·ludeix als béns comunals; del llatí Fagege (fageda o muntanya de fajos); del vocableàrab Fageg (el que pelegrina) o de la paraula en basca Agista (davantera). Situat a la vall del Vena, el seu origen poblacional es remunta a l’any 900, data en què va poder repoblar-se. Va estarvinculat durant l’Edat mitjana al monestir de Nájera, el qual es beneficiava d’un terç dels delmes. A la sortida del poble, a l’esquerra de la carretera local que condueix a Atapuerca,hi ha un pont romànic sobre el riu Vena atribuït a Sant Joan d’Ortega. Agés és una localitat tranquil·la i una bona alternativa a Sant Joan d’Ortega, amb bar restaurant idiversos albergs.\nEls pelegrins opinen sobre l'etapa 11: Etapa de Belorado a Agés\nPerfil de l’etapa 11: Etapa de Belorado a Agés\nMostra l’etapa 10 de Camí Francès:\nEtapa de Sto. Domingo de la Calçada a Belorado\nMostra l’etapa 12 de Camí Francès:\nEtapa d’Agés a Burgos


Espiritualitat i economia\nLluís Vilà Fernández. La Bisbal d'Empordà.\nL'economia i l'espiritualitat no semblen tan distants com dicten els seus respectius cànons, el papa Francesc va dir fa pocs dies que per ser un bon catòlic no cal reproduir-se com els conills. En paral·lel a aquestes declaracions, que dites per un profà serien políticament incorrectes, alguns analistes econòmics pronostiquen que, amb l'avenç imparable de la tecnologia, només caldrà un 5% de la població actual del planeta per produir el 100% del PIB mundial, és a dir, uns 400 milions d'humans; té sentit, els humans no serem útils per fer moltes de les activitats actuals i futures.\nEl demà ens planteja un serial de problemes greus si seguim amb les regles, normes i comportaments establerts de l'actualitat. Alguna cosa s'haurà de fer i plantejar molt seriosament si no es volen veure escenaris indesitjables, d'altra manera l'optimisme no serà aquell recurs redemptor que ens atorgui la llicència definitiva per resoldre qüestions tan urgents i delicades menystenint el realisme al qual ens haurem d'enfrontar.\nLluís Inclan García-Robés. girona.\nHa sortit avui als mitjans la notícia de la futura construcció d'una estació del TAV propera a l'aeroport de Girona. Sincerament, aquest fet em produeix una sèrie d'interrogants, que no sé si els responsables polítics s'han plantejat seriosament:\n- Ens podem permetre gastar vuit milions d'euros en una instal·lació que, segons diverses opinions, és de molt dubtosa rendibilitat?\n- No sé si hi ha alguna línia d'AVE, TAV o similar que tingui dues estacions a menys de 15 quilòme?tres de distància: el concepte d'alta velocitat entrarà en contradicció amb la realitat.\n- Si es vol salvar l'aeroport, no cal posar un TAV... a dos quilòmetres! Cal que les companyies aèries apostin per Girona. Si l'alternativa és que vinguin aquí, oferint un servei d'AVE en 30 minuts a Barcelona, seguiran operant a Barcelona.\n- Desenganyem-nos: El nostre aeroport no és el segon de Barcelona. I no crec que a Barcelona els interessi que ho sigui. El problema és que les instal·lacions de Vilobí estan sobredimensionades i ara, amb la fugida de Ryanair, no saben què fer-ne.\nPensem les coses, si us plau, amb una mica de seny i calma. O serà que s'acosten eleccions i cal donar panem et circenses al poble?\nLa paraula prové del grec. Als grecs clàssics els encantava l'oratòria i sembla que quan començaven a fer un discurs era difícil fer-los callar. Fins i tot posaven un rellotge d'aigua (un clepsímetre) per parar l'orador dins d'un temps raonable. Aquesta verborrea dels oradors grecs la majoria de vegades la feien polítics (paraula també provinent del grec (cosa o problema de la/les ciutat/s) i també la majoria de vegades ho feien per denunciar el/s contrincant/s denigrar-lo per ésser ell o/i els seus partidaris els que podrien governar la Polis (ciutat) A aquest procediment se'n deia fer demagògia.\nSi pensem una mica en el que està succeint al nostre voltant, sigui Catalunya, sigui Espanya, ens adonem que la demagògia està de moda. Els capitostos de tots els partits dediquen molt més temps a criticar el/s contrari/s que no a defensar les seves pròpies teories i encara menys a cercar solucions a problemes greus de la nostra actual societat. A més, no es pot mentir si l'oratòria es practica correctament, i per desgràcia, veiem dia rere dia que tots els partits oculten malifetes que quan es descobreixen els haurien de fer caure la cara de vergonya. No se n'escapa cap partit: Els tripijocs del PP valencià (per citar un dels últims escàndols), el descobriment de la presumpta ocultació de béns de Monedero (de Podem), el cessament fulminant de Gómez a Madrid (PSOE), les declaracions de Duran i escletxes amb CiU a més quan encara cueja el cas Pujol. I com es tracten tots aquests problemes? Amb total i plena demagògia. Déu ens agafi confessats!\nTrencar esquemes és bo per a la salut mental\nfrancesca barti i comalat banyoles.\nSi pensem i seguim els mateixos paràmatres dels grups socials majoritaris serem més acceptats i menys criticats. No obstant això, en algun moment de les nostres vides podem discrepar o actuar de manera diferent i alhora convertir-nos en un alicient per a aquelles persones que romanen en la rigidesa absoluta; tanmateix ens convertim en objecte de burla, de distracció i de conversa d'aquestes persones que no tenen afers més importants sinó questionar les diferències que, encara que no els semblin correctes, són enriquidores per les seves ments.\nLa diversitat és bona per a tothom, ja que crea conflictes interiors als altres i ajuda a trencar esquemes enravenats.\nÉs important tolerar i obrir-nos a les dissimilituds, ja que amb elles podem aprendre molt més que romanent estancats en un pensament repetitiu i immòbil.


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - La jove associació de veïns i veïnes de la Plaça del Teatre concentra les activitats de festa en un sol dia\nLa jove associació de veïns i veïnes de la Plaça del Teatre concentra les activitats de festa en un sol dia\nL’estiu sovint és sinònim de festes majors de barris, i aquest dissabte s’ha celebrat un any més la festa de la Plaça del Teatre de Banyoles. Si bé és una celebració que ve de lluny, ve a ser una festa jove pel que fa al format que ha adaptat.\nEnguany, la programació ha seguit la línia dels anys anteriors, tot i que a diferència d’organitzar-se al llarg del cap de setmana, les activitats s’han concentrat en un sol dia. Des de ben entrat el migdia, veïns i veïnes de la zona, actualment ja constituïts com a associació, s’han reunit a la Plaça del Teatre per començar a preparar jocs de taula i entreteniments pels més joves i s’ha preparat un vermut popular. Amb una pausa per dinar, les activitats han seguit a la tarda amb un torneig d’escacs, jocs de cucanya i un espai lliure per actuacions de tot tipus per als més atrevits, on s’han pogut escoltar acudits, interpretacions cantades o petits esquetxs de teatre.\nLa jornada ha acabat amb un sopar dedicat a tots els veïns i veïnes de la Plaça del Teatre i carrers adjacents, en el que s’han apuntat més d’un centenar de persones, i amb un concurs de mojitos i ball final.


LA PANXA DEL BOU: Estimada mestra, ets la millor\nEstimada mestra, ets la millor\nHe assistit darrerament a dos actes on homenatjaven mestres jubilats –i jubilades- entre els quals enguany em compto. El primer era la inauguració de curs de L’Hospitalet, hi va haver conferència de mediàtic (el senyor Escribano de la tele) i una desfilada final de professorat, ens van obsequiar amb un bolígraf de luxe. El segon acte, més breu, era per al professorat de Barcelona-comarques que es jubilava, també vam desfilar i ens van regalar un llibre i un sobre amb un paper que jo vaig pensar que seria un talonet amb alguns euros de propina, però que era una carta del conseller lloant la nostra noble tasca.\nEn aquests actes hi sol haver excessius parlaments dels representants dels estaments oficials. Hi ha qui és discret i breu i hi ha qui s’enrotlla en excés, hi ha de tot. Un dels parlamentaris va fer referència al fet que els qui ens jubilàvem havíem treballat en aules amb trenta i trenta-cinc alumnes. No vaig gosar aixecar el dit i demanar la paraula per dir-li que amb quaranta, cinquanta, seixanta, setanta i fins i tot cent, com en el cas de la meva darrera cap d’estudis, que es va iniciar a L’Hospitalet en uns anys en els quals les consignes eren escolaritzar com fos.\nEls actes d’aquesta mena, com els de concessió de determinats premis literaris, es fan més, em sembla, per a un cert lluiment dels homenatjadors que no pas dels homenatjats. En ambdós casos m’hi va faltar el parlament d’algun mestre dels jubilats, explicant les seves experiències i records, la nostra professió sempre es dilueix en el conjunt. Recordo que fa anys, amb ocasió d'un treball pedagògic col·lectiu, una companya meva es va queixar perquè en la publicació del treball van posar els noms, títols i referències de tots els qui eren experts, llicenciats i coses així, per acabar amb un lacònic 'grup de mestres' quan, de fet, els mestres eren els qui havien fet la feina. Això passa moltes vegades i poca gent protesta, en general, hem assumit que no som importants, que no necessitem reconeixements individuals i si algú té ambicions acostuma a emigrar cap a llocs educatius allunyats de l'aula. Un dels senyors importants que van parlar va recomanar de forma insistent que escrivíssim les nostres biografies. També vaig estar a punt d’aixecar el dit per preguntar si ens les publicarien i promocionarien, un cop escrites, sobretot perquè ja tinc unes quantes pàgines a punt, aquestes de les memòries de la mestra gairebé velleta que vaig penjant al blog de tant en tant. Però, covarda com sóc, vaig restar en silenci, no fos cas que em posessin de cara a la paret o m’enviessin al racó de pensar, que és la versió moderna de la paret dictatorial.\nEn d'altres homenatges semblants, la cosa resulta molt més solemne i el pica-pica força més acurat. Una companya meva més gran sempre recorda el magnífic berenar que els va oferir l'ajuntament de Barcelona en la seva època jubilatòria, un vespre de fa alguns anys, per això no puc generalitzar sobre el tema i parlo, tan sols, de la meva experiència, ep. L’horari d’ambdues celebracions, en aquest cas, va ser al migdia, a les dotze, una hora, em sembla, força desavinent, si no és que en acabar et conviden a dinar, cosa que no sol passar. El refresc i el suposat vermut van ser molt modestos, potser a causa de la crisi, una mica com de foc de camp, patates rosses i galetetes salades, però potser això ja convé a la nostra professió que sempre s’ha mogut en aquests contexts de precarietats diverses. És clar que no hi anàvem pas a afartar-nos, però, vaja, que amb el que es gasta per a tants d’actes oficials...\nEn aquest segon cas ens van regalar un llibret que es diu ‘Estimat mestre’, firmat per l'autora. Un altre dels senyors que van parlar (quatre senyors i una senyora a la taula, els càrrecs de responsabilitat, àdhuc en camps tan feminitzats continuen en mans masculines) va incidir en el fet que ell hauria escrit ‘Estimat mestre, estimada mestra’ com excusant-se una mica a causa del títol. I és clar, amb el que ens han fet insistir a l’escola en el tema epicènic i amb el que s’hi apliquen els representants de partits moderns i no tant! I això que l’autora del llibre és jove, més o menys. Ai, ai, ai!\nEl llibret que ens van regalar, d’una col·lecció de volums breus, dedicats a una certa divulgació temàtica i, m’imagino, d’encàrrec, recull testimonis de personatges diversos sobre els seus mestres i professors. Els personatges són: Ainaud de Lasarte, Jordi Pujol, Rosa Regàs, Rubert de Ventós, Pasqual Maragall, Roser Capdevila, Sebastià Serrano, Lluís Pasqual, Eudald Carbonell, Anna Veiga, Ferran Adrià, Mònica Terribas, Màrius Serra, Miquel Poveda i la Beth Rodergas cantant. Com es veu, una bona majoria de senyors, cosa que en els temps que corren resulta un gran greuge comparatiu, ni en aquesta mena de treballs no es té en compte la paritat. Reflexionar sobre el tema i la tria em portaria molt lluny, que cadascú hi mediti abastament segons li sembli.\nEl llibret és distret, amb anècdotes diverses i moltes escoles bones pel mig, encara que també alguna de barri, com la religiosa modesta on va anar Adrià, i que, per cert, forma part de la competència privada a l’indret on jo treballava darrerament. Una d’aquestes escoles religioses però normaletes que esberlen el mite dels murs entre pública i privada quan de fet, estic tipa de dir-ho, els murs més sòlids són els del barri i l’entorn i la butxaca paterna.\nUn llibre d’aquesta mena el podien haver encarregat també a un mestre, ja que som molts els mestres lletraferits, en podíem haver tret molt més suc. Porta un pròleg de Cardús, ep, poca broma. Pero penso per exemple en el tàndem Jaume Cela-Juli Palou, que tant han escrit sobre l'escola real, i en molts d’altres. Una mestra que es jubila el proper any em va dir que si va a alguna reunió demanarà que donguin llibres escrits per mestres, que n’hi ha molts, i que si pot ser, siguin de L'Hospitalet. Al menys haurem venut uns quants llibres més, ves.\nEl llibre m’ha donat una idea, escriure’n un que es digui ‘Odiats i odiades mestres’, crec que trobaria molts testimonis de tota mena que no tenen un record massa bo de la nostra professió, resultaria divertit i trencador i potser ajudaria a qüestionar el paper de l’escola al llarg del temps, una cosa una mica revolucionària i anarquitzant, vaja. També podria escriure ‘Odiats i odiades alumnes’, un llibre dur, amb anècdotes tremendes, car n’he tingut uns quants que m’han amargat la vida, és clar, perquè allò de la bondat innata infantil és un gran mite, molt bonic, però irreal. I també, encara ‘Odiada administració educativa, odiat administració educatiu’, per exemple, una mica perillós, inquietant i potser fins i tot políticament incorrecte. En tots els casos podria recollir testimonis, la majoria no serien tan famosos com els del llibre esmentat, serien la veu del poble anònim i oblidat, en gran part. En aquest darrer homenatge, a més, també donaven el llibret i la carta i les gràcies a persones que han treballat per l’educació però no pas des de les aules, sinó en aquest entorn paraescolar que cada dia és més gran i nombrós, em temo que en propers cursos seran molts més ells que no pas nosaltres, tal i com va tot.\nMés enllà de consideracions filosòfiques i immersa en l’àmbit educatiu a causa d’aquest post, diré que estic molt contenta d’haver retrobat per la Rambla del faisebuc un grup d’alumnat del Samontà, l’escola de L’Hospitalet on vaig ser més anys, crec que la majoria tenen bon record de mí i jo també el tinc molt bo d’ells (no pas de tots, però sí dels que m'he retrobat per ara) i d’aquells anys d’entusiasme i posterior desencant, fins al punt que va ser una de les primeres escoles que ens van tancar a la ciutat, quan era de les més antigues i hi havíem fet molta feina. Una història gris, poc explicada encara, la d’aquells tancaments que no van tenir en compte ni la tasca feta ni els projectes ni la història educativa sinó tan sols, com en el cas de la televisió, les audiències. La resta, com en tants altres temes, és literatura, encara que sigui literatura pedagògica.\nM’he deixat al tinter que tant en un cas com en l’altre ens van oferir un concert infantil, en aquest segon acte de violí, al càrrec d’alumnes d’una de les escoles de la ciutat que fan una experiència musical a l'entorn d'aprendre a tocar un instrument. La bona voluntat millorava les mancances musicals, emocionava professionalment veure aquella colla multicultural hospitalenca, aplicada i entregada a fer anar l'arquet amb perícia, però també m’hi va faltar solemnitat, per exemple, portar els nois i noies al menys amb una samarreta del mateix color i no com si acabessin de venir del pati, amb els texans atrotinats d'anar al cole. Són detalls de forma però no m’imagino al grup d’infants de l’Orfeó Català, per exemple, sortint a actuar en un acte solemne amb aspecte tan descurat. Potser així queda més progre i potser ja sóc del temps de la polca, és clar, però segur que aquella colla d'infants concertistes es muda de forma molt més adient a les festes familiars de casa seva. He il·lustrat el post, per fer ambient, amb una foto escolar sense alumnes, d'una exposició de Sant Jordi de fa temps, ja que amb tant de control sobre les imatges s’ha de tenir cura de la qüestió, però us asseguro que hi eren.\nEtiquetes de comentaris: educació, escola, homenatges institucionals, jubilació\nJo crec que la teva amiga ha de demanar que per a la seva jubilació encrreguin el llibre a la Júlia Costa.\nEm fa l'efecte que els de l'administració no tenen memòria històrica: jo havia treballat amb 48 nens, i era el curs 73-74. És ben bé que no se'n recorden o no se'n volen recordar.\nde tots els mestres que he tingut a la meva vida, que en són molts, en salvaria molts pocs, i d'aquests tinc un record molt bo, encara que no sempre m'aprovessin\nmolt fi lo del sobre que et pensaves hi havia un talonet. Santa innocència.\nAquesta és la idea, Montse, he, he. I de memòria, res de res, així va el tema.\nEm sembla que a tots ens passa això, Deric. No només de mestres, és clar, de mestres, de metges, d'electricistes i de tota mena de professions... Però és que amb els mestres o ens mitifiquen o ens 'matxaquen', això es veu molt al cinema, o bé són uns sacrificats savis incompresos o uns fatxes sàdics, grollers i ignorants.\nFrancesc, com deia una meva tieta: 'records sense cistell, te'ls fots al clatell'.\nTrobo que estaria bé aquest llibre sobre mestres odiats o alumnes odiats..seria tot un èxit ja sigui pel morbo o ecàndol que suposaria.\nHo escrius molt bé, és de plorar. La sort que ningú et pot treure són els bons records de companys i d'al·lumnes, que ja veuràs més endevant, els trobaràs algun dia per casualitat i et diran coses que t'agradaran, sobre ells o altres. Sobretot la satisfacció teva de la feina ben feta, que estic segura és el teu cas. És la satisfacció més gran que crec que una persona pot tenir d'un treball, la seva dedicació i la memoria de l'aconseguit.\nSobre uns anteriors comentaris. Volia dir-te, crec que tot és questió de "marketing". Amiguisme inclós. No tenia a mà un llibre i no recordava el títol sobre com es mou el món publicitari, compra-venta de tot. Ara l'he recuperat i potser el coneguis: "13'99€" de Frédéric Beigbeder. traduït per Josep Ma Espinàs.Oct 2001. El primer capítol és la pura realitat. Crec que el tornaré a llegir.\nApunta'm quan facis l'Odiats mestres. Jo també, com el Deric, crec, en salvaria ben pocs. De memòria, només un. Gràcies una vegada més per fer-nos viatjar enrere.\nHi pensaré, Violant, he, he.\nGràcies pels comentaris, Maria Antònia. No conec el llibre que menciones, efectivament hi ha molt de màrketing i amiguisme en qualsevol camp laboral, de vegades la sort també pesa, amb els anys t'adones que no és cert que la qualitat suri per dret propi, només cal mirar els diaris.\nÉs que una cosa són les proclames etèries sobre professions sacrificades, Manel, i l'altra la realitat, he, he.\nOdiats mestres...i tant! Però, mira, per sort, guanyen els altres...


Olga Xirinacs: EL BOSC CREATIU\nL'actual moda del selfie, potser fa que a vegades, els que la practiquen constantment, hi vegin reflectida la seva autoestima.\nEl temps passa, indubtablement per a tothom. Fins i tot Dorian Gray va envellir finalment.\n22 de febrer de 2015 a les 13:09\nSí que penso que tots plegats ens admirem massa a nosaltres mateixos. Tens tota la raó. També penso que tots fem el que podem. A vegades som prou inconscients de les motivacions dels nostres actes.\nAspectes de la vida viscuda, sí és una de les coses que és bonica de llegir. la vida viscuda propera o llunyana,\n22 de febrer de 2015 a les 13:16\nTens tota la raó, suposo que a tots ens agrada parlar de nosaltres mateixos, alguns amb més traça i d'altres, amb menys.\n22 de febrer de 2015 a les 18:00\nSens dubte,Olga, acreditada com està la teva penetrant capacitat d'observació, cal tenir molt en compte aquest article.\nAlmenys jo m'hi reconec, en els dos vessants de l'apunt: en la participació en projectes col·lectius que passen del món de la xarxa al "real" (que està posant en circulació el neologisme desvirtualitzar), i en la reducció a crònica dels propis projectes del blog propi.\nNo és aquest, tanmateix, un aspecte que hagi escapat a la meva reflexió. Més aviat el veig com a circumstancial i lligat a l'altre vessant, al fet que la tasca d'altres projectes m'absorbeix.\n22 de febrer de 2015 a les 19:30\nÉs veritat, sembla que la cultura empren embranzida...\nPotser sí que la moda del Selfie, s'ha encomanat a algunes persones fins el punt que ho han passat al què escriuen, les modes que fan anar de corcoll...\n22 de febrer de 2015 a les 21:15\nNo cal fer "selfies" perquè a través del que escrius, els temes escollits etc hi ha sempre la pròpia mirada que es transmet. Som, tan si volem com si no, mirall de nosaltres mateixos.\n23 de febrer de 2015 a les 12:01\nÉs cert, hi ha casos d'una evidència estrident. I té raó M. Dolors Giral, sempre hi ha alguna cosa de nosaltres en el que escrivim, però una cosa és ser mirall de nosaltres mateixos i una altra estar sempre mirant-nos a l'espill.\n23 de febrer de 2015 a les 13:41\nJo faig cartells de tots els que vénen a l'Hospitalet a recitar, m'agrada molt.\n23 de febrer de 2015 a les 18:09\nem sembla més que bé, tot un bosc creatiu en resposta a una embafadora sèrie de selfies per sempre;\nqui escrivia allò de 'jo, jo, quanta fatiga'?\nla vida tendeix a l'equilibri de forces; i la gent, a envoltar-se de persones amb alguna afinitat o que tinguin temes per compartir\nendavant, doncs, sí; endavant i amb contundència\n25 de febrer de 2015 a les 10:08\nJo parlo de mi i dels altres com a mirall del que sóc i m'envolta. Si tinc temps, faig traduccions d'altres. I penjo microcontes dels alumnes, per a fer-los feliços.\nEl meu melic no és gaire gran, tampoc, per a encabir el meu ego que sempre minva.\n25 de febrer de 2015 a les 21:10\nJa se sap a que a la xarxa hi ha de tot i variat, i no sempre qualificat.\n26 de febrer de 2015 a les 12:30


El PSC demana deixar actuar el Tribunal de Comptes: "Si hi ha diners que s'han gastat malament, potser s'han de tornar" La República\nEl PSC demana deixar actuar el Tribunal de Comptes: “Si hi ha diners que s’han gastat malament, potser s’han de tornar”\nACN Barcelona.-La viceprimera secretària del PSC, Eva Granados, ha demanat deixar que el Tribunal de Comptes “actuï” i ha advertit el Govern que podria “incórrer fins i tot en un […]\nACN Barcelona.-La viceprimera secretària del PSC, Eva Granados, ha demanat deixar que el Tribunal de Comptes “actuï” i ha advertit el Govern que podria “incórrer fins i tot en un risc de malversació” si avala les fiances que reclama el Tribunal de Comptes als ex alt càrrecs de la Generalitat amb fons públics. L’executiu estudia “totes les opcions” per les fiances dictades. “Cal deixar actuar el tribunal”, ha expressat Granados, que vol “totes les garanties per als investigats”. “Esperem que es resolgui i si hi ha hagut alguns diners que s’han gastat malament, potser s’hauran de tornar”, ha afegit. D’altra banda, la dirigent del PSC creu que el president Pere Aragonès posa “excuses de mal pagador” per no convocar la taula de partits.\nGranados ha reclamat “gestos” al Govern i n’ha denunciat el seu “immobilisme”. Després de la concessió dels indults als nou líders independentistes per part de govern espanyol, el PSC creu que el Govern “sembla poc disposat a fer política”. I ha reclamat a Aragonès que convoqui una taula de partits prèvia a la taula de diàleg: “No es pot reivindicar el diàleg al conjunt d’Espanya i negar-lo a Catalunya”.I ha recordat que el Govern de Quim Torra –del qual Aragonès n’era el vicepresident- va convocar una taula de partits: “Què ha canviat de la passada legislatura a aquesta?”. Després que l’expresidenta del Parlament Carme Forcadell hagi defensat el marge de dos anys a la taula de diàleg i hagi dit que la via unilateral “va sortir malament”, Granados ha dit que aquesta afirmació és “positiva”. “La unilateralitat no és democràcia”, ha ratificat.


Puli Hilltop Guest House Nantou Taiwan - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.33-6, Zhonggua Rd, Municipi de Puli, Nantou, Taiwan, 54561 - Veure al mapa\nAl visitar Nantou, vosté es sentirà com a casa a Puli Hilltop Guest House, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. A només 10 km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nPuli Hilltop Guest House ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei de neteja diari, registre d'entrada/sortida privat, servei de taxi, servei de compra d'entrades, express check-in/check-out.\nEntri en una de les 3 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, cadira alta per a nens, cafè instantani inclòs, beguda de benvinguda gratuïta, mirall. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Puli Hilltop Guest House és una elecció inteligents per a viatgers a Nantou, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (10) Parelles (3) Famílies amb infants petits (4) Grups (3)\n這次出遊有點散漫，使用google導航帶路結果受困在山上，還好民宿主人懂line的操作，手機網路也能用，所以就在山路上等民宿主人來找我們，很順利的把我們帶出來，按照民宿主人的建議路線，都是走水泥路柏油路的喔 民宿主人說「你們下午都在山上沒吃東西，我等一下弄點吃的給你們」，沒想到是完整的親子丼（雞的那種）的套餐，完全超乎期待，房間設備像家一樣，主要是親子出遊向的房間簡單大方，浴室不是透明設計令人安心，水壓很足夠，偶而會聽到走廊其他房客的說話聲 隔日的早餐也有民宿主人的親手料理，很好吃，令人感激的一次住宿體驗


Segway a Olvan - Berguedà - Activitat a Barcelona\nNº : 800.\nMuntar en un Segway li farà sentir coses que mai ha experimentat anteriorment, perquè mai hi ha hagut res com ell. Pugi i instintivament buscarà l´equilibri, com ho faria al pujar en qualsevol aparell amb dues rodes.\nPerò gairebé immediatament s´adonarà que el Segway troba l´equilibri per si mateix, i és som si es convertís en una extensió de vostè mateix. Inclinis una mica cap endavant i veurà que el Segway es mou només en resposta al seu moviment. Recorda algun somni en el que ha sentit com si pogués volar?\nAmb el Segway sentirà llibertat, eufòria i confiança. Té la sensació que el terra es mou per sota de vostè, però sense tocar. Està com surant per sobre del sòl. Li dóna la sensació de poder i de velocitat, també nota una sensació de control absolut. Tot se sent de manera natural i instintiva.\nAixò és el que se sent quan es munta en el Segway.\nAquí hi ha uns informes d´algunes persones que han muntat en el Segway i el que han dit sobre la seva naturalesa instintiva i flotador:\n´El meu veredicte és que el Segway és divertit de muntar, és segur i estable, i és un ús veritablement impressionant de tecnologia digital. És molt fàcil d´aprendre i, en moltes maneres, és simplement sorprenent. ´\n´Utilitzar un Segway és tan intuïtiu que dóna la sensació que aquesta cosa d´alguna manera està connectada al teu sistema nerviós central.´\n´El Segway és increïblement estable, tant si està aturat com en moviment.´\n´Pots veure un vídeo del Segway per apreciar millor la sensació de muntar en un. Però la millor manera de comprendre el que se sent en muntar en un Segway és muntar un personalment. No podràs creure les teves sensacions! Busqueu a un distribuïdor prop de casa seva per provar.\n- Preu 1 hora: 30 euros\n- Preu 2 hores: 50 euros\n- Preu mig dia + esmorzar: 90 euros\nImpressionant! Innovador! Diferent a tot el que coneixem! Tens la sensació de que pertany a una altra època futura! Aquests comentaris són els més habituals quan algú prova per primera vegada un SEGWAY. Seràs tu l´últim de provar-lo?\nActivitat: Segway a Olvan - Berguedà\nDurada: 1 o 2 hores o mig dia\nLo mejor fue la agradable ruta por la naturaleza\nCerques relacionades amb Segway a Olvan - Berguedà\nRutes Segway Berguedà, Rutes Segway Berga, Segway Berguedà, Segway Berga, Segway Olvan, Ruta segway, Rutes Segway, SegWay, Olvan, Berga, Berguedà,


El patrimoni musical de l’Esbart Català de Dansaires, digitalitzat\nInici » Cultural » El patrimoni musical de l’Esbart Català de Dansaires, digitalitzat\nActuació de l'Esbart Català de Dansaires.\nJoan Gómez, mestre músic i president d'Adifolk.\nL’arxiu sonor de l’entitat queda materialitzat en una col·lecció de sis àlbums de peces de dansa dedicades als principals músics de l’Esbart.\nDv, 08/04/2016 - 11:59\nEl volum 6 de la col·lecció Música i músics de l’Esbart Català de Dansaires tanca la col·lecció que compacta la feina feta en els darrers vint-i-cinc anys de vida de l’entitat, i que té com a protagonista en Joan Gómez, director musical de l’entitat des de l’any 1994. El dia 14 d’abril, a les 20 h, a la Sala d’Actes de La Casa dels Entremesos, seu social de l’Esbart Català de Dansaires, es presentarà el darrer treball, a mà de Gianni Ginesi, professor de musicologia, i Jordi León, músic i pedagog musical. El nou disc ha estat enregistrat per la Cobla del Centenari, el Grupet i la Tres Quartans dels Cotoners, tres conjunts dirigits pel propi mestre Joan Gómez.\nLa presentació del darrer volum de la col·lecció será la culminació del procés de digitalització del patrimoni musical acumulat per l’entitat nascuda el 1908. Amb un segle de vida, l’Esbart ha acumulat un gran fons documental amb arxius, manuscrits, treballs de camp, fotografies, gràfics coreogràfics, notes de premsa, buidat de publicacions, fulls volants, programes, etc. Però faltava digitalitzar el so de l’Esbart.\nL’any 2010, Gómez va iniciar el projecte Música i músics de l’Esbart Català de Dansaires amb l’objectiu de revisar i catalogar l’arxiu sonor de l’entitat i d’enregistrar una selecció d’instrumentacions de danses tradicionals catalanes de l’Arxiu Musical de l’Esbart. El projecte s’ha materialitzat en la col·lecció, concebuda i dirigida Gómez, dedicada als principals músics que han fet de directors musicals o han realitzat encàrrecs de l’Esbart per harmonitzar peces de dansa.\nLa col·lecció consta de sis discos dedicats a Leopold Botey, Francesc Font i Martínez, Agustí Cohí-Grau, Francesc Pujol, Isidre Molas, Narcís Paulís, Eusebi Bosch, Josep Serra, Jordi Núñez, Manuel Oltra, Lluís Moreno, Daniel Sanahuja i Lluís Albert i es tanca amb el disc dedicat a Joan Gómez. El conjunt d’obres enregistrades repassa l’harmonització per orquestra, cobla i diversos conjunts instrumentals entre l’any 1908, any de fundació de l’Esbart Català de Dansaires, i l’actualitat. El volum 6 recull instrumentacions dels darrers vint-i-cinc anys de l’Esbart.\nNascut a Barcelona l’any 1960, és instrumentista de flabiol i flauta, instrumentador i compositor, a més de biòleg i tècnic en telecomunicacions. Ha format part com a intèrpret de les cobles Sabadell, Ciutat de Mataró, Cadaqués i Ciutat de Granollers. És director titular de la Cobla Nova Vallès i la ciutat de Granollers, tasca que també realitzà a les cobles Jove Barcelona i Ciutat de Cornellà. La seva activitat musical està molt vinculada a la dansa i la música tradicional catalana. És, a més, president d’Adifolk.\nLes revesses són un enigma musical a resoldre matemàticament quan sona música de cobla. Descobrim aquest entreteniment de la mà de Revesses.cat, que forma i organitza concursos individuals i en grup.


Associació de Veïns de Sant Salvador de Vallformosa: Festa Major de Can Servitge 2014\nFesta Major de Can Servitge 2014\nEl 28 de juny se celebrarà novament la Festa Major, a la Masia de Can Servitge.\nEs faran activitats lúdiques al llarg del dia (veure el cartell amb el programa), durant el matí hi haurà el típic partit de futbol, tir amb arc i entre tots guarnirem "el Campillo", a la tarda es faran activitats per a tothom amb una xocolatada, un espectacle de falconeria i un espectacle de màgia per a tota la família.\nEl menú del sopar estarà format per fideuada, botifarra amb patates xips, gelat, pa, vi de can Servitge, aigua, refrescs, cava i coca. El preu del tiquet pel sopar és de 15,00 € l'adult (els socis disposen de 2 tiquets gratuïts) i de 5,00 € l'infantil fins als 12 anys (menors de 3 no paguen). Podeu convidar a familiars i amics.\n☞ El mateix 28 de juny es lliuraran i pagaran els tiquets del sopar.\nCal saber quantes persones serem al sopar de germanor, ja que en funció del nombre s'encomanarà la quantitat de menjar, els que estigueu interessats a venir cal que ho comuniqueu com abans millor i com a màxim el dia 21 de juny especificant el vostre nom i el nombre de tiquets d'adult i d'infantil mitjançant el següent formulari:\nUn any més hem celebrat amb èxit la festa major de...


Bigorra: “La desídia del regidor de Recursos Humans posa en perill les certificacions de les nostres platges” – Compromís per Benidorm\nBigorra: “La desídia del regidor de Recursos Humans posa en perill les certificacions de les nostres platges”\nPublicat el 16 Juliol 2018 en General\nEl regidor de Compromís i portaveu de Compromís Los Verdes, Josep Bigorra, ha criticat que la “irresponsabilitat greu” de la política de recursos humans del govern local respecte al personal del departament de platges pot significar la suspensió de les certificacions de qualitat de les platges de Benidorm, com ara les banderes blaves. “És increïble que el govern local estiga propiciant el desmantellament d’un dels departaments més importants per al turisme i per tant per a la ciutat com és platges i que pot tindre conseqüències desastroses”, ha afegit.\nAixí de contundent ha començat la roda de premsa el regidor de Compromís basant-se en un informe de la regidoria de Platges que responia a preguntes del grup municipal sobre l’estat actual de les certificacions de les platges de Benidorm. “Divendres passat el departament de Platges ens va contestar que ha proposat la suspensió temporal de totes les certificacions de la nostra joia de la corona, com són les platges, per una nefasta política de recursos humans del govern local respecte a este departament”, ha afirmat.\nL’informe adverteix, de manera literal, que en reunió celebrada el 13 de juliol de 2016 el tècnic de platges ja va expressar al departament de Personal “el seu malestar per la situació d’escàs personal assignat i la necessitat de regularitzar les funcions de l’encarregada de les certificacions”. “Però ningú va fer cas; tot el contrari, van acabar desmantellant més encara el departament”, ha subratllat.\nBigorra es basa, segons l’informe, en què recentment s’ha negat el reconeixement de les funcions que feia l’encarregada fins ara i, per tant, ha provocat que ja no s’encarregue de les certificacions; en què es va retirar el complement de productivitat al cap d’inspectors i, per tant, ja no fa les tasques d’inspecció de platges, i en què l’inspector de medi ambient ha sigut assignat a l’àrea de Tresoreria.\n“Conclusió, la que diu l’informe que de forma literal el tècnic “considera molt difícil i frustrant, per no dir pràcticament impossible, organitzar i implicar un equip de treball d’un Departament format per dos àrees, les quals han sigut pràcticament desmantellades” i per això es proposa la suspensió temporal de les certificacions. Com pot ser tan irresponsable el govern local de Benidorm per, havent sigut advertits des de fa dos anys de la situació del departament, haja anat desmantellant el departament fins afectar greument a les nostres platges i al nostre turisme? Què passarà si les banderes blaves, de Qualitur o d’Ecoplatges deixen d’onejar? L’impacte seria enormement negatiu sobre la nostra ciutat”, ha explicat.\nLa situació és tal que ni tan sols la contractació de joves de manera temporal a través del progama EMCUJU ho pal·liarà, d’acord a l’informe presentat que entén que “no és la solució a la falta de personal de les àrees, considerant la falta d’experiència, el temps que se necessitarà en la seua formació i el temps que estaran en les regidories (un any)”\n“Demanem explicacions des de ja, l’assumpció de responsabilitats per una política nefasta de personal que està afectant directament a les nostres platges i al turisme de Benidorm, i solucions immediates, que passarien per la cobertura de les places de Responsable de Qualitat de Platges, de l’Administratiu en la mateixa àrea i de l’Inspector Municipal en l’àrea de medi ambient, com així assenyala el tècnic en l’informe”, ha expressat de manera contundent Bigorra.\nLes certificacions proposades per a què siguen suspeses temporalment són: la ISO 9001, la ISO 14001, el reglament EMAS III, la bandera Qualitur per a les platges de Llevant, Ponent, Malpas i les cales de Ti Ximo i Almadrava; la ISO 13009:2016 (antiga Q de platges, el distintiu SICTED, la bandera Ecoplatja i la bandera blava de les tres platges, i les UNE 170001-1 i UNE 170001-2 d’accessibilitat universal del punt de platges accessibles del Parc d’Elx.\nhttp://benidorm.compromis.net/files/2018/07/20180716_Compromís_01_personal_playas_Bigorra.mp3 http://benidorm.compromis.net/files/2018/07/20180716_Compromís_02_personal_playas_Bigorra.mp3 http://benidorm.compromis.net/files/2018/07/20180716_Compromís_03_personal_playas_Bigorra.mp3 http://benidorm.compromis.net/files/2018/07/20180716_Compromís_04_personal_playas_Bigorra.mp3 http://benidorm.compromis.net/files/2018/07/20180716_Compromís_05_personal_playas_Bigorra.mp3 http://benidorm.compromis.net/files/2018/07/20180716_Compromís_06_personal_playas_Bigorra.mp3\n← Compromís demana que es reparen desperfectes en el nou arbrat de l’avinguda Ametlers de Benidorm\nConselleria concedeix a Benidorm una subvenció per crear el Pla Municipal d’inclusió i cohesió social →


Escrit per Redacció Publicat el 15/07/2015\nRaül Romeva ha estat l’escollit per ser el cap de llista de la candidatura unitària acordada per CDC, ERC, Òmnium i l’ANC. Romeva va ser eurodiputat per ICV al Parlament europeu del 2004 al 2014 i el passat 2 de març anunciava que abandonava la militància a la formació ecosocialista, a causa de la defensa que el partit fa d’un encaix del Principat dins un estat espanyol plurinacional. Des d’aleshores s’havia especulat amb la possibilitat que l’ex eurodiputat substituís Carme Forcadell al capdavant de l’ANC, però finalment aquest lloc va ser ocupat per Jordi Sànchez. Romeva serà el número u d’una llista que també comptarà amb l’ex presidenta de l’ANC Carme Forcadell i la presidenta d’Òmnium Cultual Muriel Casals, en els números dos i tres respectivament, Artur Mas en el número quatre i Oriol Junqueras en cinquè lloc. A partir d’aquí, els números sis i set seran independents i la resta de llocs es repartiran entre CDC i ERC, amb una proporció del 60 i el 40%, respectivament, a excepció dels caps de llista i els númeroz 2 de les demarcacions de Lleida, Tarragona i Girona, que seran proposats per les entitats vinculades al procés sobiranista.\nLa CUP no s’hi suma\nD’altra banda, la CUP no se sumarà a la llista unitària, tal com va explicitar el diputat cupaire al Parlament, David Fernàndez, a la seu de la formació. “Cal respectar la pluralitat d’aquest país i el potencial democràtic que té aquest procés polític català”, va afirmar Fernàndez, considerant que aquesta pluralitat no hi cap en una sola llista. “Sobretot en un context de crisi en què el factor clau per obtenir majories democràtiques és el vector social i democràtic”, va afegir. La formació de l’esquerra independentista es presentarà amb el nom de CUP-Crida Constituent, amb la voluntat de convertir les eleccions en un plebiscit i en l’alternativa al referèndum vetat per l’estat espanyol.\nEn la seva intervenció, Fernàndez va revelar que en la cimera entre partits i entitats sobiranistes celebrada abans d’ahir, la proposta inicial de treball no va ser la llista sense polítics avalada per ERC, l’ANC i Òminum. “La proposta a partir de la qual es volia treballar ja no era partidària. És una reedició de la proposta que Mas va fer el 25 de novembre”, va concloure el diputat.\nEtiquetes: artur mas, Carme Forcadell, Crida Constituent, CUP, David Fenàndez, Eleccions 27 S, Llista unitària, Muriel Casals, Oriol Junqueras, Raül Romeva Categoria: Actualitat política, Països Catalans Visualitzacions: 2825\nUns resultats desiguals i el futur d’aquesta mobilització marquen el 20J


Localitzades en bon estat les tres espeleòlogues de la cova de Cantàbria - À Punt\nLocalitzades en bon estat les tres espeleòlogues de la cova de Cantàbria\nLes dones, amb experiència en aquest tipus de travessies, s’han retardat respecte del temps previst d'eixida de la cova.\n15 de juliol 2019 - 17:20\nL’equip d'espeleosocors de Protecció Civil del Govern de Cantàbria va activar la nit de diumenge un dispositiu d’exploració i ha desplegat un efectiu de set membres per a localitzar tres espeleòlogues a la cova de Cueto-Coventosa, al terme d’Arredondo. Fonts de l'operatiu han informat que les han pogut localitzar en bon estat.\nLes dones, de 40 i 50 anys, s’havien retardat respecte de l’hora d’eixida prevista per a completar-ne la ruta. Tenen experiència en l’espeleologia, coneixen la tècnica i disposen de material, però era la primera vegada que feien la travessia, segons ha informat el Centre de Coordinació d’Emergències.


Els grans grans clàssics de Ramon Casas en una mostra\nInici Temes Actualitat Els grans grans clàssics de Ramon Casas en una mostra\nEl Museu del Modernisme reuneix 130 obres de l'artista i dóna tret de sortida a l'Any Casas\nRamon Casas, autoretrat.\nAvui s'inaugura l'exposició 'Ramon Casas. La vida moderna' que reuneix gairebé 130 obres —entre olis, dibuixos i cartells— de l'artista modernista en el Museu del Modernisme a Barcelona. Les peces provenen del propi fons del Museu, la galeria d'art Gothsland i majoritàriament de col·leccions particulars, altres museus i fundacions. Aquesta és la primera de les set exposicions previstes per celebrar l'Any Casas amb motiu del 150è aniversari del naixement del pintor, dibuixant i cartellista.\nL'objectiu d'aquesta exposició retrospectiva sobre Casas —una de les dues figures cabdals del modernisme català al costat d'Antoni Gaudí— és presentar els seus grans clàssics amb obres inèdites o gairebé inèdites. La mostra està dividida en set blocs temàtics que han servit per definir al pintor: 'Vida quotidiana, Ramon Casas observador del seu temps'; 'Crònica d'una època'; ‘De 'Els Quatre Gats' a les quatre rodes les complicitats de Ramon Casas en la promoció de l'automobilisme a Catalunya'; 'Pèl & Ploma'; 'Chulas i manolas, estereotips femenins en l'univers de Casas'; '(Júlia) La dona modernista, del somni a la realitat' i 'El retratista del modernisme'. La mostra es podrà visitar fins el 8 de maig.


Programa d'harmonització farmacoterapèutica. CatSalut. Servei Català de la Salut\nEl Programa d’harmonització farmacoterapèutica (PHF) garanteix l’equitat en l’accés als medicaments hospitalaris i medicaments en recepta en l’àmbit del SISCAT, la millora en els nivells d’eficiència i efectivitat i en el nivell d’utilitat terapèutica, d’acord amb els principis d’ús racional, tenint en compte el marc de disponibilitat i la necessària optimització dels recursos.\nEl Programa és d’aplicació als medicaments hospitalaris dispensats per serveis de farmàcia hospitalaris i medicaments en recepta mèdica dispensats en les oficines de farmàcia.\nContacte: Medicaments hospitalaris: harmonitzacioMHDA@catsalut.cat; Medicaments en recepta: harmonitzacioAPC@catsalut.cat


Salut, armonia i pau amb A.M.O.R.C. – HemeroSectas\nSalut, armonia i pau amb A.M.O.R.C.\nPor Miguel Perlado|2013-02-21T23:08:41+01:0012 noviembre, 1986|AMORC|\nEl Punt (Girona), Pilar Esteban, 12.11.1986\nDes de fa quinze anys el gironí Jaume Armangué pertany a l’orde Rosacreu-A.M.O.R.C., un orde que malgrat el seu nom no té res a veure amb la religió ni amb la política i tampoc no és cap secta. L’ordre, que data de l’any 1 3 5 0 abans de Crist, pretén l’estudi de les lleis universals que governen l’univers i afecten l’home a fi de poder-les aplicar, conèixer i utilitzar-les per aconseguir Salut, Armonia i Pau. L’ordre es troba ja establert a les principals capitals del món i de l’Estat Espanyol i ara s’ha posat en marxa la delegació a Girona que compta ja amb vint-icinc membres.\n— Qué és l’orde Rosacreu, A.M.O.R.C?\n– És una organització fraternal mundial, no és religiosa, no és na secta i és apolítica. Es podria definir com una escola humanística de perfeccionament amb ensenyances filosòfiques i místiques per tal de millorar la persona i la societat en general.\n— D’on prové l’orde?\n— La fundació d’aquest orde tradicional es remunta a l’any 1 . 3 5 0 abans de Crist. El primer gran mestre fou el Faraó Akhenaton, ell perpetuà en el món les ensenyances tradicionals. Egipte va recollir l’orde que ha tingut diversos noms. Aquest Faraó va trencar la idolatria i va crear la idea d’un sol déu i un sol principi. D’Egipte passa a l’Àsia i s’escampa per Grècia a tot el mon.\n— Qui pot arribar a formar part d’aquest orde?\n–S’hi pot afiliar tothom. No hi ha cap mena de seperatisme, ni de raç, ni religió. Totes les persones que sàpiguen llegir i esciure i siguin majors de divuit anys en poden formar part.\n— Una vegada s’ha decidit ser membre de l’orde «Rosacreu Amorc», exixteix un lligam «per sempe»?\n— No, tothom pot sortir de l’orde quan vulgui, no hi ha cap lligam, ni cap mena de submissió o jurament.\n— Quines ensenyances dóna l’escola?\n— En el camp físic s’estudien maneres de millorar l’entorn de la persona, començar a conèixer el cos des del punt de vista anatòmic, dietètica, higiene i com respirar correctament. Per altra banda hi ha uns estudis no físics que tracten del coneixemnt de la psicologia de la persona, la relació que s’ha de portar amb la resta dels humans, creant idees positives per al benestar de tothom. Aquests són els estudis més bàsics, després es van aprofundir amb altres coneixements per intentar arribar a uns nivells de positivitat més alts.\n— Els estudis són tècnics?\n–S’estudia amb sistemes de monografies que estan dirigides per persones qualificades de cada branca. Estan explicades fàcilment per tal que es puguin entendre. És una ensenyanç gradual i progressiu que no te f i . Llavors ve l’estudi pràctic on es comprova si el que has après funciona. No són estudis de «fe cega» sinó a base de comprovació.\n— On està extès l’orde?\n– A Madrid, Barcelona i a les principals capitals espanyoles i del m ó n . Estem en els cinc continents i la seu pels països de parla hispana es troba situada a San José de Califòrnia.\n— S’hi pot trobar algun personatge conegut o famós dins l’orde?\n— Els que segur eren «Rosacreus» eren en Pitàgoras, Isaac Newton, Claude Debussy, Benjamin Franklin, René Descartes i fins i t o t Cristòfol Colon.\n— Per poder formar part de «Rosacreu-A.M.O.R.C.» s’ha de pagar alguna quota?\n–Sí, però té un cost simbòlic.\n— Ara s’ha obert la delegació a Girona, quantes persones s’hi han integrat?\n— De moment som pocs, uns vint o vint-i-sis però tenim oberta la nostra seu des de fa pocs mesos i tots els que hi estiguin interessats poden visitar-nos al carrer Emplúries, 41 segon, quart o escriurens a l’apartat de correus 108 de Girona.


Oficina tècnica - DO Montsant\nA partir de l’anàlisi de diferents paràmetres com el clima, el paisatge, els sòls, i del cicle fenològic de vinyes de garnatxa i carinyena, s’ha dut a terme la segmentació de la DO Montsant en 6 zones diferents.\nTot i aquestes primeres conclusions, la DO Montsant es troba immersa encara en aquest procés d’autoconeixement. Els estudis de zonificació són un projecte viu que a la llarga ha de permetre arribar a conèixer totes les característiques de la zona parcel·la a parcel·la fins a saber quin caràcter transmeten aquestes variables als ceps allà plantats i, en conseqüència, als seus raïms i vins.\nCaracterització de Garnatxes i Carinyenes\nA partir dels seus primers estudis de zonificació, l’any 2016, la DO Montsant es proposa conèixer a fons com són les seves garnatxes i carinyenes, i quines diferències presenten en funció de la zona on es troben plantades.\nDe cara a l’elaboració d’aquest estudi de caracterització s’han seleccionat una vintena de vinyes de totes dues varietats i de diferents zones, però que comparteixen trets comuns com, per exemple, l’edat del cep. Han estat vinyes veremades en el mateix punt de maduració i s’han vinificat de la mateixa manera (en dipòsits d’acer inoxidable, sense fusta). D’aquesta manera, sense diferències de cap tipus, els matisos vindran donats per la zona on creixen i el seu entorn.\nLes vinificacions fetes fins ara estan ajudant tant als viticultors com als enòlegs a treballar aquestes varietats en les millors condicions possibles. De moment, els resultats analítics dels paràmetres estudiats pel VITEC i les valoracions dels tècnics del centre i els enòlegs de la DO estableixen grans diferències entre elles. Diferències que van des de la coloració, la tanicitat, l’acidesa o el grau alcohòlic fins a matisos que afecten el volum en boca, a la presència de notes florals o fruita, als tocs d’herbes aromàtiques…


Seminari: Capacitat d’adaptació de les varietats locals al canvi climàtic – Llavors d'ací\nSeminari: Capacitat d’adaptació de les varietats locals al canvi climàtic\nCapacitat d’adaptació de les varietats locals al canvi climàtic\nL’adaptació al canvi climàtic, segons tots els estudis realitzats sobre aquest tema, exigeix augmentar la diversitat d’espècies i varietats conreades. Aquest increment en la biodiversitat conreada només pot ser realitzat a través de la potenciació de l’ús de les varietats locals o tradicionals, ja que estan adaptades a les condicions locals i tenen una àmplia base genètica sent, per tant, més resilients i presentant una alta capacitat d’adaptació als canvis de l’entorn.\nCap dels altres mètodes pot proporcionar la suficient diversitat per a donar resposta a la variació de totes les diferents condicions locals a escala global.\nDes del punt de vista soci-cultural, d’altra banda, són varietats culturalment apropiades i que suposen un patrimoni que inclou des d’usos i manejos realment sostenibles del sòl i l’aigua, fins a la gastronomia i les tradicions, passant per la definició de aisatges agraris.\nSi vols escriure’t al taller, completa el formulari:\nPlaça Major, 1. Almassora (Castelló)\nDissabte 3 de novembre de 2018. De 10:00-14:00h\nL’Ametlla de Palla. CEVA de la Vall d’Albaida, Carrícola (València)\nDissabte 10 de novembre de 2018. De 10:00 – 14:00h


Per camins i cims: Vall Ferrera (vacances 1)\nVall Ferrera (vacances 1)\nJa hem tornat de la primera etapa de les nostres vacances d'enguany. Amb el poble d'Araós com a base hem visitat diversos indrets de vall Ferrera, Ribera de Cardós i les valls d'Àneu.\nEl bosc de Virós, les bordes de Buiro, l'entorn del refugi de la Pleta del Prat o el bosc del Gerdar, als peus del port de la Bonaigua, han estat els indrets que hem descobert. Seguir el rastre d'animalons, buscar maduixes i gerds, plegar flors, han estat algunes de les principals activitats que han engrescat la mainada a seguir l'excursió.\nTambé els petits poblets, com ara Àreu o Tor, a la vall Ferrera, o Estaon, prop de Ribera de Cardós, a més d'Araós és clar, han estat l'objectiu de les nostres passes: fonts i abeuradors, gats i gossos, corrals i horts, ens han mostrat racons des d'una visió més pueril, i no sempre relaxada.\nI no han faltat altres activitats lúdico-culturals, com la festa major de Tírvia amb xocolatada inclosa, la visita al Centre Cultural d'Araós, on les petites van veure una versió de "La rateta que escombrava l'escaleta", ni les activitats de caire "esportiu" com la pesca i el "rodeo" a cavall.\nTot plegat molt rodó, amb bon temps i bona acollida a la casa d'Araós per part de la mestressa i els seus fills.\nPublicat per Jaume Ferrández Rubió a 9:09\nEtiquetes de comentaris: excursió, mainada, Pirineus\nEl Bisaurín, una llarga ascensió\nCada dia és un nou pas, o no!\nEl Mont Blanc per la ruta de les Agulles Grises


El novè Premi internacional de dansa Roseta Mauri comptarà amb prop d'una trentena de participants | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEl novè Premi internacional de dansa Roseta Mauri comptarà amb prop d'una trentena de participants\nTindrà lloc entre els dies 21 i 23 de març al Teatre Fortuny\nDetall del cartell de la convocatòria del premi\nL'actual edició del Premi internacional de dansa Roseta Mauri compta amb 27 participants (25 noies i dos nois) d'entre 16 i 21 anys. Els participants procedeixen de Catalunya (10), sis són internacionals (de Mèxic, Argentina i Estats Units) i la resta vénen de diferents comunitats de l'estat espanyol (tres de Madrid, tres de València, tres de Múrcia, un de les Illes Balears, i un de Saragossa). El concurs tindrà lloc al Teatre Fortuny de Reus del 20 al 23 de març de 2019, que culminarà dissabte 23 de març al vespre amb la gala final en què actuaran els guanyadors i també ballarins professionals, entre els quals els ballarins principals del Ballet nacional de Portugal Filipa de Castro i Carlos Pinillos.\nEl jurat de l'edició 2019 del Premi internacional Roseta Mauri, que arriba ja a la seva novena edició, és integrat per Ricardo Cervera, president del jurat i mestre de ballet del Royal Ballet de Londres; Henning Albrechtsen, professor de dansa clàssica i exsotsdirector del Real Ballet Danès; Agnès Letestu, Ètoile del Ballet de l'Òpera Nacional de París i Jone San Martín, ballarina i coreògrafa. El professorat d'aquesta edició del premi també inclou figures de gran prestigi i trajectòria en el món de la dansa, com són Arantxa Argüelles, la mateixa Jone San Martín i el pianista Lluís Carmona.\nEl públic hi dirà la seva\nEl dijous 21 de març a les 6 de la tarda s'obrirà al públic l'accés al Teatre Fortuny per, entre dos quarts de 7 i dos quarts de 8, fer la presentació de la semifinal (amb entrada lliure). A tres quarts de 8 del vespre es durà a terme la presentació de les diferents variacions (clàssica i lliure) dels participants i, a un quart de 10, se sabrà quin és el veredicte del Jurat.\nL'endemà, dia 22, el públic podrà accedir al recinte a partir de dos quarts de 6 de la tarda, i la final es desenvoluparà entre un quart de 8 i les 9 del vespre. Posteriorment, i fins a dos quarts de 10, es faran les votacions populars. Després, cap a dos quarts de 10, es proclamaran els guanyadors.\nLa gala del dissabte 23 de març, a les 9 del vespre, serà oberta al públic prèvia adquisició d'entrada i inclourà l'actuació de ballarins estatals que actualment treballen en companyies de dansa internacionals, els quals compartiran escenari amb els tres guanyadors del Premi internacional de dansa Roseta Mauri 2019.


Visita a L’HOTEL ESPAÑA – Cartulari de la Catalunya Comtal\nUn bon nombre de membres i simpatitzants de l’Institut van fer una visita el 27 de febrer d’enguany a l’HOTEL ESPAÑA, a Barcelona. Aquest hotel està ubicat al cor del barri del Raval, a tocar del Teatre del Liceu. Visitar-lo és descobrir una autèntica joia del Modernisme\nPer començar la visita ens van oferir unes delicioses i abundants pastes amb cafè o te, que vam degustar asseguts còmodament en el BAR ARNAU de l’hotel, mentre la nostra guia, la Meritxell Jubany, ens anava introduint en la història de l’hotel, que està lligada al desenvolupament del barri del Raval. A finals del segle XVII i XVIII van començar a establir-se les primeres fondes gràcies a la industrialització i el comerç, que portava gent de fora de la ciutat.\nEl primer propietari va ser en Josep Colomer i Giralt, que el 1859 va tenir la idea d’obrir un establiment amb el nom de Fonda España. Un temps abans, el 30 de desembre de 1858, ja va sortir al Diari de Barcelona la notícia de l’obertura immediata de la Fonda España. El 1863 van aparèixer els primers anuncis de la fonda en diverses guies de viatges. Estava classificat com a establiment de primera categoria. El 1888, degut a l’auge de la celebració de l’Exposició Universal, algunes de les millors fondes de Barcelona es convertiren en hotels, paraula d’origen francès i que tenia una connotació diferent de servei i tracte als clients. La Fonda España, per tant, es convertí en hotel, el GRAN HOTEL DE ESPAÑA. Passats uns anys, el 1898, quan n’era el propietari en Miquel Salvadó i Llorens es comencen les obres per modernitzar l’hotel, que van anar a càrrec de l’arquitecte Lluís Domènech i Montaner. Després d’aquestes importants millores va sortir en diverses guies de l’època, també en francès, com un establiment de gran categoria “avec tout le confort moderne”. Va ser un lloc de moda a la ciutat, de trobada de l’alta burgesia. Als seus salons s’hi celebraven grans festes benèfiques, balls de carnestoltes i gales de caràcter institucional.\nL’establiment va ser guardonat el 1904 amb el Premi d’Arquitectura i Decoració, per l’Ajuntament de Barcelona. La placa amb aquest reconeixement es pot veure actualment, en el Pati BON DIA de l’hotel.\nCom hem dit abans, la visita va començar al BAR ARNAU, que antigament era el Saló de tertúlies, de descans i de lectura. Aquí es troba l’esplèndida xemeneia d’alabastre, de cinc metres d’alçada, modelada el 1901 per l’escultor Eusebi Arnau (d’aquí el seu nom) amb la col·laboració del també escultor Alfons Juyol. Té diverses ornamentacions. Una d’elles representa el pas del temps entre el naixement i la vellesa. També es pot veure un escut de l’Espanya dels Àustries, amb l’àliga bicèfala i el Toisó d’Or, i als peus, una colla de gats símbol de la família i el caliu de la casa, potser perquè els hostes s’hi trobessin com a la llar de casa. L’espai combina el modernisme amb un disseny actual.\nContinuant amb la visita, la Meritxell ens va conduir fins al menjador anomenat FONDA ESPAÑA, (en record de l’antiga fonda), un espai ple d’art per tot arreu. No podíem deixar d’admirar les exquisides làmpades, els sostres artesanats i esgrafiats, els mosaics vidriats de les parets, amb motius florals, on es poden veure els escuts de les principals ciutats d’Espanya, posats amb l’objectiu que els forans que feien estada a l’hotel s’hi veiessin representats. Montaner jugà molt amb l’heràldica, ja que n’era un gran aficionat i també s’ha de tenir en compte que l’Edat Mitjana va ser un referent del Modernisme. Els treballs d’ebenisteria són esplèndids; es van emprar materials nobles, com en el magnífic moble del bàrman, d’eben, i els penjadors de fusta noble amb motius vegetals.\nEl restaurant FONDA ESPAÑA, actualment té com a director gastronòmic el xef Martín Berasategui.\nA tocar es troba el pati BON DIA, amb llum natural i esgrafiats a les parets amb diversos motius vegetals i animals marins, entre d’altres. Aquí, en èpoques passades, es feia l’aperitiu abans d’entrar a l’antic menjador d’hostes, actualment el SALÓ DE LES SIRENES, anomenat antigament LA PEIXERA, tot recordant els antics banys públics de La Palma, que hi havia anys abans en aquest solar. En aquest menjador cobert per una claraboia, que li dóna una gran lluminositat, es poden veure les parets amb uns espectaculars esgrafiats del fons marí amb unes bellíssimes sirenes, creats per Ramon Casas. També hi ha esgrafiats de les ones del mar amb grans connotacions amb l’art japonès. Els llums sospesos a l’espai semblen representar bombolles d’aigua. Tot el conjunt és d’una gran originalitat i l’espai va ser de gran modernitat en aquells anys.\nDesprés de pujar a la terrassa ALAIRE, amb decoració totalment actual i on es pot sentir música en directe les nits d’estiu tot prenent una copa, vam anar a veure el PATI DE LES MONGES, també amb llum natural, com moltes de les estances de l’hotel. Aquest pati dóna als diversos pisos d’habitacions. El terra central del pati és de vidre i serveix aleshores com a sostre del SALÓ DE LES SIRENES, que es pot veure perfectament des d’aquest atri. Aquí també hi ha els mateixos i originals llums sospesos a l’espai que es troben en l’antic menjador d’hostes.\nDes del 2004 l’hotel pertany al grup Cadarso, que és propietari també de l’hotel Comtes de Barcelona. El 2010 es va rehabilitar conservant l’esperit Modernista de Domènech i Montaner, però alhora proveint-lo de totes les novetats tant de disseny com tecnològiques que corresponen a un 4*. És un hotel emblemàtic en el cor de Barcelona, on es pot trobar alhora art, història, disseny i una bona gastronomia.\nAquesta visita ens va fer reviure l’ambient i l’elegància d’aquella època que ens ha deixat un llegat artístic tan valuós com és el Modernisme, un estil que van imaginar i plasmar aquells grans artistes plens de creativitat.


La UGT de Catalunya demana a la Unió Europea que el català sigui llengua oficial\nPrimer pla de la directora general de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya, Ester Franquesa, a la presentació de la campanya ' El dia a dia, en català' de la UGT a Barcelona el 10 de març de 2020. (Horitzontal) - Marc Vázquez (ACN)\nBarcelona.-La UGT de Catalunya ha demanat a la Unió Europea que faci el català llengua oficial, en el marc de la campanya 'El dia a dia, en català'. Amb l'eslògan 'Els drets del dia a dia també són lingüístics', l'organització sindical advoca perquè els ciutadans puguin fer servir diàriament i amb normalitat el català en tots els àmbits, tant el laboral com el personal. A més, la UGT de Catalunya demana el reconeixement europeu de la llengua catalana i l'empara legal necessària perquè sigui equiparable a altres llengües mitjanes del món. La directora general de Política Lingüística de la Generalitat, Ester Franquesa, ha donat suport a la campanya i ha assegurat que l'Estat espanyol "no ha fet mai el gest de reconèixer el català com a llengua europea".\nDurant l'acte, s'han projectat tres càpsules de vídeo animat de la campanya i dels materials que UGT de Catalunya farà arribar a les seccions sindicals i als diferents organismes perquè en facin difusió. El secretari general de la UGT de Catalunya, Camil Ros, ha remarcat que "la lluita pels drets lingüístics" va més enllà de qualsevol partit polític i que no s'ha de debatre des de la "confrontació", sinó pel benestar i els drets dels ciutadans.El debat, a la taula de diàlegD'altra banda, Ros ha opinat que es podria aprofitar la taula de diàleg entre el govern espanyol i el català per resoldre la crisi sobiranista per plantejar la qüestió de l'oficialitat europea del català.


Converteix Lempiras d'Hondures (HNL) i Dinars tunisians (TND) : Canvi de divises Calculadora de conversió\nLempira hondurenya (HNL) i Dinar tunisià (TND) Canvi de divises Calculadora de conversió\nAquest Lempira hondurenya i Dinar tunisià convertidor està al dia amb tipus de canvi de 23 febrer 2018.\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de Lempira hondurenya. Utilitzeu les monedes "swap" per fer Dinar tunisià la moneda per defecte. Fer clic a Dinars tunisians o Lempiras d'Hondures per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nEl Lempira d'Hondures és la moneda en la Hondures (HN, HND). El dinar tunisià és la moneda en la Tunísia (TN, TUN). El símbol per HNL pot ser escrit L. El símbol per TND pot ser escrit TD. El Lempira d'Hondures es divideix en 100 centavos. El dinar tunisià es divideix en 1000 millimes. La taxa de canvi de el Lempira d'Hondures es va actualitzar per última vegada el 23 febrer 2018 de Yahoo Finance. La taxa de canvi de el dinar tunisià es va actualitzar per última vegada el 23 febrer 2018 de El Fons Monetari Internacional. La HNL factor de conversió té 5 dígits significatius. La TND factor de conversió té 6 dígits significatius.


L’Estat busca els diners de Waterloo\nUn tot terreny dela Guàrdia Civil entra a la seu del Consell General de l'Esport | ACN\nBaena torna a escena en la investigació contra el procés\nLa maquinària de l’Estat s’ha posat en marxa per investigar d’on provenen els fons que financien la Casa de la República a Waterloo. Diverses accions judicials van encaminades a intentar trobar indicis d’aquesta tesi que sostè la Fiscalia i magistrat com el que investiga el sumari del Cas Estela o Voloh, sobre possible desviaments de fons de la Diputació. Per fer-ho, la Fiscalia i el Poder judicial han tornat a posar en circul·lació un vell conegut dels atestats contra el procés, el cap de la Unitat de la Policia Judicial a Catalunya de la Guàrdia Civil, el Tinent Daniel Baena. Altres investigacions a través de la Fiscalia també apunten cap a la mateixa direcció.\nL’exemple paradigmàtic és la deriva del cas Estela que dirigeix el titular del Jutjat d’Instrucció número 1 de Barcelona, Joaquin Aguirre. Aquest sumari investigava les fundacions vinculades a l'antiga Convergència, com CATmón i Igman, com a possibles perceptores de fons de la Diputació de Barcelona, durant el mandat de l’alcalde de Martorell, Salvador Esteve. Aquell cas, operat pel Cos Nacional de Policia, va esclatar el maig de 2018 amb una sèrie de detencions i escorcolls.\nA través d’aquell cas, l’Instructor va detectar un suposat desviament cap a les mateixes fundacions però aquest cop del Canal Olímpic de Castelldefels. En aquesta ocasió, el magistrat va nomenar policia judicial del cas la Guàrdia Civil. En una operació ràpida, batejada com a “Voloh” fa dues setmanes la policia judicial de l’institut armat va practicar quatre detencions i diversos escorcolls al Consell Català de l’Esport i a la Secretaria General de l’Esport. Entre els detinguts, el mateix secretari general, Gerard Figueras, i Maite Fandos, exregidora d’Esports a la Diputació de Barcelona i a l’Ajuntament de Barcelona de Xavier Trias. La causa està oberta pels delictes de malversació de fons públics, prevaricació i tràfic d'influències per un import de dos milions d’euros.\nEl canvi de policies ha fet malfiar parts del sumari que entreveuen una altra derivada. Un dels principals investigats és Víctor Tarradellas, que en els documents comissats en la seu de les fundacions que presidia, hi haurien anotacions i informes sobre el procés independentista. “La policia ha triangulat, considera que Tarradellas, com amic de Carles Puigdemont, feia d’intermediari per finançar Waterloo o un suposat exili de membres del Govern”, comenten fonts jurídiques del cas a El Món. “Creen el relat que es cobraven subvencions per finançar operacions futures d’exili”, detallen amb sorpresa les mateixes fonts.\nEn la mateixa convicció es troben els implicats en l’escorcoll de la seu de l’Associació Catalana de Municipis. “Van estar 15 hores per dos papers que estan penjats a la web”, comenten fonts de l’ACM. La sensació dels escorcollats és que buscaven factures que es poguessin interpretar com a diners o recursos destinats cap a l’exili de Brussel·les o al finançament d’operacions en benefici del procés a l’estranger.\nEn aquesta línia, el Cos Nacional de Policia no només investiga l’entitat municipalista sinó altres fundacions que treballen fomentant Catalunya a l’exterior. De fet, el CNP ja ha sol·licitat diversa documentació a algunes entitats -que s’estimen romandre a l’espera- com ara convenis de col·laboració- per intentar trobar algun indici que els porti a concloure que s’ha utilitzat diner públic per finançar l’exili o qualsevol activitat a l’exterior que fomenti el procés.\nEn aquest marc s’entén la querella que Fiscalia Superior de Catalunya va interposar el passat 12 de novembre contra el conseller d'Interior de la Generalitat, Miquel Buch, per posar al sergent dels Mossos d'Esquadra Lluís Escolà com a escorta a Bèlgica del president de la Generalitat a l'exili, Carles Puigdemont, al qual el Tribunal Suprem va processar per l'1-O i va declarar en rebel·lia. La querella criminal al·lega un presumpte delicte de prevaricació administrativa i de malversació de cabals públics contra Buch i el propi Escolà. Per això, el fiscal obre diligències, demana prendre declaració als dos querellats, i demana una fiança de 70.283 euros. Un avís a navegants.


Ràdio Balaguer - El proper dimecres dia 9 de febrer es farà el Mercat de la Ganga als carrers del centre històric de Balaguer. Els comerços treuen les seves parades al carrer durant el matí per treure els estocs de la temporada\nEl proper dimecres dia 9 de febrer es farà el Mercat de la Ganga als carrers del centre històric de Balaguer. Els comerços treuen les seves parades al carrer durant el matí per treure els estocs de la temporada\nEl proper dimecres dia 9 de febrer es farà el Mercat de la Ganga als carrers del centre històric de Balaguer.\nAquest mercat té l'objectiu de treure els estocs de la temporada i es farà en horari de 9.30 a 13.30.\nEls comerciants posen les seves parades al carrer per oferir als clients tot tipus de productes a preus molt rebaixats.\nEs tracta d'una activitat organitzada per l'Associació de Comerciants del Centre Històric, que està formada pel comerços del carrer Major, del carrer d'Avall, a més d'altres pròxims a la zona.


Sultana Khaya, novament agredida per agents de Marroc. S'intensifica la repressió contra el poble saharauí\nRedacció 14 de febr. 2021 drets humans Sahara poble saharauí Polisario Sultana Khaya\nimatge de les agressions patides per Sultaha Khaya.\nL'activista pels drets humans saharauí Sultana Khayya, que havia estat torturada fa uns dies i que duu més de 80 dies en arrest domiciliari, ha estat atacada per la policia marroquí durant la celebració de protestes pacífiques, juntament amb la seva mare, que va quedar inconscient pels cops propinats pels agents, informa el jove saharauí resident a Inca Abdi Erguebi Alamin. No és la primera vegada que l'activista i la seva família pateixen agressions per part de les forces d'ocupació marroquís, agressions, segrests i altres vulneracions de drets humans que s'estenen aquests dies a altres activistes de la causa saharauí, com Ghali Bouhla, segrestat aquesta mateixa setmana a El Aaiun.\nVeus autoritzades de la causa saharauí es demanen on és la comunitat internacional davant fets com aquest, que es succeeixen cada dia. Des del Front Polisari demanen ajuda urgent a Espanya per la brutal repressió registrada en les darreres setmanes, intensificada des de la ruptura de l'alto el foc. Recorden que el Sàhara Occidenta és la darrerea colònia d''Africa que figura en la llista dels 17 territoris no autònoms de l'ONU pendents de descolonització, de la qual Espanya seguix essent potència administradora, i per tant l'estat està obligat a comprometre's per acabar amb el patiment llarg i inhumà del poble saharauí, que duu des de 1975 en aquesta situació.\nPer la seva part, el Senador autonòmic de MÉS per Mallorca, Vicenç Vidal, ha reclamat al govern i la diplomàcia espanyola que exigeixi explicacions a Marroc davant la preocupant situació pels drets humans al Sàhara Occidental. També està previst que en els propers dies es reuneixi l'intergrup parlamentari pel Sàhara.\nEl poble guanya al mal govern a Colòmbia\nS'incrementa l'ofensiva militar saharuí\nEl Sàhara, un procés de descolonització inacabat?


Pandora no és casualitat – Ràdio Klara 104.4FM València\nPandora no és casualitat\n3 noviembre 2015 3 noviembre 2015 Manolo Totxa 0 comentarios anarquisme, Barcelona, Catalunya, CGT, Ermengol Gassiot, represión\nPandora va ser la primera dona. La va fer construir Zeus per castigar Prometeu, qui havia gosat ajudar els homes. I va portar tots els mals al món.\nMés de 2500 anys més tard de la creació d’aquesta història, Pandora torna. Aquest cop de la mà dels Mossos d’Esquadra i del govern de la Generalitat de Catalunya. Amb la nova Pandora es reconstrueix el fantasma de l’enemic intern. De l’anarquista que posa bombes. Que ho destrossa tot. I que si ara no mata nens i dones innocents no és perquè no vulgui, sinó perquè les forces de la seguretat actuen amb celeritat i professionalitat. Així ens ho evidencien els desplegaments, de matinada, de grans contingents de mossos armats en diversos punts del Principat.\nAmb més o menys èmfasi, com qui es dedica a explicar una llegenda la vora del foc, els mitjans de comunicació reprodueixen un relat com aquest quan parlen de la Pandora del s. XXI. Es tracta d’una narració que el darrer any ha aparegut amb força a l’escena pública, però que en fa uns quants més que es cuina. Fa gairebé una dècada ja ho va mostrar l’aleshores director general d’Interior, Joan Boada (ICV), quan va enviar a la presó la Núria Pòrtulas i la va qualificar de terrorista insurreccionalista. Encara recordo quan va assegurar que la policia catalana havia evitat atemptats contra població civil (el cas va acabar amb la Núria absolta, per cert). I ara, un govern d’un tarannà aparentment diferent, ha aprofundit la llegenda i li ha donat el nom de Pandora.\nEl nom no és casual. Pandora va portar els mals a la terra en seguir la seva curiositat i obrir la capsa. Les persones detingudes i empresonades el s. XXI són portadors, segons l’Estat, de mals que cal eradicar. Segurament un és la defensa de la fi de l’opressió, tant col·lectiva com individual. O la defensa de l’anarquisme polític que, sense cap dubte, no encaixa gens bé en els diferents intents de Transició 2.0 que s’estan pensant darrerament. No obstant, observant també l’operatiu que hi ha hagut a Galiza l’endemà de la darrera ràtzia de Catalunya, un està inclinat a pensar que també s’està perseguint directament una forma de fer política. La que, voluntàriament, situa el centre de l’acció col·lectiva i la pràctica fora de les institucions. Al carrer, als centres de treball. Com a veïns/es i com a treballadors/es. Un tipus de política que, en la mesura que escapa de les normes de les institucions burgeses, esdevé molt més lliure i pot desenvolupar de manera més imprevisible la seva capacitat creativa de noves realitats. De nous mons.\nEls propers dies assistirem a una nova campanya electoral, aquest cop d’àmbit estatal. Veurem com noves cares entren a l’escenari institucional. Algunes ens seran familiars perquè en el passat hem pogut compartir alguns espais, encara que molt sovint de manera més aviat tangencial. Acceptaran les regles d’un joc que generalment hem rebutjat. No només perquè tinguem els nostres dubtes sobre la centralitat dels processos electorals. De fet, jo participo activament a les sindicals del meu centre de treball. Sinó perquè la manera de fer política de la qual en seran part especialitza i professionalitza la pròpia acció política. En altres paraules, reproduirà aquesta espècie de divisió del treball, en termes polítics, que va fonamentar la Transició del 78. Per una banda les persones normals, de qui s’espera que visquin (treballant, consumint, etc) amb el mínim de preocupacions possibles. Per l’altra les persones que pensen i promouen les accions i mesures que garanteixen la vida col·lectiva. En definitiva els que, segons algunes declaracions d’alguna gent que es pensa d’esquerres, posen la política al servei de la gent.\nLa Pandora del s. XXI persegueix qui defensa que sigui el conjunt de la població qui faci la política. Al marge, o fins i tot en contra de les institucions. Busca desarticular les respostes col·lectives a la misèria quotidiana en els seus diferents nivells. Criminalitzant a qui fa política fora de les normes i obrint lleugerament el club de qui pot qui pot participar en el joc de la política oficial, clarament assenyala quin és l’espai que l’Estat ens reserva a les i els que no tenim previst entrar a les institucions. No es permetran uns moviments socials, unes organitzacions i unes pràctiques col·lectives que defensin una política diferent, feta des de nosaltres i en funció dels nostres interessos. I en contra se’ns pretén aplicar la repressió que, a banda de la presó, cerca aïllar-nos de la majoria de la societat. Estigmatitzar els moviments populars.\nEl mite grec criminalitza Pandora, que s’atreveix a ser dona i humana. Que opta per fer la seva, desobeint les prohibicions. Una dona que, a més, existeix com a càstig a la solidaritat, en aquest cas de Prometeu envers els homes. El mite actual de Pandora assenyala una part dels moviments socials. Apunta envers pràctiques polítiques que volen ser lliures de les institucions, d’unes institucions emanades d’aquesta forma d’organitzar la societat de classes, i per tant, l’explotació, que denominem Estat. I dispara, metafòricament, contra els anarquistes. De moment, i en tot just 3 anys, 63 han patit detencions sota la legislació antiterrorista.\nEl mite de la Grècia clàssica i l’actual de Pandora es fonen en un de sòl. Persegueixen dictar com ens hem de comportar i quin és l’espai que se’ns deixa com a subjectes polítics. Ara és el de votar, consumir la política institucional que ens transmeten els mitjans i no gaire més. A la Grècia de fa més de 2000 anys, en el cas de les dones, el de ser filles i esposes submises sense cap mena d’iniciativa. Al Departament d’Interior de la Generalitat de Catalunya hi ha qui això ho té molt clar. Tot apunta a una estratègia ben meditada i dissenyada, que deixa poc lloc a la improvisació. Especialment pel que fa als objectius a mitjà termini. La nova Pandora, doncs, no és casualitat.\n← La CUP en su laberinto\nPandora, la dels vents, i nosaltres, de part dels bons →\nLa visión del día 12 de Julio de 2018 12 julio 2018\nRepàs a la xarxa 13/07/18 14 julio 2018\nLi fan l'objecció fiscal a la despesa militar en la Delegació d'Hisenda 14/07/18 14 julio 2018


Ulleres de sol - La teva òptica a Terrassa - Barcelona\nInici Protecció de la visió Ulleres de sol\nLa llum solar és beneficiosa sempre que hi hagi un control sobre el temps i el grau d'exposició. Les radiacions ultraviolades que formen part de l'espectre de la llum solar poden ser molt negatives per a la pell i per als ulls.\nEn el cas de l'afectació als ulls, pot ocasionar edemes maculars que poden arribar a desencadenar visió borrosa o produir lesions que comportin una resolució i tractament complicats.\nLa millor manera d'evitar aquesta situació és utilitzar ulleres amb filtres especials per a les radiacions ultraviolades.\nRecomanacions per a l'exposició solar:\nUtilitzar gorres o barrets amb visera.\nNo mirar directament al Sol, ja que podem produir greus lesions tot i portar ulleres de sol.\nAplicar crema de protecció solar per a la pell, sobretot a la cara i les parpelles.\nEn sales on hi hagi llum solar artificial, fer ús de les ulleres de protecció ocular acreditades pels organismes oficials, com la CE.\nEn cas de patir una malaltia ocular que es relacioni amb la radiació ultraviolada com les maculopaties, cataractes o al pterigi, cal extremar les precaucions.\nLes ulleres de sol amb filtres s'han d'utilitzar de manera general en espais oberts o en ambients amb un alt grau d'insolació. No s'han de reservar només per a activitats de platja, piscina o neu. L'exposició a les radiacions ultraviolada és constant, fins i tot en dies ennuvolats. És per això que recomanem el seu ús de manera rutinària.\nCLASSIFICACIÓ DELS GRAUS DE PROTECCIÓ DELS FILTRES SOLARS:\nLa Normativa Europea d'ulleres de sol (UNE) estableix una classificació dels filtres solars en cinc categories, determinant per a cadascuna d'elles l'absorció que han de proporcionar aquests filtres davant la llum visible i la radiació ultraviolada (UVA i UVB).\nCategoria 0: filtres amb una transmissió entre el 80% i el 100%, és a dir, deixen passar com a mínim un 80% de la llum visible. S'utilitzen com a protecció en ambients exteriors amb poca llum i també poden ser utilitzats en interiors per a persones que pateixin fotofòbia.\nCategoria 1: filtres la transmissió es troba entre el 43% i el 80%. Poden ser lents fotocromàtiques o lleugerament acolorides. Aquests filtres resulten aconsellables per utilitzar-los en la ciutat.\nCategoria 2: filtres amb transmissions entre el 18% i el 43%. S'utilitzen per a la pràctica d'esports com el ciclisme, l'atletisme, etc.\nCategoria 3: filtres amb transmissions de la llum visible entre el 8% i el 18%. És aconsellable per a l'estiu i per a llocs molt assolellats com la platja i la muntanya.\nCategoria 4: filtres amb transmissions de la llum visible entre el 3% i el 8%. Aquestes lents són les adequades per a zones d'alta muntanya, la pràctica d'esquí i per a esports aquàtics. A causa de la baixa transmissió que presenten aquestes lents, el seu ús està desaconsellat per a la conducció.


Girona al plat. Fòrum Gastronòmic Girona 2011. Cuina sefardí\nGastronomia Sefardí, cuina i cultura del segle XXI, amb Victor Gloger (restaurant Chloélys)\nLa gastronomia sefardí és una de les més riques i estimulants de la conca mediterrània. Una cuina que neix a la Península Ibèrica i que en les seves arrels ja es va alimentar de la influència d’altres cultures veïnes. Una cuina amb identitat pròpia, tan en la presència dels seus ingredients com en l’aplicació de tècniques i combinacions genuïnes.\nEls ingredients d'aquesta gastronomia es veuen influenciats per les normes de la Cashrut que estableixen clarament quins ingredients són permesos i quins rebutjats en la composició dels plats i quines combinacions no es poden realitzar. No obstant, els ingredientes permesos solen ser els comuns de la cuina mediterrània.\nEl dilluns 21 de febrer, Victor Gloger, xef del restaurant Chloélys, de Ramat-Gan, Israel (chloelys.rest-e.co.il), i fundador de "Cocina por la Paz", conjuntament amb el xef malagueny Samuel Perea, oferiren una sessió de cuina sefardí, en col·laboració amb la Red de Juderías de España, composta de tres plats: l'albundukía de mújol con salsa tejina, el cigarro de corderito con satureja y habas verdes al zumaque, i la Tajine de mar aromatizada con Ras-el-Janut.\nAlbundukía de mújol con salsa tejina\n-------- - 900 gms de filets de llissa\n-------- - 15 gms de bicarbonat sòdic\n-------- - 135 gms de molla de pa\n-------- - 50 gms de clares d'ou\n-------- - 25 gms de julivert picat\n-------- - 50 gms de mantequilla tova\n-------- - 10 gms de comí\n-------- - Un polsim de pebre vermell fort\n-------- - 15 gms de sal\n-------- - Una ceba picada fina\n-------- - 70 gms de pinyons torrats\n-------- - 150 gms de formatge manxec ratllat\n-------- - 30 avellanes pelades\n-------- - Oli d'oliva per fregir\n-------- - Per a la tejina:\n------------- - 250 gms de pasta (tejina) de sèsam\n------------- - Aigua freda\n------------- - Suc de llimona\n------------- - All triturat\n------------- - Sal i pebre blanc\nRemulleu el pa, i escórreu-lo ben fort. Piqueu el peix i el pa, i deixeu-ho reposar a la nevera durant mitja hora.\nTreure-ho de la nevera i barrejar-ho amb tots els ingredients, sense les avellanes. Fer-ne mandonguilles d'uns 50 gms, i introduir-hi una avellana a cadascuna.\nPer la tejina, emulsionar amb l'aigua freda barrejant de forma ben enèrgica, afegint-hi la llimona, l'all, i salpebrar-ho. Fregir les albundukías i servir-les amb salsa de tejina al costat.\nS'hi pot afegir julivert picat a la tejina, i alls comfitats en oli d'oliva.\nCigarro de corderito con satureja y habas verdes al zumaque\n-------- - 2 costellams de xai amb 8 costelles cadascun\n-------- - 4 fulls de brick o cigarros\n-------- - 2 cullerades de satureja picada\n-------- - 2 cullerades de julivert picat\n-------- - 3 cullerades de llavors de sèsam\n-------- - 400 gms de faves tendres\n-------- - 100 ml d'oli d'oliva extra verge\n-------- - 1/2 litre de fons de bou\n-------- - 1 manat de farigola fresca\n-------- - 4 grans d'all trinxats\n-------- - 1 fulla de llorer\n-------- - 1 cullerada d'espècia zumaque (*)\n(*) El zumaque (en català, sumac), és una espècia de color vermellós amb gust de llimona, utilitzada al nord d'Àfrica i a l'Orient Mitjà.\nTraieu els ossos del costellam, i elimineu tot el greix de la carn. Salpebreu-la i fregiu-la per tots els costats amb oli d'oliva.\nSuperposeu 2 fulles de brick lleugerament al centre, i unes altres dues de la mateixa forma, unteu-les amb oli d'oliva.\nBarregeu el julivert amb la satureja, i espolseu-ho per damunt la carn. Col·loqueu cada tros de carn al centre de les fulles, tanqueu-les bé, enrotllant-los, unteu-les d'oli d'oliva amb un pinzell i empolvoreu-les amb les llavors de sèsam.\nBulliu les faves amb aigua salada (25 gms de sal per litre d'aigua), coleu-les i refredeu-les amb aigua amb gel. Peleu-les.\nPer a la salsa, fregiu amb oli d'oliva les restes de netejar el xai, afegiu un fons de bou, la meitat de l'all, el llorer, la farigola. Quan bulli, reduiu el foc i cuineu durant 20 minuts. Coleu-ho i seguiu cuinant-ho fins a obtenir la reducció adequada.\nCol·locar els rotlles (cigarros) en placa untada amb oli, i col·loqueu al forn a 200º C durant 7 minuts. Quan surti del forn, deixeu-ho reposar durant 6 minuts en un indret tebi.\nMentre cou la carn, ofegueu la resta de l'all amb oli d'oliva, poseu-hi les faves, espolseu amb zumaque i salpebreu. Els cigarros es serveixen tallant-los per la meitat, amb salsa al costat, i acompanyats amb les faves.\nTajine de mar aromatizado con Ras-el-Janut\n-------- - 800 gmsd sdew filets de peix (mero, llobarro, dorada)\n-------- - 8 cullerades d'oli d'oliva extra verge\n-------- - 1 ceba picada fina\n-------- - 1 albergínia\n-------- - 2 pebrots vermells\n-------- - 1 pebrot groc\n-------- - 1 carbassó\n-------- - 10 grans d'all\n-------- - 1 pebrot verd\n-------- - 8 olives sense pinyol\n-------- - 4 tomàquets secs\n-------- - 1 branqueta de romaní, una altra de farigola\n-------- - 2 beines de canyella\n-------- - 1 cullerada d'espècies Ras-el-Janut (*)\n-------- - Un polsim de safrà\n-------- - 1/4 de litre de nata de cuinar\n-------- - 1 litre de brou de peix (**)\n-------- - 1 cullerada de llimona confitada amb salmorra, picada (se'n troba a les\n-------- - Sal i pebre segons el gust\n(*) El Ras-el-Janut (o ras el hanut) és una mescla d'espècies i herbes, entre 4 30, l'orígen del qual es troba a la cuina marroquina. No té una recepta única, però sol incorporar pebre negre, comí, cardamom, nou moscada, canyella, pebre vermell, gingebre, etc.\n(**) Aquest fumet es prepara amb les espines del peix, i vedures com api, porro, pastanaga, all, julivert i llorer.\nPrepareu el fumet de peix amb les espines de peix i les verdures, bullint-les durant mitja hora. Procurarem que els talls de peix siguien de la mateixa mida. Els salpebrerem i els col·locarem a la nevera.\nTalleu totes les verdures a daus, i el pebrot verd i l'all a talls prims. Ofegarem la meitat del pebrot vermell en una cassola amb 2 cullerades d'oli d'oliva, després afegim 1/4 de litre de fumet de peix, ho cuinem durant 10 minuts, i ho liqüem.\nEn una paella petita ofeguem la meitat de l'all i el pebre vermell amb 1 cullerada d'oli. Escalfem la resta d'oli en una paella gran i hi posem primer la ceba, després de dos minuts, l'all, i després la resta de verdures. Cuinar-ho fins que estigui al dente, i salpebrem.\nPosar a la tagina les verdures, els filets de peix, hi afegim els tomàquets secs, les olives, les herbes, la llimona confitada i la canyella. Hi afegim un sogrefit d'all-pebre vermell.\nBarrejar el fumet amb la nata i el liquat de pebrot vermell, i vessar-ho damunt la resta d'ingredients, salpebrar, afegir-hi el Ras-el-Janut i el julivert picat. Tapar la tagina amb la seva tapa, i cuina al forn molt calent, a 270º C, durant una 20 a 25 minuts. Servir-ho immediatament.\nEl xef Victor Gloger\nAssumpció Hosta, directora del Patronat Call de Girona\nEls ingredients: llimona confitada amb salmorra\nEls ingredients: els filets de peix\nEls ingredients: l'albergínia tallada