La pau després de Rabin - Any 1995 - Articles\nLa pau després de Rabin\n"El procés de pau per tant està empantanegat, sostingut per majories molt fràgils a banda i banda i amenaçat per integrismes cada vegada més decidits a actuar"\n"L'assassinat de Rabin ha aconseguit el contrari del que buscava: ha unit el país rere la política de pau, ha donat crèdit a Peres i potser fins i tot ha evitat una guerra entre germans. "\nAquesta opinió d'un comentarista israelià és una de les visions possibles de l'evolució del procés de pau al Pròxim Orient després de la mort de Rabin. Evidentment, és la visió optimista. Se'n pot fer també una de pessimista: l'assassinat de Rabin va demostrar que els israelians són a un pas de la guerra civil, i Peres —al contrari que Rabin— és vist per l'opinió pública com un personatge poc preocupat per la seguretat i que farà concessions que posaran en perill l'existència d'Israel. I això que encara no s'ha començat a parlar del que a hores d'ara encara sembla impossible de resoldre, Jerusalem i el Golan. El procés de pau per tant està empantanegat, sostingut per majories molt fràgils a banda i banda i amenaçat per integrismes cada vegada més decidits a actuar.\nTotes dues visions, l'optimista i la pessimista, són possibles. L'assassinat de Rabin va ser una sotragada forta a l'interior de la societat israeliana, que no s'havia fet a la idea que un jueu podia matar un altre jueu. Però el 95 va ser també l'any del terrorisme integrista a l'interior d'Israel, l'any en el qual els israelians es van preguntar per a què servia un procés de pau on ells cedeixen territoris i no obtenen a canvi més seguretat personal. ¿Com evolucionarà la societat israeliana davant d'aquests impactes? ¿Obrint-se cap a la visió optimista o tancant-se cap a la pessimista? També a la banda àrab hi ha dubtes raonables sobre el procés i els seus objectius finals. L'any 96 ha de donar les claus sobre quins són els estats d'ànim reals d'aquest dos pobles confrontats, que viuen damunt d'un mateix territori. El 96 és l'any de les eleccions palestines i de les eleccions israelianes, que mesuren el suport efectiu del procés cle pau en cadascun dels dos bàndols. Especialment importants són les eleccions israelianes, sense Rabin com a candidat. Rabin va guanyar les eleccions anteriors perquè era el polític laborista més intransigent pel que fa a la seguretat. Eren unes eleccions que havien de guanyar els coloms, però el més falcó d'entre els coloms. Podrà heretar Peres aquesta confiança? Si més no, la mort de Rabin ha aconseguit que la cursa boja entre les dues forces majoritàries de desautoritzacions, insults, crispació, s'hagi aturat. S'ha vist que es pot començar per les paraules i acabar amb les pistoles. La societat israeliana ha vist que les paraules gruixudes no són un joc impune, i se li han encès alertes sobre el paper de certs grups religiosos, sobre el paraigua que la dreta democràtica ha arribat a donar a la ultradreta amb vocació de violència. Benni Netanyahu, el líder del Likud i rival natural de Peres a les pròximes eleccions, ha sortit tocat pels seus excessos verbals contra Rabin.\nAquest any tothom mirarà Israel, com pateix Israel el primer magnicidi jueu de la seva història. Però Israel no té totes les claus de la pau. En té moltes, però no totes. En tot cas, els processos d'Israel són més transparents, més visibles. Però perquè hi hagi pau s'haurà de veure la correlació de forces entre els palestins: si l'aposta és pel nacionalisme laic amb un projecte d'Estat democràtic al costat d'Israel o per l'integrisme religiós, amb un Estat islàmic en comptes d'Israel. I encara la pau es jugarà en un tercer terreny de joc, que no és ni de bon tros el menys important: Síria. Els sirians tenen moltes cle les claus del procés cle pau al Pròxim Orient. Tenen força militar fronterera amb Israel, controlen de fet el Líban, influeixen molt directament —per utilit/ar un terme suau— en molts dels grups armats que operen a la zona. No hi haurà pau del tot si no hi ha acord entre Síria i Israel. Un acord en el qual no es negociarà només el control militar del Golan, que ha perdut una part de la seva importància estratègica. Tot plegat fa que la pau sigui molt complicada. Però no impossible. Dependrà de què estiguin disposats a pagar tots plegats per aconseguir una pau de peatge, una pau que per a ningú no és gratuïta. L'assassinat de Rabin pot haver fet canviar moltes coses.


El pubillatge a Taradell | Taradell.com\nLaura Bosch (pubilla 1996), en primer terme, i Maria Puig (pubilla 1995)\nAquest mes d’agost de 2016 es compliran 46 anys de pubillatge a Taradell amb motiu de la Festa Major d’estiu. Una tradició que es va iniciar l’any 1971 i que, des de llavors, habitualment s’ha vingut realitzant de forma inalterable durant l’acte més institucional de la festa major, a excepció del 1977 que no es va fer.\nEnguany, la proclamació de la pubilla és un dels moments de més incertesa durant la Festa Major de Taradell. El seu nom no se sap fins que es proclama al damunt de l’escenari del Centre cultural Costa i Font. I és que l’elecció va a càrrec de les entitats del municipi, que reben per correu un llistat amb totes les noies del poble que, per edat (entre 17 i 21 anys), poden ser pubilles. Cada entitat pot votar fins a tres noies i tornar el llistat dins un sobre a l’Ajuntament de Taradell. A partir d’aquí s’escull la noia amb més vots.\nPerò no sempre ha estat així, ja que al principi el nom de la pubilla no era secret, ja que a l’acte de proclamació ja hi assistia acompanyat de les autoritats i la pubilla sortint.\nLa primera pubilla\nRoser Bassas (pubilla 1971) al centre\nAntònia Font (pubilla 1972)\nL’any 1971 es va iniciar el pubillatge a Taradell. Però la seva elecció no va ser durant la Festa Major d’estiu. Es va fer un 28 de juny. El motiu va ser la revetlla de Sant Pere, una data molt celebrada antigament a Taradell i quasi amb la mateixa fama que la de Sant Joan. Segons publica la Revista Taradell de juliol de 1971, va ser en un acte celebrat a l’envelat ubicat a la urbanització de la Roca. Llavors la pubilla va ser escollida, mitjançant votació secreta, per representants de sis entitats següents: Ajuntament, Consejo Local del Movimiento, UD Taradell, Societat de Caçadors, Agrupación Pajaril S. Ginés i la Comissió de Festes de la Roca.\nLa primera pubilla de Taradell només tenia 16 anys i va ser la Roser Bassas Bigas. A partir d’aquí, cada any, durant el 28 de juny s’escollia la nova pubilla taradellenca. No va ser fins el 1978 que es va canviar de data. A partir de llavors es va fer durant la Festa Major d’estiu.\nUna pubilla Plana de Vic\nTot i que Taradell no ha estat gaire inclinat a participar en actes de pubillatge a nivell català, sí que podem fer esment d’un precedent. El 2 de novembre de 1974 la pubilla de Taradell, Maria Rosa Tió Pratdesaba, va ser escollida Pubilla de la Plana de Vic i va poder participar en l’acte per ser Pubilla de Catalunya, un esdeveniment que a nivell nacional havia nascut el 1950.\nMares i filles, i germanes\nMaria Rosa Tió (pubilla 1974) i Anna Masgrau (pubilla 2010)\nDesprés de 45 anys de pubillatge, la relació de pubilles ha deixat algunes curiositats. La més habitual és que dues germanes ho hagin estat en diferents anys. Aquest fet s’ha donat tres vegades a Taradell. Però només s’ha donat a partir de 1996. En són exemple les germanes Laura i Laia Bosch Presegué, que van ser les primeres en ser pubilles el 1996 i 1998, respectivament.\nMés tard, es va donar el cas amb les germanes Laura i Sílvia Arau Crusellas els anys 1999 i 2005. I finalment, amb les germanes Montse i Meritxell Morcillo Vivet els anys 2001 i 2013.\nPerò també hi ha hagut el cas que mares i filles han estat pubilles de Taradell en diferents èpoques. S’ha donat en dues ocasions. Es tracta de Maria Rosa Tió (1974) i Anna Masgrau Tió (2010); i Rosa Crusellas (1975) i Laura i Sílvia Arau Crusellas.\nLlistat de pubilles des de 1971\n– 1971: Roser Bassas Bigas\n– 1972: Antònia Font Torrent\n– 1973: Isabel Autonell Portús\n– 1974: Maria Rosa Tió Pratdesaba (també Pubilla de la Plana de Vic)\n– 1975: Rosa Crusellas Sañé\n– 1976: Sílvia Mercader Yagüe\n– 1977: no es va fer\n– 1978: Assumpta Esquís Serra\n– 1979: Maria Rosa Muntal Verdaguer\n– 1980: Mercè Cabanas Solà\n– 1981: Montserrat Pla Aumatell\n– 1982: Dolors Casanovas Prada\n– 1983: Dolors Barfull Vila\n– 1984: Berta Sala Sellés\n– 1985: Irene Torres Guitart\n– 1986: Mercè Rifà Comas\n– 1987: Núria Montaña Roca\n– 1988: Imma Codony Soler\n– 1989: Gemma Montaña Aguilar\n– 1990: Lídia Orra València\n– 1991: Cristina Codina Rodríguez\n– 1992: Eva Molet Arumí\n– 1993: Laura Santamaria Tarter\n– 1994: Judit Reig Casassas\n– 1995: Maria Puig Sala\n– 1996: Laura Bosch Presegué\n– 1997: Eva Aumatell Vergés\n– 1998: Laia Bosch Presegué\n– 1999: Laura Arau Crusellas\n– 2000: Dolça Albert Generó\n– 2001: Montse Morcillo Vivet\n– 2002: Laia Miralpeix Tarrats\n– 2003: Marta Cabanas Romaní\n– 2004: Sandra Costa Font\n– 2005: Sílvia Arau Crusellas\n– 2006: Berta Serra Cabanas\n– 2007: Marta Presegué Baucells\n– 2008: Marina Cuní Casas\n– 2009: Núria Vivet Farré\n– 2010: Anna Masgrau Tió\n– 2011: Meritxell Freixas Nogué\n– 2012: Aina Altimir Esquís\n– 2013: Meritxell Morcillo Vivet\n– 2014: Bruna Roma Redón\n– 2015: Anna Piella Coll\n– 2016: Laura Senmartí Solà\n11 desembre 2016Josep Maria Freixas queda segon a la cursa d’orientació d’Aiguafreda


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - Cornellà del Terri tindrà plaça “1 d’Octubre”\nDijous, 12 abril 2018 18:09\nCornellà del Terri tindrà plaça “1 d’Octubre”\nCornellà del Terri ha decidit batejar la plaça de davant l’ajuntament com a plaça “1 d’Octubre”. El municipi ja ha començat els tràmits de l’expedient per donar-li aquest nom a l’espai que van ocupar centenars de ciutadans en espera de poder votar a les dependències municipals el dia del referèndum.\nEl municipi de Cornellà del Terri també va ser la població que va rebre la visita sorpresa i que va acollir el vot del llavors president de la Generalitat Carles Puigdemont i que segueix guardat a la urna a les instàncies de l’Ajuntament a l’espera de poder entregar-se-li en mà en un futur no molt llunyà. En record a la diada que es va viure, Cornellà del Terri vol fer honor als valors que la representen.\nAquesta setmana ja s’ha començat l’inici de la tramitació administrativa pel bateig de la plaça. Al tractar-se d’un espai que fins ara no comptava amb cap nom previ i que no té cap numeració ni habitatges als costats que puguin complicar les condicions de la tramitació, s’espera que el procés sigui efectiu el més aviat possible.\nLlegir 637 vegades Darrera modificació el Dimarts, 17 abril 2018 16:03\nMés en aquesta categoria: « L'Ajuntament de Porqueres aprova definitivament el projecte de la pista coberta de l’escola l’Entorn Les previsions de pluja obliguen a posposar la inauguració de l'skate park de Banyoles fins el dia 20 »


La Diputació de Castelló i l’AVL han presentat Els pelegrins de les Useres en còmic - Diari Millars, informació local en valencià.\nLa Diputació de Castelló i l’AVL han presentat Els pelegrins de les Useres en còmic\n04 de de maig de 2019\nEl president de la Diputació de Castelló, Javier Moliner, i Ramon Ferrer, president de l’AVL, han presentat en el Palau Provincial, una nova publicació amb una clara intenció divulgativa d’una de les tradicions més arrelades en les comarques del nord.\nEs tracta de la rogativa dels Pelegrins de les Useres. Un còmic, amb guió i il·lustracions de Jesús Huguet, que ha comptat amb l’assistència de l’alcalde de les Useres, Jaime Martínez, del secretari de l’entitat dels Pelegrins i assessor de la publicació, Alfredo Royo, i del vicepresident i diputat de Cultura, Vicent Sales.\nIgualment, l’Acadèmia Valenciana de la Llengua ha presentat en l’Ajuntament de les Useres el còmic dedicat a la rogativa dels Pelegrins, que cada últim divendres i dissabte del mes d’abril recorre els camins de Penyagolosa. Grans i menuts han assistit a la presentació d’este nou treball divulgatiu editat per l’AVL amb la col·laboració de la Diputació Provincial. L’alcalde de les Useres, Jaime Martínez, ha agraït la iniciativa de l’AVL, que no és altra que propiciar un major coneixement de la història, l’art, el patrimoni i les tradicions del nostre poble a través d’esta classe d’obres infantils, com ha explicat Ramon Ferrer. La pròxima publicació estarà centrada en les pintures rupestres del barranc de la Valltorta.\nPost més nousEl Partit Popular de Benassal es reuneix amb els veïns per parlar de les propostes per al poble\nPost més vellsUn cotxe i un camió xoquen a la Vall d’Uixó


Actualització del règim de visites a les sales d'hospitalització convencionals\nDes d’avui, divendres 28 de maig, es permeten 2 hores de visita al dia als pacients ingressats a Sant Pau. Aquestes poden tenir la durada d’una hora i sempre amb el mateix acompanyant. Els horaris de visites són d’11 a 12 h i de 15.30 a 16.30 h.\n10 anys de parts de natges via vaginal a Sant Pau\nFa 10 anys que el Servei de Ginecologia i Obstetrícia de Sant Pau va recuperar l’atenció al part en presentació de natges per via vaginal. Això ha permès oferir l’oportunitat a moltes dones d’intentar un part amb aquesta presentació per aquesta via i augmentar els naixements en aquesta posició del 7% el 2010 al 31% el 2020. Sant Pau és avui dia l’hospital català de referència en aquesta modalitat.\nSant Pau pioner a Catalunya a monitorar en remot als seus pacients amb marcapassos\nSant Pau és el primer hospital, juntament amb Bellvitge, que desplega un nou model d’atenció als pacients que automàticament permet conèixer i actuar quan al pacient amb marcapassos se li detecta una anomalia. Aquesta tecnologia permet una transmissió de dades diàries que fan possible qualsevol intervenció d’urgència. Aquest canvi de model assistencial ha estat avalat en el projecte RITMOCORE PPI de la Comissió Europea dins el programa Horitzó 2020.\nSant Pau incorpora equipament d’última generació gràcies a la Fundació Privada Daniel Bravo Andreu\nL’Hospital de Sant Pau, gràcies a la Fundació Privada Daniel Bravo, ha posat en marxa una sala d’intervencionisme híbrida d’última generació que permetrà realitzar intervencions cardíaques de diferent complexitat, una sala de visionat i transmissió que facilita la docència dels mètodes d’implant de dispositius i altres intervencions a altres centres, i a estudiants avançats que volen millorar les seves tècniques en aquest tipus d’intervencions.\nCardiologia de Sant Pau guardonada durant 16è Congrés de la SCT\nLa Dra. Clara Simón, del Servei de Cardiologia de Sant Pau, ha estat guardonada amb el premi a la millor presentació de pòster pel seu treball sobre “Monitoratge de les poblacions limfocitàries en sang perifèrica en pacients trasplantats de cor. Una nova eina per a detectar CAB?”, durant el 16è Congrés de la Societat Catalana de Trasplantament (SCT).\nI Setmana de la Innovació a Sant Pau\nL’Oficina de gestió de la Innovació de l’Hospital organitza la I Setmana de la Innovació del 17 al 21 de maig amb l’objectiu de donar a conèixer les idees innovadores que els mateixos professionals de Sant Pau han creat i posat en marxa, fomentar una cultura de l’excel·lència a través de la innovació a l’Hospital i posar en marxa altres projectes que millorin la qualitat assistencial. L’acte central de la I Setmana de la Innovació és una taula rodona gratuïta que tindrà lloc el 19 de maig, a les 15 h, a la sala d’actes de l’Hospital (aforament limitat). També es podrà seguir online.\nEl 12 de maig se celebra el Dia Internacional de la Infermera en tot el món. Amb el lema "Infermeres: una veu per liderar - una visió de futur per a l'atenció de salut", l'edició d'enguany vol reflexionar sobre l'impacte de la COVID-19 en el sistema de salut, especialment en els professionals de la infermeria, que han lluitat i continuen lluitant a primera línia durant tota la pandèmia amb una forta pressió. Per assolir aquest repte i continuar oferint una atenció de qualitat, els sistemes sanitaris s'han reorganitzat i han desenvolupat nous sistemes de treball basats en la innovació. I les infermeres i els infermers, com a màxims proveïdors de serveis sanitaris, estan liderant tot aquest procés de transformació, que està assentant les bases de la medicina del futur.\nÚltima actualització: 15/06/2021 03:42:15


Revisió del 12:59, 25 feb 2016\n2.178 bytes afegits , fa 3 anys\nRevisió del 12:29, 25 feb 2016 (modifica)\nRevisió del 12:59, 25 feb 2016 (modifica) (desfés)\nAquesta llei està recorreguda al [[Tribunal Constitucional]] des de fa més d'any i mig per discriminar els homes heterosexuals per raó de sexe, ja que no considera "[[delicte]]" la violència contra l'home com ho fa amb la [[violència contra la dona]], sinó que la considera una "falta". Per a alguns, el terme "violència de gènere" no contempla les parelles homosexuals, on la violència domèstica es produiria d'home a home o de dona a dona.\n==Violència domèstica contra els infants==\nLa violència domèstica contra els infants és la violència, sexual, física o emocional, o [[maltractament infantil|maltractament a menors]] realitzada per membres de la seva família. Pot incloure abús físic o [[abús sexual|sexual]],[[ maltractament emocional]] o abandonament físic (sostre, alimentació, vestit, higiene, educació, vigilància i protecció front a perills) o emocional.\nAlguns factors que la promouen poden ser que l'infant pertanyi a un model de família autoritari que enten el respecte únicament en direcció als progenitors o cuidadors i, en general, una important verticalitat i rigidesa a l'estructura familiar, l'acceptació i ús de càstics físics o també el tracte als fills com si fossin propietat dels pares.\nAltres formes de violència contra els infants, fora de l'àmbit domèstic, és la violència institucional, per exemple.\n==Violència domèstica contra els pares o avis==\nLa violència domèstica contra els pares o [[avi]]s és la violència o maltractament cap a una persona major del propi àmbit familiar, sovint una [[Maltractament a la persona gran|persona gran]], per acció o omissió, que li provoca un dany físic o psicològic i sol ser causa de lesions, malalties, pèrdues de productivitat, aïllament i desesperació.\n==Violència domèstica contra familiars discapacitats ==\nLa violència domèstica contra familiars discapacitats és la violència o [[maltractament a discapacitats]] que provoca un dany físic o psicològic per part de familiars.\n==Violència domèstica contra familiars depenents ==\nLa violència domèstica contra familiars [[Dependència social|depenents]] és el maltractament o violència, per acció o omissió, envers una persona depenent per un membre de la seva família nuclear, especialment en el cas que tingui un rol de cuidador, que li provoca un dany puntual o continuat, per acció o omissió, físic o psicològic. Aquestes situacions afecten a persones que per la seva major condició de vulnerabilitat es troben en una posició de dependència que els ubica en una situació de major risc en relació al [[maltractament]].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/16530299»


Nosaltres - casellas architects\ncasellasarchitects és un estudi d’arquitectura format per un equip amb una llarga experiència en projectes i direccions d’obra d’edificació, rehabilitació i disseny d’interiors, enfocats sempre cap a la sostenibilitat, el baix impacte ambiental i l’ús de materials saludables.\nLa nostra pràctica professional es basa en un ampli coneixement en arquitectura passiva. Aquesta experiència ens ha permès dur a terme projectes tant d’equipaments públics com edificis privats, donant resposta a les necessitats dels nostres clients, tant promotors privats com administracions.\nTreballem per la creació de valor compartit, buscant el benefici del nostre client, tenint en compte la sostenibilitat i l’impacte ambiental i social.\nIncorporem la investigació a la pràctica professional, per tal d’aprofundir en l’ús de sistemes industrialitzats i materials naturals que millorin el procés constructiu i el cicle de vida de l’edifici, amb l’objectiu d’un futur més sostenible, basat en l’economia circular.\nSom experts en l’ús de la fusta, material del segle XXI, treballat en processos industrialitzats, per aconseguir projectes sostenibles, ecoeficients i saludables.\nDesenvolupem projectes per a particulars, promotors immobiliaris i administració pública. Projectem habitatges i equipaments de baix impacte ambiental, sostenibles i saludables.\nProjectem rehabilitacions, que milloren l’habitabiltat de l’edifici existent, i disminueixen la seva demanda energètica.\nAcompanyem al nostre client, oferint els nostres serveis des de l’inici d’un projecte fins a la seva finalització.\nL’equip intern de casellasarchitects està liderat per Manel Casellas, arquitecte per l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelona, amb més de 20 anys d’experiència en el sector. És expert en arquitectura sostenible i saludable, i és Certified Passive House Designer. Ha estat anteriorment soci fundador de 2260mm arquitectes.\nSom un equip de professionals amb experiència, que compartim la passió per l’arquitectura, amb un aprenentatge continu per tal d’aportar més valor als projectes.\nTreballem al costat dels nostres clients, escoltant-los i acompanyant-los durant tot el projecte, des del concepte inicial fins a la seva materialització, per aconseguir un projecte a mida.\nManel Casellas, arquitecte\nPau Garrofe, arquitecte\nIrene Caro, arquitecte\nNúria Gardeñes, estudiant d’arquitectura\nCreiem en el treball en equip\nEl nostre equip no estaria complert sense els col·laboradors externs, un conjunt d’equips de professionals experts en les diferents àrees que integren la definició d’un projecte:\nArquitectes tècnics: AT3, Lluís Segarra\nEstructura: Josep Nel.lo\nEnginyeria instal·lacions: JSS Efficient Engineering, SJ12 Enginyers\nAcústica: Ivana Rossell\nRenders: Play-Time, Beats of Light\nDisseny web: rotegras\nFotografia: Lluís Bernat (4photos.cat), Adrià Goula\nLa nostra feina és àmpliament reconeguda, especialment en l’àmbit dels equipaments públics, i ha estat publicada a diverses publicacions físiques i digitals, com Arquitectura y Madera, Aitim, Cercha, Arquitectura Viva, Dezeen, Archdaily\nPremis Mies van der Rohe arquitectura Unió Europea 2022\nNominats Parc de bombers de Moià\nConcurs escola Teresa Godes i Domenech al Montmell\nConcurs CAP Gorg a Badalona\nConcurs parc de bombers de Moià\nConcurs ampliació escola Ramon Faus i Esteve\nConcurs ampliació escola Gavà Mar\nEscola la Canaleta, seleccionat\nMostra d’arquitectura Tarragona, IX biennal Alejandro de la Sota\nConcurs escola bressol Joan Brossa a Barcelona


Prosa narrativa | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana\nTot sol, vetllant en la cambra ensopida, mentre brunzia en mes orelles lo silenci de la nit, que sembla que se senti, y se girava y regirava lo malalt en son llit d'apelagosa febre, m'ha soptat lo rellotge: tic-tac, tic-tac.\n-Ja és aquí!-'he dit, sentint gelar-se'm la sanchde les venes, y ab lo cabell de punta.\nPerquè, realment, aquell tic-tac és per a mi, de molt de temps, l'alternant trepig d'un misteriós y invisible company que may me deixa. Lo brugit de la vida, lo terrabastall del món rodolant, mon propi ser rebullint en mon interior, ofeguen la remor d'aquells passos. Més en quan me trobo sol y en mig d'absolut silenci... tic-tac, tic-tac... Ja és aquí!\nLa primera vegada que vaig sentir-lo apenes va cridar ma atenció.\nVetllava també un malalt, com are: una parenta de quart o quint grau, a qui havia conegut feya poch y abqui sols me lligava lleuger afecte de pochs dies. L'enfermetat no semblava grave y cedia, al dir dels metges. A l'arribar a la casa, a l'entrar en lo pis a ultima hora, enfonsant-me en aquella atmosfera escalfaida, irrespirable, del lloch on hi hà un malalt; quasi a les fosques, tot-hom de puntetes y ab lo dit als llavis: -Dorm... Are dorm,- venia d'un món ple de llum y calor y xivarri, ubriagat d'ilusions y perfums, ple fins a vessarde la xardorosa sava dels dinou anys. Lo contrast me ferí. Mon company de vetlla s'adormí al cap d'una estona, y al poch rato... tic-tac, tic-tac... lo rellotge vetllava.\nPer la primera volta sa canturia'm sorprengué y em comunicà no sé quin neguit inexplicable y negre.\nPerò mos dinou anys triomfaren de tot.\nPassaren curts instants. A l'acompassada respiració de la malalta y als ronchs intermitents de mon company vaig escriure versos, cartes, apuntes, rublerts d'esperances y entusiasme, plens dels records de fòra, tot alegria y ventura. En va'l rellotge, ab certa persistencia xinxosa, continuava tic-tac, tic-tac. Fins crech qu'alguna vegada me'l vaig mirar mig somrient y movent lo cap, com qui, trobant-se ab un importú, no sap si dar-li un mal tanto o arronsar les espatlles.\nLa malalta's va morir l'endemà, y fou mon primer mort. Això ja no'm deixà oblidar may més aquella veu.\nPassaren anys, y al disposar-me a vetllar altra vegada, anava ja dihent:-Veyam si'l sentiré.\nPoca estona després, quant lo malalt, cançat de sa llarga y febrosa conversa, bastant pareguda al deliri, s'endormiscà... tic-tac... tic-tac... l'hoste arribava.\nEra la meteixa sa veu, era'l meteix lo compas, era'l meteix lo timbre. A mes orelles era'l meteix rellotge dela primera vetlla: sols jo havia cambiat. Realment no escriguí, no llegí, no'm podia distreure ab res. ¡Quantes ilusions, qu'aquell tic-tac me recordava, s'havien desvanescut! ¡Quants records de coses que m'afalegaven allavors me feyen are somriure! ¡Quin doll de plors brollava de mos ulls a la proximitat de la mort! ¡Quin remoure'm y agitar-me discutint entre mi totes les verges consideracions qu'a mon enteniment aglopava! Un desig vivissim de lluitar y vencer sacudia mos nervis en tivantor y em feya moure, escorcollar, anar, venir, abalançar-me a totes les provatures, estirant cap a mi ab una especie de rabia tota esperança. Salvar-lo! Salvar-lo a tota costa! Y si's moria? ¡Que negre, quésgarrifós a mos ulls lo quadro deles conseqüencies d'aquella mort! Y per què la mort? Per què sofrir? ¿Per què aquêt seguit de crudeltats sens nom, d'inacabables angoixes, de cegues casualitats, qu'ens agafen, nos atropellen, nos matirisen, sens saber may lo per què, y sens altre delicte qu'haver alçat lo front a la llu, lo cor a totes les aspiracion? En fi, me deya a mi meteix, delirant, tot lo que s'han dit los homes, l'un derrera a l'altre... Mes, per a mi, tot allò era nou y se m'acudia per primera vegada... Y el rellotge... tic-tac, tic-tac.\nMe va esgarrifar; me comunicà una frisança, quasi diré odi: semblava qu'ab sa impertorbable monotonia's mofés de mes preguntes.\nY també altre cop mon malalt se'm morí. Y desde allavors he anat sentint lo tic-tac del rellotge ab rabia cada volta més concentrada, ab terror cada die creixent. Y sempre ell és lo meteix del primer die, que ve a sorprendre'm y a perseguir-me sens treva, a mi, a qui sempre troba variat, ab menos fe, ab menos força, ab menos cabories.\nCreuat de braços, lo sento avuy ja completament coneixedor de ma impotencia, devant de la mort. Les llagrimes que s'escorren cara avall ja no són l'abundós ruixat qu'al menys desfogava'l pit: són la supuració natural d'una ample ja no m'exclamo; ja no vull saber res... Lo rellotge, tic-tac, tic-tac... Ploro y l'escolto.\nHe de sentir-lo ja mort.\nY, si no'l sento, no serà perqu'e's pari. En la meteixa fossa rodarà son engranatge sens fi... tic-tac, tic-tac... sens parar-se may."\n(Del llibre Obres catalanes. Barcelona: Tip. "L'Avenç", 1895, p. 84-87, dins l'apartat "Quadros en prosa")\n"UNA FESTA MAJOR CATALANA\nRecordes, estimat germà, los dies hermosos de la nostra adolescencia, quan, vivint en el poble que'ns vegé naixe, participavem de ses opinions, ses penes y alegries, y acudiem a ses festes? Ses festes! Te recordes com sovintejaven durant les vagues de l'estiu? Però, entre totes, cap com la de l'Assumpció de la Verge,la més generalment celebrada per major nombre de pobles y la que més hem de recordar. ¡Quina animació, quina alegria no's despertava de sopte com marinada espaviladora per la campinya poblada de masies qu'aquí y allà enlairen les fumeres de ses llars entre les masses verdoses dels avellanars, els boscos y les vinyes! Ab la xardor del sol canicular, la població, escampada per ses finques, boy no s'atreviria a recorre fondalades y viaranys, no gosava ni a moure el brugit qu'a totes hores feyen les cigales ab llur cançó sempre igual y ensopidora; però arribava el 15 d'Agost, yallò era un despertar: la vida ho omplia tot, la gent fressejava fins els camins més solitaris.\nSembla que'l tal die és el naturalment senyalat per a que'l pagès s'entregui a l'expansió. La terra està coberta d'aquella verdor tant recantada en les eglogues; aquells dies serens són suficientment calurosos per a enardir els cors y ja no tant sofocants per a impedir el trahutcom los del fort de la canicula: natura, afadigada del pampolam que l'ofega, comença a desmayar; la quasi realisada esperança d'una verema copiosa anima al bon pagès a desfer els nusos de la bossa; ¿quan, en fi, millor ocasió per alegrar-se? Ans d'empunyar la podadora se llença aquella gent fòra dels masos, a visitar-se'ls uns als altres, a dar-se l'encaixada de germans, a despedir l'estiu ab ses canturies, tot esperant prodiga recompensa qu'a sos fatichs ha de dur-li la tardor. [···]\nNo'm detindré a descriure't aquella gent, ab quals traços característichs podria bosquessar-se el pagès tipo, el nostre Sancho ab tot el segell distintiu que li han deixat marcat lalegislació civil, la tradició y son propi caracter, aspre de sí, independent y maliciós. Per ell no existeix més titul de veneració y estima que'l que dóna en aquêt país un bon patrimoni, una gran heretat; no parla sinó de dots, hereus y pubilles; se sap més bé que molts advocats coneguts meus la legislació de la familia, y viu encastat a la casa pairal com los antichs escuders al castell, com l'ostra a la roca. Aquêt país, eminentment agricola, ofereix, com tots los qu'ho són, un caracter patriarcal en ses costums y en ses idees, que va esborrant-se lentament. La caracteristica d'aquêts temps, objecte principal de la conversa d'aquells pagesos, lo problema que preocupa als economistes y homes d'Estat, és precisament una manifestació de la transformació de que't parlo. Los propietaris y els jornalers emigren a les ciutats. Les institucions civils catalanes, vinculant els patrimonis en mans dels hereus, han sigut impotents per a neutralisar ja més aquella tendencia. Ab lo desenrotllo de les industries fabrils y la facilitat de comunicacions, los homes y els capitals s'han anat allunyant del camp. Un dels meteixos interlocutors que se'n planyia era complice del dany sense adonar-se'n. ¿Per ventura aquell fill seu, lo de les botines xarolades, no havia deixat l'aixada per la llençadora? Aquí tens, donchs, una senyal d'aqueixa transició, un germe de la reforma, no sé si bona o dolenta (qu'are no m'hi haig de ficar) perquè estem passant. [···]\nPer aqueixos nuvols m'estava passejant, quan, de sopte, vibra l'aire ab l'agudissim espinguet de les gralles foradant-me les orelles com la filiforme trompa d'un mosquit colossal. Sens altre avís d'atenció, l'estrepit de la tronada sacut l'aire, rebot de les cadires als feligresos endormiscats y empeny a terra a les dònes porugues.Tot-hom se postra fins a besar la polç. En mig d'aquelles selvatges cerimonies, lo sacerdot alça majestuosament l'hostia consagrada. Però quins cops se donen al pit! No sé com aquêts pagesos no fan sang per la boca. Y tot aqueix rebombori colossal necessiten per a commoure's? La sensació és, en efecte, violentissima; més dupto que passi de fisiologica, purament física, o digues-ne lo que'n vulguis. Les dònes ploren, y es figuren que d'enterniment. Ja ho crech! Com s'enterneix l'artiller al peu del canó, que, no sols plora, sinó que fins treu sang per les orelles! [···]\nAixò de banda, are'm sap greu haver abusat un xich dels tochs descriptius de l'animació general, perquè'l pas de la professófou, pot-ser, l'espectacle més bonich. El poble no's movia, bullia, les tronades de morters se repetien, aixordaven més que may grallesy musiques, el sol resplendia enlluernador desde'l cel, y, sobre tot allò, la campana... ¿T'has fixat may en cap campana en moments aixís? Des que vaig llegir la celebre poesia de Schiller, el poema de la vida, qu'algú n'ha dit, una de les joyes mellors de la musa romantica, no puch sentir una campana que tot no se'm pinti ab els brillants reflexos d'aquell diamant, sense que la vida dels pobles y dels individus m'aparegui ab tota sa melangiosa poesia, ab tots sos més complexes accidents. Considera tu si les veus fondes de la campana, en aquells moments de rebombori, me'n portarien de conceptes d'aquells qu'esclaten, lluhen y moren en un instant! Però ab lo temor de que, al caure, les roques de la realitat m'esberlessin, no vaig voler-m'hi entretenir. Perquè ¿no és meravellosíssim ja, qu'aquêts ninotets se mguin y s'agitin pels movils qu tan magistralment pinta'l poeta, sens que cap d'ells los comprengui? Quants n'hi hà aquí qu'are plorin? Qui's commou? Qui va a la professó tot enternit? Qui pensa en la poesia d'aquest instant passatger? Ningú, y, no obstant, tots."\n(De l'escrit "Una festa major catalana", dins Obres catalanes. Barcelona: Tip. "L'Avenç", 1895, p. 375-390, a l'apartat "Apuntacions de sociolech")\n"Qui, colocant-se en lo bell mig de l'immens edifici del Trocadero, estengui la mirada per acabar l'espectacle que domina, gosarà de la impressió més gran que puga sentir.\n¿Recordeu algun d'eixos gravats –la vinyeta de "La Il·lustració Espanyola", per exemple- en què es pinten confosos i en un munt los principals monuments del globo? Un cop d'ull consemblant presenta el panorama a l'espectador embadalit. La que podríem dir-ne antesala de l'Exposició, la immnesa explanada, que en va l'edifici del Trocadero vol estrènyer entre sos braços, se veu Roberta a un i altre costat, deixant al mig lo gran surtidor i bellíssims jardins, de rics pavellons que dibuixen sota un cel boirós tota mena de d'arquitecturals siluetes. A un extrem, les parets blanquíssimes i torre moresca del pavelló d'Alger, enlluernen la fantasia amb records brillants d'aquelles terres apassionadament volgudes de Gautier i Fortuna, i a ben pocs passos, una casa de fusta, a la qual sols falta lo mantell nevat dels Alpes excita vivament les simpaties del que ha somiat amb les ideals costums de la pàtria de Schiller. Si porteu la vista a l'esquerra sorprenen l'atenció les originals curves i rares combinacions de colors vivíssims, que postren los pavellons xinescos, semblants a grosses joguines tallades en nacre i cauthouc i entre aquell deliri de línies enrevessades, com les lletres de Confuci, veieu imponent, tranquil·la, majestuosa la línia recta d'un monument egipci fugint a l'horitzont, per què, llisquenta per ella, voli la imaginació a les dormides encontrades de les grandeses i els misteris. [···]\nSi París s'estén, s'esglaona, enlaira sos monuments principals allà en lo lluny com per dir a l'espectador que França és la que ha dat acollida a tot lo món, i es meravelles cenyeixen les meravelles de l'Exposició, sens que sos esplendors s’esmortueixin davant tots els esplendors de les nacions expositores.\nQuan esqueixant los núvols, banya de cop lo panorama, un ample raig de sol i tot ho anima, a tot somriu, per tot flameja; quan encèn los colors de les moviblesbanderes, i els policromats ornaments de les fatxades, se reflecta en los cristalls, espurneja en les estatues d'or, pulveriza son iris en lo vapor de les aigües; quan il·luminats per ell, admireu en son conjunt lo Trocadero, en primer terme, l'edifici del Camp de Mars, en lo segon, i, en lo tercer París, la capital d'Europa, cobrint l'horitzont amb ses cúpules i agulles, compreneu allavors la verdadera grandiositat d'aquella festa universal celebrada per tots los pobles sota la volta del cel, encara molt més gran i eternament impasible. Impassibilitat i grandesa que empetiteix de sobte l'espectacle, i cau com una llosa sobre la imaginació impressionada."\n(Del llibre La descoberta de la gran ciutat: París, 1878. Tarragona: Institut d’Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1995, p. 52-53)\n"Com lo més ric, com lo primer diamant de la corona que al front de l’Exposició Universal han cenyit les arts, brilla la col·lecció de quadros del malograt Fortuny en nostres sales de pintures. Reproduïts tots pel gravat i la fotografia ¿qui no els reconeix? Mes qui pot imaginar la fascinació que exerceixen los originals si no té idea de son color? Molts anys fa que el nom de Fortuny, com lo d'un geni colossal, no pot pronunciar-se sense obligat sèquit d'elogis pindàrics, sense manifestacions caluroses d'un entusiasme desaforat, i a despit de tals mostres d'admiració casi sempre contraproduents, l'espectador més rebelde a la tirania de les reputacions formades, abaixa el cap davant d'aquesta. En va es dirà pel pintor reusense que li falten grans concepcions,i que mai desplegàen esferes superiors les ales de son geni; Fortuny, com dibuixant i colorista, no té rival i sa paleta ha sorprès meravellosos efectes, desesperació dels seus imitadors, encant dels que l'admiren, i que busquen debades fora d'ell. Ses figures traçades amb tal espontaneïtat i fermesa de línea palpitant, flexible i enèrgica, com lo nervi humà; la riquesa de sos colors, brillants i disfumats a un temps com la naturalesaels mostra: la poesia singular de sos llunys i sombres, del vapor lluminós que banya suaument ses composicions, la ideal, indefinible bellesa que sap comunicar als objectes materials, desconeguda abans d'ell, descobreixen una organisació superior, verament original, com totes les dignes de tal dictat.\nLa col·lecció és rica i pot dir-se completa. Poden estudiar-se en ella les èpoques diferents del pinzell del mestre; temptejant primer i pintant de records, i amb ressabis d'imitador; segur i original després, creant escola; ambiciós i frenètic més tard, en busca del nosequé, somni i escull dels grans artistes."\n(Del llibre La descoberta de la gran ciutat: París, 1878. Tarragona: Institut d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1995, p. 52-53)


Música, tradicions, creativitat, teatre.. Són algunes de les activitats que ens esperen a la Festa Major d'enguany. Una cita, que aprofitarem per omplir el pati de color amb el taller creatiu que us proposem des de l'AMPA. Alguns ja heu vist que a la reixa que separa el pati d'infantil de la resta, hem teixit l'esquelet d'un arbre. Al llarg d'aquesta setmana farem alguns més, i dissabte els omplirem de color amb uns petits mandales fets amb trapillo -per això les samarretes q\nJa us hem anat explicant que aquest any hem posat en marxa una comissió mixta, en la que participen pares i mares de la comissió de pati de l'AMPA, professors i equip directiu de l'escola, per tal de repensar diferents espais del pati. En aquest temps, els alumnes ens ha fet arribar dibuixos i projectes del que voldrien trobar al pati; coses senzilles com una xarranca, un circuit de cotxes, un tres en ratlla, i altres força més complicades com ara cabanes penjades dels arbres


NUESA LITERÀRIA: Silenci! Estem rodant!\nDurant molts anys, he treballat la narrativa a través de l'escriptura; encara, avui, ho faig de vegades, i sense promoció. Estic segur que, per evolució vital, no trigaré a tornar-hi amb força quan la meva vida familiar no sigui ja tan intensa, quan els fills facin la seva i torni aquell silenci que emplenava la casa abans que arribessin, i que potser em posarà trist.\nAra, però, he descobert, i practico, una narrativa que mai no hauria sospitat que podria realitzar; una narrativa que necessita persones, equip, col·laboració, resistència a la frustració, fe en la màgia i molta empatia. Em refereixo al cinema. Després d'uns quants curts, el primers molt humils; cada vegada intento exigir-me més. I he tingut l'oportunitat de rebre formació a ESCAC, i gràcies a això, el cinema ha esdevingut també una eina educativa transversal per a treballar el currículum; especialment el de Cultura i Valors, o Valors Ètics.\nAra per ara, tenim entre mans (de fet estem en ple rodatge) un curt sobre el bullying, precisament dins de l'assignatura de Cultura i Valors, a on els protagonistes són, en la seva majoria, adolescents o preadolescents. Algú podria pensar que el que fem només és un treball escolar, però el cert és que va molt més enllà; el producte que s'està forjant no són deures, i no ens conformem amb qualsevol resultat. Estem buscant, amb modèstia però esforç, qualitat cinematogràfica, tant en el que es refereix a la tecnologia del rodatge i de l'edició de la imatge i dels so, com pel que fa a les localitzacions. I sobretot, també, en la interpretació. I no és fàcil. Tot i això, la interpretació de les persones de tretze i catorze anys que hi participen està resultant sorpresivament enorme. També la seva implicació i motivació, amb la qual cosa, l'objectiu educatiu de reflexió sobre el bullying està assolit. I, al mateix temps, donem sortida a una matèria que no està present a les escoles ni al currículum, i que és molt important; em refereixo a la interpretació. La interpretació, al costat de l'educació física, ajuda al desenvolupament personal de l'expressivitat de les persones; les empeny a sortir de la seva closca, a perdre la vergonya, a ser ells mateixos davant d'una multitud, perquè al cap i a la fi, l'acció d'interpretar personatges esdevé l'exercici de trobar dins d'un mateix aquell tros de nosaltres que és idèntic al personatge que interpretem, i fer-lo sortir a fora.\nFer una pel·lícula, però, també és una cursa d'obstacles, perquè passa de tot; i normalment el que passa no és bo: targetes de memòria que s'espatllen, pluja intensa el dia que ha de fer sol, malalties dels actors quan estava planificat el rodatge d'una escena determinada, error en el so del qual no t'adones fins que ja s'ha gravat tot, gent que et critica o t'ataca perquè no comprèn la teva didàctica... Però tot i així, la pel·lícula surt. La que tenim entre mans està sortint; i el resultat sorprèn força a uns actors que mai no havien fet cine i que pot ser no comprenien del tot com anava. Amb aquest exercici, s'aprèn, no tan sols a interpretar, sinó la idea general del procés; la mentida que es converteix en veritat: el plor, que és simulat i que sembla real; la nuesa, que no existeix, però que l'espectador es creu; els sentiments fingits, que sense ser reals, es traspassen a l'espectador.\nAprofito per reivindicar amb anhel la interpretació dins del currículum educatiu.\nEl cine té una màgia estranya; malgrat la cursa d'obstacles que representa, de vegades, sembla que mani ell, i que, sense buscar-ho, se solucionin els dubtes o dificultats que un tenia, només pel propi desenvolupament del procés.\nEl curt que estem fent en aquests moments, i que segurament durarà un quart d'hora, serà presentat a un premi concret si aconseguim la qualitat que de moment sembla que va tenint. Però el premi ja estarà aconseguit només pel fet d'existir el curt, de ser capaç d'explicar una història, d'emocionar, de divertir, de sorprendre...\nI després en vindrà un altre, i un altre, i un altre...\nI a banda de tot això, durant el rodatge, i el treball d'equip, hi ha alguna cosa que no es pot explicar; una realitat misteriosa, màgica, invisible però sensible que se t'endú del tot. No puc descriure-la; però és immensa. Si ho proveu, i sentiu el mateix, ja m'ho direu.\nPosted by Jer Soler at 8:47 AM\nLabels: Cinema, Educació, Escrits biogràfics


sobre nosaltres - Trituradora de Tanzània\nMantenim la idea del servei de "crear més valor per als clients", tractant als nostres clients amb tots els nostres cors, i mentrestant executant-lo legalment. Els nostres clients distribueixen en més de 120 països d'Àsia, Europa, Orient Mitjà, Oceania i Amèrica. Apliquem els nostres coneixements professionals i la capacitat completa del servei global per garantir els millors resultats per als negocis dels nostres clients ...\nL'elecció del triturador adequat comença amb l'elecció del fabricant de la trituradora adequada. Shanghai Xuanshi Machinery Co, Ltd és un dels majors fabricants de màquines trituradores de mines a la Xina. Establert a 2002, tenim una gran experiència per ajudar els clients a seleccionar els equips de trituració adequats per a cada aplicació. Centrant-nos en oferir solucions úniques i rendibles per a qualsevol desafiament de reducció de mida, hem subministrat trituradores de pedra superior, màquines de sorra i molins a nombrosos clients a tot el món. Com a resultat de la nostra qualitat constant i serveis complets, Xuanshi ha estat guardonada per ISO9001: Certificats 2008, certificats globals de fabricació i certificats CE. La nostra empresa es troba a Xangai, on tenim accés a convenients mar, terra i transport aeri. Això facilita el transport de trituradores de pedra i redueix els costos d'enviament per als nostres clients.\nPer tal de satisfer les diverses necessitats dels nostres clients, produïm tot tipus de trituradores de pedra, trituradores, màquines de sorra, equips de sorra i grava, i equips de processament de minerals. Alguns dels nostres productes més populars inclouen trituradores de mandíbules, trituradores d'impactes, trituradores de con, màquines de rentat de sorra, trituradores, separadors magnètics, màquines de flotació i molt més. Tots aquests productes estan dissenyats per oferir un rendiment elevat, una llarga vida útil i uns baixos costos operatius. Actualment, els nostres productes són àmpliament utilitzats en aplicacions de mineria i construcció en moltes indústries, com ara la mineria, les plantes de ciment, la producció agregada, el processament químic, la metal·lúrgia, la construcció de l'aeroport i molts altres. A més, també oferim solucions per a configuracions de projectes, com la línia de mòlta, la línia de producció de pedra, la línia de producció de preparació i la línia de producció de sorra.


Maldats i bondats ...\nLa bondat és la màxima expressió de l'ètica amb un mateix, perquè a canvi de res impulsa a donar a qui no aconsegueix, amb la finalitat de que millori la seva situació. I no obstant això, arrossega un immens problema: ni té un concepte modern ni un lideratge contemporani. Per a molts, bondat és igual a debilitat o cursilada. La seva imatge la varen capitalitzar sants i beats que van viure costums i moments que ja no serveixen. I mentre, el soroll públic multiplica l'aspra atmosfera de la maldat, amb el seu immens assortiment de guerres, dèspotes, maltractaments, enfrontaments manipulats i altres 100 desquicis. Per a la maldat sempre hi ha titulars; per a la bondat, amb sort, un modest racó.\nLa cultura en llibertat ens ha fet veure que la bondat no es predica: es fa. S'ha substituït la commoguda bondat-caritat per la bondat-utilitat que construeix i resol. La bondat retòrica proclamada en tribunes i predicada, convencions i oracions, fa el que la brisa suau: refresca ànims però no mou molins.\nAquest silenci que cobreix la grandiosa tasca de tanta ONG, de alguns religiosos que posen per davant acció a oració, de moviments socials submergits en problemes duríssims, són immensos exemples de bondats mudes i sense passarel·la.\nLa bondat només serà considerada un be amb prestigi i apetecible quan un pròxim gran líder espiritual o polític la converteixi en proa de la seva activitat. Algú vol donar el primer pas?


Cerca totes les ofertes d'hotels a Urbach Entrada:\nHotel Zur Mühle...Habitacions per nit per només133 EUR Més zones a Urbach\nEssent una localització molt desitjada, Urbach és el lloc on anar quan es va a Urbach. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Urbach és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Quan és hora de reservar l'hotel adequat a Urbach o a qualsevol lloc a Urbach, agoda.com ofereix els millors preus. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Empleni les seves dates d'estada i navegui a traves de les millors ofertes d'hotel a Urbach.\nHotels destacats a Urbach, Urbach\nAl visitar Urbach, vosté es sentirà com a casa a Hotel Zur Mühle, què li ofereix un allotjament de...\nTots els hotels de Urbach\nHotels a Urbach: Hotel Zur Mühle


Petites gotes fredes tremolant. Roger Casero Gumbau. Girona: Minuts Musicals retrobats amb The Christians i "Words"\nMinuts Musicals retrobats amb The Christians i "Words"\nA la portada Garry Christian, veu del grup, hi apareix arraulit, amb un posat reflexiu, amb la mirada fixada cap avall i les mans amb els punys tancats, però sense estrènyer-los, prop de la cara; duu dos anells als dits polzes i de la seva fesomia en destaquen el seu cap rapat i uns llavis molsuts que expel·leixen una càlida veu que aporta un color molt soul al pop sofisticat que excel·leix sobretot en la cançó d'avui.\nSobre la seva imatge i ocupant tot l'espai de la portada hi ha la lletra de la cançó precedida, al principi de tot i a la part superior esquerra del maxi-single, el nom del grup: The Christians. La darrera paraula de la lletra de la cançó és la que li dóna títol i, com el nom del grup, també apareix destacada, aquesta però a la part inferior dreta: Words.\nEl maxi-single (disc de vinil de la mateixa mida que els elapés, però que calia reproduir a 45, i no a 33 com els LP, revolucions per minut) publicat a finals de 1989 va servir per a promocionar aquesta gran cançó i el disc que la contenia, "Colour", el segon del grup.\nThe Christians és encara un grup actiu, tot i que amb una formació molt diferent de la inicial i després d'haver passat per més d'un període de llarga inactivitat; per cert, el seu nom es deu al cognom de tres dels components inicials, els germans Garry, Roger i Russel Christian i al nom d'un altre dels components originals, Henry Christian Priestman.\nLa cançó parla de la dificultat de trobar paraules, sobretot per demanar disculpes... Escoltant la cançó i la seva lletra és evident que al final troba les paraules...\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 23.1.16\nEtiquetes: 2016, minuts musicals, minuts musicals retrobats, música, the christians


Eren les 3:30am i ja no podia dormir més! Tot i el jet lag, em sentia completament descansada.. i molt feliç 🙂\nEns trobem a Rainbow Beach, en ple Great Sandy National Park, una regió de platges verges, selves tropicals, grans dunes i boscos de sorra.\nAprofitant que fins les 8h no ens venien a recollir els del tour a Fraser Island, hem anat a veure la sortida del sol des de la Duna Carlo, una duna espectacular de 120m d’altura situada a la badia de Rainbow Beach, des d’on es té una gran panoràmica de la costa.\nPer arribar-hi cal seguir les indicacions de Cooloola Dr i seguir la carretera amunt fins arribar a l’aparcament. Després es camina uns 600m pel mig d’un bosc tropical i s’arriba a la part més alta de la duna. Des d’aquí ja impressiona!\nPerò per gaudir de millors vistes s’ha de camimar sobre la duna en direcció a la costa, potser uns 10 minuts…\nVal la pena! I si el cel està clar, la sortida del sol des d’aquí ha de ser espectacular…\nHem tornat al centre de Rainbow Beach, concretament a la gasolinera Shell, que és el punt de trobada de tots els tours. Des d’aquest poblet es poden fer moltes excursions, organitzades o no, però sempre amb 4×4, perquè en aquesta regió gran part del terreny és de sorra.\nA la mateixa gasolinera hi ha una bakery amb un cartell de guanyadora del campionat de pastissos d’Austràlia. Havíem de provar-los! Jo m’he fet un de coliflor i el Lluís de pollastre amb bolets. Boníssims 🙂\nA les 8h en punt ja ens venien a buscar els de Fraser Explorer Tours. Vam contractar l’excursió per Internet a través del web Fraser Free. Aquesta agència té la oficina a Hervey Bay, més al nord, des d’on també surten tours cap a Fraser Island (tot i que nosaltres vam preferir sortir d’aquí perquè així optimitzàvem el temps). Una altra opció per visitar Fraser Island és llogar un jeep i recórrer-la per lliure. Vam valorar-ho, però fent comptes vam veure que sortia més car llogar el jeep per 1 dia que contractar l’excursió per a 2 persones, i a més no ha de ser fàcil conduir per allà, no hi ha carreteres, tot és sorra i s’ha d’anar molt ràpid, creuar rius… Ara bé, si la intenció és quedar-s’hi més d’un dia llavors potser sí que valdria la pena.\nEl bus-jeep amb el que ens porten és com el que vam agafar durant el nostre viatge Islàndia per anar a Askja. Mola molt!\nDe Rainbow Beach hem anat cap a Inskip Point, des d’on hem agafat el transbordador per creuar el petit estret d’1km que separa l’illa del continent.\nL’aventura començava tot just a l’arribar a l’illa de Fraser. Des de la mateixa platja, hem recorregut gran part de la costa est per la sorra, ben arran del mar!\nEl conductor/guia era el típic australià gros i forçut, molt bon tio, però parlava tan ràpid que costava d’entendre el que ens explicava.. (a més aquí se salten moltes lletres!).\nTot i això, només mirar per la finestra ja compensa l’experiència. Anàvem a uns 80km/h!\nI la primera parada l’hem fet al Eurong Resort, on ens han ofert te, cafè i muffins (inclòs en el preu del tour). Nosaltres hem aprofitat per a fer fotos de la platja i l’espectacular costa completament verge… que sembla que no acabi mai! I és que fa 75 milles de llarg! D’aquí el seu nom 75 Miles Beach.\nDe nou al bus-jeep, des de l’Eurong Resort hem entrat cap a l’interior. Ens hem endinsat per un camí de sorra súper estret, i el tio li havia de “fotre canya” per no quedar-nos clavats!\nEns hem passat més de mitja hora donant bots mentre observàvem l’interior de l’illa, un bosc tropical amb arbres altíssims…\nFinalment arribàvem al preciós llac McKenzie.\nHi ha dos accessos: des de l’aparcament principal, agafes el camí cap a la platja i en pocs metres et trobes un desviament a la dreta (es pot fer tranquilament amb xancletes de goma). Tothom continuava recte, així que nosaltres hem agafat el caminet cap a la part més oriental del llac. I a l’arribar… estàvem completament sols!!\nPer moltes fotos que hagis vist, un cop ets allà impressiona molt més. Quina meravella! Sens dubte el millor sightseeing de l’illa.\nFeia força caloreta, de lluny veiem algú que s’hi banyava i tot! Però l’aigua estava gelada…\nDesprés ens ha portat al Wanggoolba Creek, un riu rodejat de selva tropical, el qual es por recórrer a través d’unes passarel·les de fusta.\nEns han fet una visita guiada pel mig del bosc, explicant-nos els tipus de plantes, la vida animal, etc. És xulo de veure-ho, però la veritat és que no hem entès massa del que deia el noi, i no m’he atrevit a demanar-li que parlés més lent… (però almenys no érem els únics! uns altres catalans estaven igual que nosaltres). Tota la resta de gent del grup eren australians.\nHem tornat al Eurong Village, on hem dinat de buffet. Sorprenentment estava força bo el menjar, i amb opcions vegetarianes 🙂\nEns han donat el temps suficient per dinar tranquilament i descansar una estona a la terrassa o, de nou, aprofitar per anar a passejar per la platja.\nPer la tarda hem tornat a agafar la 75 Miles Beach i, vorejant el mar, hem seguint pujant direcció nord. De camí hem fet una parada per a que uns nois amb unes avionetes ens intentessin vendre un vol panoràmic per l’illa. Per 20 minuts de vol et cobren $80 (60€ aprox). Ens hem sentit una mica guiris, però és el que tenen els tours… i el tema és que força gent l’ha agafat!\nMentrestant la resta del grup hem anat tirant cap a The Pinnacles, les anomenades Coloured Sands, uns petits penya-segats esculpits pel vent que han creat escultures de sorra de colors.\nHaig de dir que m’ho esperava més espectacular (res a veure amb el Death Valley, clar!), i a més per la tarda queda a contrallum i els colors no s’aprecien tan bé. Però no deixa de ser bonic, i més en l’entorn en el que es troba.\nEl que sí que mola molt és el Maheno! Un vaixell encallat a la costa des de 1935. Impressionant!\nI l’última parada l’hem fet a Eli Creek.\nÉs un riu d’aigua cristal·lina que desemboca al mar, el qual es pot recórrer per una passarel·la de fusta o bé pel propi riu (ja que només cobreix fins a mitja cama). El lloc és súper xulo, però a l’hora que era estava ple de gent fent el dominguero. Amb la solana que feia, uns prenent el sol, altres amb colchonetes pel riu… buff l’estona se’ns ha fet llarga. Aquí ha de ser ideal venir-hi a primera hora, igual que a The Pinnacles, i després ja anar de baixada. Però clar.. llavors m’imagino que el llac McKenzie per la tarda ha d’estar a petar.\nHem estat xerrant una bona estona amb els 3 catalans, que viatgen amb una campervan com la nostra. Són els primers amb els que coincidim, ja que la majoria de turistes que ens estem trobant són australians i alemanys. Per cert, ens han comentat que la seva campervan també està una mica atrotinada, no els funcionen ni els llums de dins…\nDe tornada, “xuscats” per la 75 Miles Beach, hem fet unes quantes milles fins a trobar-nos amb un altre bus de la nostra agència. Sembla que ens estava esperant, suposo que per seguretat, ja que ens hem endinsat junts cap a l’interior de nou per agafar una mena de drecera. Però per entrar-hi ha estat una aventura! Hem agafat carrerilla des de ben a la vora del mar per pujar fins a dalt d’una gran duna de sorra. I ens hem quedat clavats. Marxa enrere de nou cap al mar i d’allà carrerilla amunt! Clavats de nou. Un tercer intent.. i finalment amb l’ajuda de l’altre jeep que ens ha hagut de remolcar hem pogut continuar endavant. Al principi fins i tot pensàvem que era part del tour, com una atracció turística. I és que ha estat divertit 🙂\nUn cop a Rainbow Beach hem aprofitat que s’estava ponent el sol per a fer unes fotos de la costa…\nHem anat a una cafeteria del petit centre urbà a connectar-nos al wifi, i després al supermercat a comprar fruita, enciam i alvocat per poder-nos fer un bona amanida per sopar a la nostra tranquila parcel·la del camping.\nQue bé que s’hi està!! No hi ha ni un soroll excepte el dels animalons. Hem sopat amb la taula fora i hem gaudit d’una estona de relax amb bona cerveseta artesana australiana. De nou acabàvem el dia súper cansats, i com que no hi ha res a fer aquí de nit, hem anat a dormir molt aviat. A més demà ens toca matinar! Ens espera un dels dies més top del viatge 🙂\n[…] conduir a primera hora del matí, per això vam decidir quedar-nos a Rainbow Beach després del tour d’ahir a Fraser Island, que va acabar […]\nRespon a Balenes a Herver Bay – ainaBlog :: Els meus viatges Cancel·la les respostes


Microprofessor I - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl Microprofessor I.\nEl Microprofessor I (MPF 1), introduït el 1981, va ser el primer computador de marca d'Acer, llavors conegut com a Multitech, i probablement un dels computadors venuts per més llarg temps. A principis de 2005, encara era al mercat. El MPF I és un sistema d'entrenament simple i barat per al microprocessador Zilog Z80.\nEl MPF 1 no semblava un ordinador. La versió original va ser inclosa en una carcassa plàstica barata en forma de llibre formada al buit, usada generalment per emmagatzemar una còpia de llibres de textos d'ensenyament de llenguatge i dos cassettes d'àudio. Quan estava tancat, el MPF 1 es podia col·locar en un prestatge i aparentava ser un llibre.\nAn Italian page with a picture of the MPF 1 book casi\n"Micro Professor" by Llegeix Davison, with pictures and technical information\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Microprofessor_I&oldid=16661707»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 març 2016 a les 22:04.


Presentació equips 2016-2017 11 Desembre\nDiumenge dia 11 de desembre es durà a terme la presentació dels equips de l’Esporles Bàsquet Club al Pavelló IES Josep Font i Trias, posant el punt i final a n’aquest dia de festa amb una paella gegant per a tota la família que formem l’Esporles B.C.\nEs fa una convocatòria de tots els jugadors i jugadores a les 11:00h al pavelló amb l’equipació de joc i camiseta d’escalfament negra. L’acte oficial de presentació començarà a les 11:30h. Durem a terme la presentació dels equips que formaran part del club aquesta temporada, jugadors, tècnics, delegats i Junta Directiva, fer les fotografies de grup i individuals i preparar-nos per dinar.\nEl dinar de germanor començarà a les 13:30h, amb una gran paella per tothom. El menú del dinar inclou un plat de paella, aigua i ensaïmada al següent preu: adults (8€) i nins i nines fins a 11 anys (6€) (11 anys inclòs). Podeu comprar els tiquets a Sa Caseta i/o a l’oficina del club en horari d’entrenaments, o posar-vos en contacte amb en Rafel Mir (600082518) o Marc Estelrich (606622156). La data límit per comprar els tiquets serà dimarts 6 de desembre.\nEn cas que algú no tengui equipatge o necessiti alguna cosa relacionada amb les equipacions, es pot posar en contacte amb en Rafel Mir (600082518).\nDurant l’acte podreu prendre alguna cosa a Sa Caseta i/o adquirir merchandising del club a l’stand que posarem al pavelló.\nVos hi esperam a tots, tu fas l’Esporles Bàsquet Club!\nPartits setmana 5 a 11 de desembre 08 Desembre\n18:00h Premini Masculí Fundación Escribano - Club Basquet sa Indioteria\n9:00h CB ANDRATX - Premini Mixte Fundación Escribano\n9:00h Mini Masculí Fundación Escribano - ViuBàsquet Bunyola\n10:30h Mini Femení Fundación Escribano - Club Bàsquet Joventut Mariana\n10:30h Club Bàsquet Molinar - Infantil Femení Serveis Veterinaris Tramuntana\n12:00h Club Bàsquet Zona 5 - Junior Femeni Restaurant de Canet\n17:00h Infantil Masculi Tecsalud - Club Bàsquet Santa MariaClub Bàsquet Consell\n18:30h Junior Masculi B Construccions Corró - BSA B\nNOU PROCÉS ELECTORAL I AGRAÏMENT A JUANJO TALENS 26 Novembre\nInformar-vos que arrel del recent nomenament de Juanjo Talens Llinás com a nou president de la Federació de Bàsquet Balear de les Illes Balears, el passat dia 2 de novembre de 2016, s'obri un procés d'elecció per a president de l'Esporles Bàsquet Club, així com s'estableix a la normativa legal vigent.\nPodran presentar-se com a candidats a ser elegits presidents aquells socis del Club EBC que siguin majors d'edat i demés requisits reglats, com ara la publicació del cens electoral.\nA tal efecte, s'ha constituït una Gestora electoral, encapçalada per Aina Aguiló,i la resta d'integrants de la Directiva incloos en Jaume Garau i Dani Talens com a nous membres d'aquesta.\nAl mateix temps, aquesta Gestora es presenta amb n'Aina Aguiló com a candidata per a la Presidència.\nL'actual Directiva vol manifestar a Juanjo Talens la gran tasca desenvolupada durant tots aquests anys al Club, tota una demostració de la dedicació a la feina, implicació en els compromisos, i sens dubte PASSIÓ que, tots els que el coneixem bé, té per el món de "sa canasta", i que així ens ho ha transmès, sempre des del respecte i difusió d'uns valors que el defineixen, al mateix temps que representen a aquest Club.\nMoltés gràcies, de bon cor, i et desitjam molts d'èxits a n'aquesta nova presidència, conveçuts que el Bàsquet balear serà una referència d'entre les diferents Federacions nacionals, d'igual forma que ho són els jugadors que, d'aquestes Illes han sorgit i de ben segur, sorgiran dels Clubs que les conformen.


En aquest Projecte s’analitza la viabilitat de gasificació de residus de serraria per a\nl’obtenció d’energia tèrmica i elèctrica en una empresa tipus amb capacitat de processar\nanualment 2.800 m3 de fusta en rol.\nLa tecnologia de gasificació de biomassa possibilita la revalorització energètica dels\nresidus proporcionant un gas de síntesi amb poder calorífic que netejat i refredat és apte per a la generació elèctrica i tèrmica en motors de combustió. S’analitzen diferents\npossibilitats de recuperació energètica i es decideix utilitzar un generador acoblat a un\nTreball de recerca realitzat per alumnes d'ensenyament secundari i guardonat amb un Premi CIRIT per fomentar l'esperit científic del Jovent l'any 2009. Després d'una breu introducció sobre l'energia solar, l'estudi analitza quin és el procés de fabricació que se segueix per fer les plaques solars fotovoltaiques policristal·lines i monocristal·lines i quin és el seu funcionament. És a dir, com és possible obtenir energia elèctrica gràcies a la llum del Sol. També es descriuen les instal·lacions autònomes i les connectades a la xarxa, així com els elements que les integren.\nProjecte de millora de les instal·lacions per optimitzar el consum energètic dels sistemes d'un edifici situat a la Pobleta de Belleveí com a residència rural\nMillora de les instal·lacions, en concret la instal·lació elèctrica i al de calefacció per tal de reduir els consums d'una residència rural. A més s'apliquen energies renovables mitjançant plaques fotovoltaiques, d'aquesta manera part de les línies elèctriques estan subministrades per energia neta. Les instal·lacions millorades han estat dissenyades per un arquitecte tècnic de la Universitat de Lleida i formen part d'un projecte per la ONG Lleida Solidària de Lleida.


Puigdemont s’ofereix per carta a anar al Congrés per debatre sobre el referèndum | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nPuigdemont s’ofereix per carta a anar al Congrés per debatre sobre el referèndum\n"Estic convençut que un debat d'aquesta transcendència és necessari", afirma el president de la Generalitat\nBarcelona 16 JUN 2017 - 21:21\tCEST\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont. Albert Garcia EL PAÍS\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha enviat aquest divendres una carta a la presidenta del Congrés, Ana Pastor, en la qual s'ofereix a anar a la Cambra al "més ràpid possible" per participar en un debat sobre el referèndum. "Em sembla important que tots els diputats del Congrés puguin escoltar, com a màxim responsable institucional de Catalunya, les raons per les quals hem arribat fins aquí", exposa a la missiva.\nPuigdemont recorda a la presidenta que ja ha convocat el referèndum per l'1 d'octubre malgrat el rebuig de l'Estat, però considera que "un debat d'aquesta transcendència és necessari i s'ajusta al que els ciutadans esperen de les seves institucions de representació".\nLa Generalitat ha canviat d'opinió en diverses ocasions respecte a la possibilitat d'acudir al Congrés per defensar el seu full de ruta. Primer es va negar a assumir el repte que li va llançar el Govern central, en considerar que no hi aniria sense abans pactar algun acord que li permetés participar en una votació amb possibilitats de no ser noquejat. A poc a poc ha matisat aquesta posició, fins al punt d'obrir la porta a anar-hi sempre que no hi hagués votació, però sempre que li formalitzessin una invitació.\nFinalment, ha estat el mateix president de la Generalitat, mitjançant una carta signada pel seu puny i lletra el que ha reclamat aquesta compareixença. Puigdemont manté, no obstant això, el desafiament, ja que el reglament del Congrés no preveu la possibilitat que un president autonòmic pugui acudir amb el format reclamat pel Govern català.\nLa presidenta del Congrés, Ana Pastor, té previst sol·licitar un informe als lletrats de la Cambra per saber com pot comparèixer Puigdemont, informa Fernando Garea.\nEn principi, fonts parlamentàries expliquen que no hi ha previsió perquè el president de la Generalitat intervingui i debati a l'hemicicle, encara que no estigui expressament prohibit. El reglament preveu aquesta possibilitat quan es defensa una proposició de llei que parteixi d'un parlament autonòmic o de proposta de reforma de l'Estatut. Òbviament, no és el cas que sí que va servir per al pla Ibarretxe, entre altres coses perquè no hi ha cap reforma legal en marxa i perquè els sobiranistes catalans no volen una votació que tancaria el procés sobiranista.\nL'única via possible seria la d'una compareixença en comissió, que en aquest cas seria la Comissió Constitucional, que presideix el popular Jesús Posada. Seria extraordinària aquesta compareixença perquè s'entén que els presidents autonòmics rendeixen comptes i responsabilitat als seus respectius parlaments. No obstant això, en ser voluntària podria produir-se en aquest cas.\nPodria intervenir-hi qualsevol portaveu en representació dels seus grups, encara que no siguin membres de la comissió, i també és possible que hi participi el president del Govern espanyol o qualsevol ministre. "Els membres del Govern podran fer ús de la paraula sempre que ho sol·licitin", assegura el reglament del Congrés, motiu pel qual seria possible un debat entre Mariano Rajoy i Puigdemont en la comissió


el meu gos i jo: El Diagnòstic Alternatiu de la crisi actual (i 5) – què podem fer per adaptar-nos més ràpidament i amb èxit?\nEl Diagnòstic Alternatiu de la crisi actual (i 5) – què podem fer per adaptar-nos més ràpidament i amb èxit?\nAquesta és la darrera entrega sobre el Diagnòstic Alternatiu. Recordaré que aquest Diagnòstic diu que la causa profunda de la crisi és que hem arribat o estem a punt de fer-ho, al Pic del Petroli. Es a dir, al moment en que la producció de petroli es comença a reduir. Si aquest Diagnòstic Alternatiu és exacte, la crisi actual és molt més important del que ens pensem, i els remeis que s’han pres no són els adequats.\nEn lloc d’intentar apuntalar els bancs i les companyies d’assegurances amb rescats milionaris, probablement hauria sigut millor simplement deixar que caiguessin, encara que tinguéssim conseqüències desagradables a curt termini, ja que de totes maneres tard o d’hora cauran. Com més aviat es substitueixin per institucions que serveixin les funcions essencials dins d’una economia de contracció, millor estarem tots.\nMentrestant, els líders de pensament de la societat han de començar a explicar, en termes mesurats i comprensibles, que el creixement no tornarà i que el món ha entrat en una nova fase econòmica sense precedents, però que tots podem sobreviure i prosperar en aquest difícil període de transició si ens apliquem i treballem junts. El cor d’aquesta reeducació general ha de ser un reconeixement públic i institucional de les tres regles bàsiques de la sostenibilitat:\n- el creixement de la població no pot ser sostingut;\n- el ritme d’extracció actual de recursos no renovables no pot ser sostingut;\n- i la utilització dels recursos renovables serà sostenible només si es fa a ritmes inferiors als de la seva reposició natural.\nSense energia barata, el comerç mundial no pot augmentar. Això no significa que el comerç vagi a desaparèixer, només que els incentius econòmics a canviaran inexorablement a mesura que els costos de transport augmentin, afavorint la producció local per al consum local. Però això pot ser una bona manera d’expressar-ho: quan es plantegi l’escassetat de combustible, els fràgils sistemes de provisió mundials es podrien veure pertorbats, amb terribles efectes per als consumidors al tallar les fonts de productes necessaris. Per tant, una prioritat important ha de ser la construcció de la resiliència de les comunitats a través de la preferència de les necessitats locals d’abastament i el manteniment de grans reserves regionals, especialment d’aliments i combustible.\nEn l’actualitat fa falta una mitjana de 8,5 calories d’energia de petroli i gas natural per produir cada caloria d’energia alimentària. Sense combustible barat per a l’agricultura, la producció agrícola es desplomarà i els agricultors aniran a la fallida, a menys que es duguin a terme esforços actius per reformar el sector agrícola per reduir la seva dependència dels combustibles fòssils.\nÒbviament, les fonts d’energia alternatives i les estratègies d’eficiència energètica han de ser una prioritat important, i han de ser objecte d’una intensa recerca utilitzant un espectre de criteris acuradament escollits. Els millors candidats hauran de ser finançats amb fermesa, tot i que els combustibles fòssils continuïn sent relativament barats: el temps necessari per a la construcció d’una infraestructura d’energia renovable es mesura inevitablement en dècades i per tant hem de començar el procés ara en comptes d’esperar que les forces del mercat ens hi portin.\nDavant les crisis de crèdit i (possiblement) monetàries, seran necessàries noves formes de finançament d’aquests projectes. Donat que els nostres actuals sistemes monetari i financer es fonamenten en la necessitat de creixement, es requereixen noves formes de diners i la creació de noves formes d’emissió de crèdit. S’han utilitzat considerables quantitats de matèria gris per trobar solucions a aquest problema, i algunes comunitats ja estan experimentant amb cooperatives de capital, monedes alternatives, i bancs sense interès.\nAmb el petroli cada vegada més car en termes reals, necessitarem maneres més eficients d’aconseguir persones i béns locals. La nostra primera prioritat en aquest sentit ha de ser el de reduir la necessitat de transport amb una millor planificació urbana i amb sistemes de producció relocalitzats. Però on el transport sigui necessari, el ferrocarril i el metro lleuger seran probablement preferibles a cotxes i camions.\nNosaltres també necessitem una revolució en l’entorn construït per minimitzar la necessitat de calefacció, aire condicionat i il•luminació artificial en totes els nostres llars i edificis públics. Aquesta revolució ja està en marxa, però actualment és molt lenta degut a la inèrcia dels interessos establerts a la indústria de la construcció.\nPer a aquests projectes es necessita més que crèdits locals i diners, sinó que també requereixen mà d’obra qualificada. Hi haurà una demanda no només per als instal•ladors de panells solars i d’aïllament de les cases: també es necessitaran milions de nous productors d’aliments i constructors de la infraestructura de baix consum d’energia. Una àmplia gamma de noves oportunitats pot obrir-se per substituir els llocs de treball que desapareguin en la comercialització i el finançament -si hi ha formacions barates disponibles en els col•legis de la comunitat local.\nCal assenyalar que l’import dels rescats i garanties de crèdit recentment consentits pels estats representen al voltant de 40.000 euros per cada home, dona i nen dels països desenvolupats. Aquest nivell d’inversió podria pagar tots els aspectes necessaris per a la capacitació laboral, garantint alhora el subministrament universal de les necessitats bàsiques durant la transició. Què hauríem de rebre a canvi pels nostres diners? Un sentiment col•lectiu que, en un moment de crisi, ningú es quedi enrere. Sense el sentiment de cooperació que aquesta xarxa de seguretat podria ajudar a generar, de manera similar al que es va aconseguir amb el New Deal, però a una escala encara més gran, la contracció econòmica podria degenerar en una terrible lluita per les restes del període de decadència industrial.\nEncara que sigui un tema contenciós, s’ha d’abordar la qüestió de la població. Tots els problemes que tenen a veure amb els recursos són més difícils de resoldre quan hi ha més persones que necessiten aquests recursos. S’han de fomentar famílies més petites i s’ha d’establir una política d’immigració coherent amb un objectiu de no-creixement de la població. Això té implicacions de política exterior: cal ajudar a que altres nacions tinguin èxit amb el seu propi desenvolupament econòmic de transició per tal que els seus ciutadans no hagin d’emigrar per sobreviure.\nSi el creixement econòmic deixa de ser un objectiu assolible, la societat haurà de trobar millors maneres de mesurar l’èxit. Els economistes han de canviar l’avaluació de benestar amb l’instrument del PIB, i començar a prestar més atenció als índexs de capital humà i social en àmbits com l’educació, la salut, i els assoliments culturals. Aquesta redefinició de creixement i el progrés ja s’ha iniciat en alguns sectors, però en la seva major part encara no s’ha assumit pels governs. S’ha començat a fer a França, però encara sense resultats pràctics.\nSi tot això es fa el resultat final serà una tipus de vida més satisfactori per la gran majoria dels ciutadans, oferint més sentit de comunitat, més connexió amb el món natural, un treball més satisfactori, i un medi ambient més saludable. Molts estudis han demostrat repetidament que els nivells més alts de consum no es tradueixen als nivells elevats de satisfacció de la vida. Això significa que si el "progrés" pot ser pensat en termes de felicitat, més que en termes d’una constant acceleració del procés d’extracció de matèries primeres i de convertir-les en productes que ràpidament es converteixen en residus, llavors el progrés pot continuar. En qualsevol cas, la "venda" d’aquest enorme projecte sense precedents per al públic en general serà necessari, destacant els seus beneficis. Diverses organitzacions ja estan estudiant els missatges i els aspectes de relacions públiques de la transició. Tanmateix, els responsables han d’entendre que la busca del camí a seguir significa no prometre el que no pot ser entregat, com per exemple un retorn a l’època de creixement i consum irreflexius.\nPerò tot això, per ara, no és el llenguatge de cap govern. De manera que, si el Pic del Petroli ja ha arribat, ens troba molt poc preparats. Si arriba d’aquí a deu anys, potser seria hora de despertar.\nPublicado por s sr los 17:36\nNo savia que s'usaven 8,5 calories de petroli per cada caloria alimentària, això és un canibalisme energètic brutal!\nUna conclusió perfecta per a l'última entrega de l'anàlisi del diagnòstic alternatiu. Aquest cop no vull afegir res més perquè seria embrutar l'article.


Convocat el 34è Concurs BBVA de Dibuix Escolar | Bonart\nConvocat el 34è Concurs BBVA de Dibuix Escolar\nLa Fundació Antigues Caixes Catalanes (FACC) i BBVA han convocat el 34è Concurs BBVA de Dibuix Escolar, amb l’objectiu de servir d’estímul per desenvolupar les habilitats i capacitats dels alumnes de primària en l’àmbit del dibuix i la il·lustració, a la vegada que es fomenta el gust per la lectura. Els treballs premiats serviran per il·lustrar un nou llibre de la col·lecció “Concurs de Dibuix Escolar”.\nEl Concurs BBVA de Dibuix Escolar, organitzat en col·laboració amb el Centre Cultural de Terrassa, s’adreça als alumnes de primària i d’educació especial d’escoles públiques, concertades i privades de tot Catalunya.\nLes escoles opten a un premi econòmic en funció dels reconeixements obtinguts pels seus alumnes, i per la tasca pedagògica realitzada.\nEnguany, la temàtica escollida són sis valors universals: la pau, el respecte per la natura, les creences, les diferències entre persones, els drets i la solidaritat.\nA l’edició del 2014, van participar més de 16.000 escolars de 78 escoles de 48 poblacions de Catalunya. 28 escoles van ser premiades.\nTota la informació del concurs a:\nEtiquetes: 34è Concurs BBVA de Dibuix Escolar


25 maig Mercat d’Escapades a Catalunya 2017\nPublicat a les 07:44h a Sin categoría\nPer tercer any consecutiu, arriba el Mercat d'Escapades! El cap de setmana del 26, 27 i 28 de maig, al centre de Barcelona, el sector turístic català tindrà l'oportunitat de vendre directament a l'usuari les seves experiències i donar a conèixer al públic local les seves propostes turístiques, convertint-se en un veritable mercat d'experiències. El model turístic sostenible de Catalunya ha de basar-se en tres pilars: ser ambientalment sostenible, socialment inclusiu i econòmicament equitatiu. Aquest model ha de ser transversal a...\n20 maig El Director General de Turisme de la Generalitat de Catalunya, visita Subirats\nPublicat a les 09:03h a Informació tècnica turística, oficina de turisme, Sin categoría\nEl mes d’abril, Subirats va rebre el Sr. Octavi Bono, Director General de Turisme de la Generalitat de Catalunya. El Sr. Bono va visitar l’entorn de l’estació de tren de Lavern – Subirats, per conèixer de primera mà els treballs que es duran a terme en matèria de turisme en aquest indret. Durant la visita, acompanyat de l’Alcalde i la Regidora de Turisme, així com l’Alcalde de Torrelavit, el Sr. Bono, va comprovar satisfactòriament l’encert del projecte turístic de Subirats...\n19 maig Sumarroca participa a La Primavera del Cava 2017\nPublicat a les 09:49h a Enoturisme, Sin categoría\nVine a gaudir amb Sumarroca de la Primavera del Cava amb l'activitat Festa de primavera a les vinyes. Sumarroca és un dels cellers que participen a La Primavera del Cava celebrant-ho el diumenge 21 de maig a les 11h amb un vermut festiu de primavera entre vinyes. Es començarà amb un passeig per les vinyes on s'explicaran temes relacionats amb el cicle natural dels ceps (poda, brotació ...


Platja Utah - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCarros amfibis a la Utah Beach el 6 de juny de 1944.\ndesembarcament militar i platja\n49° 24′ 57″ N, 1° 10′ 29″ O / 49.4158°N,1.1747°O / 49.4158; -1.1747\nTheodore Roosevelt Jr Dietrich Kraiss\n200 morts Desconeguts\nUtah Beach fou una de les principals platges del Desembarcament de Normandia el 6 de juny de 1944 i la que estava més a l'oest. Situada a la costa nord-est de Cotentin (Departament de la Manche) era part del sector de desembarcament americà.\nDe totes les platges del desembarcament, Utah beach fou la que costà menys baixes i la que va assolir un major nombre d'objectius inicials planejats pels aliats.\n3 Raons de l'èxit\n5 Cançó de Utah Beach\nLes platges del desembarcament\nPlans inicials del desembarcament\nUtah Beach, zones on es preveia portar tropes areotransportades i zones inundables\nLa part est de Cotentin, al límit dels Departament de Manche i Calvados, és una zona de terres baixes i humides, subjectes a les inundacions regulars durant l'hivern. En el litoral, s'hi troben platges de sorra limitades per un cordó de dunes que les separen dels marjals que se superen a través de camins elevats. Els alemanys havien mantingut les zones inundables per dificultar el desembarcament.\nAquesta platja, particularment propícia a un assalt amfibi, va veure les seves defenses reforçades després que Erwin Rommel va detectar nombrosos punts febles en el dispositiu defensiu alemany en el transcurs de les seves visites d'inspecció. D'aquesta manera les dunes entre la Bahia de Veys i Saint-Vasst-la-Hougue es van omplir de nius de metralladores i sobre els turons del rerepaís s'hi van situar bateries pesants d'on cal destacar la Batteria d'Azeville, Crisbecq, Morsalines i La Pernelle. Amb tot, aquesta zona va restar menys fortificada que d'altres, ja que la costa normanda feia que els alemanys pensessin que els marjals i les zones inundables farien difícil l'accés a l'interior.\nInicialment, els aliats no havien pas previst desembarcar a les costes del Cotentin. La proximitat del port de Cherbourg i la necessitat de disposar d'una solució de resposta en el cas que la situació a les platges de Calvados no anés bé, van fer decidir al comandament aliat amb Dwight Eisenhower i Bernard Montgomery al capdavant, d'ajuntar una cinquena platja. Com que hi havia vaixells de desembarcament de sobres es va poder realitzar aquest desembarcament suplementari.\nL'indret triat va rebre el nom de Utah Beach que s'estén de Sainte-Marie-du-Mont fins a Quinéville, amb una zona d'assalt d'uns dos quilòmetres al voltant de Vareville. Per tal que la platja no fos un cul de sac entre els marjals i el mar es va decidir de llançar dues divisions de paracaigudistes, la 82a divisió aerotransportada nord-americana i la 101 divisió aerotransportada nord-americana que havien de fixar un punt a Sainte-Mère-Église i cap de pont per controlar algunes rutes d'accés a les platges. També havien de prendre el control de la carretera nacional 13 que uneix París amb Cherbourg via Caen, que tenia gran importància estratègica, de tal manera s'evitava el moviment de tropes o contraatacs enemics per aquesta via i així trencar l'enllaç amb la fortalesa de Cherbourg. En aquest mateix objectiu havien de controlar la via de ferrocarril que uneix Caen i Cherbourg i els ponts sobre el Douve i el control del canal de Carentan al mar. L'assalt aerotransportat va portar el nom d'operació Albany i Boston.\nFou la 4a divisió d'infanteria nord-americana del general Barton, que formava part del VII cos comandat pel general J. Lawton Collins, l'encarregat de prendre a l'assalt Utah Beach. La primera onada de l'assalt va ser portat pel brigadier Theodore Roosevelt Junior, net-nebot del president en exercici Franklin Delano Roosevelt, fill de l'antic president Theodore Roosevelt i l'únic general que va acompanyar un assalt. Aquest desembarcament va rebre el suport del foc del grup de bombardeig de l'almirall M. L. Deyo i d'una pantalla de fum llançada per l'esquadró 342, grup de Lorena de les forces aèries franceses lliures. Amb tot, foren els més de 865 navilis de la força U de comboi, de protecció i d'ajut a les tripes de terres les que foren implicades al desembarcament a Utah Beach.\nFita de la via de la Llibertat a l'alba a Utah Beach\nFou a les 6h 30 del 6 de juny, després d'una intensa preparació d'artilleria i d'un bombardeig aeri que va caure sobre les posicions alemanyes que la 4a divisió d'infanteria US va ser desembarcada. Dos esquadrons de carros DD amfibis van ser posats a l'aigua a 3 km de la riba i van arribar a la platja gràcies a les dues hèlices i una faldilla de cautxú. Es van apropar en dues onades d'assalt, 12 carros en la primera i 16 en la segona, de la platja on havien de començar a disparar sobre les posicions alemanyes abans que haguessin pogut refer-se dels bombardejos.\nA causa d'un error de navegació les primeres onades de l'assalt van prendre peu uns 2 km al sud de l'indret previst. Sortós error per als aliats, ja que les defenses alemanyes estaven aquí més assequibles. Al principi del desembarcament de la divisió d'infanteria americana els trets alemanys van ser molts però poc precisos. A poc a poc els punts de metralladores alemanyes van ser neutralitzades i a partir d'aquí només van quedar trets aleatoris dels canons de la 709 divisió d'infanteria alemanya que estaven enterrats i que l'armada aliada va neutralitzar progressivament.\nLa platja va estar en mans dels aliats ràpidament. La marea es va retirar i va descobrir les defenses de les platges que en menys d'una hora des del desembarcament van començar a caure. 2 hores més tard el mur anticarros va ser dinamitat en diferents llocs i els tancs van poder començar la progressió cap a l'interior. Al principi del migdia es van trobar els paracaigudistes amb les tropes desembarcades a Pouppeville.\nDurant el 6 de juny la 4a divisió només va tenir 200 homes de baixa.\nRaons de l'èxit[modifica]\nComparativament a la propera Omaha Beach, Utah Beach va tenir èxit gràcies a:\nMenys fortificacions alemanyes comparades amb altres platges. La defensa s'establí al cordó litoral aïllat per les zones inundables del rerepaís.\nUn bombardeig abans de l'assalt eficaç: molts dels búnquers estaven identificats, com la bateria costanera de Saint-Martin-de-Varreville que van ser destruïts amb bombarders mitjans com els Martin B-26.\nEls tancs DD: 28 dels 32 tancs amfibis van arribar a la platja perquè van ser llançats a l'aigua dues vegades més a prop que a la platja Omaha i van ser capaços de trampejar millor els corrents marins.\nL'error de la zona de desembarcament, que fou més al sud del que estava previst i van tenir menys fortificacions.\nEls paracaigudistes ja combatien a l'interior abans de l'inici del desembarcament. 5 hores abans de la primera onada d'assalt, les tropes paracaigudistes, que eren 13.000 homes, ja combatien a les platges i eliminaven els enemics de la sortida de les platges. Van crear gran confusió en els alemanys i van evitar qualsevol contraatac efectiu.\nTot i aquest èxit s'ha de relativitzar per les dures baixes de les divisions aerotransportades en els dies que van seguir.\nEn les 12 primeres hores foren 23.250 homes, 1.700 vehicles de combat i 1.695 tones de provisions varen ser desembarcades en aquesta platja.\nCançó de Utah Beach[modifica]\nEl 12 de juny de 1994 la vila de Carentan va produir un gran espectacle titulat "Carentan, la memòria del cel" per commemorar l'alliberament per les tropes aerotransportades. La cançó Utah Beach va ser composta per Daniel Bourdelès.\nVagues en dentelle sur son dos découvert\nla plage est douce et sans blessures\ntirant sur elle les rouleaux de la mer\ncomme on remonte une couverture\nIls ne prendront pas froid\nnaissent et meurent les rois\nDes ballons blancs rebondissent légers\npoussés par les rires d'enfants\nCe sont des chants infiniment de paix\ndans ce monde de guet-apens\nUtah Beach en couleurs\nmême avec sa douleur\nLes longs frissons des anciens requiem\nondulent toujours sur la plage\nLes algues font des rêves de chrysanthèmes\nsur le marbre des coquillages\nViennent quelques ladies\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Platja Utah\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Platja_Utah&oldid=27851449»


El Matí de Tarragona Ràdio - Les entrevistes d'actualitat - La Universitat Rovira i Virgili organitza per primer cop el XXVIII Congreso Internacional d’ASELE\nLa Universitat Rovira i Virgili organitza per primer cop el XXVIII Congreso Internacional d’ASELE\nLa Universitat Rovira i Virgili acull i organitza, per primer cop el 28è Congreso Internacional d’ASELE (Asociación para la Enseñanza del Español como Lengua Extranjera) entre dimecres i dissabte al campus Catalunya. 300 especialistes de tot el món en l’ensenyament d’espanyol com a llengua estrangera es reuneixen per estudiar i debatre. L’enfocament del congrés abarca la dimensió panhispànica de la llengua espanyola i dóna cabuda d’aquesta manera a les diferents varietats lèxiques i cultures hispàniques existents.\nParticipen professionals de l’àmbit d’ELE de països de 4 continents (Àfrica, Amèrica, Àsia i Europa).\nEls ponents són Joe Barcroft (Washington University in St. Louis), Concepción Maldonado (Universidad Complutense de Madrid), Margarita Alonso (Universidad de A Coruña), Marta Higueras (Instituto Cervantes), Sara Robles (Universidad de Málaga) i Danica Salazar (Oxford University).\nEls organitzadors de la trobada són el Centre d’Estudis Hispànics i l’àrea de Llengua espanyola del Departament de Filologies Romàniques de la URV.\nN'hem parlat amb la directora científica del congrés, Esther Forgas, i amb el president d'ASELE, Javier Muñoz.\nLa Universitat Rovira i Virgili organitza el XXVIII Congreso Internacional d’ASELE


Que ver en Zafra, una bella ciudad de Extremadura\nInici / PAÏSOS / Europa de l'Oest / Espanya / Que ver en ZAFRA. Visita a una preciosa ciudad extremeña.\nPosted on 16 de gener de 2016 in Espanya, Extremadura\nLa visita de Zafra, a mig camí entre Sevilla i Mèrida, ha suposat la primera parada durant el viatge que ens ha portat a conèixer algunes de les ciutats més belles d’Extremadura i de l’Alentejo portuguès.\nEs tracta d’una ciutat que es remunta a l’època romana quan era coneguda com Restituta Iulia Imperial. Posteriorment, com moltes altres poblacions extremenyes va passar a mans àrabs, trobant-se la localitat en un punt fronterer entre els regnes taifes de Sevilla i Badajoz. Després d’un primer intent de cristianització, la ciutat passa a les mans dels regnes lleonesos el 1241, quan les tropes de Fernando III es fan amb la plaça.\nEn un intent per dotar de certa estabilitat a les noves zones colonitzades pels regnes cristians es cedeixen importants dominis a part de la noblesa existent en altres punts del regne. En aquest cas, és la família dels Suárez Figueroa, senyors de Feria, els que seran els encarregats de controlar la zona recentment pacificada. Amb el pas dels anys, els Senyors de Feria seran ascendits a comtes i, posteriorment, a Ducs, fet que ens permet entendre la importància que adquireix aquesta família a la localitat de Zafra i en tota Extremadura.\nEls senyors de Feria manen construir l’Alcàsser de la ciutat, així com les muralles que l’envoltaven. A més, son els encarregats de patrocinar algunes de les obres més importants de la vila, tant a nivell civil (com un hospital per a pelegrins) com religiós (com el convent de Santa Clara).\nCuriosament, el títol de ciutat no li arriba a la població Zafra fins a finals del segle XIX. És Alfons XII qui signa l’edicte de nomenament, el 1882.\nZafra, capital de comarca, és una de les poblacions més atractives d’Extremadura, i en particular de la que es coneix com a Baixa Extremadura. És per això, que visitar Zafra ens sembla imprescindible si un pretén conèixer alguns dels racons més bonics d’aquesta comunitat autònoma, tan rica en història.\nVISITA A ZAFRA. EL CENTRE HISTÒRIC.\nComencem la nostra visita a Zafra pel carrer Sevilla, potser el més comercial de la ciutat, que ens sorprèn, a mig matí, per l’enorme ambient que presenta. Serà perquè és època de rebaixes o perquè a la gent de la comarca li agrada d’apropar-se a Zafra per visitar-la i anar de compres.Un edifici a mà esquerra ens crida l’atenció. Es tracta del Convent de Santa Clara, el patrocini del qual es deu als Senyors de Feria, motiu pel qual a l’església del convent trobarem els monuments funeraris de Don Lorenzo i Doña Maria, primers Comtes de Feria. El convent roman actualment en actiu, encara que diferents dependències són visitables ja que ha estat convertit en un Museu d’Art Sacre. És d’interès, també, el bonic retaule barroc que presideix l’església conventual.Seguim uns metres més enllà, pel mateix carrer Sevilla fins a arribar a una de les places més belles de Zafra, la Plaza Grande. Es tracta d’una preciosa plaça porxada que data del segle XVI i que és escenari, des de fa segles, de les més importants manifestacions i celebracions que en Zafra es celebren. Adjacent a aquesta, trobem una segona plaça, també porticada, més petita però no menys interessant, de nom Plaza Chica. Per passar de la primera a la segona, hem de passar pel que és conegut com Arquillo del Pa. En una de les columnes d’aquesta Plaça Chica trobem esculpida una antiga vara de mesurar castellana, de 83 centímetres de longitud. A la plaça es troba també l’actual seu del Palau de Justícia que va ser Antic Ajuntament. La veritat és que tant la Gran com la Chica formen dos bells conjunts arquitectònics que ningú s’ha de perdre a Zafra i suposen, a més, un bon lloc on fer una parada en el camí per prendre, perquè no, unes tapetes. El nostre següent punt a visitar és el de l’església de la Candelera, que va arribar a ser col·legiata a partir de 1609. Es tracta d’un edifici tardogòtic de mitjans del segle XVI, el disseny del qual sembla estar a mig camí entre una església i una fortificació defensiva . No visitarem, però, el seu interior. A la part alta del campanar, una parella de cigonyes han trobat la seva llar. Curiosament, les cigonyes de la localitat ja no emigren. Els zafrenses comenten que a Zafra es viu tan bé que ni les cigonyes volen marxar.Sí que visitem, uns metres més enllà (Zafra és una ciutat petita pel que fa al seu centre històric pel que recórrer-la a peu és fàcil), el Convent del Roser, un altre dels edificis més imponents de la població i que es troba ja a la ciutat extramurs. Es tracta d’un temple de tres naus que disposa d’una bella creueria i d’un notable retaule.De les antigues muralles de Zafra són diverses les portes que han sobreviscut al pas dels segles. Potser una de les més belles és la que és coneguda com Porta del Cub o de Badajoz per la torrassa sobre el qual descansa la porta en qüestió. En una petita fornícula en la mateixa porta hi trobem una deteriorada imatge de Santiago Matamoros.Tornem sobre els nostres passos per acostar-nos fins a la Plaça del Pilar Redondo. Es tracta d’una bella placeta de disseny triangular on es troba un dels edificis més destacats de la ciutat de Zafra i que és de visita obligada. Es tracta de l’Ajuntament o Casa de la Vila que ocupa l’edifici del que va ser el Convent de la Creu, del segle XVI. El claustre de dos pisos és un dels més bells d’Extremadura. Finalment, prenem el carrer Governador per apropar-nos al que és un dels edificis més important de Zafra i probablement, el més conegut. Parlo de l’Alcàsser dels Ducs de Feria, que està actualment ocupat per les dependències del Parador de Turisme de Zafra.Van ser els segons senyors de Feria, Don Lorenzo i Doña María qui van encarregar la construcció de tan magna obra. Es tracta d’un edifici de plana quadrangular que destaca per les seves vuit torrasses (les quatre frontals s’alcen fins als 24 metres d’altura) i per una extraordinària torre de l’homenatge que arriba fins als 28 metres.L’edifici, que va ser remodelat en diverses ocasions i ampliat pels descendents dels constructors és el resultat d’una amalgama d’estils. No passa desapercebut el preciós pati renaixentista, a manera de claustre de dos pisos, i amb una senzilla font al mig, que tot i formar part de les dependències del parador, és de lliure accés.A la mateixa plaça on es troba l’Alcàsser dels Ducs de Fira, es troba també una altra de les portes de les antigues muralles de la ciutat: la porta del Acebuche.Així acaba la nostra visita a Zafra, una encantadora ciutat extremenya que bé mereix una visita. Arriba ara el moment de gaudir d’un altre dels plaers que aquesta terra ens regala: el bon menjar. No deixem l’oportunitat de provar les migas extremenyes així com el bacallà daurat. Tots dos passen l’examen amb nota.\nMONESTIR DE RIPOLL I DE DE SANT JOAN DE LES ABADESES. Visita al bressol de Catalunya.\n16 thoughts on “Que ver en ZAFRA. Visita a una preciosa ciudad extremeña.”