El govern de Junts per Martorell assenyalat per la oposició en bloc i el Consell de l’Audiovisual de Catalunya “per manca de pluralitat informativa” - Llobregat Digital\nEl govern de Junts per Martorell assenyalat per la oposició en bloc i el Consell de l’Audiovisual de Catalunya “per manca de pluralitat informativa”\nDivendres, 5 de març de 2021 a les 11:00h\nLa i els portaveus del PSC, Movem Martorell, Esquerra i Ciutadans durant la roda de premsa.\nSembla que la majoria absolutísima de Junts per Martorell, amb 12 regidors, un més del que es necessitaria, haurà de passar comptes amb el CAC per la denúncia que tota la oposició ha fet en bloc.\nLes i els 9 regidores i regidors han demanat un mínim de pluralitat als mitjans municipals i que aquests facin referència no només a l’ obra de govern, si no també a la que es fa des de la resta de partits que componen el consistori.\nEl passat mes d’octubre portaveus dels quatre grups municipals de la oposició de Martorell, PSC, Movem Martorell, Esquerra i Ciutadans, van presentar una denúncia formal davant el Consell de l’Audiovisual de Catalunya “per la total manca d’accés als mitjans de comunicació públics del municipi.”\nAquests denuncien que, “en 6 anys de govern de Xavier Fonollosa no hem participat ni un sol cop a debats o ens han pres declaració per conèixer la nostra opinió sobre l’actualitat municipal.”\nEn declaracions del portaveu del PSC, Lluís Tomàs, “ja fa temps que venim exigint més pluralitat als mitjans de comunicació municipals, especialment a Ràdio Martorell. Ja en l'anterior legislatura vam demanar de forma insistent en les sessions plenàries aquesta pluralitat."\nLa resposta per part del govern, "sempre ha estat la mateixa: S'està mirant. Cal recordar que en anteriors legislatures sota el mandat d'alcaldes com Salvador Esteve o Dora Ramon aquest fet no s'havia produït mai.”\nPer la seva part, Laura Ruiz, representant de Movem Martorell, ha explicat que, “aquesta acció arriba després d’anys intentant reconduir la situació amb el govern de Xavier Fonollosa de forma dialogada via mocions, interpel•lacions i converses. Però literalment consideren que qui no governa, no desperta cap interès (sic)."\nI reblava, "els agrada comparar-se amb altres municipis però ens assemblem més a una mena de Korea del (Baix) Nord, no ens han deixat cap més alternativa que recórrer a les autoritats de la comunicació”.\nVíctor de León, portaveu d’ERC, afirmava que “no estem demanant cap privilegi, sinó l’acompliment d’un dret fonamental en un sistema democràtic: que la ciutadania pugui saber què pensen i què fan els seus representats polítics.”\nAssegurava que, “estem parlant, doncs, de fiscalització, quelcom imprescindible per al bon funcionament d’un sistema democràtic. Sense poder participar a Radio Martorell, aquest equip de govern està ens està discriminant per raons polítiques, i no permet que la ciutadania de Martorell pugui accedir a tenir més informació sobre els seus representants polítics.”\nJuan José Pérez, portaveu de Ciutadans, afirma que “els mitjans de comunicació públics no són propietat de l’equip de govern, el que demanem és que es respecti el nostre dret a compartir les nostres idees a través dels mitjans que paguem entre tots. Pluralitat i transparència, senzillament això”.\nActualment el CAC ha requerit a Ràdio Martorell un registre de les intervencions de la oposició al mitjà en els darrers mesos. Després d’haver presentat un document que considera com a intervencions els talls de les intervencions de la oposició que el mateix mitjà escull l’endemà del Ple Municipal, el CAC ha tornat a requerir informació més detallada.\nTots quatre representants han considerat històric aquest consens, doncs no s’havia donat un front comú similar en la darrera dècada, consideren que “ha estat molt fàcil posar-se d’acord i valorem molt positivament el consens entorn aquesta problemàtica de forces sovint discrepants o antagòniques en altres temes.”\n20 ºC29 ºC


Però tot això no es refereix... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nPerò tot això no es refereix...\nObra:Les nits de Barcelona (p. 94-95)\nIndret:Mirador de l'alcalde (Parc de Montjuïc)\nPerò tot això no es refereix a les masses que es diverteixen en qualsevol lloc i en qualsevol moment així que se'ls ofereix l'ocasió. A Montjuïc, per exemple, on funciona el Parc d'Atraccions. Per cert que el talent de l'ínclit Carles Bohigas és massa gran per a assumir la paternitat de la fonteta que s'ha projectat a l'entrada del clos de les atraccions, prop de la plaça del Dant. L'autor de les famoses fonts lluminoses de la memorable Exposició Internacional del 29 no pot ésser el mateix que el d'una font que sembla la d'un carrer de barriada adornat per a la festa major.\nÉs molt millor la de l'anomenat Mirador de l'Alcalde, que, per cert, la tanquen a les onze de la nit, excepte els dissabtes i diumenges. Horari totalment impropi, puix que és al voltant de les onze de la nit quan va més gent en aquell sector de la muntanya. I és una llàstima que no funcioni en aquelles hores, per tal com el mirador, a la nit, és potser la millor visió facilitada per Montjuïc. Els llums del sector del port són quelcom meravellós, que deixa bocabadats els forasters i els barcelonins que no els han vistos mai.\nQue són molt pocs, perquè a l'estiu, el Parc d'Atraccions i els seus voltants són plens com un ou. Això vol dir que la ciutat ha adoptat Montjuïc, que finalment s'ha produït aquell anhelat i amorós encontre entre Barcelona i l'antigament tètrica muntanya. Encontre que Gabriel Alomar, el poeta mallorquí, va predir en un sonet d'aire clàssic, en el darrer vers del qual un avi deia al seu nét aquestes paraules, al marc d'un Montjuïc rehabilitat i embellit:\n«Temps era temps que en aquella muntanya...» I ara parlem nosaltres.


MOONSHINE WAGON | desFOLCa't\nMoonshine Wagon, el quartet format a Àlaba (2013) llança les melodies bluegrass a una velocitat inaudita amb el fluir del metall. Moonshine Wagon és festa, diversió i ball. Tenen l’habilitat de divertir-se i de convertir els concerts en bullici eixordador, utilitzant per això el banjo, el violí, la mandolina, el bouzouki, el contrabaix i les veus.\nEl disc “Self-destruction”, de Moonshine Wagon, ha estat gravat, barrejat i masteritzat per Pedro Monje als Chromaticity Studios d’Asua al gener i febrer del 2022. Andoni G. Matxain ha tocat el dobro a “The Plant”, i Gorka Sarriegi la guitarra i veu a “Marinelaren zai”. Hi ha dos versions al disc. La cançó “Marinelaren zai” es basa en una cançó popular escocesa cantada al seu dia pel grup Sorotan Bele. L’altra és “I want it that way” dels Backstreet Boys. El disseny ha estat realitzat per Kaikoo Studio.\nMoonshine Wagon presenta el seu quart disc, “Self-destruction”, un disc conceptual i ple de crítica social. En general, la nostra manera de vida actual és una mena de “fast food” o menjar ràpid. Tot ràpid, tot efímer, tot amb el pilot automàtic activat. A cada cosa no li veiem el valor que mereix, no aprofitem el temps, i l’estimació gairebé única el dediquem a la filosofia ‘fast food’. El menjar ràpid o la vida ràpida i artificial ens porta a la “self-destruction” generalitzada, a la ruïna de l’individu, és una severa crítica del malbaratament utilitarista i aniquilador del moment. D’una manera o d’una altra, totes tenen una mica d’aquest “selfdestruction” per treure’ns de sobre. Les cançons tenen l’esperit del bluegrass, el rock del sud, el metall i el folk, amb aquests ingredients han xopat el disc. Dues cançons íntegrament en basc.


Empreses i entitats > Perfil del contractant > Licitacions fins al dia 31 de desembre de 2009 > Licitacions > Serveis > Licitacions de serveis\n› Perfil del contractant › Licitacions fins al dia 31 de desembre de 2009 › Licitacions › Serveis › Licitacions de serveis\nArxiu de Licitacions de serveis\nExp. 030/09.SV Subministrament i prestació dels serveis de comunicacions de veu fixa de les dependències de la Universitat de Girona\nSubministrament i prestació dels serveis de comunicacions de veu fixa de les dependències de la Universitat de Girona (CPA 2008 61.10.11 - 61.10.12 / CPV 64210000-1)\nExp. 031/09.SV Prestació del servei de vigilància i seguretat dels espais exteriors i edificis de la Universitat de Girona\nPrestació del servei de vigilància i seguretat dels espais exteriors i edificis de la Universitat de Girona (CPA 2008 80.10.12 / CPV 79714000-2)\nExp. 032/09.SV Prestació del servei de vigilants de cap de setmana, amb control de porta per obertura i tancament, i vigilància usuaris de les biblioteques dels Campus Montilivi i Barri Vell de la Universitat de Girona\nPrestació del servei de vigilants de cap de setmana, amb control de porta per obertura i tancament, i vigilància usuaris de les biblioteques dels Campus Montilivi i Barri Vell de la Universitat de Girona (CPA 2008 80.10.12 / CPV 98341140-8)\nExp. 029/09.SV Prestació del servei de manteniment del cablejat de comunicacions de la Universitat de Girona\nPrestació del servei de manteniment del cablejat de comunicacions de la Universitat de Girona (CPA 2008 61.90.10 / CPV 50332000-1)\nExp. 012/09.SV Prestació del servei de les diferents assegurances de la Universitat de Girona: contra tot risc de pèrdues o danys materials i equips electrònics, de responsabilitat civil, de vehicles, d’assistència en viatge i d’accidents\nPrestació del servei de les diferents assegurances de la Universitat de Girona: contra tot risc de pèrdues o danys materials i equips electrònics, de responsabilitat civil, de vehicles, d’assistència en viatge i d’accidents (becaris, estudiants) [CPA 2008-ES 65.11 i 65.12 / CPV 66510000-8]\nExp. 016/09.SV Prestació del servei de manteniment de les instal•lacions de seguretat contra intrusió, detecció d’incendis i fuites de gas dels edificis dels Campus Barri Vell, Centre i Montilivi de la Universitat de Girona\nPrestació del servei de manteniment de les instal•lacions de seguretat contra intrusió, detecció d’incendis i fuites de gas dels edificis dels Campus Barri Vell, Centre i Montilivi de la Universitat de Girona (CPA 2008 33.13.19 / CPV 50610000-4)\nExp. 017/09.SV Prestació del servei de neteja ordinària dels edificis i dependències de la Universitat de Girona\nPrestació del servei de neteja ordinària dels edificis i dependències de la Universitat de Girona (CPA 2008 81.21.10 / CPV 90911200-8)\nExp. 013/09.SV Prestació del servei de manteniment de jardins, vials i zones exteriors dels Campus Barri Vell, Centre i Montilivi de la Universitat de Girona\nPrestació del servei de manteniment de jardins, vials i zones exteriors dels Campus Barri Vell, Centre i Montilivi de la Universitat de Girona (CPA 2008 81.30.10 / CPV 77311000-3)\nExp. 011/09.SP Prestació del servei de venda de material d’oficina, informàtic i de càlcul, llibres i revistes a la Universitat de Girona\nPrestació del servei de venda de material d’oficina, informàtic i de càlcul, llibres i revistes a la Universitat de Girona (CPA 2008 47.00.61, 47.00.62, 47.00.63 / CPV 22112000-8, 22200000-2, 30000000-9, 30199000-0)\nExp. 005/09.SV Prestació del servei per a l'auditoria dels Comptes Anuals de la Universitat de Girona dels exercicis 2008 i 2009\nPrestació del servei per a l’auditoria dels Comptes Anuals de la Universitat de Girona dels exercicis 2008 i 2009 (CPA 2008 69.20.10 / CPV 79212100-4)\nExp. 042/08.SV Servei de telefonia mòbil per a la Universitat de Girona\nPrestació del servei de telefonia mòbil per a la Universitat de Girona (CPA 2008 61.20.11 / 61.20.12 / CPV 64212000-5)\nExp. 041/08.SV Prestació del servei de manteniment correctiu de les instal·lacions elèctriques, de fontaneria i de sanejament dels edificis i espais de la Universitat de Girona\nPrestació del servei de manteniment correctiu de les instal·lacions elèctriques, de fontaneria i de sanejament dels edificis i espais de la Universitat de Girona (PCA 2008 33.14.11 / CPV 50800000-3)\nExp. 030/08.SV - Redacció de documents tècnics i de direcció facultativa relacionats amb l'edifici destinat a la Facultat de Turisme al Campus Montilivi de la UdG\nPrestació del servei per a la redacció de documents tècnics i de direcció facultativa relacionats amb l'edifici destinat a la Facultat de Turisme al Campus Montilivi de la Universitat de Girona (CPA 2008 71.11.22 / CPV 71221000-3)\nExp. 016/08.SV Serveis de mediació i assessorament preparatoris en la formalització de contractes de les diferents assegurances de la UdG i posterior assistència\nPrestació dels serveis de mediació i assessorament preparatoris en la formalització de contractes de les diferents assegurances de la Universitat de Girona així com la posterior assistència al prenedor i a l'assegurat o al beneficiari (CPA 2002-ES 67.20.20 / CPV 67261100-5)\n003/08.SV Servei de manteniment de les instal·lacions de climatització de la Universitat de Girona\nServei de manteniment de les instal•lacions centralitzades i individuals de climatització dels edificis i dependències dels campus Montilivi, Barri Vell i Centre de la Universitat de Girona (CPA 2002-ES 28.22.92, 29.2392 / CPV 50712000-9, 50720000-8, 50730000-1)


Una sentència que no aclareix tots els interrogants\nLa sentència de l'Audiència de Palma que bàsicament condemna a una multa la infanta Cristina i a sis anys i tres mesos de presó el seu espòs, Iñaki Undargarin, no aclareix els principals interrogants des que es va conèixer el cas ara fa deu anys. El primer ja va quedar fora de qualsevol iniciativa processal i afecta el paper del rei emèrit, Joan Carles I, en tota la posta en funcionament i desenvolupament dels delictes pels quals el tribunal acaba enviant a la presó l'exduc de Palma. El segon, el paper real de les diferents personalitats que apareixen a la trama i el comportament de la Fiscalia, de vegades, aparentment, actuant més com a suport d'una institució que de l'interès general. Entenent per això últim, és clar, el vetllar i protegir els interessos del conjunt dels ciutadans.\nHi ha sentència, però el cas només es tanca judicialment parlant. El debat que ara s'obre o es pot obrir té a veure sobretot, amb la capacitat de l'actual rei d'Espanya, Felip VI, per arrelar novament la monarquia com la forma preferida dels ciutadans per a la direcció de l'Estat. Perquè, al final, el judici a l'Audiència de Palma, que va asseure per primera vegada al banc dels acusats una filla de rei i també germana de rei, i molt abans la causa oberta pel jutge Castro, l'instructor del cas Nóos, ha transcorregut en paral·lel al judici mediàtic, a la disputa entre fiscal (Horrach) i jutge (Castro), a diferents pronunciaments imprudents d'una part de la classe política -Govern espanyol inclòs-, desitjosa d'exonerar la Infanta, i tancar el cas com més aviat millor. En aquest repàs, cal esmentar també tota mena de pressions des de Madrid a la mateixa infanta Cristina perquè trenqués el seu matrimoni i renunciés als drets dinàstics. La filla menor del Rei emèrit ha assumit la línia de defensa de l'anterior Casa Reial, la del seu pare, i dels seus lletrats, Roca, Molins i Silva, però no ha cedit a abandonar al seu albir Undargarin.\nL'entrada d'Undargarin a presó en les pròximes dates posarà punt final a una sentència que deixa molta gent descontenta i que també té una part de l'opinió pública convençuda que la Justícia no és igual per a tothom. Hi cal afegir que serà per sempre una taca negra per a la monarquia espanyola contemporània. El fet que el CIS hagi deixat d'aportar dades sobre la valoració de la institució i el seu màxim responsable pot fer pensar que encara li falta molt per recuperar la popularitat de la qual va gaudir dècades enrere. I no està clar que aquesta sentència ajudi a millorar-ne la valoració.\nSr. Antich, avui li ha sortit un article molt fluixet sobre la Casa Real Española i la justicia española. Ja no treballa per La Vanguardia recordi-ho....ni pel Conde Godó. Deixi´s anar home....deixi´s anar i parli més clar, digui tot el que sap home !!! Cada dia el llegeixo i ho están fent molt bé, però han de mosegar més. No es talli.\nÉs una sentència que fa honor a la justícia espanyola. Índex de qualitat mundial: lloc 84 de 140, just després de Marroc, Pakistan o Iran.\nNo te leen ni los de tu familia Infumable.\nA mi ja fa temps que m'ha quedat clar quina justícia i estat de dret és aquest anomenat estat espanyol. No em convenceran del contrari. Vull Catalunya independent, sobretot, sobretot, pel meus fills.\nDon José, sembla un editorial de LV. A mi el que em preocupa i em deixa un interrogant de collons, es saber a on son els diners defraudats i si els tornaran. Ne sentit a parlar de 6 milions...Una part, eren meus per pagar barracons de col.legis, entre altres coses.


MARY MONTAGU La dona que no van pintar - Diari de Girona\nMARY MONTAGU La dona que no van pintar\n26·08·21 | 06:30\nMary Montagu no només va veure món durant la seva vida, sinó que es va prendre la molèstia d’explicar-lo. És d’agrair que en aquells temps, una dona testifiqués amb tanta precisió cada pas vital per una Europa en guerres fins a la porta d’Orient, la brillant Constantinoble. L’escriptura de cartes va convertir la filla del compte de Kingston i marquès de Dorchester en quelcom més que una figura de porcellana que algun dia va viatjar pel món. Lady Montagu va recollir cada testimoni en un conjunt epistolar que guarda avui en dia descripcions úniques d’una ciutat vibrant, en constant perill de sucumbir entre dos espais, però a més, amb un to humorístic inigualable a la seva època. Només li va faltar deixar-se pintar per Ingres com l’odalisca que sempre va somiar ser. Però quan va néixer el pintor francès, ella ja feia vint anys que havia mort.\nRes li és aliè a la seva correspondència. Hi habita la curiositat i la bellesa, la prohibició i la immoralitat, l’erotisme i el pudor. Les modes orientals i la raresa de l’aristocràcia britànica, tan consumada a l’elegància que s’havia oblidat mirar per la finestra dels seus palaus. Mary Montagu no es va resignar a ser la filla d’un noble, la dona d’un ambaixador, com aquelles esposes de lords anglesos que es tornaven addictes a la ginebra per suportar el tedi i els mosquits. No es va conformar amb no ser ningú en un món d’homes (molt d’homes a Anglaterra, doncs imaginint-s’ho a Orient) i va aspirar a la rellevància. Ho va aconseguir a través de la seva prosa viva i divertida, una escriptura que s’escola per les escletxes d’una ciutat prohibida i que surt a la llum en la posteritat.\nLady Montagu recorre Europa fins a Istanbul l’any 1716, quan les fronteres dels Balcans eren plenes de camps de tir entre les tropes austríaques i otomanes. Els turcs feia menys de trena anys que havien assetjat Viena, al mateix temps que els austríacs descendien el curs del Danubi conquistant ciutats i regions com qui agafa fruita madura d’un arbre frondós. Era un moment històric apassionant. Istanbul, la capital d’un regne vell i en decadència, es resignava a morir i ocultava les seves misèries entre la pols dels seus carrerons. Allà va estar Mary Montagu, valenta, amb els ulls oberts per observar el Gran Basar, els venedors de te i d’espècies, els carnissers amb el millor xai i els flequers amb les mans blanques. No se li va escapar ningú durant els més de dos anys que va residir a l’antiga Constantinopla. Disfressada com les dones locals, va examinar cada metre de les seves mesquites, aguaitant de reüll els mosaics que encara testimoniaven les petjades bizantines. També es va colar en els harems, el lloc prohibit -més que els llocs d’oració- on el sultà es rodejava de dones sense distinció d’edat. Però Istambul només va suposar el zenit de les seves experiències. Abans havia estat a Sofia, la capital de Bulgària, un país de fronteres difuses. Allà va conèixer per primera vegada als secrets del hamam. Els banys turcs tenien una pèssima consideració en les corts europees com espai de luxúria, sense importar el gust dels sexes. Lady Montagu va gaudir dels vapors amb els quals Orient relaxava el cos per calmar l’esperit, i va contemplar per primera vegada el cos femení, sense pèl, una sinuositat poc coneguda a l’illa d’on ella venia. El cos d’aquella dona li va fer canviar la perspectiva de l’erotisme. Va traslladar el costum del bany turc quan se’n va anar a viure a Adrianòpolis, parada obligatòria abans d’arribar a Istanbul. Va ser una de les poques europees que transitava aquelles sales vaporoses, de les que es van impregnar també algunes pàgines de les seves cartes.\nLa sensualitat no va ser l’únic que va adquirir d’Orient Lady Montagu. Com a viatgera permeable que va demostrar ser, va llegir l’Alcorà amb una intel·ligència inaudita per l’època, desenteranyinant què hi havia de cert en les costums islàmiques i què d’imposició. El seu descobriment d’Istambul va suposar també un impacte a la resta de viatgers, que posarien a partir de les seves paraules, la vista cap a la Sublim Porta. L’Orientalisme amb què Europa descobriria, de forma idealitzada, als seus veïns turcs, porta imprès el testimoni d’aquesta viatgera que no va renunciar a esclarir la veritat dels seus passos i no es va deixar portar pels mites d’un país complex.\nA vegades, el seu Istambul concorda amb la màgia de Les mil i una nits, probablement perquè la capital encara estava a prop de la literatura, sobretot als ulls d’una britànica. No va renunciar a seguir viatjant quan el seu marit va ser cridat de nou a Anglaterra. I tampoc a seguir escrivint cartes. Va portar de la seva experiència a Istanbul, el projecte de la inoculació de la verola que dècades després culminaria Edward Jenner. La seva vida es dispersa i apareix de nou, a mesura que va escrivint cartes. Viu a Itàlia, en viles i palaus aristocràtics, llinatge al qual mai va renunciar. Va gaudir d’Avinyó, de Brescia i del Piemont. Va estimar a cada epístola i ho va deixar patent, amb una escriptura eròtica com poques en l’època. Va ser tan lliure que molts homes del seu temps la van llegir, la van desitjar i van somiar tornar a néixer per ser Lady Montagu.


Els altres clàssics que van morir amb la desaparició d'algunes seccions\n260x366 Duels històrics / FC BARCELONA Duels històrics / FC BARCELONA\nAquest dissabte es juga el Madrid-Barça de futbol al Santiago Bernabéu, i el 4 de gener el de bàsquet al Palacio de los Deportes. Són els dos clàssics que desperten més expectació, però no els únics. La història de l'esport està farcida d'èpics duels poliesportius, alguns dels quals han anat morint amb la desaparició d'algunes de les seccions del Madrid. El Barça, per la seva banda, ha sabut mantenir vius més dels seus equips, tot i que alguns han deixat de ser professionals amb el pas dels anys.\nDues modalitats d'handbol\nA principis de la dècada dels 50 la majoria d'equips tenies dues seccions d'handbol: una de la modalitat de set jugadors i una altra de la d'onze. El Reial Madrid tan sols va guanyar una Lliga, la de la temporada 1952-53, quan es va imposar en una recordada final al Sant Gervasi de Barcelona.\nForts amb el beisbol\nEl Reial Madrid va fundar la seva secció de beisbol l'any 1944 i uns mesos després va guanyar la primera de les seves 10 Lligues. El Barça, per la seva banda, va aconseguir tres títols. Entre el 1945 i el 1948 l'equip blanc i el blaugrana es van repartir els quatre campionats de manera alternativa.\nSantana, estrella del tenis\nDurant molts anys el Reial Madrid va treure pit per la seva secció de tenis. Quan la secció blanca va fitxar Manolo Santana a la dècada dels anys 60 van arribar els títols més importants, com la victòria al Wimbledon de l'any 1966.\nEl rugbi i la seva recuperació\nAlgunes de les seccions del Madrid que han desaparegut han estat a prop de ser recuperades, com ara la de rugbi. El club madrileny va estudiar fa tres anys vincular-se amb el CRC Pozuelo Boadilla, però al final l'acord no es va materialitzar. La secció de rugbi del Madrid va arribar a guanyar una Copa l'any 1934, deu anys després de la seva creació.\nDe la Quadra-Salcedo, de blanc\nEls enfrontaments Madrid-Barça també van arribar a disciplines com la natació, la lluita o l'atletisme, una secció que el club blanc va tancar a la dècada dels anys 80 després de mig segle d'èxits amb atletes destacats com Agustín Fernández, Juan Hidalgo, José Luis González i Miguel de la Quadra-Salcedo.


La indolència es paga cara\n30 setembre 2020 18:44\nEl Mallorca ha encaixat 5 de les 9 derrotes davant rivals en zona de descens o en plena crisi de resultats. La manca d'agressivitat i intensitat en són les causes\nPere Batlle | 15 març 2010\nEls devanters del Mallorca Aduriz i Webó es lamenten per una oportunitat fallada.\nSona a tòpic, però és una veritat universal que en el futbol d'avui en dia no hi ha rival petit. Al terreny de joc juguen onze contra onze i no sempre es guanya amb l'escut. No són poques les sorpreses que es produeixen al llarg del campionat de Lliga, en les quals David tomba el gegant Goliat. La indolència es paga cara i, si no, que li ho demanin al Mallorca. Aquesta temporada el conjunt de Gregorio Manzano ha cedit 5 de les 9 derrotes que acumula en 26 partits davant rivals en teoria molt assequibles, bé perquè quan s'enfrontaven al Mallorca es trobaven en zona de descens o bé perquè travessaven una notable crisi de resultats.\nSi més no entren dins la lògica les derrotes encaixades davant equips com el Sevilla (2-0 i 1-3), Barcelona (4-2) i Reial Madrid (2-0), en canvi, els partits perduts aquesta temporada contra l'Sporting de Gijón (4-1), Màlaga (2-1), Xerez (2-1), Tenerife (1-0) i Getafe (3-0) deixaren l'afició vermella amb un regust amarg, sobretot perquè el Mallorca afrontava aquests partits, tots ells fora camp, amb el cartell de favorit i tornà a l'illa amb les mans buides. Totes aquestes desfetes tenen un denominador comú: la manca d'intensitat i agressivitat dels homes de Manzano.\nEn la jornada 6, els Mallorca caigué a El Molinón davant un Sporting de Gijón que just havia guanyat un partit en les cinc primeres jornades. En aquell partit, els balears anaren al descans amb un avantatge de 0-1 en el marcador, però a la represa s'adormiren i encaixaren un contundent 4-1. En la jornada 15, el conjunt vermell visità un Màlaga enfonsat a la classificació, amb 9 punts, i que encadenava 13 jornades sense guanyar. El Mallorca perdé 2-1 després de consentir que els andalusos s'avançassin dues vegades en el marcador. En la primera jornada de la segona volta, els balears es deixaren remuntar un 0-1 davant el coer Xerez i acabaren perdent a Chapín per 2-1 i dos partits més tard el Mallorca ensopegà a l'Heliodoro Rodríguez davant un Tenerife en zona de descens (1-0).\nDissabte passat, el Mallorca es deixà robar la cartera per un Getafe que acumulava sis partits sense guanyar i caigué 3-0. En defensa de l'equip s'ha de dir que és molt complicat guanyar sempre i jugar bé tots els partits, però la veritat és que en aquestes cinc ensopegades el Mallorca ha deixat fugir entre 5 i 15 punts. Així i tot, romanen intactes les opcions de jugar a Europa la temporada que ve.\nTorna la doble 'R' al centre de la defensa\nEl tècnic del Reial Mallorca, Gregorio Manzano, es veurà obligat a introduir canvis en defensa amb vista al partit de diumenge contra l'Atlètic de Madrid, a conseqüència de l'expulsió del central Nunes en el partit de dissabte contra el Getafe. Així les coses, la baixa del portuguès obre les portes de la titularitat al gallec Rubén González, el qual serà la parella de ball d'Ivan Ramis en el centre de la defensa vermella. Davant l'Atlètic, serà la tercera vegada que Ramis i Rubén coincideixin en l'onze titular del Mallorca. Abans, només havien estat la parella de centrals en el primer partit de Lliga contra el Xerez (2-0) i en el darrer partit de la primera volta, contra l'Espanyol (1-1). Amb ells el Mallorca no ha perdut fins ara.


La soprano Alba Bosch, primera intèrpret del Pla de l'Estany a participar en el MiP\nSerà l'encarregada de clausurar la temporada 12-13 amb un recital a Palol\nPer primera vegada una intèrpret nascuda al Pla de l'Estany participarà a la temporada de concerts Música i Patrimoni al Pla de l'Estany. Es tracta de la soprano natural d'Esponellà Alba Bosch, que el 16 de juny de 2013 protagonitzarà al Castell de Palol de Revardit el concert de clausura de la temporada 12-13 del MiP.\nMalgrat que el seus primers passos en el món de la música els donà coma intèrpret de violí, és com a vocalista, i en concret com a soprano, que Bosch ha iniciat una interessant carrera artística. Tot just arribada de completar la seva formació a la prestigiosa Guildhall de Londres, aquesta jove cantant interessada en el Lied i en l'òpera tindrà ocasió de debutar doncs en un concert de temporada estable a la seva pròpia comarca. I així desmentir la dita que assegura que ningú no és profeta a la seva terra.\nEn la roda de premsa de presentació de la temporada 12-13 Alba Bosch va voler agrair a Joventuts Musicals de Banyoles la seva aposta pels joves intèrprets, i l'oprtunitat que suposa oferir un recital al Pla de l'Estany. El seu recital serà sens dubte un colofó excel·lent a deu mesos de música en els indrets més bonics de la comarca.


Des dels ministeris d'un govern del PSOE, es pot lluitar contra el Règim del 78 i per una alternativa socialista? Un debat amb la UJCE.\ndimecres 26 de febrer de 2020| edició del dia\nEl Partit Comunista d’Espanya (PCE) ha entrat, ni més ni menys, al govern monàrquic i imperialista liderat pel PSOE. Ho fa amb Alberto Garzón com a ministre de Consum i Yolanda Díaz com a ministra de Treball. Més encara, quan aquesta mateixa setmana, Garzón ha deixat clar que ni tan sols pot enfrontar-se a les grans empreses de les cases d’apostes. I per part seva, la ministra de Treball Yolanda Díaz ha garantit que l’acomiadament per malaltia continuarà sent lliure.\nLa submissió a la monarquia i la reivindicació a ultrança de la Constitució del 78 que hem vist per part d’Unidas Podemos és ja el “pa de cada dia”. No hem de perdre de vista que el nou govern està liderat pel PSOE, el partit que més ha governat en la democràcia del 78, un dels “pares fundadors”, al costat del PCE de Carrillo que avui Garzón reivindica, del règim del 78 i defensor com cap dels interessos imperialistes i capitalistes de l’IBEX 35.\nJustament, el marxisme revolucionari i els partits comunistes es van forjar en la lluita incansable contra l’ala dreta de la socialdemocràcia, és a dir els Bernstein i els Kautsky. Van lluitar contra la idea utòpica que es podia lluitar contra l’Estat dels capitalistes ingressant en els mateixos ministeris burgesos, i d’aquesta forma anar ampliant els “espais democràtics” d’aquest Estat avançant pacíficament cap al socialisme. Grans revolucionaris com Rosa Luxemburg o Lenin van lluitar contra aquesta lògica.\nRosa Luxemburg advertia que “amb l’entrada d’un socialista en el govern, la dominació de classe continua existint, el govern burgès no es transforma en un govern socialista, però en canvi un socialista es transforma en un ministre burgès”. O Lenin en 1919 recordava que “qualsevol sigui la forma amb què s’encobreixi una república, per democràtica que sigui, si és una república burgesa (…) llavors aquest Estat és una màquina perquè uns reprimeixin a uns altres. I hem de posar aquesta màquina en mans de la classe que haurà d’enderrocar el poder del capital.”\nLa pràctica del PCE, ja des de la seva altra experiència governamental amb el Front Popular de 1936, va renunciar a aquests principis elementals de l’anàlisi marxista de l’Estat capitalista i de l’estratègia revolucionària. Algú pot imaginar-se a Lenin o Rosa Luxemburg entrar com a ministres del govern del PSOE? Impossible.\nPer al PCE i les seves joventuts (UJCE) és possible “fer passos cap al socialisme” pactant amb la monarquia i l’ala “progressista” del capitalisme espanyol. Segons afirmen en un recent informe polític, “el principal valor” del govern de coalició és fer més difícil “a les forces del capital” consolidar un nou règim “més antisocial i autoritari que el del 78”. I per a això, el “gran estratagema” és aliar-se amb el partit “progre” de la gran patronal, els mateixos que han aplicat tots els contraatacs neoliberals contra classe obrera, privatitzacions i la forçosa reconversió industrial, l’entrada en l’OTAN, les reformes laborals, generalització de les ETT i la precarietat laboral i l’escandalós cas dels GAL.\nPer al PCE pactant amb el social-liberalisme, acceptant el seu programa neoliberal, el seu règim polític i integrant-se en les seves institucions es pararà la deriva “antisocial i autoritària” del règim i s’aconseguiria frenar a les dretes. Això sí obrint les portes a una regressió en clau social-liberal com les que ja van ensenyar González o Zapatero el PSOE són experts.\nExperiències recents de governs amb consellers “comunistes”\nLa veritat és que en aquests 42 anys de democràcia del 78, IU i el PCE han assajat diversos intents per a accedir a qualsevol tipus de govern o acord institucional. Les experiències en multitud d’ajuntaments i comunitats autònomes, tant en l’etapa inicial de la democràcia com molt especialment a partir de 1999, haurien de ser prova suficient que més aviat la “tàctica” ministeralista i de gestió de càrrecs en els governs capitalistes sempre va a favor del manteniment del règim polític i no de la seva ruptura, i de l’essencial de les polítiques neoliberals amb rostre “progre”.\nEl nivell d’oportunisme polític ha estat tal, que no sols són s’ha format *cogobierno o donat el suport a investir governs del PSOE en multitud d’ajuntaments i comunitats autònomes, fins i tot també en petites alcaldies han arribat a pactes amb el PP.\nAlguns casos significatius d’aquests antecedents són difícils d’oblidar. Com el del “*Tripartit” català al costat del PSC i ERC, acabat d’entrar el segle XXI. Allí vam veure al “camarada” Joan Saura —de la coalició Esquerra Unida i Alternativa- Iniciativa *per Catalunya *Verds, impulsada entre altres pel PSUC-*Viu i el Partit Comunista de Catalunya— al capdavant de la *Conbselleria d’Interior ordenant el desallotjament al març de 2009 dels estudiants anti-Bolonya que estaven tancats en el Rectorat de la UB. O, més recentment, les experiències de govern de coalició d’IU amb el PSOE en la Junta d’Andalusia, sostenint i avalant així al partit de l’escàndol dels Ets i de l’ajust al funcionariat públic. Una corrupció que va afectar fins i tot directament a IU a Madrid, sense necessitat de governar, amb el cas Bankia i la malversació de fons públics amb quatre consellers d’IU implicats.\nI rebaixant expectatives... Es pot des del govern amb el PSOE avançar en mesures socials?\nLa *UJCE, en un comunicat públic, diuen que farà costat al nou Govern en totes mesures “mínimament” progressives que reverteixin els últims 10 anys d’atacs neoliberals. Gràcies als “camarades” ministres podran aplicar el programa pactat amb el PSOE, a canvi de “oblidar-se” dels altres 32 anys d’atacs antiobrers dels governs del PP, però també del “progressista” PSOE.\nCom ells mateixos reconeixen en el mateix informe polític “sense ser il·lusos i creure que es derogarà l’art. 135 de la Constitució, i sabent que el programa negociat per al govern de coalició no serà el nostre programa electoral, treballarem per derogar tot el possible les últimes reformes laborals que restringien l’acció sindical i limitaven seriosament els drets laborals, així com per a derogar articles de la Llei Mordassa i del Codi Penal que implantaven un sistema autoritari que limita la capacitat de lluita de la classe treballadora”.\nPerò fins i tot aquests objectius limitats es rebaixen dia a dia. I no ho fa Pablo Iglesias o Pedro Sánchez, la seva pròpia “camarada” ministra de Treball, ja avanço que derogar per complet la reforma laboral del PP -la de Zapatero està fora de discussió que romandrà- seria “irresponsable”.\nFins a on arribarà el nivell de concessió, sense lluita de classes mitjançant, en un context tendent a la volta de la recessió econòmica? Tot el que la patronal i el PSOE estiguin d’acord. És possible que el govern tracti de fer algun gest com la ridícula pujada de 50 euros del SMI.\nEls “camarades” ministres i les seves agendes quedaran subordinades a les tesis neoliberals de *Nadia *Calviño i companyia acceptades en el fet ara pel PCE, ja que com reconeixen les decisions del conjunt del govern “ens afectarà la nostra tasca de govern les decisions que s’adoptin en aquests departaments” com són Exteriors, Justícia...o Economia.\nAixí doncs fins a les polítiques que fins fa poc encara eren part de la tradició d’IU i el PCE han quedat abandonades. Per exemple, res es diu ja dels 550 soldats espanyols que són part de la mateixa missió de l’OTAN a l’Iraq, a pesar que el parlament d’aquest país va exigir recentment la seva retirada. Una cosa tan elemental fa només uns anys, com seria l’exigència de la sortida de les tropes espanyoles de l’Iraq -que fins a Zapatero va haver de concedir davant el massiu moviment contra la guerra de 2003- i en tots els països on es té presència, s’ha convertit en una renúncia més de la llarga llista de la nova i la vella esquerra reformista. El tancament de la base de Rota – contra la qual des de 1985 l’esquerra andalusa es mobilitza anualment – o el No a l’OTAN són part també d’aquesta llista.\nEn definitiva, el govern “progressista” garantirà l’aplicació de l’article 135 de la Constitució que subordina la despesa social a garantir el pagament d’un deute que no hem generat els treballadors i complir els ordes de la UE; la permanència de bona part del llegat de les reformes laborals i de pensions, la llei mordassa, el Pla Bolonya i totes les retallades socials i educatius; la no separació de l’Església i l’Estat; el manteniment inqüestionable de la monarquia; la negació del dret a l’autodeterminació; els cadenats que impedeixen qualsevol obertura de processos constituents per a decidir-lo tot... i un llarg etcètera que converteixen a l’actual programa neoliberal del govern de coalició en un text que compleix a la perfecció de les expectatives de l’IBEX 35.\nEls “camarades” ministres s’acontentaran amb intentar “desmuntar, encara que només sigui en part, algunes de les reformes neoliberals aprovades entre 2010 i 2015”, encara que el programa de govern li ho impedeix, i la patronal, el PSOE, la Judicatura, el Rei, la UE i el conjunt d’institucions, seran aquí per a recordar-l’hi. I com es preparen per a enfrontar a aquestes institucions? De cap manera.\nPressionar o lluitar contra el govern?\nLa *UJCE ens parla que tenen “un sol camí”: construir “poder popular” amb “l’objectiu prioritari és tombar el Règim del 78, amb la Monarquia al capdavant, a través d’un Procés Constituent que s’impulsi en l’organització i mobilització de les classes populars”. Ara bé, no diuen res referent a com suposadament es construeix aquest “poder popular” sent part d’un govern que sens dubte aspira justament a restaurar el règim en crisi.\nCertament no sembla que sigui apostant per la mobilització, perquè la retòrica de “un peu en les institucions, mil als carrers”, en la pràctica concreta es mostra ben diferent, com s’ha vist en la vaga general a Euskal Herria d’aquest 30E. La *UJCE va formar part de la política d’Unides Podem que, ara en el govern, no va donar suport a la vaga —només cal mirar les seves xarxes socials per a observar l’absolut buit i boicot que van fer a la convocatòria—.\nI s’està veient de la mateixa manera amb l’organització del 8M aquest 2020, on no estan apostant enguany per una convocatòria de vaga general feminista i combativa, tal com estan denunciant les companyes de Pa i Roses.\nIU i el PCE estan doncs preparant tot el contrari a aquest “poder popular”, més aviat reforcen *lacorrelación forces a favor de la burocràcia sindical, la patronal i el règim polític. Alguna cosa que tampoc és nou, les *UJCE haurien d’explicar per què no diuen ni una paraula que les burocràcies sindicals de CCOO (de les quals formen part) i UGT que porten anys sense convocar una vaga general des de 2012, malgrat els efectes demolidors de les últimes reformes laborals.\nLa vaga del 30E hauria de ser un exemple a estendre’s. Però aquesta mobilització no es desenvoluparà des del govern, sinó contra ell, amb una política independent i combativa, com la lluita de la classe treballadora de França. Podríem tenir a qualsevol president contra les cordes, com tenen a *Macron, però en canvi organitzacions com les *UJCE prefereixen continuar sostenint a Pedro Sánchez És que encara no coneixen què és el PSOE?\nA més, la mobilització no és un simple “mitjà de pressió”, és el procés en el qual sorgeixen espais on poden confluir les diferents demandes socials i construir realment alternatives.\nCom veiem a França amb les “armilles grogues” o amb la vaga general contra la reforma de les pensions, la societat sencera es polititza i comença un qüestionament de conjunt a les lògiques capitalistes.\nLa vaga ha de servir per a posar en moviment als sectors més combatius i estratègics de la classe obrera per a lluitar i imposar totes les demandes i preparar la lluita contra el govern de coalició, l’objectiu de la qual és recompondre la crisi del règim el 78 en clau “social liberal” enfront del bloc de la dreta i l’extrema dreta que pretén fer-lo en clau “conservadora liberal”. La lluita als carrers, la mobilització en contra de les mesures neoliberals i del seu govern “progressista” és el millor antídot per a disputar-li els carrers a les dretes.\nEl “estimable” servei del PCE i les seves joventuts a aquesta democràcia per a rics comandada per Felip VI va camí de ser irreprotxable. A hores d’ara, les dretes no haurien d’espantar-se perquè tenen tal o tal altre ministeri, en multitud de països els PC ha anat integrant als Estats capitalistes. Que més hagués volgut Santiago Carrillo tenir ministres o càrrecs en l’Estat, Garzón s’ha convertit en el millor deixeble del *carrillismo *eurocomunista.\nNi la Transició va ser un producte inevitable, ni a la restauració reaccionària del Règim del 78 només cal oposar-li la seva supervivència senil o una regeneració democràtica superficial com la que proposa Unides Podemos. La correlació de forces per a aconseguir una sortida en favor de la classe treballadora i els sectors populars, que resolgui íntegrament també totes les demandes democràtiques, està per construir-se. Els que tenim com a objectiu polític el comunisme defensem una perspectiva anticapitalista de classe i revolucionària, tenim per davant el repte de posar en peus una esquerra que li ho proposi.\nDebats esquerra / Joventut / Política Estat espanyol / PCE


Joana Raspall: Bestiolari de Joana Raspall\nJa tenim nou llibre, no sols per els infants, els adults hi podem trobar moltes situacions i sentiments per poder-hi pensar. preciós llibre de 111 poesies on surten un total de 88 animals, si no m'he descomptat. Unes poesies que ens ensenyen valors, ens fan gaudir de moments, històries, contes,... i sobretot ens fan estimar i conèixer el gran món de la poesia que la Joana ens ha sabut transmetre.\nL'Anna Clariana ha sabut interpretar les poesies amb uns dibuixos alegres, simpàtics i acurats.\nPresentacions del llibre a molts indrets, la primera a la Setmana del llibre Català.\n12/09/2014 17:30 Descobrim-los Presentació Llibre "Bestiolari de Joana Raspall" Plaça de l'Escriptura Adult Josep Maria Aloy, Laura Borràs i Jordi Bosch Pagès editors\nfoto: Bernat Aloy\nBlog d'August Garcia\nBlog de Josep Mª Aloy\nBlog editorial Pagès editors\nNº Col·lecció: 01\nA cura de Josep Maria Aloy i amb il·lustracions d'Anna Clariana\nJoana Raspall i Juanola (Barcelona, 1913 - 2013). De ben petita es va traslladar a Sant Feliu de Llobregat, on va residir des de llavors. Quan la dedicació als fills li ho va permetre, reprengué la tasca literària i començà a escriure i a publicar textos en català en els espais clandestins o tolerats per la censura: Jocs Florals, concursos literaris i festes populars. Fou llavors que començà la creació de les fitxes de mots sinònims, que de mica en mica va ampliant fins a elaborar el Diccionari de sinònims(1972), el Diccionari de locucions i frases fetes(premi Marià Aguiló de l’IEC 1986) i Diccionari d’homònims i parònims (1988). En l’obra literària de Raspall destaca el camp de la poesia i, en concret, el de la poesia infantil i juvenil; no obstant això, també publica llibres de poesia per a una franja d’edat més adulta.\nPublicat per Imma Cauhé a 5:01


ANUNCI D'UN DETERGENT XINÈS BLANQUEJA A UN NOI NEGRE (VÍDEO) - COLLONADES\nHome COLLOCOLLO ANUNCI D'UN DETERGENT XINÈS BLANQUEJA A UN NOI NEGRE (VÍDEO)\nANUNCI D'UN DETERGENT XINÈS BLANQUEJA A UN NOI NEGRE (VÍDEO)\nFrancesc Puigcarbó - 27.5.16\nL'anunci publicitari d'un detergent xinès de la marca Qiaobi ha causat un gran enrenou a les xarxes socials, on multitud d'usuaris ho han titllat de "racista" i "discriminatori". L'anunci ha estat emès tant a les televisions xineses com en diverses sales de cinema, informa el portal Shanghaiist.\nEl vídeo, de 43 segons de durada, mostra a una jove xinesa a punt de fer la bugada quan apareix un jove negre, amb la roba i la cara tacada de pintura, que li xiula des de la porta i li fa l'ullet. Després de fer-li un gest perquè s'acosti i quan sembla que es van a besar, la jove li introdueix una pastilla del detergent a la boca i el fica directament a la rentadora. En obrir la tapa, el negre surt 'transformat' en un jove i pàl·lid asiàtic amb la roba perfectament neta.\n"A causa dels estàndards de bellesa tradicionals que valoren la pell blanca, molts xinesos tenen una fòbia establerta cap a la pell fosca que, malauradament, també engendra actituds racistes cap a les persones d'ascendència africana, que són vistes per alguns com 'brutes' simplement per el seu to de pell ", escriu el portal.\nEl lloc web també apunta que l'anunci xinès guarda grans similituds amb un de la marca italiana de detergent Coloreria de fa uns anys. En aquest últim el procés era al revés: una dona ficava a la rentadora a un home blanc i sortia una musculat home negre. "El color és millor", deia l'eslògan.\nTot Barcelona 28 de maig de 2016 a les 9:33\nCoño..que hubieran puesto a un amarillo de ellos ¡¡¡¡\nFrancesc Puigcarbó 28 de maig de 2016 a les 10:55


Unió de Pagesos - Reclamen responsabilitat a tothom en la campanya agrària\nEstàs aquí:Inici / LA TERRA / La Terra on-line / Reclamen responsabilitat a tothom en la campanya agrària\nSalomó Torres, Jaume Pedrós i Ramon Comes, el 14 de juny en roda de premsa\nEl sindicat va demanar, en roda de premsa a Lleida (Segrià) el 14 de juny per presentar la campanya agrària, que tots els agents que hi participen assumeixin les seves responsabilitats. Unió de Pagesos va destacar la importància de que la pagesia disposi de la mà d’obra necessària en el moment temporal en què aquesta és requerida, i que els treballadors disposin de les capacitats necessàries per dur a terme la feina. Per al sindicat també és prioritari que aquests la desenvolupin amb unes condicions dignes i d’acord amb el conveni del camp.\nEn aquest sentit, va demanar a les administracions que mantinguin i incrementin la tasca de coordinació de tots els agents que participen en la campanya. El sindicat considera imprescindible que es recuperin els plans de gestió social d’allotjaments comunitaris amb les figures del mediador i de l’encarregat, i que s’obrin les convocatòries per a la rehabilitació, el manteniment i la construcció de nous allotjaments de temporers.\nCONTROL D'EMPRESES • Unió de Pagesos va demanar als sindicats obrers que evitessin que es creés un clima de tensió, ja que no és positiu per a ningú. A més, cal que les negociacions del conveni del camp continuïn per poder donar una bona sortida a les reclamacions dels treballadors, i que siguin també assumibles per part de la pagesia que pateix davallades de preus sovint al límit de la viabilitat de les explotacions.\nCal que es compleixi el conveni del camp i que s’exerceixi un control de les empreses de treball temporal i de les d’intermediació perquè es respecti el conveni i no treballin amb comissionistes. També cal que els ajuntaments tinguin en compte les necessitats humanes de les persones que cerquen una feina i no la troben.\nA l’inici de la campanya, Unió de Pagesos va preveure que seria similar a la de l’any anterior pel que fa a les contractacions, tot i que les condicions meteorològiques la van fer retardar unes setmanes. El sindicat va calcular, però, un increment de la necessitat de mà d’obra, sobretot per a la collita de fruita dolça. A les zones vitivinícoles ja s’havia constatat un augment per l’esporga en verd, i la previsió és que hi torni a ser a l’època de la verema.\nQuant a la gestió de la borsa de treballadors que Unió de Pagesos gestiona a través de la Fundació Pagesos Solidaris, fins a mitjan juny s’havia atès un 50 % més de persones que l’any passat en el mateix període. Aquest important increment és degut a l’esforç per part del sindicat d’apropament a tot el territori català. Per això, es va impulsar la creació d’una xarxa de 28 entitats d’inserció (ajuntaments, consells comarcals, entitats privades, entre altres) amb 49 punts d’atenció per facilitar la inscripció al treball agrícola des dels llocs de residència habitual i per evitar desplaçaments pel territori per inscriure’s, afavorint així el sistema de contractació de proximitat.\nORIENTACIÓ LABORAL • Les persones ateses per Pagesos Solidaris reben orientació social i laboral, que inclou l’elaboració del currículum i informació sobre les campanyes, entitats d’inserció i d’intermediació del territori, i explicació de les condicions laborals segons el conveni.\nEl sindicat també vetlla perquè totes les empreses que contracten treballadors mitjançant aquesta borsa de treball compleixin la legislació laboral, i alhora es fa un seguiment de les relacions laborals entre empresa i treballadors.\nUnió de Pagesos participa en les negociacions del conveni del camp amb la resta d’agents implicats, amb l’objectiu d’arribar a un acord satisfactori per a totes les parts.


Introducció a la llengua de signes - Notícies - Mislatajove\nDonar a conéixer la llengua i la cultura de les persones sordes, mitjançant l'aprenentatge de les nocions bàsiques de la llengua de signes, per tal de possibilitar la interacció amb aquest col•lectiu.\nDonar a conéixer la llengua i la cultura de les persones sordes, mitjançant l’aprenentatge de les nocions bàsiques de la llengua de signes, per tal de possibilitar la interacció amb aquest col•lectiu.\nData d’inici: 10 d'abril.\nPreu: 13,20€ per a jóvens de 12 a 19 anys / 21,80€ per a jóvens de 20 anys o més.\nInscripció: des del 14 de febrer fins al començament de l’activitat. La inscripció tindrà lloc als Centres Joves de Mislata. Els cursos només es faran si hi ha més de 10 persones hi inscrites. Els cursos i tallers s’adrecen a jóvens residents a Mislata de 12 a 30 anys (excepte als cursos i tallers que especifiquen edats concretes).


A CONTRATORRENT...: de desembre 2015\nFa unes quantes setmanes vaig començar la hibernació. Si més no aquella que s'expressa en veu alta per manifestar el que ja fa massa temps havia esdevingut evidència silenciada. No sé si va arribar amb el fred ni tan sols si té a veure amb la climatologia. Només sé que havia d'entrar a la cova, sense gaires sorolls ni escarafalls. No sento res que valgui la pena ser dit ni escoltat. Tampoc no anhelo visitar la teva cova per conèixer de les teves inquietuds ni dels teus sabers malgrat que sempre m'han seduït per suggeridores i reconfortants. Necessito, així ho crec o així crec creure-ho, enroscar-me i deixar la ment en blanc. Però m'he sabut poc educat i gens mereixedor del teu record retirant-me sense dir-te que no diré i que tampoc no t'escoltaré. Ja em perdonaràs. No em preguntis quan acabarà la hibernació: qüestió de dies, potser de tota una eternitat. Al capdavall, però, sempre arriba el desgel i l'aigua flueix de nou per revifar l'herba desmaiada.\nHibernar. Gràcies pel silenci. Ajusto la porta.\nEn Pep i el tancament d'un nou cercle\nLa setmana passada vaig fer una xerrada als alumnes de l'institut sobre la meva vida professional més enllà de l'ensenyament. Com ...\nTintín arriba a Gualba\nCapità Haddock, Hergé Suposo que el meu esperit blocaire s'ha encomanat de la sequera hivernal. Potser ha nevat molt pel Pirineu per...\nCipriano, no podràs tornar a casa per Nadal\nNo baixo gaire a Barcelona. Més aviat és la família qui s'acosta al Montseny per veure'ns de tant en tant. La meva parella sí que hi...\nL'ou o la gallina? Qüestions de sexisme\nAquests dies de juny es fa difícil evadir-se dels festivals de nens i nenes que assenyalen l'acabament d'una etapa escolar i l'i...


Jubileu de la Parròquia\nEn aquest Any Sant de la Misericòrdia el 30 DE GENER celebrarem el JUBILEU DE LA PARRÒQUIA. Un dia per a viure i refermar l’amor de Déu revelat en el rostre de Jesucrist.\nEns trobarem a les 11 del matí al Pla de la Seu. Després d’una catequesi sobre la Misericòrdia celebrarem el do de l’eucaristia en aquest Any Jubilar.\nN. 137 – Febrer’16\nAmb una diligència gran entrem a la Quaresma. Un temps estimat per l’Església perquè convida a recollir-nos i a mirar amb nova esperança la Pasqua.\nQuaresma és el temps per deixar de banda actituds que ens destorben i centrar-nos millor en el Crist que avança serenament i ferma cap a la redempció.\nJesús ho fa amb pas segur perquè ens porta seguretat a la nostra vida. Ho fa amb lluminositat perquè és llum en el nostre camí, amb coratge perquè ens vol coratjosos, i sobretot amb misericòrdia perquè escampa la misericòrdia del Pare, de la que Ell n’és el rostre.\nUna Quaresma de quaranta dies i de misericòrdia de la que nosaltres en som receptors i a la vegada transmissors...\nSanta Maria de Bonavista\nN. 138 – Març’16\nEl proper 19 de març, solemnitat de sant Josep, es dedicarà l’església parroquial de Santa Maria de Bonavista. És un dia de goig per Tarragona i tota l’Arxidiòcesi, ja que es comptarà amb una nova església.\nEns unim a l’alegria dels mossens i de tots els fidels de la parròquia que tindran, i també tindrem nosaltres, un nou lloc per aplegar la comunitat, tot lloant el Senyor.\nQue la nova església porti un doll de renovació i de creixement en la fe en el Ressuscitat, celebració que tornarem a viure aquest mes de març en la festa de la Santa Pasqua de Jesucrist...\nJo vull viure al teu Regne perquè ve del teu Pare que és al Cel; jo vull gaudir del teu Regne que ens el defineix l’evangeli; jo vull participar del teu regne que...\nTenim l’ampolla mig plena\nN. 140 – Abril’16\nAquest mes d’abril hem arribat feliçment a la meitat del camí. L’itinerari iniciat l’any 2007 amb els 100.000€ que Mn. Daniel havia estalviat per les obres majors, avui hem aconseguit la meitat del cost de\nl’obra de l’església: 1.325.000€.\nApropant-nos al 5è aniversari de la dedicació de l’església, a sis anys del retorn del préstec a La Caixa, de 9.500€ cada mes, hem de mantenir l’esforç econòmic per aconseguir la fita d’arribar als 2.650.000€ que ha costat l’obra.\nHem de ser imaginatius per organitzar actes per recollir diners, cal augmentar el nombre de subscriptors\nde 10€ cada mes i també pensar en deixar patrimoni a la parròquia per tal de poder avançar en el pagament.\nQue l’alegria de la Pasqua celebrada joiosament a l’esglés...


La Lulú debuta i guanya\n22 jul 15 La Lulú guanya en el seu debut en grau I en la prova de Vilallonga de Ter on la Cora va guanyar en grau II i la Taca en grau III\nCada estiu la prova de Vilallonga de Ter que organitza el nostre club ens ofereix uns dies diferents en ple estiu. A Vilallonga i fa més fresqueta, el paisatge és molt maco i hi ha ple de camins enmig del bosc per fer amb els gossos, s'hi menja bé ... I ni que cada any (com a mínim els darrers) ens acaba plovent en algun moment, ens agrada anar a Vilallonga de Ter.\nAquest any ha estat semblant. Dissabte dia lliure per passejar o fer alguna excursió segons prefereixi cadascú, fer la xerrada, alguna partida de cartes i a final de tarda preparar la pista per l'endemà i, després de treballar, sopar plegats no massa tard.\nDiumenge la prova començava amb els equips més novells, quatre d'ells s'estrenaven en aquesta prova i entre ells hi havia en Manel i la Lulú que darrerament estaven fent-ho ja força bé als entrenaments. A l'hora de la veritat ho van demostrar també a la pista, sobre uns circuits força exigents on van fer amb un primer recorregut excel·lent i un segon amb un malentès al segon salt i algun problema en una entrada de slalom que requeria d'un alt grau d'autonomia del gos.\nAl acumular les dues pistes en Manel i la Lulú van guanyar la prova en la seva categoria fent el seu primer podi en competició.\nTambé competia en grau en Morgan que va fer les pistes amb l'energia que el caracteritza i amb una execució impecable, centrat en els obtácles i en com superar-los a tota velocitat i amb unes execucions, per exemple de l'exigent entrada de slalom, espectaculars. Només en el cas de la rampa, on estan canviant el mecanisme d'entrenament i en que hi havia un temptador tunel al davant, va haver de repetir-ho un cop en cada pista per tal de superar-la com caldria. L'altre representant en grau I era en Duc que, bo i anar seguint la pista, no podia evitar el seu instint social que li feia anar a comprovar que la resta de familia, fora de la pista, seguís bé quan el recorregut l'encarava cap a la porta de la pista.\nEn grau II hem de destacar el doble zero de la Juli i la Cora, una puntuació immillorable arrodonida amb un primer lloc en el podi de categoria gran i el doble excel·lent de la Mercè i en Hippy que va quedar en tercer lloc a la final i va sumar un punt pel campionat d'Espanya per equips.\nTambé en mida gran la Mercè amb en Dic i la Maria amb la Dana van completar les dues pistes sense eliminar-se, quedant al final en cinquena i setena plaça de la general. Amb la Collie en Sam va fer un agility perfecte, gairebé ens va fer mal que, per assegurar el treball en les zones li fes reposicionar-se en una passarel·la que semblava prou ben feta, coneixent la Collie, però, segur que en Sam va fer el que calia.\nTambé en grau II però en mini i midi hem de fer esment dels dobles zeros de la Carme amb la Striptease (aquest equip està imparable!) i d'en Sergi i en Zut que, bo i el que l'afecta la calor, va aconseguir completar les pistes sense cap error i dins el temps previst. Al final podi per la Striptease i quart lloc pel Zut.\nCompletaven la nostra representació en mini-midi la Neus amb l'Ela que va aconseguir un doble excel·lent i puntuar pel campionat per equips. Molt bé pels petits i mitjans i els seus guies!\nEn grau III estàvem representats per l'Elisenda amb en Drac i l'Ana amb la Taca.\nEn grau III comptavem amb el valor segur de l'Elisenda i en Drac però sempre hi ha sorpreses (agradables). L'Ana i la Taca han sortit de cop i s'han marcat un doble zero com una casa quedant primeres al podi i deixant a en Drac al segon lloc del podi. Si és per la Taca a en Drac ja li sembla bé.\nPer tant hem acabat la jornada amb els primers llocs d'en Manel amb la Lulú, la Juli amb la Cora, la Carme amb la Striptease i l'Ana amb la Taca i els podis addicionals de la Mercè amb en Hippy i l'Elisenda amb la Taca. No està malament des d'un punt de vista esportiu!\nCom a prova, rodada i en els horaris previstos, com sempre. Es nota que som un gran equip, que cadascú sap el que cal fer i que ja ho tenim per la mà. Enhorabona a tots!


Ciència: eina neutra o política? | Directa\nL'autora fa una aproximació crítica als condicionants polítics del coneixement científic\nNatàlia Climent 19/04/2017\nLa ciència moderna occidental és considerada normalment com una feina objectiva que realitzem unes persones que anomenem científiques. En general, la descripció clàssica del mètode científic descriu el treball científic a partir de l'observació fidel de la realitat d'on s'extreuen lleis, es comproven experimentalment i finalment aquestes són refutades o s'accepten com a teories que descriuen la 'realitat'. El positivisme (creença que l'únic coneixement vertader és a través de l'observació i l'experiència) juntament amb el realisme científic (la visió filosòfica que creu que la ciència descriu o pot descriure la realitat tal com és) conformen una ideologia dominant de les ciències que parteix del suposat que l'observació captaria les coses tal com són sense que intervingui cap element humà o influència social, que podem veure, entendre, la realitat exactament com és i que aquesta observació seria l'única via de coneixement verdader.\nObservar implica descriure el que s'està observant (l'objecte) referint-nos a nocions prèvies a l'observació: mirem el món amb un cert nombre d'idees preconcebudes, representacions, models o mites. Per tant, una observació és una interpretació; observar és una forma de llegir, està influït per la nostra llengua, la nostra cultura, i per totes les estructures de poder (sistemes d'opressió) que ens fan veure el món d'una o d'altra manera a través de normes socials que ens diuen el que és o no és 'normal' (com és l'heterosexualitat, que l'home sigui superior a la dona, o que un cos determinat hagi de ser assignat a un gènere concret).\nVist d'aquesta manera, referir-se a l'objectivitat com a l'observació de les coses tal com són realment, de forma neutra, és una ficció. L'observació és una interpretació entre la persona que observa i l'objecte que és observat, i l'objectivitat no és absoluta, sinó relativa a una cultura: dir que una cosa és objectiva és situar-la en un esquema comú de percepció i comunicació d'una cultura.\nReferir-se a l'objectivitat com a l'observació de les coses tal com són realment, de forma neutra, és una ficció\nObservar també implica seleccionar: escollim els nostres objectes d'estudi descartant un munt de possibles objectes que decidim (la majoria de vegades inconscientment) no observar. Aquesta selecció pot venir donada per la pròpia preconcepció d'aquests objectes (com que ja tenim un marc teòric format ens serà més fàcil escollir els objectes que ja formin part d'aquest marc) o bé perquè siguin objectes que corresponen a uns certs interessos ideològics i/o econòmics.\nPer tant, observar no és situar-se passivament davant del món tal com és. Definint així l'observació amaguem la part important en què el subjecte que observa (i tot l'entramat social que el sosté) pren durant l'observació i el que fem és absolutitzar la visió científica legitimant decisions ideològiques, socials, polítiques o ètiques sobre raonaments científics que es pretenen neutres o absoluts.\nLa ciència, en fer servir la cultura per a observar, definir o interpretar, està plena de metàfores: utilitza conceptes que existien prèviament en la nostra cultura per a referir-se també a nous conceptes en ciència fent un paral·lelisme entre elles. Per exemple, en física s'han agafat del llenguatge corrent les nocions de força i de treball. Tot i així, hi ha moltes d'aquestes metàfores que tenen càrregues molt més grans relacionades amb estructures de poder, com per exemple, quan al llarg de la història de la biologia cel·lular es va explicar la unió de l'òvul i l'espermatozou a través d'estereotips assignats com a femenins i masculins: anomenant els espermatozous com a "armes" o "pretendents" que "lluiten" i van a buscar a l'òvul contra corrent, on aquest espera "passivament" i atrau un munt d'ells, on sembla que finalment només un aconsegueix "fertilitzar" l'òvul, on aquest a la vegada "tanca les portes" a altres "pretendents".\nI tot el que al principi són metàfores, càrregues culturals, quan passen a ser acceptades i sostingudes passen a veure's com a racionalitats o objectivitats. Moltes de les metàfores o les representacions escollides no són a l'atzar, normalment reprodueixen allò que les estructures de poder representen. Per tant, la 'racionalitat científica' és un concepte abstracte que pot estar representant la visió de les classes dominants, aquelles persones que ja de per sí mateixes estan en una posició de privilegi respecte les estructures de poder (l'home cis heterosexual blanc sense diversitat funcional neurotípic de classe mitjana/alta, etc.). Això no vol dir que totes les persones que fem ciència tinguem tots els privilegis, sinó que el que els estudis, les conclusions, que perduren, que s'accepten, són aquells que encaixen millor en les estructures de poder, que ajuden a sustentar-les o que provenen d'ella.\nMoltes de les metàfores científiques reprodueixen allò que les estructures de poder representen\nDurant els processos que porten al conjunt de la comunitat científica acceptar o no una teoria entren elements de tot tipus, des de les estructures abans esmentades, passant per relacions de força considerant aspectes ideològics i econòmics, ambicions professionals, pressupostos filosòfics, etc. Per posar un exemple simple, si un resultat té lloc en un laboratori de renom, hi ha més possibilitats que s'accepti que si ocorre en un laboratori poc conegut. O encara pitjor si es tracta d'un laboratori d'un país no europeu ni dels Estats Units.\nQuan una teoria científica ha sigut acceptada, es tendeix a dir que és, que sempre ha sigut, racional. És més, quan s'expliquen moltes de les teories científiques es reconstrueix la història per a fer-la més fidel al 'mètode científic'. Però moltes de les teories acceptades en l'actualitat no han sigut extretes segons aquests mètodes. Per exemple, en el raonament de Newton hi havia tants raonaments filosòfics i teològics com 'científics', i la distinció entre aquests tipus de raonaments s'ha fet després.\nLa ciència moderna occidental està molt unida a la visió (que prové de les classes dominants) que som individus externs al món que ens envolta i accedim al nostre entorn per obtenir el que necessitem. Aquesta visió és la que ens fa creure que l'observació pot ser objectiva i neutra al veure'ns com éssers externs a tot el que estem observant. Aquesta visió també fomenta la voluntat d'explotació i dominació de tot el nostre entorn (ja que l'entorn és un objecte on anem només a cobrir les nostres necessitats) i la ciència és una eina que s'utilitza també per aquesta finalitat.\nLa 'racionalitat', 'objectivitat' i 'neutralitat' sovint emmascaren les ideologies que existeixen darrere del fet científic\nObviar tot això col·locant un mantell de racionalitat, objectivitat i neutralitat és una forma d'emmascarar les ideologies que existeixen darrere d'allò científic, proclamant així el seu saber exempt d'ideologies i que mereixi d'aquesta forma que se la tingui en compte de manera privilegiada per a resoldre problemes.\nEl perill de l'apolitització de la ciència\nEns costa molt acceptar la càrrega ideològica i social que té la ciència. Una de les grans pors que tenim és la de perdre una suposada eina objectiva i lliure d'ideologies. Però precisament aquest és el problema principal de la ciència: contemplar-la neutra i lliure d'ideologies. Res és lliure d'ideologies, i creure que ho pot ser és apolititzar-la i lligar-la al pensament neoliberal (ja sabem que tot el despolititzat queda per defecte al servei dels que tenen el privilegi). El que hem de fer és començar a acceptar que tenim ideologies i que és important saber com utilitzar eines com la ciència a través d'aquestes ideologies, posicions crítiques, polítiques o ètiques. També hauríem de començar a reflexionar al servei de qui està la ciència, a qui ajuda i des de quina posició (no és el mateix patologitzar allò transsexual que des d'una posició de privilegi cis gènere, que posar la ciència al servei de persones trans cedint-les la veu en el procés). El problema no és fer ciència, el problema és donar-li tant de poder i privilegi a alguna cosa considerant-la neutra. Res hauria de tenir tant de poder i tant de privilegi. I res hauria d'estar tan apolititzat.\n*Natàlia Climent és llicenciada en física i doctora en enginyeria\nCiència: eina neutra o política? Flattr donate!


El Prat al Día: Realitzat un acte simbòlic d'enterrament de l'Artesà\nRealitzat un acte simbòlic d'enterrament de l'Artesà\nEls membres de la plataforma "Aturem l'enderroc, Salvem l'Artesà" han organitzat avui a les\ndotze del matí una cerimònia d'enterrament de l'Artesà amb un seguici que ha sortit de la Plaça Catalunya i ha arribat al mateix Centre Artesà, desprès de recòrrer diferents carrers de la ciutat, on s'ha cel·lebrat l'acte simbòlic d'enterrament.\nEls assistents, seguint la crida de la plataforma, han acudit de rigurós dol i amb ofrenes florals i espelmes.\nDurant el seguici pels carrers de la ciutat s'han llegit diversos textos crítics amb l'equip de govern i s'han pegat cartells amb el manifest, entre d'altres a la seu de ICV; també s'ha fet una parada a la Plaça de la Vila, a on s'ha llegit el manifest redactat ' s'ha realitzat una primera ofrena simbòlica a la porta de l'Ajuntament.\nL'acte ha comptat amb un centenar de participants, segons fonts del col·lectiu contrari a l'enderroc i ha finalitzat a les portes del mateix Centre Artesà.\nEls oferim un vídeo que el canal 3/24 ha emès amb la notícia.


Montblanc viurà un cap de setmana gastronòmic amb el desè aniversari de Safrània | EFMR.cat\nInici Notícies Cultura Montblanc viurà un cap de setmana gastronòmic amb el desè aniversari de...\nMontblanc celebrarà del 3 al 5 de novembre la desena edició de Safrània, una mostra gastronòmica que reunirà productors i restaurants de la Conca de Barberà i d’altres punts de Catalunya a l’antic convent de Sant Francesc.\nLa fira arrancarà divendres amb la vetllada “4+5 a taula”, un sopar que inclou gastronomia, vi i la música del grup Leimotiv. Es tracta d’una de les novetats de la programació i està organitzada per l’Associació d’Empresaris d’Hostaleria de la conca de Barberà.\nDues de les altres propostes destacades arribaran de la mà de l’associació La Conca 5.1 que dissabte a la tarda aproparà el mediàtic Carles Xuriguera per encapçalar un recorregut vitivinícola en forma de tast. D’altra banda, tant dissabte al migdia com diumenge, se celebrarà una vermutada popular i musical amb la participació de quatre productors. Dissabte s’acompanyarà amb les actuacions de Joan Pau Jàvega i Apalanke, mentre que diumenge la música la posaran Xavi Nuez i Gemma Humet.\nL’antiga església de Sant Francesc és un dels escenaris de Safrània (Foto: Àrea de Turisme de Montblanc)\nEls vins de la DO Conca també són protagonistes de la mostra (Foto: Àrea de Turisme de Montblanc)\nDurant el cap de setmana es podran fer degustacions (Foto: Àrea de Turisme de Montblanc)\nSafrània també es degustarà a les xarxes socials\nL’edició d’enguany també comptarà amb la presència de 20 gastrobloggers reconeguts que difonen continguts relacionats amb el món de la gastronomia a les xarxes socials. En el marc d’aquesta visita, José María Toro de @bloghedonista farà una ponència dissabte a la tarda.\nEls cuiners joves també seran protagonistes de Safrània 2017 perquè dissabte al matí el participant del concurs televisiu Master Chef Junior, Lluc Calls, farà una demostració de cuina per a infants. A la tarda, coordinarà un taller de piruletes de xocolata junt amb el jove cuiner montblanquí, Joan Ollé.\nDurant el cap de setmana tindran lloc altres tallers, com per exemple el taller de dissabte a càrrec d’Aromis de la Conca per anar a collir flor de safrà i continuar el procés desbrinat a la fira. D’altra banda, la cooperativa Aresta de Santa Coloma de Queralt explicarà com elaborar magdalenes veganes amb farines vegetals locals. Diumenge hi haurà un taller infantil de mandonguilles amb la xarcuteria i carnisseria Ca la Cova de Vimbodí.\nCom cada any, diversos cuiners de la comarca i de més enllà tindran protagonisme a la cuina central i explicaran com en els seus restaurants utilitzen productes de proximitat, entre els quals el safrà. A un preu de 6 € es podran adquirir tiquets que donaran dret a cinc degustacions gastronòmiques, de vins i caves o licors, segons decideixi el visitant. Al preu de 1 € es podran adquirir copes a la taula d’informació, i a 2 € els tiquets dels tallers infantils. L’horari de Safrània serà el següent: dissabte d’11 del matí a 3 de la tarda i de 2/4 de 6 a 2/4 de 10; i el diumenge d’11 del matí a 3 de la tarda.\nArticle anteriorEls cementiris de la Conca viuen un Tots Sants amb millores\nArticle següentL’Arquebisbat convertirà el Santuari de la Serra de Montblanc en una hostatgeria


Nautilus, 20.000 llegües de viatge submarí, de La Negra - Escena Familiar\nNautilus, 20.000 llegües de viatge submarí, de La Negra\nLa recreació de l’obra de Verne es sustenta en dos pilars: una experiència visual on en un mitjà com l’aigua i a través d’una càlida il·luminació (obra de Marc Gonzalo) els intèrprets van jugant amb un llibre, amb una tela de plàstic i molts altres objectes; i a nivell de relat, fan una denúncia clara contra la contaminació plàstica dels oceans. I en aquest sentit les aventures d’Annorax i Nemo li van com anell al dit. I mai està de més reivindicar l’obra de Jules Verne davant una audiència infantil.\nCal dir que costa d’entrar en el relat i que hi ha moments en que les escenes subaquàtiques es fan massa llargs. La idea és la de crear varis episodis de la novel·la sot l’aigua, ara utilitzant els dits, la mà sencera o simplement submergint una tela de plàstic i deixant que aquesta vagi fent formes boniques. La recreació de les criatures marines a través d’aquest plàstic funciona gràcies al disseny de llums i a una banda sonora suau. La combinació de tots els elements sota l’aigua gener paisatges bells, sigui amb el passeig dels submarinistes (unes mans amb un tubet des del qual els actors respiren) o per aquestes columnes de bombolletes generades per aspirines efervescents).


“Plantant cara al sistema, sembrant les llavors del canvi” – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > “Plantant cara al sistema, sembrant les llavors del canvi”\n“Plantant cara al sistema, sembrant les llavors del canvi”\nAquest treball vol obrir una oportunitat per a conèixer quins han estat els moviments socials més importants que han existit i existeixen al Tarragonès: els seus ideals, les seves activitats, quin ha estat el seu desenvolupament, quines persones han participat, com s’han relacionat i quins han estat els problemes més habituals. No vol ser una descripció exhaustiva de totes les associacions i col·lectius que hi ha hagut a la nostra comarca. Molts moviments socials són de curta durada, apareixen en moments puntuals, aprofitant una conjuntura concreta, i quan el problema s’ha solucionat o no hi ha un relleu generacional, aquests desapareixen.\nIniciar aquest treball a partir de 1975, se centra en el fet que, amb la mort del dictador, un conjunt de moviments socials surten a la llum amb l’ideal d’aconseguir una nova societat, en un moment on veuen possible la revolució. La data de conclusió del treball, tot i que s’assenyali el 2010, és més indefinida per diversos motius. Alguns dels moviments han desaparegut o ja han fet el seu itinerari. D’altres, en canvi, encara estan en actiu per la qual cosa el seu estudi en profunditat encara no és possible ja que ens falta més perspectiva històrica.\nEl llibre s’emmarca en el context geogràfic del Tarragonès, tot i que inevitablement es parla de moviments d’altres comarques del Camp de Tarragona per la seva interrelació. La ciutat de Tarragona centra gran part del treball com a espai físic on es desenvolupen la majoria dels col·lectius, tot i que les persones que el formen provinguin d’altres municipis.\nAutor: Marc Suanes Larena\nCol·lecció: Els llibres del Consell\nEdició: Abril del 2010\n'Plantant cara al sistema. Sembrant les llavors del canvi'\nArticle d'opinió de Jordi Martí Font\nEl darrer estudi distingit amb el Premi Tarragonès d'Investigació ja és al carrar en forma de llibre. Aprofitant la diada de Sant Jordi, l'Editorial Arola de Tarragona ha tret al carrer “Plantant cara al sistema. Sembrant les llavors del canvi”, un estudi dels moviments socials al Tarragonès del 1975 al 2010, obra del Marc Suanes, historiador i activista també d'algun d'aquests moviments i, malgrat això darrer, capaç d'explicar la realitat sense mitificar-la, objectivament.\nEl llibre, tal com el seu autor indica en el pròleg, intenta trencar el mite que al Tarragonès i a la capital del Camp, mai no hi passa res, que tal com deia Vidal Alcover aquesta és una ciutat de “militars, funcionaris, putes i capellans”. Hi passa i, tot i que en algunes èpoques properes a l'actualitat, com el final dels anys vuitanta i començament dels noranta del segle passat, això va seguir aquestes coordenades fil per randa, la represa actual ha estat important, considerable i en alguns casos, esplèndida. És aquesta, doncs, una història no del poder sinó de qui resisteix davant del poder, no amb una actitud adolescent de dificultat d'assumir les normes imposades per qui mana sinó simplement per la voluntat de construir un futur que (quines coses, no?) no coincideix amb el que manaires i poderosos han previst per a totes i tots nosaltres. I és que sovint, per no dir sempre, allò que els encorbatats volen per al conjunt de la societat i que sempre ens presenten com l'”única realitat possible” no només no és l'única sinó que a més a més és impossible.\nLes persones que formem part dels moviments socials arreu, ja sigui al Camp de Tarragona com a l'àmbit metropolità barceloní, a l'Horta de València, a les Terres de Ponent o a les Balears, no tenim darrere, normalment, grans masses que ens permetin comptar amb una força social àmplia per fer possible els canvis socials que anhelem però és clar també que això és només qüestió de temps i que, tal com indica el títol del llibre, molts cops les nostres lluites són sordes precisament perquè la nostra feina és sembrar. Una de les reflexions que a mi se m'acut més insistentment veient com les gasta el poder quan el gestiona gent que s'autoanomena d'esquerres és si no comença a ser hora que deixem d'abandonar projectes i lluites que són nostres, és a dir anticapitalistes, en mans de la que podríem qualificar de “socialdemocràcia de sucre” que es troba fets els recipients quan arriba al poder i els llueix buits de contingut. I m'estic referint, per exemple, al tema del “no a la guerra” tot i que d'exemples n'hi ha molts altres.\nPerò tornem al llibre. “Plantant cara al sistema” està dividit en deu parts que inclouen els diversos tipus de moviments socials que Tarragona ha tingut en els darrers decennis. Així, és evident que es ve d'un antifranquisme centrat en el moviment obrer bàsicament al voltant de les comissions obreres i les associacions de veïns, però també amb destacades lluites de defensa del medi rural, amb la Unió de Pagesos al capdavant, i les organitzacions cristianes de base o les feministes que lluitaven al voltant del Bloc Feminista. Tot aquest món es va ensorrar quan el seu principal contrincant va desaparèixer. Així, tot i mantenir una important presència pública i mediàtica després de la mort de Franco, les lluites socials que derivaven de l'antifranquisme es van anar esllanguint des del moment que el seu principal enemic va desaparèixer. L'anomenada Transició va ser llarga a Tarragona perquè al poder li va caldre desfer i aigualir les organitzacions i les lluites socials que amb l'empenta de la lluita contra la dictadura havies esdevingut importants agents de canvi.\nEl llibre tracta en diversos capítols aquesta Transició, al costat de l'antimilitarisme i el pacifisme a “Cap exèrcit defensa la pau”; la lluita ecologista contra nuclears i petroquímica; el feminisme i l'alliberament gai, lèsbic bisexual i transsexual; les ONG; i els moderns moviments socials que van des del moviment llibertari fins a l'anticapitalisme o l'Esquerra Independentista. Cada un d'aquests apartats conté una àmplia documentació i dades cronològiques diverses que aporten informacions que mai abans havien estat valorades ni recollides juntes, a no ser què ho fes, Déu mos en guard, algú que s'hi dediqués professionalment tot i que no amb la voluntat d'historiar-ho sinó amb la de controlar-ho. I això -no ens cal patir- ja sabem que en democràcia no passa. Cada un dels apartats de què he parlat conté una àmplia documentació visual, un dels grans encerts del llibre, que permet al lector o lector tenir accés a un material difícil de tenir i fins i tot de veure junt fins ara. Cartells, fotos, manifestos, octavetes, portades de revistes... completen un estudi que ens era imprescindible i que ens permet dir, sense cap mena de dubte, que ni Tarragona ha estat tan dòcil com semblava ni el que ve sigui tan fosc com alguns ens volen fer creure. O, dit d'una altra manera, que entre Nadal i Setmana Santa, la dignitat rebel també ha florit al Camp i fins i tot a casa del bisbe.


Cleries rep una delegació del govern xinès interessada en les polítiques socials per a persones amb discapacitat - Social.cat\nCleries rep una delegació del govern xinès interessada en les polítiques socials per a persones amb discapacitat\nLa delegació ha visitat Catalunya, considerada un referent en matèria d'atenció i inclusió per a les persones amb discapacitat\nDimecres, 14 de desembre de 2011 | 15:15 h\nEl conseller de Benestar Social i Família, Josep Lluís Cleries, ha rebut aquesta tarda una delegació xinesa a la seu del Departament. El grup, format per representants del govern local de Dalian, ha visitat Catalunya per conèixer de primera mà les polítiques que el Govern ha implementat en favor de les persones amb discapacitat. Durant la visita a Barcelona, la delegació s'ha interessat per les condicions d'accessibilitat de diverses instal·lacions públiques, així com per les polítiques d'inclusió i atenció a les persones amb discapacitat. Concretament, han volgut conèixer els serveis socials d'atenció a aquest col·lectiu; la formació professional, i la normativa reguladora adreçada a les persones amb mobilitat reduïda.\nEl conseller Cleries ha explicat que visites com la del govern xinès demostren que "el nostre país és avui un referent pel que fa a les polítiques d'inclusió dirigides a garantir els drets de les persones amb discapacitat". En aquest sentit, recordar que la Generalitat de Catalunya va ser premiada el mes de novembre per l'Assemblea de Regions Europees per les polítiques d'inclusió de joves amb discapacitat. El conseller Cleries ha destacat que "la promoció de l'autonomia personal és una de les prioritats d'aquest govern" i ha insistit que "tant el premi com rebre avui aquesta visitademostra que estem treballant en la bona línia".


La revenja artística de Maria Lassnig (Catalina Serra)\nLa revenja artística de Maria Lassnig\nFa uns deu anys el govern austríac va organitzar un viatge de premsa per donar a conèixer el seu art amb motiu de la seva imminent presència a Arco com a país convidat\nCATALINA SERRA 03/05/2015 00:00\n651x366 La primera exposició individual de Maria Lassnig a Espanya inclou obres d’entre el 1942 i el 2013 La primera exposició individual de Maria Lassnig a Espanya inclou obres d’entre el 1942 i el 2013\nFA UNS DEU ANYS EL GOVERN AUSTRÍAC VA ORGANITZAR UN VIATGE DE PREMSA PER DONAR A CONÈIXER EL SEU ART amb motiu de la seva imminent presència a Arco com a país convidat. Vàrem visitar moltes galeries i parlar amb molts artistes. Recordo que vaig tornar amb una allau d’informació i només dos llibres: el catàleg d’una exposició conjunta de Tàpies i Arnulf Rainer, i un estudi bastant complet sobre l’accionisme vienès. De Maria Lassnig ningú en va fer menció, encara que era de la mateixa generació de Rainer -varen viatjar junts a París a principis dels 50 per conèixer de prop els últims surrealistes i també els primers informalistes- i ja havia posat el cos en el centre del seu treball abans que Günter Brus o Hermann Nitsch fessin una litúrgia sagnant en les seves accions.\nElla sempre es va queixar d’aquest menysteniment. Ja tenia 94 anys quan el 2013 li varen donar el Lleó d’Or de la Biennal de Venècia i, delicada de salut, va fer llegir aquest missatge durant la cerimònia de lliurament: “Després de 70 anys pintant, amb moltes privacions i necessitats, després de moltes exposicions i d’èxits que arribaren tard, ara rebo aquest gran premi, que ja no puc ni recollir en persona”. Una petita revenja als que havien despreciat el rigor incorruptible del seu treball. Tot i que havia participat en grans esdeveniments artístics com la Documenta VII (de Rudi Fuchs) i la X (de Catherine David), cosa que posa en evidència l’interès d’una part gens menyspreable de la crítica, el reconeixement li havia arribat ben complerts els vuitanta anys. “ Un avantguardista descobert tard no és un avantguardista”, s’exclamava en una entrevista amb Brigitte Werneburg.\n‘Outsider’ al rovell de l’ou\nNascuda al land austríac de la Caríntia el 1919, va estudiar a l’Acadèmia de Belles Arts de Viena en plena guerra, quan la més petita desviació del cànon clàssic era considerat degenerat. Després va estar al rovell de l’ou de les noves tendències, al París informalista dels anys cinquanta i al Nova York experimental dels seixanta i setanta. Mentre s’anaven succeint els moviments, ella seguia el seu camí solitari en el qual la representació del propi cos, del sentiment de la pròpia corporalitat en una introspecció física i racionalitzada de les sensacions a través del color, hi varen jugar un paper fonamental. Poca gent li feia cas. Va tenir l’handicap de ser dona en un món en què, com també va dir alguna vegada, només les parelles guapes dels artistes tenien accés als cercles del poder artístic. I tampoc la va ajudar el fet que s’hagués mantingut radicalment fidel a la pintura, només amb petites incursions en el món de l’animació, com la imprescindible i autobiogràfica Maria Lassnig Kantate. No suportava la competència de la fotografia i encara menys que els artistes -com el seu admirat Bacon, al qual respectava- se n’ajudessin per fer les seves obres. “Jo vull pintar, precisament, el que no pot ser capturat per una fotografia”, li explicava a Jörg Heiser.\nHo va fer. Pintures radicals, extremes, que incomoden i alhora fascinen per la seva honestedat. Es poden veure a la Fundació Tàpies aquests dies en una exposició que s’havia començat a organitzar abans de la seva mort, el maig de l’any passat. Quasi totes són dels últims anys, i un bon grapat són inèdites. Tanmateix, també s’hi pot veure una mica l’evolució de la seva pintura i d’ella mateixa a través dels anys, en un contínuum d’autoretrats en diferents posicions en els quals fa poques concessions. Algunes tenen humor, però la majoria semblen expressar una tensió i un patiment interns difícils de definir. És ella, el seu cos, però a la vegada és també la dona, en genèric, amb les seves misèries i les seves servituds. També en la seva grandesa, aliena a la mirada dels altres, a com l’ha mirada la pintura feta per homes. Tal vegada Du oder Ich [Tu o jo], un autoretrat en què es mostra nua, als vuitanta anys, amb una pistola a cada mà, reflecteix millor que cap altra obra aquesta automirada dolorosa i sincera.\nTanmateix, no estic segura, pel que he llegit d’ella i per les seves entrevistes, que puguin tenir una lectura específicament feminista. Segurament sí, també, però potser és millor veure-la des del punt de vista artístic. Es posava davant del quadre en blanc i mirava de representar la pressió dels peus sobre la terra, o de l’anca sobre la cadira, mirant de no fer gaire cas als ulls, però a l’hora volent traduir-ho de manera visual amb una simbologia personal del colors. Independent. Valenta. Constant. Artista. Canviaria si fos un home?


> Complements Alimentaris>Regulador Intestinal>Reishi Balanç - Neo - 30 càpsules\nEl nostre cos té dos cervells . El primer es troba en la nostra cap i el segon en el nostre intestí . Mantenir el nostre cos en equilibri també consisteix a millorar la nostra digestió i regularitat intestinal, que solen estar alterades amb el ritme diari i una alimentació poc equilibrada. Afortunadament comptem amb solucions naturals, com el Gingebre, l'Reishi o la Cabellera de Lleó, una ajuda òptima per al nostre intestí.\nReishi Balanç Neo s'obté a partir d'extractes purs de fongs de producció ecològica, lliures de maltodextrinas i al·lèrgens. Es presenta en càpsules gastroresistents, que permeten protegir els actius del fong del medi àcid, a més de millorar la seva biodisponibilitat gràcies a la galènica en microgránulo, una avançada tecnologia que optimitza, protegeix i modula l'alliberament dels principis actius. En la seva fabricació, no s'incorpora vitamina C causa que la seva presència pot generar inconvenients o disconfort en pacients especialment sensibles.\nPols d'extracte 4: 1 de Bolet de Card BIO ( Pleurotus eryngii ) ric en polisacàrids i betaglucans: 130 mg\nExtracte sec d'arrel de Gingebre ( Zingiber officinale Roscoe) estandarditzat al 5% en gingerols: 75 mg\nPols d'extracte 4: 1 de Cabellera de Lleó BIO ( Hericium erinaceus ) ric en polisacàrids i betaglucans: 60 mg\nPols d'extracte 4: 1 de Shiitake BIO ( Lentinula edodes ) ric en polisacàrids i betaglucans: 45 mg\nExtracte sec de Reishi BIO ( Ganoderma lucidum ) estandarditzat al 30% en polisacàrids (20% betaglucans) i 5% en triterpens (com àcid ganodérico): 40 mg


Maria dels Àngels Ferrer i Sensat (1904-1992), una vida dedicada a l’educació\nCatedràtic d’Institut jubilat. Doctor en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona. Durant molts anys, coordinador, professor i tutor del CAP (Llengua i Literatura Castellanes) de l’ICE de la UB. És autor de nombroses publicacions (manuals, diccionaris, articles, tallers) sobre didàctica de la llengua i de la literatura. Especialista en l’estudi de les relacions entre intel·lectuals castellans i catalans (tesi doctoral, llibres, comunicacions). Entre les publicacions més recents destaca el llibre, elaborat conjuntament amb la seva filla Montserrat, Dones de les terres gironines que han fet història (Barcelona, Editorial Base, 2018). Adreça electrònica: cbastons@hotmail.com\nLes meves primeres paraules són d’agraïment a la Biblioteca Francesca Bonnemaison, que ha tingut a bé homenatjar, des del record i des de l’emoció, la figura de M. dels Àngels Ferrer i Sensat, pedagoga excepcional, amb motiu del 25è aniversari del seu traspàs.\nI començo també amb tres citacions per situar-la i avançar que la seva vida i el seu tarannà es van anar forjant, primer, al costat de la seva mare, Rosa Sensat, a casa i a l’Escola Municipal del Bosc; després, a l’Instituto de Enseñanza Secundaria para la Mujer (impulsat per Hermenegildo Giner de los Ríos, com a expansió del General y Técnico, avui Jaume Balmes); després, pas previ per la universitat, i ja professora a l’Institut-Escola de la Generalitat (IEG), i finalment al costat del seu marit, Alexandre Satorras, catedràtic de Filosofia, traspassat prematurament l’any 1967. Com veurem, però, biografia vital i biografia professional pràcticament es fonen. Anem a pams.


Girona Panoràmica | coblabisbaljove\nLa Cobla Bisbal Jove recorre els paisatges musicals i literaris de les comarques gironines amb el seu nou projecte, Girona panoràmica. A partir d’una selecció de fragments literaris, el disc presenta sardanes i obres de música per a cobla que evoquen els indrets més emblemàtics de la província. Els textos inclouen fragments d’obres de Josep Pla, Narcís Comadira, Joaquim Ruyra o Caterina Albert, entre d’altres, juntament amb sardanes i obres per a cobla de Manel Saderra i Puigferrer, Jordi Molina, Francesc Basil o Joaquim Serra. La música i el text, recitat per la coneguda actriu gironina Cristina Cervià, es barregen i superposen al llarg del disc en un mosaic evocador i suggerent, que ha estat possible gràcies al suport de la Diputació de Girona.\nEl recorregut comença al Baix Empordà, amb diversos escrits primerencs de Josep Pla sobre el vent i el far de Sant Sebastià, juntament amb la sardana L’Empordanet de Ricard Viladesau. El viatge continua amb el poema Oració al Crist de la Tramuntana de Carles Fages de Climent i dos textos de Josep Maria de Sagarra i Narcís Comadira dedicats a la ciutat de Girona, amb la sardana Recordança (1983) de Francesc Cassú.\nJosep Pla també va recrear la Garrotxa més feréstega en els seus escrits, i un fragment seu preludia la sardana Tortellà 1908 de Marcel Sabaté. Entre els curts i els llargs de la sardana, sentim les línies inicials de La punyalada de Marian Vayreda sobre el puig del Bassegoda, i després la serra del Mont en paraules de Jacint Verdaguer. De nou a l’Alt Empordà, les Miniatures de Francesc Basil són onze petites escenes acompanyades de textos variats entorn de la natura marinera i abrupta de la comarca.\nEl paratge de Les Estunes, prop de Porqueres, representa la comarca més jove de totes, el Pla de l’Estany. El text de Josep Navarro Santaulària explica com allà va aparèixer l’última víctima de les goges de la qual es té notícia, acompanyat per la sardana Gelosa de Manel Saderra. Més cap al sud, Joaquim Ruyra glossa els encants de la Selva marítima i les seves platges blanques, amb la sardana Per un mateix camí de Jordi Molina. Tornant al Baix Empordà, la cobla interpreta dos èxits de Lluís Llach, País petit i La gallineta. Finalment, les Impressions camperoles de Joaquim Serra clouen el disc amb textos de Joaquim Ruyra, Jacint Verdaguer, Narcís Comadira i Salvador Oliva sobre diferents aspectes de la vida quotidiana a les nostres comarques.


El Consell d'Educació, preocupat per les preinscripcions al Xifra i la Balandrau - Empordà\nEl Consell d'Educació, preocupat per les preinscripcions al Xifra i la Balandrau\n?L'organisme municipal considera que «els conflictes de planificació oberts i mediàtics» no han afavorit els centres, que han rebut un baix nombre de peticions ?Demana que enguany no se suprimeixi cap línia de P-3 i s'aprofiti per rebaixar les ràtios\nLaura Fanals 09.08.2020 | 06:30\nLa façana de l'institut Narcís Xifra, aquesta setmana. marc martí\nLa façana de l'institut Narcís Xifra, aquesta setmana.\nEl Consell Municipal d'Educació (CME) de Girona ha mostrat la seva preocupació per les baixes xifres de preinscripció a l'escola Balandrau i a l'institut Narcís Xifra. «Arran de l'experiència d'aquests dos cursos, es constata que amb els conflictes de planificació oberts i mediàtics, sense un consens previ, els que n'acaben sortint perjudicats són els centres educatius afectats», assenyalen en l'acord sobre els resultats de preinscripció, aprovat en la sessió plenària del dia 16 de juliol. En el cas de la Balandrau, l'anunci del Departament de suprimir la línia de P-3 de cara al proper curs va provocar les protestes de les famílies, que van témer que es pogués acabar tancant l'escola. Finalment, Educació va fer marxa enrere i va anunciar que es mantindria P-3 durant el curs 2020-2021, tot i que les famílies desitjarien un compromís per més temps. En el cas del Narcís Xifra, la creació del nou institut de Sarrià de Ter va posar el professorat en alerta, tot alertant que bona part dels alumnes d'ESO se n'anirien i s'obriria la porta a la segregació.\nEn el document, el Consell constata que els resultats de la preinscripció són «sorprenents i no esperats» en alguns centres, i afirma que «preocupen especialment» les dades de preinscripció a la Balandrau i el Xifra. «Malauradament s'han confirmat els pronòstics del Consell respecte a la baixa preinscripció de l'institut Narcís Xifra, en contra del que plantejava el departament, donat que no ha estat una opció preferencial per a les famílies provinents de l'escola Balandrau», assenyalen. En aquest sentit, consideren que el baix nombre de preinscripcions «confirma que no s'han produït els canvis oportuns i promesos al centre, ni l'acompanyament adequat a les famílies de la zona». Per això, una de les peticions que fan és «dotar d'un projecte potent i adient» al Xifra, tot donant també resposta als temes pendents de planificació educativa a la resta de sectors de la ciutat.\nD'altra banda, i després de les polèmiques que hi va haver l'any passat davant l'anunci -posteriorment rectificat- de suprimir línies de P-3 a les escoles Balandrau, Marta Mata i Montfalgars, el Consell demana no es retalli cap línia de P-3 (i tampoc de primer d'ESO) com a conseqüència del resultat del procés de preinscripció, i més tenint en compte la incertesa de les ràtios que s'hauran d'adoptar aquest proper curs a causa de la crisi de la Covid-19. És per això que acorden «mantenir totes les línies de la ciutat i revisar a la baixa les ràtios de tots els centres de la ciutat, aprofitant la davallada de la natalitat».\nUna altra constatació a partir de les preinscripcions és el desequilibri de les peticions als diferents centres, tant a infantil com, molt especialment, a secundària. «Alguns casos han resultat molt desequilibrats; uns centres amb força excedents de sol·licituds i altres amb bastant baixa sol·licitud», indiquen. És per això que, segons assenyalen, «caldrà fer una tasca important de reequilibrar els resultats». En aquest sentit, afirmen que durant el primer trimestre del curs vinent caldrà «realitzar una prèvia, consensuada i adequada planificació de les línies de la ciutat a fi de garantir l'equitat i l'equilibri de resultats als centres». També creuen que s'ha de «planificar i millorar la tasca d'informació i acompanyament a les famílies» per tal d'afavorir una bona preinscripció i matrícula.


Cava Solidari de Cellers Maset\n2.500 ampolles per un món millor\nAmb l’objectiu de què algun dia cap malaltia ens llevi el son i l’esperança, cada any elaborem dues mil cinc-centes ampolles de cava per a recaptar fons i finançar una investigació contra el càncer de mama. El cent per cent de la recaptació anirà destinada a aquesta finalitat mitjançant la Beca Maset.\nDe color groc llimona pàl·lid amb suaus reflexos daurats. Bombolla cremosa ben integrada. Aromes de fruita (poma i pera) i flors blanques (flor de camamilla) sobre un refrescant fons de llimona i ametlla crua. Records herbacis i de criança (brioix). En boca és suau, equilibrat i amb un final llarg i refrescant.