Convocades aturades a Boehringer Ingelheim España per exigir la readmissió de les persones acomiadades - CCOO CAT\nCCOO » Notícies » Indústria » Convocades aturades a Boehringer Ingelheim España per exigir la readmissió de les persones acomiadades\nEl Comitè d’Empresa de la planta de Boehringer Ingelheim España de Sant Cugat del Vallès ha convocat una jornada d’aturades aquest dimecres, 7 de juliol, per exigir la readmissió de les 15 persones que han estat acomiadades. Concretament, es farà una aturada d’una hora per torn a totes les àrees de la fàbrica, coincidint amb els canvis de torn, durant la qual es faran concentracions a les portes de l’empresa per manifestar el rebuig de la plantilla als acomiadaments.\nL’horari de les aturades és el següent: el torn de matí, de 13 a 14 hores; el torn de tarda, de 14 a 15 hores; el torn de nit, de 22 a 23 hores, i el torn flexible, de 13.30 a 14.30 hores.\nCCOO d’Indústria de Catalunya acompanyarà la plantilla en aquesta mobilització. El secretari general de la federació, José Antonio Hernández, estarà present en la concentració de les 13 hores per manifestar el seu suport a les persones afectades i exigir a la direcció de Boehringer la seva readmissió immediata.\nCCOO denuncia que l’empresa no s’ha avingut a negociar aquesta mesura i la insta a reconsiderar la seva decisió, alhora que li recorda que no es pot construir un futur prometedor destruint llocs de treball.


La Catalunya central el risc de rebrot baixa un xic però Vic es manté com a focus – Castellvilarenc.info\nby Redacció 05/09/2020 05/09/2020\nLa regió sanitària de la Catalunya central té un total de 7.787 casos confirmats per PCR, (380 més que la setmana passada que n’hi havien 7.404). La xifra s’eleva a 9.628 si es tenen en compte les altres proves. Des de l’inici de la pandèmia han mort 1.627 persones en aquesta regió, dues respecte a la setmana anterior (1.625). El risc de rebrot baixa un xic i se situa a 181,31. En les últimes setmanes, el risc de rebrot ja havia superat la barrera dels 100, amb 123,92 entre el 19 i el 25 d’agost i 113,17 la setmana anterior. La taxa de reproducció del virus és d’1,42 (la setmana del 19 d’agost era d’1,24) i la taxa de confirmats per PCR per 100.000 habitants és de 70,68. La regió suma 22 pacients ingressats ( la mateixa que fa 15 dies i fa una setmana n’hi havia 26), una persona román ingresada a l’UCI (-3).\nA Vic, on s’ha dut a terme un cribratge massiu al barri del Remei, el risc de rebrot torna a augmentar i se situa en nivells molt alts (717,86), clarament superior a la setmana anterior (209,61). L’Rt supera el 2, amb 2,12, quan la de la setmana del 19 al 25 d’agost era de 0,90.\nA la capital d’Osona s’ha notificat 892 casos confirmats per PCR des de l’inici de la pandèmia (26 més), 1.002 si es tenen en compte totes les proves. Per altra banda, el nombre de defuncions és de 93. Segons l’últim balanç hi ha dos pacients ingressats (-2), cap a l’UCI.


Bda. Sant Miquel, 8 - c. Gegants, 2 bis - c. Pou Dolç, 1-3. Barcelona\n41° 22′ 54″ N, 2° 10′ 37″ E / 41.381623°N,2.177001°E / 41.381623; 2.177001Coord.: 41° 22′ 54″ N, 2° 10′ 37″ E / 41.381623°N,2.177001°E / 41.381623; 2.177001\nAquest esquema es reprodueix de manera similar a les altre dues façanes. Fou el mestre d'obres Felip Ubach qui el 1863 obrí els portals al carrer Gegants eliminant, excepte una, totes les finestres d'entresòl d'aquell frontis, conservades als altres. El pati rectangular, ordenat entre el XV i el XVI, disposa d'escala allotjada al mur que al segon tram penetra per una de les crugies en forma de galeria. Les arcades del primer tram -especialment altes- foren afegides a final del segle XIX i estan reforçades per mitjà de peces de ferro colat.\nEl pati central, de planta quadrangular, té el seu accés per mitjà d'un vestíbul proveït, a banda i banda, de dues porteries. D'aquí s'arriba pròpiament al pati, que proporciona ventilació i il·luminació a les estances desenvolupades al seu voltant per mitjà de simples finestres conopials i coronelles. Les dues escales apareixen incorporades a les crugies que envolten el pati, al que s'obren per mitjà d'esvelts arcs apuntats sobre columnes de secció polilobulada. En ser l'espai principal de representació, el pati presenta major riquesa ornamental, especialment en forma d'escultura aplicada a les obertures. D'entre aquestes cal destacar les portes de l'estudi i d'accés a la planta noble, que tot i que veuen de la tradició gòtica, palesen una incipient assimilació del vocabulari renaixentista a través de la incorporació d'elements de gust clàssic. Els escuts que coronen dites portes han estat atribuïts a l'imaginaire francès René Ducloux i són, en definitiva, els elements més clarament "renaixentistes" i de major qualitat dins l'edifici.\nLa planta noble destaca per les estances principals de l'edifici, configurades a partir de les reformes barroques que tingué el Palau Centelles, i de posteriors campanyes decoratives. La sala principal del palau disposa d'un ric enteixinat de fusta -obra del segle XVIII- l'estructura del qual ocupa l'espai de la segona planta. És també remarcable la coneguda com a "Sala dels miralls", les parets i el sostre de la qual mostren delicats motius ornamentals realitzats en la reforma de l'edifici de la segona meitat del segle XIX.\nL'edifici arriba al s. XIX en molt mal estat a causa de l'abandó i els efectes de l'ocupació de la casa durant la Guerra del Francès. L'any 1815 l'arquitecte Francesc Mestres obrí una porta sota el pati elevat i convertí els finestrals de la planta noble en balcons. A instàncies de la comtessa María Concepción Pignatelli, la casa dels Centelles acollí, a partir de 1847, la seu de la Societat Filharmònica de Barcelona, seguint un projecte de reforma realitzat per Josep Oriol Mestres i Esplugas. Amb aquesta finalitat es construí una gran sala de concerts al pis principal, convertint la sala en foyer. L'any 1863 el cunyat de la comtessa Pignatelli contractà l'arquitecte Felip Ubach Vinyeta per obrir tres portals a la planta baixa de la façana del Carrer dels Gegants i substituir el jardí elevat per un edifici d'habitatges de quatre pisos afrontat al mateix carrer. L'any 1871 el mateix propietari contractà Josep Pellicer per la construcció d'un seguit de noves estances a la planta noble que havien de substituir la ja inutilitzada sala de concerts de la Societat Filharmònica. En el marc d'aquestes obres es reféu tota la teulada, dotant les façanes de l'actual cornisament a base d'arquets cecs. Després d'aquesta important intervenció quedaren definides la forma i les característiques de la casa en ser venuda l'any 1981 a "La Caixa". En el seu temps, aquesta llogaria la casa a la Generalitat de Catalunya l'any 1982, essent utilitzada per a allotjar-hi el Consell Consultiu de la Generalitat i l'Institut d'Estudis Autonòmics i no sent comprada fins al 1987. Les darreres remodelacions de l'edifici com a seu d'aquestes institucions anaren a càrrec dels arquitectes Carles Solsona i Piña, Anna Soleri Sallent i Sílvia Farriol i Gil, entre 1982 i 2001 en un procés llarg i intermitent.\nL'any 2000 es va dur a terme una intervenció arqueològica a l'edifici. La intervenció al Palau Centelles o Solferino va consistir en la realització d’una única cala al subsòl de l’antiga cotxera, on actualment hi ha ubicada una biblioteca. Amb els treballs es va posar al descobert part d’una habitació d’una domus de l'insula delimitada pels actuals carrers Baixada de Sant Miquel i dels Gegants. A partir del material ceràmic recuperat es van poder datar les restes al voltant dels segles I – II dC. La part millor conservada estava definida per dos murs d’opus caementicium. La resta de l’habitació es trobava malmesa per la construcció, en època medieval, d’un pou. No obstant, per damunt de les restes baiximperials, es van documentar estrats amb abundants restes ceràmiques (sobretot àmfores) amb una datació del segle V dC. Per últim, aquests estrats romans es trobaven coberts i tallats per estructures datades en època moderna, segle xvi, possiblement relacionades amb la construcció del palau.\n↑ 2,0 2,1 Ribas Tur, Xavier «Barceloa llueix la seva arquitectura». Diari Ara [Barcelona], 27-10-2012, p.37. ISSN: 2014-010X.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Palau_Centelles&oldid=23112082»\nDarrera modificació: 6 abr 2020 a les 10:48


Castellers Altafulla - Diades temporada 2018\nActuacions Temporada 2018\nPilar per les escales i Cercavila Festa Major · 11.11.2018 · Sant Martí a Altafulla\nDiada de Sant Martí · 04.11.2018 · Festa Major a Altafulla\nA la Plaça del Pou d'Altafulla, amb motiu de la Festa Major d'Altafulla, vam portar el 3de7, 4de7, el 5de6, el pilar de 5 i , per acabar, 2 pilars de 4.\nDiada d'Inici, a la Plaça de Pou d'Altafulla · 08.04.2018\nA la Diada d'inici, a la Plaça del Pou d'Altafulla, hem portat: 2de6, 3de6 amb agulla, 3de6 i un pilar de 4.\nDiada de Sant Jordi, a la Plaça de Pou d'Altafulla · 22.04.2018\nA la Diada de Sant Jordi, a la Plaça del Pou d'Altafulla, hem portat: 3de6, 4de6 amb agulla, 3de6 amb agulla i un pilar de 4.\nDiada de Primavera · Diumenge 20 de Maig · Plaça Martí Royo d'Altafulla\nDiumenge, 20 de maig, a la Plaça Martí Royo d'Altafulla vam gaudir de la diada de Primavera. Amb La Colla Castellera de Madrid, els Nois de la Torre i els Xiquets de Vila-seca. Abans de començar la diada vam homenatgear als fills d'un dels fundadors dels Castellers d'Altafulla, i també dels Nois de la Torre.\nVam portar a plaça: 4de6, 2de6, 4de6 amb agulla, per acabar un pilar de 4.\nDiada Memorial Joan Sol · 3 de juny · Vilafranca del Penedès\nA la Diada Memorial Joan Sol, a Cal Noi-Noi de Vilafranca del Penedès, vam fer: 3de6, 3de6 amb agulla, 2de6 i per acabar un Pilar de 4.\nDiada de Sant Joan · 24 de Juny · Torredembarra\nDiumenge 24 de juny, a la Plaça Joan Valls Ibern, amb motiu de la Diada de Sant Joan vam fer el 3de7, 5de6, 4de6 amb agulla, per acabar vam fer un pilar de 4.\nDiada de Sant Pere · 30 de Juny · El Serrallo (Tarragona)\nDissabte 30 de juny, a la Plaça Sant Magí de Tarragona, amb motiu de la Diada de Sant Pere vam fer el 3de6, 3de6 amb agulla, 2de6, per acabar vam fer un pilar de 4 aixecat per sota.\nDiada de les Cultures · 15.07.2018 · Altafulla\nDiumenge, 15 de juliol, a la Diada de les Cultures a la Plaça del Pou d'Altafulla. vam portar: el 4de7, el 3de7, el 5de6 i un Pilar de 4 aixecat per sota.\nDiada d'Estiu · 28.07.2018 · Altafulla\nDissabte, 28 de juliol, vam gaudir de la diada d'estiu a la Plaça dels Vents d'Altafulla. Amb Salats de Súria i Xiquets d'Alcover, i vam fer: Pilar de 4 d'inici, 5de6, 3de7, 4de6 amb agulla, Pilar de 5 i, per acabar, Pilar de 4 per sota.\nDiada de Festa Major a Sant Vicenç de Calders · 03.08.2018 · A les 22h\nVam portar el 3de6, 2de6, el 3de6 amb agulla i un pilar de 4 aixecat per sota.\nDiada de Festa Major a La Mora · 04.08.2018 · A les 18h\nVam portar el 4de6 amb agulla, el 2de6, el 3de7 i un pilar de 5.\nDiada de Festa Major a Ferran · 15.08.2018\nDimecres, 15 d'Agost, amb motiu de la Festa Major, a les 19'30h, vam actuar a Ferran, i vam fer: un pilar de 4 caminant d'inici, el 3de7, el 5de6, el 4de6, el 2de6 , i per acabar, un pilar de 4 aixecat per sota.\nDiada de Festa Major a La Pobla de Montornès · 08.09.2018\nDissabte, 8 de setembre, a les 18h vam tenir la diada castellera a La Pobla de Montornès, a la plaça de l'Esglèsia amb Nois de la Torre, Xiquets del Serrallo i Colla Castellera de Sant Pere i Sant Pau.\nVam fer: pilar de 4 d'inici, 2de6, 3de7, 4de6 i el pilar de 5.\nDiada de Festa Major petita · 11.09.2018 · Ermita de Sant Antoni d'Altafulla\nPer la festa Major d'Atafulla, i diada de Catalunya, a l'ermita d'Atafulla vam portar un Pilar de 4 d'inici, 3de6, 2de6, 4de6 i un pilar de 4 per acabar la diada.\nDiada del 45è Aniversari\nDissabte, 15 de setembre, a les 18h. Amb motiu de la pluja vam celebrar la diada la pavelló municipal d'Altafulla, vam gaudir de la diada del 45 anys de la colla, amb la Colla Joves dels Xiquets de Valls i Minyons de Terrassa.\nVam fer el 5de6, 3de7, 4de7, el pilar de 5 i un pilar de 4.\nDiada de Tardor · 22 setembre 2018 · Vila-seca\nDissabte, 22 de setembre, vam tenir diada a Vila-seca. A les 18h, a la Plaça de Voltes, amb Xiquets de Vila-seca i Xiquets de Cambrils.\nVam fer: 2de6, 3de6 amb l'agulla, 3de6, pilar de 5 i un pilar de 4.\nDiada de Sant Miquel a l'Albiol · 29.09.2018\nAmb motiu de la Festa Major de Sant Miquel de l'Albiol hi vam actuar, junt amb els Xiquets d'Alcover i els Castellers de la Il·lusió.\nVam fer un Pilar de 4, 3de6, 3de6 amb agulla, 4de6 i un pilar de 4 aixecat per sota.\nConcurs de Castells de Torredembarra · 30.09.2018\nDiumege vam participar, a la Plaça del Castell de Torredembarra, a la XXVIIè Concurs de Castells. Vam quedar en 7a posició, i vam fer: 3de7, 5de7, 4de7 i el pilar de 5. Contents de participar-hi!!\nDiada de la Fira del Vi · Parc dels Pescadors de Cambrils · 14.10.2018\nA la diada de Cambrils, diumenge 14 d'Octubre, amb Xiquets de Cambrils i Torraires de Montblanc. Vam fer el 3de6, 3de6 amb agulla, el 4de6 i un pilar de 4.\nDiada a la Plaça del Mercadal de Reus · Dissabte 27 d'Octubre · 18h\nDissabte, 27 d'octubre, vam celebrar el dia de la Colla dels Xiquets de Reus, a la seva plaça, junt amb els Xiquets de Cambrils i els Castellers de Terrassa.\nVam fer: 3de6 amb el pilar, 5de6, 4de6 i, per acabar, un pilar de 4.


Equipo Nizkor - L'Estat fa el pas per prendre el control dels Mossos.\nL'Estat fa el pas per prendre el control dels Mossos\nL'Estat vol prendre el control dels Mossos aquest mateix dissabte, segons ha avançat El Periódico. En aquest sentit el fiscal superior de Catalunya ha citat a les dotze del migdia els comandaments de Policia, Guàrdia Civil, Mossos i la Guàrdia Urbana per decidir el paper de la policia catalana. Tot apunta que comunicarà a les forces de seguretat que a partir d'ara tots els cossos passen a estar coordinats únicament pel Ministeri de l'Interior\nJosep Lluís Trapero, major dels Mossos, presentarà a la reunió una al·legació per evitar-ho, segons el 324. La policia catalana defensa que és una extralimitació perquè l'ordre públic a Catalunya està controlat i argumenten que la coordinació dels cossos policials no és una competència de la Fiscalia.\nL'article 155 per la porta del darrera\nL'estratègia de l'Estat pel control dels Mossos passa per aplicar l'article 38.2 de la llei orgànica de forces i cossos de seguretat del 1986 -citat en la carta de Zoido a la Generalitat-, així com de l'article 46 del mateix text legal. L'aplicació d'aquests articles -sense necessitat de recórrer a l'article 155 ni a la llei de seguretat nacional- implicaria que els Mossos perdessin la capacitat de pilotar les operacions de seguretat a Catalunya. Pel conseller, s'estan prenent decisions "que són d'una feblesa jurídica enorme".\nEl major dels Mossos, Josep Lluís Trapero, en va rebre la notificació aquest mateix dijous, en una reunió convocada a la Fiscalia Superior de Catalunya. A la cimera -en la qual també hi van participar comandaments de la Guàrdia Civil, la policia espanyola i la Guàrdia Urbana-, també hi van assistir representants de l'Estat. En concret, Diego Pérez de los Cobos, cap del gabinet de coordinació i estudis de la Secretaria d'Estat de Seguretat.\nLa conselleria d'Interior subratlla que Pérez de los Cobos va anunciar "sense dissimular" la voluntat de l'Estat d'assumir les competències de seguretat que ara ostenten els Mossos. Un altre exemple de l'estratègia de suspensió encoberta de l'autonomia.\nResposta del conseller Forn\nResposta anit del conseller d'Interior, Joaquim Forn, a la carta del seu homòleg espanyol, Juan Ignacio Zoido. Després que el ministre avisés que desplegaria un "reforç" de Guàrdia Civil i Policia Nacional a Catalunya en els pròxims dies -sense especificar el nombre d'efectius-, Forn ha reclamat al ministre no envair les competències de la Generalitat, encarregada de garantir la seguretat. En la carta, a la qual ha tingut accés NacióDigital, el conseller va deixar clar que els Mossos d'Esquadra són capaços d'organitzar la seguretat i que "no és necessari cap reforç".\nEl conseller d'Interior exposa a Zoido que no li "consta" que a Catalunya s'hagin produït "actes tumultuosos", en referència a la justficiació utilitzada pel govern espanyol per enviar efectius de les forces i cossos de seguretat de l'Estat. "Les manifestacions han sigut pacífiques, festives, familiars i ordenades", detalla Forn en la missiva. El conseller també demana que els Mossos puguin conèixer amb "suficient antelació" les "actuacions operatives" que la Guàrdia Civil i la policia espanyol vulguin dur a terme a Catalunya.\n[Fuente: Por Joan Serra Carné, Nació digital, 23sep17]


Matifutbol : Esmorzar amb Matemàtiques\nEsmorzar amb Matemàtiques\nZlatan Ibrahimovic està trist, molt trist. Això és perquè creu que té pocs amics al seu equip.\nQuan fa un repàs als seus companys d'equip, se n’adona que gairebé tots els seus amics tenen més amics que ell. I no només als entrenaments o al vestuari, sinó que també tenen més seguidors i amics a les xarxes socials ( Facebook, Twitter, Linkedin, Google+ ... ).\nS'ha fet el ferm propòsit de canviar aquesta situació al llarg d’aquesta temporada, així que busca algú qui li aconselli sobre què ha de fer per a aconseguir més amistats. Així que queda amb el seu company Thiago Silva per esmorzar a Les Deux Magots i parlar sobre el tema.\nFa un dia esplèndid a París, i ambdòs s’hi asseuen a la terraça per prendre un magnífic esmorzar. Zlatan li planteja el problema a Thiago:\nEls meus amics són molt més populars que jo. M'he adonat de que tenen més amics, i m'agradaria fer quelcom per tenir tantes amistats com ells.\nThiago li respon de la següent manera:\nNo hauries de preocupar-te’n pel que em dius. És una cosa molt habitual, que no té res a veure amb tu. Es tracta d'un problema estrictament matemàtic.\nCreus tu també que la culpa és de les matemàtiques? Pensa-ho un moment, i passa a veure la solució a la segona part.\nDoncs, com bé diu Thiago, es tracta d'un simple problema matemàtic, i no d'una altra índole. Vegem com s’ho explica Thiago a Ibra:\nConeixes la paradoxa de l'amistat? Segons aquesta, ho més probable és que els teus amics tinguin més amics que tu...\nBé, algun cop he sentit que les persones normalment tendim a fer-nos amics d'aquelles persones que tenen molts amics, i en menor mesura de les que tenen pocs amics...\nSí, això ho va dir el psicòleg Satoshi Kanazawa: la gent sol establir amistat més freqüentment amb persones que tenen molts amics que amb aquelles altres que tenen pocs. Encara que no es tracta d'això exactament, sinó que més aviat hauriem de fixar-nos en els estudis del sociòleg Feld.\nÉs aquest Feld qui va descobrir la paradoxa de l'amistat?\nSí. En realitat, la paradoxa de l'amistat de Feld és una propietat de la Teoria de Grafs, per la qual s'estableix que és molt probable que els nostres amics tinguin més amics dels que tenim nosaltres...\nThiago agafa una llibreta i comença a escriure sobre el paper les relacions d'amistat dels components de l’equip.\nAnem a veure-ho de forma gràfica. Escriurem en aquest paper els 11 jugadors que normalment són titulars de l'equip (llista de la dreta).\nAra anem a representar gràficament les relaciones d’amistat entre ells. Als jugadors els hi identificarem amb un cercle blau (vèrtexs), i ficarem dins del cercle el nombre del seu dorsal. Els que siguin amics, els unirem mitjançant una línia vermella (arestes).\nI al costat de cada jugador contarem el nombre d'amics que té (línies vermelles) i l'escriurem en color lila. D'aquesta forma podem veure gràficament totes les relacions d'amistat existents a l'equip.\nCom pots veure, tú ets el cercle blau amb el nombre 10 dins d’ell. De ti parteixen 3 línies vermelles cap als teus 3 amics: Pastore (27), Lucas (29) i Lavezzi (22). I per això he escrit un 3 de color lila al costat del teu cercle, perquè tens 3 amics.\nAra, a partir d’aquest gràfic anem a confeccionar una taula, de la següent forma. A la línia corresponent a cada jugador apuntarem, a les caselles on es creua la seva fila amb les columnes dels seus amics, el nombre d’amics que tenen aquests. A la taula de la dreta, a la primera columna hi ficarem el total d’amics (relacions o línies vermelles) que té cada jugador. A la segona columna sumarem tots els amics dels seus amics. I a la tercera columna calcularem la mitjana dels amics dels seus amics, dividint la suma dels amics dels amics entre el nombre d’amics.\nAnem-hi primerament amb tu, Ibra, que ets el nombre 10. Fixa't en la fila del 10: tens 3 amics, que són Lavezzi (22), Lucas (29) i Pastore (27). Lavezzi (22) té 3 amics, així que hem col·locat un 3 a la casella on es creua la teva fila 10 amb la columna 22. Lucas (29) té 7 amics, així que escribim un 7 a la casella on es creua la teva fila 10 amb la seva columna 29. I Pastore (27) té 2 amics, així que hem escrit un 2 a la casella corresponent.\nDoncs així procedirem amb tots els jugadores, i veiem què és el que passa a la taula de la dreta.\nSi ens fixem en quants jugadors tenen més amics que la mitjana dels seus amics, veiem en color vermell que, sorprenentment, tan sols hi han 3 jugadors (23, 2 i 29) que tenen més amics que la mitjana dels seus amics (el nombre de la primera columna és major que el de la tercera), i els 8 restants tenen menys amics que la mitjana dels seus amics. I com podem comprovar, la mitjana total d’amics\nés prou inferior que la mitjana total dels amics dels amics:\nAixò té alguna cosa a veure amb les propietats de la mitjana geomètrica i de la variància estadística. Agafarem un altre paper, i ens hi centrarem tan sols en les relacions d'amistat que tenen entre els 4 defenses.\nVeiem que Van der Wiel (23) té 2 amics, Jallet (26) té 2 amics, Maxwell (17) té solamente 1 amic, i jo, Thiago (2), tinc 3 amics.\nCalculem la mitjana d'amics que tenen els defenses: (3+2+2+1)/4 = 2. Comprobem que els defenses en general tenen 2 amics de mitjana cadascú d'ells.\nAra anem a calcular la mitjana d'amics dels amics que tenen els defenses. Van der Wiel (23) té 2 amics, que tenen 2 i 3 amics, respectivament. Jallet (26) té dos amics, els quals tenen 2 i 3 amics. Maxwell (17) té un amic, qui té 3 amics. I jo (2) tinc tres amics, amb 2, 2 i 1 amic, respectivament.\nAixí, tenim les dades següents:\nLes reordenem així:\nI calculem la mitjana:\nVeiem com també, de forma aparentment sorprenent, la mitjana d'amics dels amics dels defenses és 2,25, superior a la mitjana d'amics dels defenses que vam calcular abans, i que donava 2.\nDoncs és veritat. I això passa sempre?\nSí, sempre. Llevat que tots tinguin el mateix nombre d'amics. En aquest cas les dues mitjanes són iguals.\nSuposo que t’has adonat, quan he calculat la mitjana d'amics dels amics, de que he reordenat d’una forma especial les dades que teniem.\nSí, m'he fixat. Per què ho has fet ?\nHo he fet perquè veiessis el següent: les persones que tenen molts amics les incorporem dins de la suma moltes vegades, de fet, tantes vegades com amics tenen (3 cops el nombre 3), mentre que les persones que tenen pocs amics les hi incloem en menor mesura (1 vegada el nombre 1). Això vol dir que dins de la mitjana, tenen més pes aquelles persones que tenen més amics (3+3+3+2+2+2+2+1), i per això puja la mitjana global.\nPerò, a la mitjana dels amics, només les hi sumem una vegada (3+2+2+1), és a dir, tenen el mateix pes tan qui té molts amics com qui té pocs.\nAra ja ho entenc, però no acabo de veure que una mitjana hagi de ser més gran que l'altra per aquest motiu.\nBé, doncs anem-hi llavors a la demostració matemàtica.\nAnomenem xi al nombre d'amics del jugador i, i μ a la mitjana d'amics dels n jugadors de l'equip, que serà igual a:\nAra anem a veure com calculem la mitjana dels amics dels jugadors. Ja hem vist a l'exemple dels defenses a què correspon la suma dels amics dels amics, concretament a ∑(xi2), i que el nombre total d'amistats entre ells és ∑xi. Pel qual la mitjana dels amics dels amics, què anomenarem μ' serà:\nEns resta per esbrinar si μ es major, menor o igual que μ'.\nPer això utilitzarem la fórmula de la variància estadística (σ2). Sabem que:\nDividim per ∑(xi) ambdòs termes i ens resta:\nO el que és el mateix: μ' = μ + un valor que ha de ser major o igual que zero, ja que la variància estadística és sempre positiva, tal com ho és la mitjana d’amics.\nPer tant, en un grup la mitjana dels amics dels amics sempre serà major o igual que la mitjana dels amics.\nBé, amb aquesta explicació matemàtica definitivament m'has convençut. I tots aquests estudis serveixen per a alguna cosa més que perquè la gent no es deprimeixi per tenir menys amics que els seus amics?\nBé, això té múltiples aplicacions en molts altres àmbits de la vida... Per exemple, s'utilitza pel control de malalties. Així, a nosaltres ens fan de forma periòdica controls de sang per saber si tenim alguna malaltia contagiosa. Per això, tots els mesos el club tria 5 jugadors a l’atzar i els realitza l’analisi. Veritat que ara pots imaginar una forma millor de fer aquests controls?\nDoncs és cert, haurien de triar 5 jugadors a l’atzar, i que aquests els indiquessin el nombre dels seus amics. Com aquests amics segur que tenen una mitjana d'amics superior a la dels triats inicialment, també tindran una probabilitat molt més gran de ser infectats, ja que al tenir més amistats estan més exposats al contagi. D'aquesta manera aconseguim una mostra de jugadors més significativa que si la seleccionem a l'atzar.\nJustament això és el que estaba pensant.\nAixí és como es fan certs controls sanitaris en col·legis, hospitals, residències de majors, etc. Altra aplicació val també per quan algú vagi a un gimnàs no es desmoralitzi perque vegi que la majoria de la gent està en millor forma que ell... Això, Ibra, no ens passa a nosaltres, oi? En aquest cas el que han de pensar és que, quan fan una ullada a la gent que està al gimnàs, la mostra que estan extraient està esbiaixada, ja que el més probable és que la gent que veuen són aquells que passen més hores allà i que, per tant, estan en millor condició física.\nTambé podem utilitzar aquest tipus de mostra per altres coses. Donat el cas, és una tècnica prou útil pels nens que col·leccionen cromos de futbolistes como nosaltres. Poden aplicar la paradoxa de l'amistat per completar millor els seus àlbums. Normalment, quan tenen cromos repetits intenten canviar-los entre els seus amics. Però així gairebé mai aconsegueixen completar la seva col·lecció.\nÉs millor que al pati s'acostin a uns quants nens triats a l'atzar i els demanin que els presentin als seus amics, perquè així aconseguiran intercanviar els seus cromos amb els nens més populars del col·legi que, com tenen més amics, també tenen més possibilitats de tenir aquests cromos que els manquen. Encara que hauran de tenir molt de compte per que no els hi contagiïn qualsevulla malaltia...\nY així pots entendre también per què quan anem de vacances a la platja, ens trobem que normalment són prou abarrotades. On són aquestes platges paradisíaques i desertes que apareixen als catàlegs de viatges? Un cop més, hi han moltes probabilitats de que la playa a la què hi anem sigui plena de gent, i molt poques de que sigui pràcticamente deserta, degut a aquesta paradoxa.\nLlavors, no m'he de preocupar per tenir tan pocs amics, oi?\nEn absolut. Ja veus que passa a tot arreu. No només al Paris Saint Germain, ans a tots els equips: al Real Madrid, AC Milà, Manchester United, L.A. Galaxy, Santos, FC Barcelona... I li passa a gairebé tots els jugadors: Cristiano Ronaldo, Neymar, Falcao, Messi...\nDe veritat? -pregunta Ibra esbossant un tímid somriure-. Crec que després d'aquestes explicacions, i veient que se'ns ha fet molt tard, bé mereix que et convidi a un bon menjar a un restaurant que conec...\nSí, però abans apunta aquests enllaços, per si ets interessat en conèixer més sobre el tema de la paradoxa de l'amistat: 'Yo quiero tener 42 amigos' de Clara Grima y Raquel García, o 'La paradoja matemática de forever alone' de Ciencia Explicada.\nPublicado por WTF1968 en 13:48\nEtiquetas: aritmètica , estadística , grafs , mitjana , paradoxa , variància


SEMS18 – seguretatvial.castello\nLa Setmana Europea de la Mobilitat és una iniciativa sorgida per a promocionar bones pràctiques de mobilitat sostenible entre les ciutats europees adherides. Se celebra del 16 al 22 de setembre i el 22 és el Dia Europeu sense Cotxes.\nSi eres empresa, ONG o qualsevol altre grup d’interés, suma’t a la Setmana Europea de la Mobilitat i participa amb les teues accions de mobilitat al llarg de l’any. Més informació en www.mobilityweek.eu/mobility-actions.\nEl tema escollit enguany, Combina i Mou-te, ens anima a combinar diferents modalitats de transport per a realitzar un mateix recorregut. Per què no agafem el bus per a anar fins al centre, la bicicleta per a arribar a la platja o anem caminant per a fer les compres?\nIntroduir la multimodalitat en el nostre dia a dia suposa la incorporació de nous mitjans de transport menys contaminants i més assequibles i saludables per a la ciutadania.\nCastelló registra diàriament milers de desplaçaments urbans: a peu, amb bicicleta, amb transport públic o amb vehicle privat. Revisa els teus itineraris, combina mitjans i utilitza les opcions més sostenibles.


Introducció | Exposició Traces Medievals\nTRACES MEDIEVALS. ARS ET SCIENTIA\nProporcions harmòniques i construcció de la Seu Vella de Lleida (segle XIII)\nJosep Lluís Ribes Foguet\nAl bat del temps, prop de tothom\nen llunyedat de segles\nMEMÒRIA D’UNA DESFETA. EL FLAGELL DE LA GUERRA\nEls setges del segle XVII (1644-1647)\nEl setge del segle XVIII (1707)\nEl setge del segle XIX (1810)\nSegle XX (1936-1939)\nEls mestres d’obra\nEL PROCÉS CONSTRUCTIU DE LA SEU VELLA\nPreparació i traçat de l’obra\nLA SEU VELLA DE LLEIDA, ÚLTIM GRAN PROJECTE DEL ROMÀNIC CATALÀ\nUs duc només l'esperança\nQue, contrast de la balança,\nAlceu els ulls i em mireu\nÉs sobradament sabut que la Seu Vella és una de les obres més emblemàtiques de la nostra arquitectura medieval. Sovint, però, als adjectius de què ens servim per qualificar-la no els acompanya el rigor argumental, i és que la Seu, per als lleidatans, de tant propera, ens és del tot desconeguda, i amb el temps encara no ens hi hem sabut endinsar amb atribucions, ni discretes ni abusives, de crítics.\nDes del punt de vista estètic, les qualitats de l’edifici són més que valorades. El monument sedueix per se. Però potser el primer sentiment que ens colpeix quan el visitem és que és imposant, i imposa quan valorarem l’esforç i la perícia tècnica que ens imaginem que van fer falta per conformar i per elevar milers de tones de pedra sorrenca del Segrià i de les Garrigues per bastir una obra tan harmònica en les seves formes com plena de delicadesa en els detals dels seus continguts.\nSí, no és l'únic, de monument meritori; tot d'altres arquitectures medievals tenen aquests mateixos mèrits, i foren bastits, potser, amb més opulència, però, en detriment d'aquest que ens sentim nostre, han estat més reconeguts per la història, més ben tractats, i, en conseqüència, més estudiats. Per tant, doncs, se saben més coneguts. Per això és que en els mitjans especialitzats de divulgació científica, la consideració de la Seu Vella ha estat discreta, quan no ignorada, i, encara, en la majoria de les grans obres d’Història de l’Art no deixa de ser una construcció que suma més que no excel·leix.\nCal llavors que ens preguntem si realment es tracta d'una obra especial, la de la Seu Vella; si la seva construcció va suposar una aportació significada a l’arquitectura i a la tècnica constructiva medieval catalana; i, encara, si, des de la consideració de bé patrimonial, té valor simbòlic per als ciutadans de Lleida en particular i de les nostres comarques en general. Però, i per a sensibilitat històrica i patrimonial més enllà d'aquests nostres verals?\nEnguany celebrem el vuitè centenari de la col·locació de la primera pedra d’aquesta nostra catedral medieval, i totes les institucions de la ciutat conjuntament amb moltes entitats ciutadanes commemoraran aquest esdeveniment amb tot un seguit d'actes, que jugaran amb l'efímer, els uns, o bé apostaran per la perdurabilitat, els altres, o com és ara el nostre cas, farem contrast de la balança entre totes dues realitats.\nI és en aquest context que es justifica tant l’organització de l’exposició Traces medievals com l’edició d’aquest tercer número de la sèrie Quaderns de la Sala d’Arqueologia.\nTraces medievals es proposa d'explicar temes concrets de l’arquitectura i de la tècnica constructiva medieval de la Seu Vella, amb la voluntat de donar difusió als resultats d’una recerca que segurament sense aquest mitjà -les exposicions temporals organitzades per l’IEI- no traspassaria l'àmbit de l'academicisme més eixorc, i perquè en la persona de Josep Lluís Ribes, comissari de l'exposició, autor del catàleg i responsable de la Sala d'Arqueologia de l'Institut tenim una de les veus més autoritzades en la Seu Vella com a tema d'anàlisi i d'estudi.\nD’altra banda, aquesta exposició també considera el procés de destrucció i pèrdua patrimonial que han comportat per al monument les escomeses militars que ha hagut de patir la ciutat, i és que sense aquesta consideració prèvia, difícilment podria explicar-se el seu estat de deteriorament i la seva, fins ara, lenta, lentíssima, recuperació patrimonial.\nÉs precisament aquest coneixement de la història de l'arquitectura el que ens permet d'apropar-nos a un aspecte concret de la Seu Vella en tant que bé patrimonial. Perquè alhora que la ciutat medieval creixia i, amb protagonisme indiscutible, contribuïa a la formació d'una civitas i amb ella d’un país, ho feia també la seva catedral medieval, per a la qual s’havia escollit la construcció més acurada i la més innovadora possible en aquella Catalunya de l’època, fet aquest que justifica que s'hi assignessin els mestres d'obra més celebrats de la Corona d’Aragó, des de Jaume Cascalls fins a Pere Blai.\nTanmateix, quan aquella civitas va haver de començar a viure ensulsiades i anorreaments, la voluntat d'anihilació dels lleidatans ha anat sempre indefugiblement acompanyada de destruccions a la Seu i de dispersió del seu patrimoni.\nEls recents esdeveniments de Bagdad ens han mostrat, i demostrat, com en són, malauradament encara, d’universals i d’actuals aquests paral·lelismes de diàspora d'homes i de destrucció de patrimoni.\nSortosament, per a nosaltres, l'actualitat més rabiosa ens ha portat la recuperació i el redreçament. Recuperació de les institucions democràtiques i consolidació de la Universitat, aquell primer Estudi General de la Corona d'Aragó; paral·lel, aquest actiu de les nostres institucions, a la recuperació de la sensibilitat de la ciutadania amb el consegüent redreçament i progrés en tots els àmbits. Per tant, és de resultes del temps que avui ens toca de viure l’esforç que s’està esmerçant perquè, juntament amb els valors polítics i socials, es vagi recuperant la Seu i tot seu esplendor medieval.\nPer participar d'aquesta recuperació Traces medievals explica el significat que l'obra de la vella catedral va tenir en el context de l’arquitectura del segle XIII i com, encara, molts aspectes de la seva interpretació són objecte de discussió dins l’àmbit científic de la Història de l’Art. Per bé que l'exposició no defuig de demostrar el valor simbòlic que dins el nostre imaginari col·lectiu té el monument. Ell, com nosaltres, fruit d'una història ens ha fet i que hem fet.\nPer tant, tots els esforços per a la recuperació del bell monument no seran mai prou. I des de la Diputació de Lleida, en qualitat d'institució participada del Patronat de la Seu Vella, i des de l'Institut d'Estudis Ilerdencs, hem apostat per donar a conèixer aquest estudi i per difondre'l també en format expositiu per tal de sumar-nos a aquest vuitè centenari amb el rigor que tota anàlisi acadèmica i divulgativa exigeix. I, de fer-ho, amb la voluntat de poder contribuir , sobretot, a donar conèixer aquestes pedres sofertes i silents d'anys llargs.\nCarme Vidal Huguet, Directora\nVista de la Seu Vella a vol d’ocell (IEI)\nLa Seu Vella de Lleida és un dels edificis medievals més singulars dels que s’han conservat a Catalunya. El propi context històric i artístic en el qual fou concebuda i construïda ja suposa una particularitat remarcable. Altrament, tant la concepció formal del projecte, que s’ha de datar a finals del segle XII, com la concreció de l’obra, a partir dels primers anys del segle XIII, han plantejat no pocs problemes d’interpretació de determinades solucions constructives, sobretot pel que fa a les seves voltes ogivals.\nA més, els últims segles d’història del vell edifici han estat marcats per una modificació absoluta de la seva funció. Efectivament, cap altra catedral com la Seu Vella ha fet de caserna militar durant gairebé tres segles i, com a conseqüència, ben poques han estat sotmeses a un procés de desnaturalització i d’espoli tant radical i tant sistemàtic. I també, si considerem el valor fonamental de l’entorn urbà en la caracterització d’aquests edificis, l’anorreament complet de tot el barri medieval va afectar molt singularment la vella catedral, i la continua afectant en l’actualitat, en tant que bé patrimonial que cal gestionar i gaudir.\nVista del Castell a vol d’ocell (IEI)\nL’obra de la Seu es va iniciar els primers anys del segle XIII i es va continuar amb la construcció del claustre i del campanar, amb l’additament de nous espais de morfologia gòtica i amb la incorporació de béns artístics, cultuals, funeraris, documentals i bibliogràfics, fins bona part del segle XVII.\nLa capacitat de la Canònica en la gestió, tant dels recursos propis com dels que li arribaven en forma de donacions o altres, va fer possible que la Seu Vella es convertís en un continent importantíssim d’obres dels millors artistes de la Corona d’Aragó des del segle XIII fins a l’època moderna.\nAmb la Guerra dels Segadors s’inicia el procés d’ocupació militar del centre neuràlgic de la ciutat, ocupació que havia de comportar l’enderroc de cases i la construcció de muralles tot encerclant el tossal i els seus edificis monumentals.\nGairebé vuitanta anys després, Felip V va culminar aquest procés de transformació del barri històric de Lleida en ciutadella militar i de la vella catedral en caserna.\nPlanta actual de la Seu Vella (J.L. Ribes)\nEl Castell, amb els edificis de la Suda i la Seu, no va revertir a la societat civil fins mitjans del segle XX. Aleshores la ciutat va recuperar un edifici, la seva catedral medieval, que havia estat obra cabdal de l’art i la història del nostre país, reduït literalment a la seva nua estructura.\nEn última instància, aquest retard en la reversió a la societat civil de l’edifici, el seu estat de deteriorament i fragmentació i també, sens dubte, unes determinades condicions de marginació, han provocat que el procés de recuperació patrimonial, tant pel que fa a la seva restauració i condicionament com pel que fa a la museïtzació, estigui força endarrerit en relació a molts altres conjunts arquitectònics medievals de la mateixa entitat del nostre país.\nÉs probable que tota aquesta problemàtica sigui també la causa d’un evident endarreriment en la investigació científica de l’edifici. En aquest sentit, les iniciatives de més abast no s’han dut a terme fins a finals del segle XX. La celebració del Primer Congrés de la Seu Vella, l’elaboració del Pla Director o les primeres excavacions arqueològiques, entre altres, han estat actuacions bàsiques per a la recuperació científica i patrimonial de la Seu, però no s’han dut a terme fins a partir de l’última dècada del segle passat. En aquest sentit, val a dir que la celebració l’any 1991 del Primer Congrés de la Seu Vella va representar, més enllà dels resultats estrictament científics, una presa de consciència de la necessitat d’actuar més decididament en el vell monument.\nEn tot cas, a partir dels anys vuitanta, l’augment considerable dels treballs d’investigació històrica i artística publicats sobre la Seu han fet que, en aquests moments, la quantitat de noves dades que tenim a l’abast sigui realment important.\nEn relació a l’estudi de l’arquitectura de la Seu, les excavacions arqueològiques dutes a terme els anys 1992 i 1993 a la capçalera i d’altres llocs de l’interior de la catedral (Gallart et. al., 1999), així com les que s’han dut a terme darrerament, dins el marc del Pla Director, a l’exterior de la zona de la Porta del Fillols i a la Pia Almoina (Lorés–Gil 1999), han aportat dades noves per a la comprensió d’aspectes bàsics en relació a la interpretació de la seva morfologia arquitectònica.\nAmb tot, l’arquitectura i l’evolució constructiva de la Seu Vella és, encara, el tema menys estudiat del vell monument i alguns aspectes concrets, com el sistema de control dimensional de les formes i els espais, han estat pràcticament inèdits fins ara.\nEspecialment les excavacions a l’interior de la Seu dels anys 1992 i 1993, realitzades pels Serveis Territorials d’Arqueologia de la Generalitat i dirigides J. R. Gallart, van aportar dades noves i extremadament valuoses. Aquestes excavacions, localitzades a la capçalera i a la zona dels peus de les naus, van permetre, per una banda, identificar la capçalera de l’obra original del segle XIII, és a dir, tal com fou concebuda i abans de les transformacions gòtiques i, per l’altra, les cales als peus de les naus van posar en evidència que els fonaments de les columnes que suporten les ogives, els nervis diagonals de les voltes, es van construir conjuntament amb els fonaments dels murs de les naus i, per tant, es demostra que a finals del segle XII es va concebre l’obra amb cobertes ogivals. La importància dels resultats d’aquestes excavacions rau tant en la identificació de la capçalera romànica, desconeguda fins aleshores, com en la contrastació que l’adopció de la volta ogival va formar part del projecte original de l’obra, de finals del segle XII, la qual cosa contradeia una determinada interpretació que fins aquell moment es feia de l’arquitectura de la Seu.\nGràcies a aquestes noves dades que l’arqueologia va posar a l’abast, es va poder realitzar una proposta interpretativa de la Seu, relativa a la concepció de l’obra a finals del segle XII i de com probablement era l’edifici era abans de les transformacions gòtiques. Altrament, l’anàlisi d’aquesta planimetria resultant va permetre identificar determinades relacions entre algunes dimensions de l’obra, la qual cosa ha permès platejar una hipòtesi en relació al sistema emprat per a la definició formal del projecte i a proposar una magnitud per a una unitat bàsica de mesura com era el peu.\nSón precisament aquestes noves dades sobre el disseny i les proporcions de l’obra de la Seu Vella les que configuren el discurs principal de l’exposició Traces Medievals. Aquest discurs central, de fet, també és un pretext per presentar altres temes paral·lels que s’hi relacionen o que sembla oportú considerar i difondre per qüestions relacionades amb la valoració patrimonial de determinats elements del Castell.\nAquesta exposició, per tant, vol ser una explicació de l’arquitectura i de la construcció medieval en general i una proposta de reflexió sobre aquests mateixos temes en relació a la Seu Vella. Es pretén presentar una aproximació a la metrologia medieval, als sistemes geomètrics emprats en la definició dels espais, a la figura dels mestres d’obra i a les funcions de la llotja de l’obra. Es presenta, també, una interpretació gràfica de la Seu al segle XIII, sense els additaments gòtics, i s’explica la unicitat i permanència del projecte arquitectònic de finals del segle XII. Es proposa una conceptualització tècnica exclusivament de les voltes ogivals de la Seu i una matisació de la definició estilística de l’obra en relació al passat romànic i al gòtic.\nPer altra banda, no és possible tractar la Seu Vella sense referir-se al seu procés de deteriorament i al paper tant peculiar que li ha reservat la història. És gairebé impossible fer cap anàlisi de la catedral sense trobar-se a cada pas amb el segell de la caserna.\nDormitori i armeria a la nau de l’evangeli. (Arxiu Fotogràfic de l’IEI)\nPrecisament, pel que fa al patrimoni conservat de l’època de la catedral-caserna, es dóna la circumstància que determinats elements arquitectònics, relacionats amb les desfetes militars i l’ocupació felipista del centre de la ciutat històrica, han desaparegut de l’imaginari dels ciutadans. Efectivament, sembla com si la memòria dels dramàtics esdeveniments que hem patit des de 1644 ens impedeixi assumir les restes materials que s’hi relacionen. Dels edificis del Castell només considerem la Seu Vella. El Palau Reial, o La Suda, ben pocs ciutadans el coneixen. Però la Ciutadella, les muralles sobretot, per a la majoria de nosaltres no existeix. Fins i tot per referir-nos al conjunt monumental hem substituït el nom de Castell, que usaven els nostres pares i avis, per un absurd Turó de la Seu Vella.\nÉs evident que els ciutadans valorem de manera molt diferent les muralles i la Seu Vella, la qual cosa és lògica des de diversos punts de vista, de l’artístic, per exemple. En canvi, des de la consideració històrica i didàctica, les muralles poden ser un bé patrimonial de primer ordre, similar, si més no, al de la Seu.\nEn tot cas, aquesta escassa valoració de la Ciutadella de Lleida potser explica la inexistència de propostes per a la seva posada en valor, o que les actuacions que fins ara s’han proposat siguin agressives, o que els projectes d’actuació sorgeixin de l’àmbit de l’arquitectura o l’urbanisme i no des de la museologia, tal com seria lògic.\nPorta del Lleó amb la guàrdia (Arxiu Fotogràfic de l’IEI)\nLes restes materials de la història són l’instrument que ens permet conèixer-la, entendre-la i explicar-la, i aquest discurs, en la mesura que incorpori anàlisi i reflexió crítica i valors ètics i morals, és positiu i les restes materials, reconegudes i útils, poden esdevenir bé patrimonial. Des d’aquest punt de vista és desitjable que s’actuï sobre la Ciutadella amb la metodologia que li és adient per tal de poder-la assumir positivament, com a singularíssim bé patrimonial de la ciutat i testimoni material de la nostra història més recent.\nL’estat de fragmentació i desballestament en què ens han pervingut les construccions conservades de l’anomenat Castillo Principal o Castell: Muralles, Seu i Suda, són tant el testimoni de la seva pròpia història, com de la història de la ciutat i de les seves reiterades desfetes. Al mateix temps que les guerres viscudes malmetien el nostre patrimoni més preuat, també, i sobretot, destruïen i dispersaven la nostra gent. Per tant, la indiscutible capacitat instrumental de tot el conjunt monumental no és pas més gran que el seu valor simbòlic.\nÉs per tot això que s’ha cregut oportú començar aquesta exposició explicant els setges de Lleida.


Mor un home atropellat a la carretera N-IIa a Figueres - Empordà\nMor un home atropellat a la carretera N-IIa a Figueres\nEls Mossos treballen per identificar la víctima que no duia documentació en el moment de l'accident\nEMPORDA.INFO 14.04.2021 | 09:30\nEls Mossos investiguen l'atropellament mortal. EMPORDA.INFO\nEls Mossos investiguen l'atropellament mortal.\nUn home ha mort atropellat aquest dimarts, 13 d'abril, a l'N-IIa a Figueres. Els Mossos de Trànsit que encara s'estan investigant, un turisme va atropellar un home que caminava per l'N-IIa i, a conseqüència d'això, aquest va morir.\nL'accident de trànsit mortal es van produir cap a tres quarts d'onze de la nit a l'N-II antiga al punt quilomètric 8,5, a Figueres. Arran de la incidència, es van activar quatre patrulles dels Mossos d'Esquadra, una ambulància del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) i la Guàrdia Urbana de Figueres. De moment, no se sap qui és la víctima, ja que no duia documentació a sobre en el moment del succés i els Mossos treballen per identificar l'home finat.\nTurisme de Roses presenta a l'empresariat el seu Pla d'Accions per a la temporada.\nL'hostaleria diu prou a la gestió "erràtica" de l'Administració.\nAmb aquesta víctima, són 22 les persones que han mort en accident de trànsit enguany a la xarxa viària interurbana de Catalunya-


Contingut camipèdia - Oliveres mil·lenàries d'Ulldecona\nText i foto: Viulebre\nEls camps d'oliveres mil·lenàries d'Ulldecona configuren el conjunt més nombrós d'aquest tipus d'arbres de Catalunya.\nEn aquesta zona s'han catalogat gairebé dos milers d'exemplars que tenen entre mil i dos mil anys. La partida de l'Arion és un dels punts més recomanats per poder-les visitar. Se'n concentren al voltant d'unes 200, entre les quals la Farga de l'Arion, catalogada com a arbre monumental per la Generalitat de Catalunya i la més antiga de la península Ibèrica: fa 8 metres de perímetre i té 1.701 anys; és a dir, que es va plantar l’any 314 dC, durant el regnat de l’emperador Constantí I.\nEs tracta de patrimoni natural vivent que configura un dels paisatges més característics, històrics i emblemàtics del territori ebrenc. De fet, l'olivera, juntament amb els cereals i la vinya, és un dels símbols més representatius de l'agricultura mediterrània.\nFa més de dos mil·lennis, durant l'edat de ferro, ja va ser introduïda a la península Ibèrica. El seu cultiu es va ampliar amb l'arribada dels fenicis, dels grecs i dels romans, però van ser els àrabs els qui van consolidar aquest conreu aplicant noves tècniques de cultiu i sistemes de regadiu revolucionaris per l'època.


El tracte correcte del dolor infantil requereix dissenyar opcions terapèutiques més específiques i un abordatge multidisciplinari en unitats concretes - Notícies | Càtedra de Dolor Infantil - URV\nEl tracte correcte del dolor infantil requereix dissenyar opcions ter...\nEl tracte correcte del dolor infantil requereix dissenyar opcions terapèutiques més específiques i un abordatge multidisciplinari en unitats concretes\nEl dolor en nens, igual que en adults, afecta a tots els nivells. El seu impacte i extensió aconsegueix diversos graus: emocional, social, econòmic i laboral, afectant també a familiars que es veuen immersos en aquesta realitat. "Es calcula que entorn el 30% dels nens experimenta algun tipus de dolor crònic; en els més petits és més comú que s'infravalori el seu malestar considerant el seu dolor com una qüestió associada al creixement", ha apuntat el professor Jordi Miró, director de la Càtedra de Dolor Infantil Universitat Rovira i Virgili-Fundació Grünenthal i director de la I Jornada Nacional de Dolor Infantil: L'atenció als nens i joves amb dolor i les seves famílies: un deure inexcusable, celebrada al Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat a Madrid.\n"Els adults ens comportem de manera diferent als nens, ells perseveren i intenten seguir amb el seu dia a dia malgrat el dolor. És freqüent que la incredulitat o la incomprensió per part de l'entorn social, escolar i familiar facin que al dolor infantil no se li doni la importància ni se li atorgui la gravetat que té realment el problema del dolor infantil", ha explicat el Dr. Francisco Reinoso-Barbero, coordinador metge de la Unitat de Dolor Infantil de l'Hospital Universitario La Paz de Madrid, i codirector, juntament amb el Dr. Jordi Miró, de la jornada.\nEl coordinador mèdic de la Unitat de Dolor Infantil ha subratllat que "el maneig del dolor infantil es perfila com un autèntic repte social, ja que cal tenir en compte la variabilitat clínica que suposen els canvis cronobiològics (no és el mateix tractar a un lactant que a un adolescent), les causes (el dolor associat a una malaltia concreta, com el dolor oncològic, per exemple, enfront del dolor primari) i el propi curs de la malaltia en una població tan heterogènia".\nPer això, un altre dels desafiaments, en opinió del Dr. Reinoso-Barbero, passa per "aconseguir un maneig multidisciplinar, que impliqui a diferents especialitats coordinades i articulades en unitats assistencials específiques". En aquest sentit, el professor Miró ha destacat que "s'ha millorat i avançat molt en l'abordatge d'aquesta patologia en nens, però així i tot, ens queda molt camí per recórrer".\nPer la seva banda, els professionals reunits han insistit en la necessitat de crear més unitats de dolor infantil, així com en la importància de dissenyar i implementar programes específics per al maneig del dolor infantil als hospitals. A més, han coincidit a destacar que el futur d'un correcte abordatge del dolor entre els més petits passa per una clara identificació epidemiològica, els seus problemes i repercussions; pel desenvolupament de les eines adequades de valoració del dolor, imprescindibles per al seu tractament; per l'establiment de guies clíniques eficaces, i, molt especialment, per determinar les opcions terapèutiques més adequades en funció de les característiques i del perfil de cada pacient. "Fins al moment, la tendència ha estat adaptar intervencions efectives en adults. En alguns casos han funcionat, però en uns altres no. Per tant, el repte resideix a esbrinar quin tractament és més adequat per a cada persona; identificar quins factors influeixen en l'eficàcia dels tractaments per poder dissenyar millors eines terapèutiques per a la població infantil", ha comentat sobre aquest tema el professor Miró.\nLa creació d'aquesta iniciativa, organitzada per la Càtedra de Dolor Infantil Universitat Rovira i Virgili-Fundació Grünenthal i l'Hospital Universitari La Paz de Madrid, sorgeix de la necessitat d'unir en un mateix fòrum a tots els agents involucrats en el maneig del dolor infantil, per analitzar i debatre els propers passos conjunts a donar en l'abordatge d'aquest problema. En aquesta ocasió han participat representants polítics de diferents comunitats autònomes, societats científiques i professionals clínics i investigadors. "Reunir a tots els agents implicats en l'abordatge del dolor infantil, ens ha permès donar visibilitat a aquest problema, abordar temes específics sobre dolor en poblacions concretes i plantejar noves tècniques i mètodes terapèutics", ha subratllat el professor Miró, qui ha destacat la presència de representants autonòmics en aquesta jornada.\n"Aquesta jornada pretén ser la primera de moltes activitats similars que permetin seguir avançant en aquesta realitat que afecta a tants nens", ha recalcat el Dr. Reinoso-Barbero.\nPer tercera vegada, i coincidint amb la Jornada, s'ha lliurat el Premi a la tasca contra el dolor infantil de la Càtedra de Dolor Infantil URV-FG. En aquesta edició, el guardó ha recaigut al projecte Unitat del color, un treball presentat per Raquel Torres Luna, Paula Gómez i Eva del Ara Muñoz, de l'Hospital Universitari La Paz de Madrid. "Amb aquest projecte, Unitat del Color, hem adaptat i transformat els espais i entorns en els quals té lloc el tractament del dolor. A través de diferents colors, i d'un ús especial de la llum, les habitacions arriben a convertir-se en un bosc ple de papallones la qual cosa transporta als pacients pediàtrics a un món diferent al que ells entenen per hospital. Aquest entorn influeix de manera positiva en la seva percepció del dolor", ha ressaltat Raquel Torres.\nEl jurat del premi ha distingit també a dos projectes finalistes: "PAINAPPLE. Aplicació electrònica per al maneig del dolor agut a pediatria. Desenvolupament, validació i avaluació", presentat per Ernesto Martínez, Patricia Català i Julio Alberto Mateos, de l'Hospital Infantil Universitari Niño Jesús de Madrid; i "Validació de l'escala d'analgèsia pediàtrica i de l'escala de sedació pediàtrica per a procediments de l'Hospital Universitari Niño Jesús i de l'escala de Ramsay per a procediments en pediatria", desenvolupat per David Lozano, de l'Hospital General La Mancha Centro de Ciudad Real.\nL'objectiu d'aquests premis és contribuir i fomentar el coneixement del problema que representa el dolor infantil. Convocat pel Grup ALGOS, la Càtedra de Dolor Infantil i la Fundació Grünenthal, el premi tracta d'ajudar a la sensibilització i conscienciació social sobre l'impacte del dolor en els més joves i dels problemes que provoca a tots els nivells. "El premi es va crear amb la intenció de donar visibilitat a aquest tipus d'accions, i així impulsar l'estudi del dolor infantil, i fomentar i millorar l'atenció que reben aquests nens i joves, així com els seus familiars i cuidadors".\nEtiquetes: dolorcrònicinfantil, Fundació Grünenthal, GrupAlgos, hospitalLaPaz, jornadadolorinfantil2017


Hotel La Mar Dulce Granada Nicaragua - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 179 allotjaments a Granada.\nLa Islita Street, from Supermarket La Colonia 3 blocks south., Granada Centre, Granada, Nicaragua - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Hotel La Mar Dulce\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Granada, no busqui més enllà de Hotel La Mar Dulce. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHotel La Mar Dulce ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcacotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, servei de despertador, escriptori, mini bar, balcó/terrassa a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent piscina exterior. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hotel La Mar Dulce.


Garuda - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nocell de ficció\nEstàtua de Garuda, el vahana de Vixnu\nGaruda (en sànscrit: गरुड Garuḍa, en pali: Garuḷa) és un ocell mític molt gran que agrada als ocells. Criatura que apareix tant en la mitologia hindú com en la mitologia budista. És considerat un déu menor en l'hinduisme i en el budisme.\nGaruda és el nom hindú per a la constel·lació de l'Àliga.\nGaruda en l'hinduisme[modifica]\nEn la mitologia hindú, Garuda és una divinitat menor, generalment és la muntura de Vixnu. Garuda es representa com si tingués un cos d'or, cara blanca, ales vermelles, un pic d'àguila i ales, però el cos d'un home. Porta una corona sobre el cap, és antic i enorme i pot bloquejar el sol.\nEl seu estatus en la religió hindú es pot mesurar pel fet que en la independència d'Upanishad, el Garudopanidad i un Purana, el Garuda Purana està dedicat a ell. Se li atribueixen diversos noms: Chirada, Gaganeshvara, Kamayusha, Kashyapi, Khageshvara, Nagantaka, Sitanana, Sudhahara, Suparna, Tarkshya, Vainateya, Vishnuratha. Els Vedes van proporcionar la referència més antiga de Garuda, encara que amb el nom de Śyena, en què aquesta poderosa au es diu que ha portat nèctar a la Terra des del cel. Els puranas, que van existir molt més tard, fan menció de Garuda com la mateixa cosa, i aquest fet indica que Śyena ('àguila') i Garuda són la mateixa cosa. Una de les cares de Śrī Pañcamukha Hanuman és Mahavira Garuda. Aquesta cara apunta cap a l'oest. El culte a Garuda es fa perquè es creu que pot eliminar els efectes del verí en el cos. Hanuman és també un dels avatars de Garuda. En el Tamil Vaishnavism, Garuda i Hanuman són coneguts com a "Periya Thiruvadi" i "Siriya Thiruvadi".\nEn el Bhagavad Gita (CH.10, vers 30), enmig de la Batalla de Kurukshetra, Krishna n'explica la seva omnipresència, diu: "De les aus, jo sóc el fill de Vineeta (Garuda)"; això indica la importància de Garuda.\nGaruda desenvolupa un paper important com a avatar de Krishna, en el qual Krishna i Satyabhama viatgen sobre Garuda per matar Narakasura. En una altra ocasió, Lord Hari munta Garuda per salvar el devot elefant Gajendra. També es diu que les ales de Garuda, quan volen, cantaran els Vedes.\nGaruda en el budisme[modifica]\nEn la mitologia budista, Garuḍas (pāli: garuḷā) són enormes aus depredadores amb intel·ligència i organització social. Un altre nom per a garuda és suparṇa (pāli: supaṇṇa), que significa 'amb bones ales'. Com les nāga, combinen les característiques dels animals i els déus i es poden considerar els devas més baixos.\nLa grandària exacta de Garuda és incerta, però les seves ales, es diu que podien fer molts quilòmetres. Això pot ser una exageració poètica, però també es diu que la cua de garuda crea vents huracanats que enfosqueixen el sol i fa volar cases. L'ésser humà és tan petit en comparació amb un garuda que una persona es podria amagar en el seu plomatge i no es veuria (Kākātī Jātaka, J. 327). També són capaços d'agafar un grapat d'arbres de rel i emportar-se'ls.\nEls garudes tenen reis i ciutats i, com a mínim, alguns d'aquests tenen la potència màgica de transformar-se en forma humana quan desitgen tenir tractes amb la gent. En algunes ocasions, els reis Garuda han tingut aventures amb dones humanes en aquesta forma. Les seves cases estan en boscos del simbalī o arbres de cotó o de seda.\nEls garudes són enemics de les nāga, una ètnia intel·ligent de serp o drac i són éssers als quals s'ha de caçar. El Garuda va cridar a la Nāga per portar-la davant els seus caps, però la Nāga va aprendre a empassar-se pedres perquè fos massa pesada i així Garuda no se la pogués emportar, matant-los per esgotament. Aquest secret va ser revelat als garudes pel monjo Karambiya, el qual els va ensenyar a agafar una nāga per la cua i obligar-la que vomités la pedra (Pandara Jātaka, J. 518).\nEls garudes es trobaven entre els éssers anomenats per Śakra per protegir el món Sumeru i el cel Trāyastriṃśa dels atacs de les asures.\nEn el Mahasamyatta Sutta, Buda aconsegueix una pau temporal entre els garudes i les nāga.\nLa paraula Garuda en sànscrit ha estat agafada i modificada en diferents llengües de diferents països budistes. A Tailàndia, la paraula Garuda és Krut (ครุฑ). A Birmània, és ga-lon. En japonès, s'anomena Karura (la forma Garuda ガルーダ), encara que és utilitzat en la ficció japonesa.\nA Tailàndia i Indonèsia, tenen Garuda com el seu símbol nacional, també l'aerolínia nacional d'Indonèsia es diu Garuda Indonèsia. Una de les formes de Garuda és utilitzada a Tailàndia com un senyal de la família reial, s'anomena Krut Pha, que significa 'Garuda actuant en els vehicles (de Vishnu)'.\nEl Garuda és el símbol de la ciutat d'Ulan Bator, Mongòlia. Segons les creences populars de Mongòlia, Khangard és l'esperit de la muntanya de Bojdochan, que va esdevenir un seguidor de la fe budista. Avui és considerat com el guardià de la muntanya de Bojdochan.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Garuda\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Garuda&oldid=18724894»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 ago 2017 a les 17:33.


Torna la 18a Fira de Primavera coincidint amb la Botiga al carrer\nEl Veinti tanca la temporada amb un empat davant el FC Júnior (3-3)\nConcert de la banda de l’Associació Rubí Musical s.XXI amb l’espectacle ‘Essències’\nL’Associació Sant Galderic organitza l’11 de juny la 18a edició de la Fira de Primavera, que anirà acompanyada per l’11a edició de la Fira del Trasto i la 5à Trobada d’Il·lustradors i Il·lustradores.\nHabitualment, l’entitat organitza aquesta fira més aviat, però enguany l’organització ha decidit fer-la coincidir amb la Botiga al carrer per tal d’aprofitar part de la infraestructura: “Creiem que així podem atraure més gent i a més la novetat d’aquest any és que la fira durarà tot el dia”, ha explicat la presidenta de l’entitat, Lupe Soriano.\nLa Fira de Primavera inclourà prop d’una quarantena de parades d’art i artesania que oferiran diverses propostes: “Hi haurà molta varietat, diferents tipus d’artesania, com joies, reciclatge, pastisseria, pintors, talladors de fusta, ceràmica, etc.”, ha explicat la presidenta.\nA banda de les parades, que estaran ubicades a la plaça del Doctor Guardiet i els carrers del voltant, hi haurà una activitat que consistirà en una gimcana verda. Segons han explicat els organitzadors, a les diferents parades es col·locarà una planta i els participants hauran d’endevinar de quina espècie es tracta. Els participants obtindran un obsequi, cortesia de l’empresa Zeta Espacial.\nFira del Trasto\nPel que fa a la Fira del Trasto, està prevista la participació de 8 parades, que oferiran diversos objectes de col·leccionista i antics. Pep Borràs, impulsor de l’activitat, ha animat a la ciutadania a participar en aquest mercat de segona mà: “Animem tothom que tingui trastos a casa que no els llencin, que els portin i els intercanviïn. D’una cosa que tu no vols, un altre en fa una col·lecció”.\nAmb la Fira de Primavera i del Trasto, també hi haurà la cinquena Trobada d’Il·lustradors, amb una desena de parades. Segons ha explicat Sonia González, de l’entitat, els il·lustradors mostraran el seu material i faran dibuixos en directe: “Volem que els infants vegin com fem les il·lustracions, que vegin també com treballem. Animem a tothom a gaudir d’aquesta festa”.\nEl pregó dels capgrossos del CN Rubí dona el tret de sortida a la Festa Major


Toni Pujadas, apoderat l’1-O a l’Espai Putxet\nToni Pujadas és membre de l’ANC, veí del Putxet i una de les persones que al llarg de dissabte 30 de setembre i diumenge va estar col·laborant en la protecció del lloc de votació. Aquesta entrevista es va fer el dissabte 30 de setembre a la nit, a l’Espai Putxet, sota el fons de les cançons que la gent estava cantant a la sala del costat.\nQuè feu aquí?\nCom que sabíem que aquest és el lloc habitual de votació i que tancaven a les 2h, ens hem posat d’acord per venir abans. Ens hem reunit per programar què faríem aquesta tarda. Només he anat un moment a casa per recollir el material per quedar-me a dormir i he tornat cap aquí. Això funciona de forma autogestionària: cadascú aporta la seva iniciativa.\nI la gent com se n’ha assabentat?\nAhir, a través de whatsapp va sortir una relació dels espais electorals, amb un enllaç. Ens vam posar en contacte amb la persona que havia iniciat el whatsapp i el grup des de llavors s’ha anat enriquint, enriquint. I ara som molta gent.\nEsteu sorpresos, contents, de la resposta de la gent?\nHome, jo n’estic molt content. Crec que s’ha despertat tot el país. L’altre dia, a la Rambla de Catalunya vaig veure molta gent jove. A l’ANC els qui portem molt de temps treballant tots som gent gran. Aquests darrers dies, la joventut, els estudiants estan al carrer treballant perquè el referèndum es pugui realitzar. Però és que també han sortit els bombers, els guardes forestals, membres de l’Església… Som en una oportunitat històrica que tenim de canviar les coses i de construir un país més just i més democràtic que el que tenim.\nL’Espai Putxet el diumenge 1 d’octubre. A la imatge destacada, cues per poder votar a l’exterior del casal de barri.\nA sobrea, una de les visites dels mossos d’esquadra per aixecar acta.\nCom valoreu l’actitud dels Mossos?\nJo el poc que m’he relacionat amb ells, la relació que hi he tingut és d’una cordialitat extraordinària. Després dels desgraciats atemptats, la reacció de la població ha estat de donar suport als Mossos, d’aplaudir-los i abraçar-los. Hi ha una complicitat que entenc que per a ells de vegades ha de resultar difícil perquè han de complir ordres. Són la nostra policia. Quan han vingut avui [dissabte] hem tingut una conversa agradable. Els hem convidat si volien prendre alguna cosa i òbviament ens han dit que no. La sensació és que tenen una cosa que l’han de fer i que la intenten fer la manera més educada i més propera a la gent possible.\nUs fa por que vingui la Guàrdia Civil demà? Què és allò que us fa més por?\nJo almenys et diré que no tinc por. T’ho dic de veritat. Crec que el govern espanyol ha arribat a una situació d’amenaça absolutament desesperada. Jo soc professor i sempre poso l’exemple de l’autoritat del professor amb els alumnes: si castigues a un alumne, tens autoritat; si castigues tota una classe i la classe no t’obeeix, has perdut tota l’autoritat. La situació del govern espanyol és aquesta: per molt que ens amenacin amb multes de 300.000 € ja no ens importa.\nJo estic aquí com a voluntari i demà com apoderat i no em preocupa això. Crec que estem en un procés imparable. El govern espanyol, enviant aquí 10.000 policies i tancant el vol de l’espai aeri, està en una mena de paranoia imparable. Han tallat tots els vincles de confiança i han perdut la batalla. Tardarem quatre dies, un any o dos, però crec que són conscients que ens han perdut i no ens recuperaran.\nEn aquest sentit no tinc por. Una persona pot tenir por. Quan han amenaçat persones amb multes de 6.000 a 12.000 € diaris, crec que és una actitud criminal. Tots tenim família i és natural que una persona en un moment determinat pugui tenir por. Però quan som 10.000 o 100.000, el poder el tenim nosaltres.\nNo tinc por. Crec que la votació de demà anirà bé. Miro de no fer gaires cabòries. Em pregunten “estàs nerviós?”. Crec que no, que no estic nerviós. No sé el que passarà i del que es tracta és de donar respostes a cada moment: demà mirarem que a les 5 hi hagi el màxim de gent possible; quan vinguin els Mossos… Ja ho anirem decidint sobre la marxa.\n‘Tardarem quatre dies, un any o dos,\nperò crec que el govern espanyol és conscient\nque ens han perdut i no ens recuperaran.’\nHeu donat instruccions sobre com s’ha de comportar la gent?\nSí, actitud absolutament pacífica; no acceptar cap tipus de provocació; respondre amablement, amb un somriure; no violència passiva i ja està. Jo crec que és el que hem estat fent tots aquests anys. Això és molt important, perquè crec que és el que ens dona la força: tenim un projecte absolutament no violent fins al final. En tot cas, la violència la utilitzaran ells, no nosaltres. Mantenir l’alegria; no enfadar-nos amb la gent. Siguin guardacivils, siguin policies, són gent que els envien; la responsabilitat no és directament d’ells, sinó la gent que els envia. No són ni tan sols enemics. Són treballadors i algú els està utilitzant pel darrere. Hem de donar la millor cara que tenim.\nCrec que això és el que sorprèn a la gent que ve de fora, perquè és l’aparença que es pretén donar: una imatge de confrontació que aquí no hi és en absolut.\nQuan ens hi hem posat, hem fet una mica de pica-pica, perquè la gent no havia dinat; hem portat un projector per passar pel·lícules per als nens; hem fet una activitat de ioga a la tarda; hem portat jocs de taula i ara estem fent un concert de música. Al vespre farem un sopar col·lectiu de carmanyoles, més pel·lícules i una mica de debat. Tenim previst per a les 4-5 h del matí un esmorzar: ja hi ha veïns que ens han dit que portarien un termo amb xocolata. Això i cafè, és clar.\nMirarem a la nit de poder descansar una estona i a les 4, quan arribin els mossos hi haurà algú que els pugui atendre i prou gent a dintre i afora.\nI al llarg del dia de demà?\nEl que hem de procurar és que la gent estigui aquí. Que la gent que vingui a votar, que es quedi afora (deixant que dintre la gent que vingui a votar ho faci sense molèsties) fins que es faci el recompte. Quan s’hagin enviat els resultats, tothom a Plaça Catalunya a celebrar el dia.\nCom apoderat, a les 7 h presentarem el document que ens acredita i llavors, vetllar perquè tot es realitzi correctament, de manera democràtica.\nAra hi ha molta il·lusió. Fa uns anys vaig estar al 9N i crec que ara hi ha molta més il·lusió. Tothom és conscient que aquest és un moment històric i que cal aprofitar-ho.


Llençam un concurs per recuperar receptes de productes elaborats de la Serra - Tramuntana XXI\n/ Llençam un concurs per recuperar receptes de productes elaborats de la Serra\nNotícies novembre 4, 2021\nTramuntana XXI convida els veïns i veïnes dels 19 municipis de la Serra de Tramuntana a participar en el concurs “La cuina de la Serra: receptes tradicionals de productes elaborats”. Es tracta d’un concurs de receptes amb el que l’entitat vol fomentar el producte local i recuperar les receptes tradicionals que cerquen la màxima conservació d’aquests.\nEl concurs, que té el suport del Departament de Promoció Econòmica i Desenvolupament Local del Consell de Mallorca,es realitza en el marc de la segona edició de la Setmana gastronòmica de la Serra de Tramuntana, que tindrà lloc entre el 22 i el 28 de novembre. Així com l’any passat, aquest esdeveniment impulsat per Tramuntana XXI es va enfocar en el patrimoni culinari i el paisatge cultural de la Serra de Tramuntana, enguany la Setmana Gastronòmica posarà èmfasi en el saber popular en la conservació del producte local.\nEs poden presentar al certamen totes les persones empadronades a qualsevol dels 19 municipis de la Serra de Tramuntana.\nEs valorarà que almenys el 30% del producte balear sigui de la Serra de Tramuntana.\nÉs imprescindible incloure la història de la recepta: si es sap qui la va inventar o a través de qui va entrar la recepta a la família, la data aproximada, influències de la recepta, en quin context es menjava (dia ordinari, dia especial, a una època concreta de l’any, etc.), si estava relacionada amb algun espai determinat (dins la barca, a la sitja, a l’olivar, a les matances…).\nEs imprescindible que la recepta estigui acompanyada d’un suport fotogràfic ja sigui del propi plat cuinat, del cuiner o la cuinera elaborant el plat o d’una trobada social o familiar amb gent menjant el plat de la recepta.\nDia 22 de novembre es comunicarà per correu electrònic a tots els participants les receptes finalistes.\nDia 26 de novembre a les 19.30 (s’especificarà el lloc més endavant) es procedirà a l’acte d’entrega de premis, on es convidaran als finalistes.\n1. Primer premi a la recepta més arrelada a la Serra i als seus productes: Lot de productes de la Serra de Tramuntana per un valor de 300€.\n2. Segon premi a la recepta amb la millor història familiar: Lot de productes de la Serra de Tramuntana per un valor de 150€.\n3. Tercer premi a la recepta que recuperi productes en procés de desaparició a la cuina mallorquina: Lot de productes de la Serra de Tramuntana per un valor de 50€.


(Català) Qui és qui? Les cares de la Justícia global al govern\nThis entry was posted in Notícies and tagged Departament d'Acció exterior i Govern Obert Educació per a la Justícia Global feminismes govern incidència política on Monday July 19th, 2021\nLafede.cat ha analitzat quins són els Departaments del Govern responsables de les polítiques públiques en matèria de Justícia Global amb els que interactuarem durant aquesta legislatura a fi d’implementar les demandes recollides al document d’incidència de 50 propostes per a la Justícia Global, que ja ha presentat als diferents grups parlamentaris i al Govern.\nLafede.cat continuarà mantenint la interlocució històrica en els diferents espais de diàleg i incidència que ja té obertes amb el Departament d’Acció Exterior i Govern Obert per enfortir les demandes en polítiques de foment i promoció de la pau, l’educació per la justícia global i la solidaritat internacional. En concret, continuarà interlocutant amb la Direcció General de Cooperació Internacional, l’Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament, l’Institut Català Internacional per la Pau i participarà activament, com ha fet històricament des que es varen crear els consells consultius que aborden aquestes temàtiques, en el Consell de Cooperació al Desenvolupament i en el Consell Català de Foment de la Pau.\nA més d’aquest espai clàssic d’incidència, durant aquesta legislatura Lafede.cat s’ha proposat obrir nous espais d’interlocució amb cinc departaments que també gestionen polítiques de Justícia Global, tal i com és el cas del Departament d’Igualtat i Feminismes, de nova creació, amb qui treballarà per la coherència de la política feminista entre departaments, per reclamar una dotació pressupostària a l’alçada dels reptes vinculats la seva agenda, i especialment a l’abordatge de les violències sexuals.\nAquest Departament també és responsables de l’Institut Català de les Dones, d’on penja el Consell Nacional de les Dones de Catalunya, on la federació hi continuarà participant. El Departament ha integrat la Direcció General de Migracions, Refugi i Antiracisme, que abans depenia del dissolt Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. En la mesura del possible, també farem arribar a aquest Departament l’agenda d’incidència de l’Eix de Migracions en relació al reglament de la Llei d’estrangeria.\nAixí mateix, la federació s’ha proposat demanar reunions amb el Departament d’Educació per fer efectiva la transversalització de l’Educació per a la Justícia global en el currículum educatiu i amb el Departament d’Empresa i Treball, a fi de fer arribar la necessitat de disposar d’un Centre Català d’Empresa i Drets Humans que vetlli perquè les empreses que operen a Catalunya i a l’exterior respecten escrupulosament els drets humans en el sentit més ampli del concepte.\nA més, es farà seguiment de les polítiques que dugui a terme el Departament d’Acció Climàtica, Agricultura i Agenda Rural, en concret del compromís adoptat de crear una Assemblea Ciutadana pel Clima, i també del Departament de Drets Socials, que incorpora les polítiques de Joventut, Afers Socials i Famílies que abans ostentava el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies.\nDossier PDF amb els organigrames “Qui és qui? Les cares de la Justícia global al nou govern”.\nDocument 50 propostes per a la Justícia Global.


Diputació de Girona - Noticies - Inaugurada l’exposició «Cavallers i ferrers al castell de Rocabruna» \nAquest dimarts, 21 de març, s’ha inaugurat l’exposició «Cavallers i ferrers al castell de Rocabruna», sobre el treball fet des del Servei de Monuments de la Diputació de Girona, que inclou 220 peces trobades durant el procés de recuperació arquitectònica i arqueològica al llarg de 10 anys al castell de Rocabruna.\nL'exposició, inaugurada pel president de la Diputació de Girona, amb l’assistència del vicepresident responsable de l'Àrea de Cultura de la Diputació, Albert Piñeira, i els comissaris, Bibiana Agustí i Lluís Bayona, il•lustra la vida a la Catalunya dels s. XIV i XV a través d’eines metàl•liques sorprenentment ben conservades.\nDurant la inauguració s’ha destacat que el projecte, iniciat el 2006 com a simple consolidació d’urgència d’alguns paraments del castell, ha esdevingut un veritable procés de redescoberta arqueològica d’una de les fortificacions d’època medieval més importants de Catalunya. L’excavació de la gran sala del recinte jussà ha proporcionat un dels conjunts de materials metàl•lics més significatius dels darrers anys. Aquell projecte inicial va donar pas a diverses intervencions arqueològiques que han tret a la llum, al llarg de la darrera dècada, una gran quantitat d'objectes de tot tipus, molts dels quals metàl•lics, que un cop restaurats han quedat com a testimoni de la vida al castell –fortalesa militar, però també centre d'activitat comercial.\nLluís Bayona, director tècnic de l’obra, ha assenyalat que a causa de les dificultats d’accés al castell bona part del material s’hi va haver de portar amb helicòpter. Així mateix, ha explicat que aquesta antiga fortalesa medieval permetia controlar els passos pirinencs que comunicaven el Ripollès i la Garrotxa amb la Catalunya del Nord. La inversió econòmica feta per la Diputació al llarg d’aquests 10 anys d’excavacions ha estat de 677.000 €, dels quals 369.000 € (54 %) es van destinar al cost de l’obra, 217.000 € (32 %) als treballs d’arqueologia, 33.000 € (5 %) a la restauració de peces i 58.000 € (9 %) a l’exposició.\n«Cavallers i ferrers al castell de Rocabruna» comença amb una introducció sobre la història del castell i la descripció dels seus elements principals. L’exposició s’estructura en àmbits segons una classificació de la vida quotidiana de les persones que vivien al conjunt medieval i segueix amb la descripció de la vida a la fortalesa. A L’hora de menjar es mostren una cassola de coure, un trípode per a la llar de foc i un setrill de ceràmica; a L’hora de jugar hi ha el bec d’un flauta, un tauler per jugar al marro i fitxes de tric-trac; a L’hora de lluitar, entre altres objectes, es mostren un casc, un escut i una daga; en altres àmbits de l’exposició, com L’hora de segar, de llaurar o de pasturar hi podem trobar peces característiques de cada moment, i altres objectes quotidians per a les hores de mercadejar i de treballar. Mitjançant diversos ornaments i objectes per cosir també es mostren aspectes de la intimitat i la vida de les dones del castell.\nAls mesos d’abril i maig hi haurà activitats paral•leles: un cicle de conferències que inclourà «Treballs arqueològics al castell de Rocabruna» a càrrec de Bibiana Agustí i «Restauració del castell de Rocabruna» a càrrec de Lluís Bayona; la presentació de la pel•lícula L’ofici de les armes a càrrec de Lluís Buscató,i L’estudi de l’armament del castell de Rocabruna a càrrec de Sylvain Vondra.\nEn l’acte d’inauguració, el president va convidar tothom a veure aquest tresor d’objectes medievals descoberts al llarg d’una dècada d’excavacions al castell de Rocabruna, al Ripollès, que per primera vegada s’exhibeix en una exposició que ens parla de la vida quotidiana a la Catalunya del segle XIV i XV.\nL’exposició es podrà visitar del 21 de març al 27 de maig de 2017.


El somni d'Spielberg\nEl cineasta s’uneix als creadors d’‘Stranger Things’ per fer una sèrie sobre ‘El talismà’, d’Stephen King i Peter Straub. El director fa uns 40 anys que intenta adaptar el llibre.\nEl director de cinema Steven Spielberg.\nActualitzada 09/03/2021 a les 07:07\nteven Spielberg fa més de trenta-cinc anys que està obstinat a trobar la manera d’adaptar El talismà, la novel·la d’Stephen King i Peter Straub, i després de diverses temptatives sembla que ha aconseguit l’objectiu. Tal com informa The Hollywood Reporter, el cineasta s’ha unit als germans Duffer, creadors d’Stranger Things, per adaptar la novel·la fantàstica.\nMatt i Ross Duffer seran productors executius de la versió televisiva del llibre, que estarà produïda per Netflix en associació amb Amblin Television i Paramount Television Studios. Curtis Gwinn, guionista de Death Valley i productor executiu d’Stranger Things, s’encarregarà d’escriure el guió i exercirà de showrunner de la sèrie. La ficció es troba en fase de desenvolupament.\nSpielberg, que fa dècades que està enamorat de la història, va comprar els drets del llibre l’any 1982, dos anys abans de la seva publicació. No obstant això, la complexitat i extensió de l’obra han fet naufragar totes i cadascuna de les seves temptatives per portar-la a la pantalla gran. L’última va ser el 2019.\nL’obra narra la història d’un nen de dotze anys, Jack Sawyer, que emprèn un viatge èpic per salvar la vida de la seva mare moribunda. Busca el talismà, una relíquia amb la qual no tan sols podrà curar la mare, sinó també salvar el món.\n'THE CROWN' TRIONFA ALS CRITICS CHOIOCE AWARDS\nDesprés de ser coronada en els Globus d’Or, The Crown va tornar a obtenir ahir a la nit quatre guardons en els Critics Choice Awards, que la van reconèixer com a millor sèrie dramàtica i, de nou, per la tasca interpretativa d’Emma Corrin, Josh O’Connor i Gillian Anderson. En l’apartat còmic, la producció més destacada va ser Ted Lasso, que va obtenir tres premis: Millor sèrie de comèdia i el reconeixement a les interpretacions de Jason Sudeikis i Hannah Waddingham. Ozark, que partia com una de les favorites, se’n va anar amb les mans buides. Pel que fa a les minisèries, Gambito de Dama torna a ser encimbellada al costat de la seva protagonista, Anya Taylor-Joy. La reeixida jugadora d’escacs de Netflix es va imposar a altres títols com Podría destruirte o Normal People. Quant a plataformes, el gegant de la N va ser la clara vencedora, amb un total de vuit estatuetes. HBO i Apple TV van acumular-ne tres cadascuna.


El quadern robat: A què es dedica Mr. Jones?\nPublicat per Anna Belsa a 19:40\nUnknown 18 de març de 2017, a les 6:37\nM'ha encantat aquest article, per suggeridor. He descobert tot un móm, el dels flâneurs, que desconeixia tot i que ara sé que jo en sóc. Si el caminar de Brossa hagués estat sense rumb, ell també ho seria, però no va ser el cas. Veig que flaire és olor, i si bé flairejar o flairar és fer olor, olorar és sentir-la. Si no fos per això que ens marca el DIEC, jo traduiria flâneur per flairador. I per acabar aquest vagarejar pel món de Jolonch, he de dir que l'exposició traspassa les parets de la sala. Al recordar-la, m'adono que cada imatge no és un retall d'una història sinó la història d'un retall. Vull dir que no hi ha un abans i un després. Mr. Jones no va i ve: Mr. Jones és allà. Sempre és allà. Tot és allà; càlidament congelat. Gràcies, Oriol! Gràcies, Anna! I gràcies, Maurici!\nAnna Belsa 18 de març de 2017, a les 11:01\nGràcies pel teu comentari, Mercè. M'alegra llegir tot el que dius. Estic d'acord amb la teva observació de que cada foto no és el retall d'una història, sinó la història d'un retall. I això de que traspassa les parets de la sala m'entusiasma. Jo també ho penso. La meva vida és més rica des de que tinc la obra d'Oriol Jolonch a prop. És com quan acabes de llegir un bon llibre, que sents que el teu món s'ha eixamplat. Aquest és l'efecte que fan les bones obres d'art. Pur aliment per a l'esperit!\nUnknown 18 de març de 2017, a les 12:00\nCaram Anna!! Un escrit espléndid i una descripció exacta!! M´ha encantat, i a "ell" estic segur de que també!!\nI les paraules de la Mercé, tot un honor venint d´on venen........\nLlarga vida als flâneurs!!\nAnna Belsa 18 de març de 2017, a les 12:28\nM'alegro que t'hagi agradat! Fa una estona m'ha escrit en Maurici, preguntant-se si tu estaries d'acord! Si llegeix el teu comentari, ja veurà que sí. I tant, llarga vida als flâneurs!\nUnknown 20 de març de 2017, a les 8:46\nLlarga vida als flâneurs!!!\nnummolt 20 de març de 2017, a les 12:37\nLlegit!. També me n'alegro. Moltes gràcies!


A vista d'ocell: d’abril 2013\nGràcies a la reeixida campanya de crowfunding per iniciar el projecte d'Ocells dels horts, en col·laboració entre la cooperativa Tarpuna i l'Institut Català d'Ornitologia, el projecte ha pogut començar les activitats amb els primers censos. Per presentar el projecte en societat s'ha organitzat una jornada de portes obertes, amb activitats ornitològiques i visita a l'hort social de Can Codina, una finca situada a Llinars del Vallès. La jornada és oberta a tothom que vulgui, només cal inscriure's en el següent link:\nFeu-ne difusió, i apunteu-vos-hi. És una iniciativa molt original i transversal que no us deixarà indiferents.\nPublicat per Xavier Vallès a 22:00 Cap comentari:\nJa no tinc una mirada fresca sobre aquest país, sobre Moçambic. Me n'he adonat quan, sol en l'habitació senzilla però agradable on m'hostatjo, he repassat les imatges d'aquesta setmana que deixava ja adormir en la memória, i no m`he esbalaït. Primer, a les parets de les cases encara hi ha la línia nítida que marca l'alçada que va assolir l'aigua durant les inundacions fa tres mesos. En aquells moments, de fet, on sóc ara escrivint tindria l'aigua mésç o menys a l'alçada del coll i formaria part de la llera del riu Limpopo. M'he topat amb un accident de trànsit en que un cotxe ha atropellat una nena de quatre anys. Ha sobreviscut, però perdrà la cama. L'endemà mateix m'he trobat auxiliant un jove que havia volcat el cotxe a la voravia. Estava assegut encara dins de l'automòbil, atonit. Un ferida oberta al cap permetia veure el crani, la cara inflada, l'hemorràgia estroncada. Suposo que els maxilars els tenia trencats, no podia parlar ni obrir la boca. Estava conscient, m'ha assenyalat que li donés un paper i un bolígraf i m'ha escrit que li deixés un mirall i que algú guardés les seves pertienences. Només després, s'ha deixat aconduir cap al posto de saúde més proper. No podran fer res amb ell i començarà un via crucis de transferències fins que vagi a petar a algun lloc on li puguin reconstruir la cara, probablement només a Maputo.\nNo estic lluny de la frontera amb Sudàfrica, i això significa també negocis tèrbols. M'ho han explicat la Katia i el Tivane, que m'estan ajudant en la feina, im'han fet caure en compte de la rastellera de cotxes 4x4 que hi ha sempre aparcats davant el petit hotelet on prenc un cafè pel matí. Han estat robats, probablement amb violència i algun mort pel mig, a Sudàfrica, introduïts per pistes clandestines, i aquí algun oficial corrupte s'ha encarregat de legalitzar-los i posar-lis una matrícula moçambicana. Es venen sense amagar-se. També hi ha qui es dedica al tràfic de corns de Rinoceront. Partides de caça furtiva atravessen la frontera, en un far-west en que els vigilants Sudafricans tiren a matar sense contemplacions. No tenen cap altra mitjà per dissuadir-los perquè la col·laboració des del costat Moçambicà és nul·la. Els mateixos policies de frontera s'apunten a les partides o les faciliten per poder treure'n picossada. I expliquen històries en que els furtius acaben esbatussant-se i matant-se entre ells per ser menys a repartir. És molt fàcil saber qui són els capitostos d'aquestes xarxes d'automòbils robats i banyes de rinoceront destinades a un mercat absurd, a la Xina. Aquí i allà es poden veure les cases dels nou-rics, on s'ajunten els pocs mitjans tècnics per fer una bona obra, el mal gust i l'ostentació ridícula.\nMentre, al centre de Chockwé hi ha una comunitat de 8 monges, una d'elles espanyola, que porten un hospital en el que fan seguiment i tractament de més de 6000 pacients amb VIH, força més de tots els que actualment hi ha a Catalunya. Es veuen avenços, certament, millors carreteres, oficines de bancàries que floreixen arreu i ja és fàcil trobar un cafè express. També és extraordinària la cobertura que ha assolit el tractament del VIH. Era impensable fa uns anys, quan van titllar de visionaris els programes pilot que va fer Metges Sense Fronteres i la Comunitat de Sant Egido.\nMentre, la major part de la gent va fent amb la seva vida, al marge o amb tot això, els seus petits negocis, el treball a la maxamba, provant de viure o sobreviure.\nEn fi, tot molt normal.\nPublicat per Xavier Vallès a 13:26 Cap comentari:\nAfortunadament, he vist la pel·lícula El Hobbit en l'avió de Qatar Airways. M'hauria sentit profundament estafat si hagués pagat l'entrada del cinema. Crec que aquesta pel·lícula és un clar exemple de la perversió del cinema quan es converteix en un estòlid entreteniment. El hòbbit havia d'estar basada en el llibre que és la prèvia del Senyor dels Anells. Vaig llegir aquest llibre fa molts anys, i molt abans que no descobrís la famosa trilogia. Era un relat fresc, fantasiós, que enganxava des de la primera pàgina. He de dir d'entrada que l'argument de la pel·lícula trinxa la novel·la orginal. Així com les pel·lícules del Senyor dels Anells respecten la trama i l'esperit dels personatges, l'adaptació de tota la tramoia era molt digna, El Hobbit ha estat reduït a una successió d'escenes que volen ser espectaculars, però que s'acaben en elles mateixes. Adéu a la trama, adéu a l'atmosfera, adéu a tota referència a un valor superior, desig encobert, part fosca. És un producte estrafet, com si no hi hagués cap més interès que aprofitar l'empenta comercial de la primera trilogia i entabanar l'espectador amb aquest esquer. Els personatges inicials, ben reeixits, ara són pures caricatures, apareixen sense solta en la història com putxinel·lis, i surten de nous que són horrorosos clixés que ja hem vist quatre-centes vegades. Passen a un segon pla per encavallar escena efectista rera escena trufada d'efectes especials que no volen portar enlloc. L'ombra que projecta la trilogia posterior encara ho fa més patètic.. Es veu d'una hora lluny que el guionista té l'ull posat en el que els espectadors ja saben, i tot plegat dona un aire ful i sobretot, fa sentir enganyat perquè aquesta pel licula només té un afany recaptatori, està sortida d'una factoria sense cap altre anhel que fer caixa i promocionar el turisme a Nova Zelanda. A més, amenaça en convertir-se en una trilogia allargada com un mal xiclet. No m'hi veuran en el cinema per la segona part. Espero que el Tolkien els pugui perdonar.\nPublicat per Xavier Vallès a 11:14 Cap comentari:\nVaig iniciar aquest blog amb una crítica, molt positiva, de la sèrie de televisó Polseres Vermelles. No cal que la presenti, ha creat adhesions incondicionals. Em va sorprendre l'originalitat i sobretot la delicadesa de com tractava la malaltia i l'amor en la infantesa i en els adolescents. Molt bé fins aquí, però la segona tanda de la sèrie, he de confessar que m'ha embafat ben ràpidament. Ha semblat que els guionistes a partir d'aquesta base exitosa, s'empesquen un capítol rera l'altre facècies cada vegada més inverosímils, furgant en l'emoció etèria, irreal perquè no arrela enlloc, només en un espai amb pocs referents, amb situacions cada vegada menys creïbles, i un context sanitari que sovint frega l'absurd. Aquesta sèrie serà de les que marcarà una generació, no en tinc cap dubte, i romandrà en l'imaginari col·lectiu, i els seus protagonistes, els joves actors, amb més o menys sort provaran de treure's de sobre el personatge amb el que indefectiblement els identificaran sempre. Pot ser una sort, o una desgràcia. És una història coneguda. Espero que com a actors surtin d'aquesta cotilla i es puguin desenvolupar. I sobretot, jo aconsellaria que matessin ja la sèrie.De fet, jo l'he liquidada, ja no la miro. M'ha començat a semblar un pèl grotesca, però respecto i molt a tots els seus seguidors, i ni que sigui comparativament, és un producte català molt i molt digne. Sobretot la primera part, eh?\nPublicat per Xavier Vallès a 2:44 Cap comentari:


Ja es pot participar als Premis Literaris El Càlam de Sant Jordi, de Torroella de Montgrí • Ràdio Capital de l'Empordà\nNotíciesTorroella de Montgrí - l'EstartitCulturaLiteratura\nPremis literaris el Càlam de Sant Jordi\nL’Ajuntament de Torroella de Montgrí ha obert la convocatòria dels Premis Literaris El Càlam de Santa Jordi. El termini de presentació de les obres s’acaba el 14 d’abril i el veredicte està programat que es faci públic el 23 d’abril a la plaça de la Vila. Amb tot, si per aquesta data es manté la situació d’excepcionalitat per causa del COVID-19, el veredicte del jurat es donarà a conèixer a través de la web i xarxes municipals.\nLa temàtica és lliure i hi haurà dues modalitats: poesia i prosa. Els concursants només es podran presentar en una de les dues modalitats. Els treballs s’hauran de presentar en llengua catalana i hauran de tenir una extensió màxima de 3 fulls din-A4, escrits per una sola cara, a espai senzill, i lletra Arial 11 punts.\nEl jurat estarà format per persones qualificades vinculades al món de la cultura i la literatura.\nHi haurà un únic premi per cada modalitat, dotat amb 200 euros, un càlam i un lot de llibres de la Llibreria El Cucut i d’Edicions Sidillà. A més, les obres premiades es publicaran a la revista Emporion i, eventualment, al Llibre de la Festa Major de Torroella, sempre, conservant la propietat dels seus autors.\nArticle anteriorSupermatí – 30-03-2020\nArticle següentEl nou disc de The 1975 arribarà el 22 de maig