L’Ajuntament d’Aielo de Malferit COMENÇARÀ a triturar les restes de poda - Aielo de Malferit | vall d'Albaida\nL’Ajuntament d’Aielo de Malferit COMENÇARÀ a triturar les restes de poda - Aielo de Malferit\nL’Ajuntament d’Aielo de Malferit ha adquirit una màquina per començar a triturar les restes de poda de l’arbrat de la localitat.\nEsta compra suposa una inversió de més de 6.300 euros, dels quals l’ajuntament ha aportat 3.500 euros i la resta la Diputació de València, mitjançant el programa de subvencions per a la gestió forestal sostenible (inversió en ferramentes).\nAmb açò l’Ajuntament deixa d'utilitzar el foc per acabar amb les restes de poda i enceta un nou procediment més ecològic, que es suma a un conjunt de mesures per millorar i mantenir la qualitat de l’aire i conservar el medi ambient.\nDintre de la mateixa subvenció, però en la línia de “treballs per a la conservació, manteniment i aprofitament forestal”, l’ajuntament ha destinar 4.200 euros per a la contractació de 2 persones desocupades que han realitzat treballs de desbrossament, aclarida i neteja de l’Àrea Recreativa de la Serratella, durant 2 mesos.\nSegons ha manifestat l’Alcalde Juan Rafael Espí, “per al tractament de les últimes restes de poda vàrem llogar un tractor per realitzar esta tasca, que amb la nova adquisició la podrà realitzar la brigada d’obres i serveis de l’Ajuntament”.


Arriba a València l'Exposició Mundo Dinosaurios | 7TeleValencia\nArriba a València l’Exposició Mundo Dinosaurios\nL'Exposició combina entreteniment i diversió amb un ampli factor pedagògic perquè aprenguen mentre es meravellen amb aquests gegants\nDel 5 al 27 d’octubre arriba a VALÈNCIA, una espectacular exposició de DINOSAURES ANIMATRONICOS. Una exposició única, que presenta a escala real els gegantescos exemplars que habitaven la terra fa milers d’anys.\nTriceratops, brachiosaurios, velociraptors i el majestuós Tiranosaure Rex, es podran contemplar en tota la seua esplendor.\nMundo- Dinosaurios de gira per Espanya, instal·lada junt CENTRE COMERCIAL MN4 (Alfafar), aquesta exposició de més de 1000 m2 dotada de pantalles informatives on s’explica de manera didàctica com eren, com s’alimentaven i es reproduïen aquests gegants que poblaven la terra fa milers d’anys.\nL’exposició compta amb una zona de documentals que a través d’una pantalla gegant compten de forma senzilla i interactiva les característiques de cadascun d’ells. Dotats d’un sistema robòtic aquests grans monstres de mouen, emeten rugits i respiren oferint un aspecte de realitat que entusiasma als més xicotets.\nEl comissari de la mostra, Racid Braifaouri ens conta que “és una exposició per a gaudir en família i fer-ho sense la rigidesa habitual d’un museu … és un espai més obert… i està permès fer fotografies. És un autèntic Parc Juràsic… els més xicotets de la casa es queden sorpresos. Els seus moviments són tan reals que alguns xiquets creen que són de debò”.\nMundo-Dinosaurios combina entreteniment i diversió amb un ampli factor pedagògic perquè aprenguen mentre es meravellen amb aquests gegants, recreant els hàbitats naturals en escenaris compostos per vegetació i una escenografia dissenyada segons estudis científics sobre les característiques de la terra en aqueixa època. Detalls sobre les eres geològiques i les teories sobre l’extinció dels dinosaures, així com dades sobre la recuperació de restes fòssils apareixen exposats en els diferents panells.\nLes figures revestides de làtex són impulsades per un sistema robòtic perquè els espectadors gaudisquen amb els moviments i sons pràcticament reals.\nEl documental “Planetes Dinosaures” explica de forma senzilla la vida, l’alimentació, la reproducció, els espais on vivien i les zones que poblaven de manera amena i entretinguda.\nL’exposició Mundo -Dinosaurios romandrà a València del 5 al 27 d’octubre es podrà visitar tots els dies amb un horari de: Laborables 17.00 a 21.00 hores, dissabtes, diumenges i festius d’11.00 a 14.00, 17.00 a 21.00 hores.\nLes entrades a preus molt populars es poden adquirir en les taquilles de l’exposició o a través de compralasentradas.com. Per a més informació poden trucar al telèfon 622 160 289


Eduard Pujol: "No n'hi ha prou en resistir i persistir, cal comprometre's per aconseguir la república"\nACN Vilanova i la Geltrú .-El portaveu adjunt de JxCat al Parlament, Eduard Pujol, ha assegurat aquest dissabte que ha arribat el moment de comprometre’s amb la república catalana perquè “no n’hi ha prou en resistir i persistir”. Pujol ha fet aquestes declaracions durant la presentació de la Crida a Vilanova i la Geltrú. Un moviment polític que, segons ha dit, “ha nascut per morir perquè, a diferència de la resta de partits, que neixen amb la voluntat de reproduir-se, la Crida es dissoldrà quan s’aconsegueixi la república”. En aquest sentit, Pujol ha assegurat que la república catalana s’aconseguirà “a la manera de Pau Casals i no a la manera del Cid Campeador”.\nEl Foment Vilanoví de Vilanova i la Geltrú ha quedat petit aquest dissabte al vespre durant la presentació de La Crida. Més d’un centenar de persones han assistit a l’acte, en el qual també hi ha participat l’actor Toni Albà, l’exconsellera Marina Geli i l’alcaldessa de Vilanova i la Geltrú, Neus Lloveras. Durant l’acte, el portaveu adjunt de JxCat al Parlament, Eduard Pujol, ha explicat l’organització de La Crida i ha explicat que el pròxim 26 de gener serà una data important perquè se celebrarà el congrés constituent del moviment polític que impulsa Carles Puigdemont, Quim Torra i Jordi Sànchez. L’acte tindrà lloc al Fòrum de Barcelona. Durant l’acte, Pujol ha assegurat que l’any 2018 ha estat un any “duríssim” per a Catalunya i ha assegurat que l’Estat ha volgut un país que “s’esculés” entre les mans. Tanmateix, ha assegurat Pujol, “de manera col·lectiva tots hem estat capaços de mantenir-lo dempeus”.


Crònica de Cerdanya: Joan Ridao es reuneix amb la militància de Cerdanya per preparar la precampanya\nJoan Ridao es reuneix amb la militància de Cerdanya per preparar la precampanya\nEl Secretari General d'Esquerra Republicana, Joan Ridao, s'ha reunit avui amb la militància del partit a Cerdanya. Ha aprofitat la visita a la comarca per remarcar la importància que tindria pel Pirineu l'organització d'uns jocs olímpics d'hivern. Ha deixat clar, però, que cal fer-ho amb diàleg i amb el consens del territori.\nSegons Esquerra, l'objectiu d'actes com el d'avui és el d'iniciar la precampanya a un any vista de les eleccions, un cop escollit Joan Puigcercós com a candidat a la presidència de la Generalitat. La intenció és acostar-se als ciutadans, i que amb trobades de proximitat com aquestes es puguin fer totes les preguntes que es desitgin i resoldre’n tots els dubtes.\nL'acte, presidit pel mateix Ridao i per l'alcalde de Puigcerdà, Joan Planella, ha contat amb la participació de la majoria de regidors republicans de la Vila i dels principals responsables del partit a Cerdanya, com Judith Sanmartí o Xavier Porta.\nA la imatge, Ridao a la seva arribada al Local Social Jove de Puigcerdà, on s'ha celebrat la trobada\nPublicat per Crònica de Cerdanya a 13:58


febrer | 2014 | Fitomón Blog\nCirculació, varius i morenes: preparació d’un oli vegetal de castanyer d’índies, melilot, heura …..\nPosted on 25 febrer 2014 in Activitats de Fitomón\nHem començat el Curs pràctic de preparats i remeis casolans…..\nHem tancat les inscripcions i ja hem començat el Curs pràctic de preparats I remeis casolans amb plantes útils que es realitza ala locals de fitomon a Cervera al Febrer, març i abril del 2014 amb un total de 64 hores. Ens sap greu les persones de la llista d’espera que no han entrat aquest cop doncs considerem important limitar les places, i us animem a participar en la propera edició. Aquest curs prioritza la pràctica d’identificació i usos de les plantes aromàtiques i medicinals, com ser autosuficients amb la recol·lecció sostenible silvestre o com cultivar-les, així com fer-ne un us amb preparacions molt senzilles amb ingredients naturals. També vol aportar informació útil dels requisits per a convertir-se en un professional. El 1er dia varem entrar en el mon de les maneres de fer els preparats. Varem parlar de Botànica i on es troben les herbes útils al nostre país. Es varen descriure els ingredients naturals que es poden utilitzar, les seves característiques i propietats: argiles, olis vegetals, olis essencials, hidrol.lats, herbes, cera, llimona, vinagre, etc. Quins additius naturals poden allargar la vida útil dels nostres preparats: conservants, espessants, emulgents, etc. Com fer preparats de qualitat, i com solventar alguns problemes que poden aparèixer. Com destil·lar olis essencials. En el cas de voler passar dels preparats casolans a un nivellprofessional hi ha una sèrie de requisits legals que cal tenir en compte.\nEl 2on dia ens varem endinsar en el mon del cultiu casolà en recipients o al terra de plantes aromàtiques i medicinals; com recol·lectar-les i assecar-les per acabar preparant el nostre planter amb llavors silvestres i esqueixos que trasplantarem a la primavera.


Itineraris Culturals pel districte de Gràcia: Des del Taller d’Història de Gràcia s’organitzen tota una sèrie de visites guiades que permeten redescobrir espais coneguts a través d’una mirada que evoca al passat. Si ets un fanàtic d’aquest barri, un amant de la seva història o simplement un gracienc o grancienca molt encuriosit, no podràs passar per alt algunes d’aquestes rutes: “La Diagonal de Gràcia. De les Tres Puntxes a Tusset”, “La Gràcia Modernista. De Lesseps als Jardinets” o “Les Places de Gràcia. Urbanitzant el territori”. La propera cita, “La Gràcia Oculta i Misteriosa”, està programada pel 15 de febrer: 19.30h, Plaça Lesseps. Les places són limitades i els preus oscil·len entre els 9€ i els 4,50€ (pels socis del Taller).\n“Murmullos del Bosque”: El silenci, la tranquil·litat, la naturalesa i la llibertat sovint són aspectes que les ciutats en les que vivim ens han fet oblidar. Mitjançant les seves fotografies però, l’artista japonès Takeshi Shikama ens ofereix una finestra a la frondositat i l’oxigen que es respira a diversos boscos dels Estats Units, França i Japó. Les instantànies, des del suport que les acull a la tècnica amb la que han estat realitzades, es caracteritzen per la tradició pictòrica de l’Extrem Orient. Exposició gratuïta. Sala Polivalent de Gas Natural Fenosa (Plaça del Gas, 1, Barcelona). Horari: de dilluns a divendres no festius de 10h a 14h i de 16h a 20h.\nL’Alternativa Teatre: Ara fa uns mesos, Sabadell va obrir les portes al “primer Sofà-Teatre de Catalunya”. Es tracta d’una sala de teatre independent que dóna lloc a espectacles de format reduït en un ambient que busca la màxima comoditat entre actors i públic. Aquesta setmana podreu gaudir no només d’una bona comèdia, “Consuélame, Consuelo”, sinó també de la presentació d’un projecte musical: “Sigo apostando”, del grup Ocultas intenciones. Funcions de dijous a diumenges. Preus i horaris a consultar depenent de l’espectacle (els dijous “taquilla inversa”). C/ Marià Aguiló, 22, Sabadell.\n“Catalunya en Transició”: El Memorial Democràtic inicia una exposició itinerant en la que s’ofereix una lectura dels principals compassos de la Transició des de l’òptica catalana. En particular, la mostra es vertebra entorn a dos eixos: la vessant social, focalitzada en l’oposició franquista, i les particularitats polítiques que definiren Catalunya entre les eleccions del 15 de juny del 1977 i els comicis al Parlament de Catalunya del 1980. Del 3 al 28 de febrer l’exposició es situa a la Biblioteca Trinitat Vella de Barcelona (C/ Galícia, 16). Gratuïta. Horari: dilluns i divendres de 16h a 20.30h; dimarts, dimecres, dijous i dissabtes de 10h a 14h. Inauguració i xerrada: dijous 6 de febrer a les 18:30.\nThis entry was posted in Portada and tagged Cultura, pestanya. Bookmark the permalink.\n← Ara és demà: una crònica\nLa lluíta de Panrico →


Almassora culmina la selecció de conserges per a avançar els contractes\nLa fase d’entrevistes als més de 150 aspirants aprovats conclourà demà\nCal recordar que 304 persones van presentar la seua sol·licitud per a sotmetre's a les proves, si bé nou van quedar fora del procés per incompliment dels requisits i al voltant d'un centenar no va acudir a la primera fase, corresponent a l'oposició. És per això que l'examen tipus test amb 20 preguntes i una durada d'una hora va reunir a prop de 200 persones en l'institut Vila-roja.\nEl temari per a la prova va abordar els següents punts: el municipi, òrgans de govern i administració, l'acte administratiu, coneixement de carrers i principals edificis públics, presentació de sol·licituds i registres administratius, ús no sexista del llenguatge, custòdia de màquines, control d'accessos, condicions de treball i salut i concepte de risc laboral.\nAquesta fase eliminatòria va donar pas a la presentació dels mèrits puntuables, entre els quals computen titulacions acadèmiques, experiència professional relacionada amb les funcions a desenvolupar, cursos de formació i perfeccionament, coneixement del valencià i coneixement de llengües estrangeres. Una vegada baremades totes les persones candidates, el tribunal duu a terme aquesta setmana les 156 entrevistes per a, en els pròxims dies i si no es produeixen al·legacions, publicar el llistat amb la puntuació total de cada aspirant.


València serà la porta d'entrada de la 5G a Europa - Diari La Veu\nDel 17 al 21 de juny, la capital albergarà un dels majors esdeveniments internacionals sobre tecnologia 5G.\nLa ciutat de València es convertirà en juny de 2019 en la capital mundial de la tecnologia 5G amb l'European Conference on Networks and Communications (EuCNC), una trobada que reunirà als principals experts de tot el món en aquesta tecnologia, tant de l'àmbit industrial com a investigador. D'aquesta manera, durant cinc dies, del 17 al 21 de juny, la capital albergarà un dels majors esdeveniments internacionals sobre tecnologia 5G. A més, els dies 17 i 18 de juny, en paral·lel, tindrà lloc el 5G Global Event, un esdeveniment de promoció de la 5G d'abast mundial que enguany organitza per torn Europa, i la seu seleccionada ha estat València.\nDurant els dies de celebració del congrés, València es convertirà en ciutat pilot 5G. Diferents punts emblemàtics, com ara la Marina, la Ciutat de les Arts i les Ciències, el centre històric, el Palau de Congressos o el campus de la Universitat Politècnica de València, comptaran amb estacions 5G. "El nostre objectiu és acostar la tecnologia 5G a la ciutadania. Volem que es veja en els carrers de la nostra ciutat en què consisteix aquesta tecnologia i quines prestacions podrà oferir en el nostre dia a dia. Per a això, durem a terme diferents demostracions, entre elles, de vehicles autònoms", explica el professor Narcís Cardona, de la Universitat Politècnica de València (UPV).\nEn el 5G Global Event participaran tots els grups mundials de promoció d'aquesta tecnologia. L'esdeveniment torna així a Europa tres anys després i ho fa a València, convertida ara "en un dels principals referents en recerca sobre tecnologia 5G". Per a celebrar aquesta fita, aquest dimarts ha tingut lloc l'hissat de les banderes de tots dos esdeveniments 5G en el Palau de Congressos de València, que acollirà aquestes trobades, en un acte al qual ha assistit Narcís Cardona juntament amb la primera tinent d'alcalde de València, Sandra Gómez.\n"La UPV lidera a escala internacional un important nombre de projectes de recerca en l'àmbit de les xarxes de Comunicacions Mòbils i participa de forma directa en fòrums d'estandardització de noves tecnologies, com és el cas actualment de les xarxes de comunicacions de 5a Generació. La seua labor ha sigut fonamental per a l'elecció de la nostra ciutat com a seu de l'EuNC", ha destacat Narcís Cardona.\nPrimer campus a l'aire lliure 5G\nAixí mateix, en el cas de la UPV, s'obrirà el primer campus a l'aire lliure 5G a Espanya. "En ell comptarem amb una xarxa 5G real funcionant en manera de proves per a poder desenvolupar noves aplicacions i fer proves de noves tecnologies", destaca Narcís Cardona. Per la seua banda, Sandra Gómez ha celebrat que València "acollirà les primeres demostracions de tecnologia 5G a Europa, amb el Global 5G EuCNC". "Un esdeveniment –ha recalcat l'edil– que ens posiciona com a capital de la innovació. Aquesta ciutat, les seues persones, mereixen que parlem de futur".\nLa tecnologia 5G serà un recurs clau per a la digitalització de noves indústries en l'àmbit de la 5G, portant a la quarta revolució industrial. El seu impacte serà especialment rellevant en sectors com les fàbriques del futur, automoció, salut, energia, mitjans i entreteniment. Com a resultat de les transformacions previstes amb la 5G en la pròxima dècada, aquestes indústries tindran una major capacitat tècnica disponible per a desenvolupar nous productes i serveis, així com per a reduir i optimitzar costos. Especialment important és el sector de l'automòbil, donat l'alt grau d'interés que està despertant el vehicle connectat i les molt bones expectatives de negoci que s'han estimat per a aquest escenari fins i tot per a l'horitzó de 2020, destaquen des de la UPV.\nEscriba el número 374622


Rotllets de primavera estil filipí (Lumpiang Xangai) | Les Caves\nRotllets de primavera estil filipí (Lumpiang Xangai)\nAvui vull ensenyar-vos una altra delícia de la gastronomia asiàtica, Lumpiang Xangai, es tracta d’uns rotllets de primavera estil filipí, molt rics i súper fàcils de preparar a casa. A Filipines podem trobar diferents tipus de rotllets o Lumpia i es diferencien pel seu nom, mida i tipus de farciment. Els rotllets anomenats Lumpiang Xangai o Lumpiyang Xangai, tenen una mida una mica més allargat i prim, s’omplen principalment de carn i la més comuna és de porc o de vedella.\na Filipines, el Lumpiang Xangai és un dels plats més comuns que podem trobar en qualsevol tipus de celebració, ja que s’elaboren d’una forma molt senzilla i poden fer-se en grans quantitats un o dos dies abans, fins i tot els podem preparar i conservar congelats , abans de fregir.\nEs tracta d’un plat molt ric i que a tothom li encanta, el farciment és molt saborós i súper fàcil de preparar, a més no necessita massa ingredients. El Lumpiang Xangai, se sol menjar acompanyat de salsa agredolça o de salsa de chili dolç, la podeu comprar ja feta, ja que cada vegada és més comú i la podem trobar en moltíssims supermercats o podeu preparar-la de forma casolana, com us ensenyaré al meu pròxim vídeo, de forma molt ràpida i senzilla.\nEspero que us agradi la recepta i que us animeu a preparar-la a casa vostra, és ideal per a les reunions familiars o qualsevol tipus de celebració en aquests dies d’estiu.\nIngredients: per fer 10 rotllets.\n10 fulls de paper per fer rotllets\n200 g. de porc picat\n25 g. de pastanaga ratllada\n25 g. de ceba tendra picada\nPrimer preparem el farcit, en un bol posem el porc picat, la pastanaga i ceba tendra, l’all ratllat i la salsa de soja lleugera, el pebre negre, un ou batut i ho barregem tot bé.\nel tapem amb un film i deixem a la nevera durant 20 minuts.\nPer preparar els rotllets, utilitzarem el mateix paper que fem servir en els rotllets de primavera.\nEn una superfície llisa estenem el paper i li posem una cullerada de l’farcit un parell de centímetres per sota de la línia central, la qual estenem amb la mà i vam començar a enrotllar.\nEs pot fer de diferents formes, però crec que aquesta és la millor per al Lu mpiang.\nPer tancar el rotllet li posem una mica d’aigua o ou batut i ja estan a punt per fregir.\nEn una paella amb abundant oli vegetal, fregim els rotllets a foc mitjà, ja que volem cuinar bé el farciment sense que es cremin massa per fora.\nés molt important donar-los la volta contínuament, perquè es cuinin bé per tot arreu. Després de 5 minuts i una vegada que ens assegurem que el farcit està ben fet, vam pujar a foc alt per daurar bé els rotllets i aconseguir una textura més cruixent.\nEls traiem a un paper absorbent i ja estan a punt per menjar. Es poden servir sencers o tallats per la meitat, com us ensenyo avui. a més és imprescindible menjar-los acompanyats d’una rica salsa de xili dolç.


L'impossible - Blog CJ\nInici Destacat L’impossible\nLa primera vegada que em vaig trobar amb un ús xocant del terme «impossible» va ser al disc «Rock & Ríos» cap als anys vuitanta del segle passat (la referència musical dóna pistes dels gustos i els cabells blancs del que això escriu). Encapçalant la llista de músics que van participar a l’enregistrament, en els crèdits d’aquell vinil podia llegir-se la frase: «Ho van fer perquè no sabien que era impossible». Anys després, la pel·lícula Lo imposible de Juan Antonio Bayona sobre la família que va sobreviure al tsunami que el 2004 va negar gran part de la costa del sud-est asiàtic, em va tornar a confrontar amb un significat inquietant d’allò que no pot ser. L’última ocasió que vaig topar-me amb un sentit paradoxal de «l’impossible» va ser en el títol del llibre Necesario pero imposible del filòsof Javier Gomá, assaig que aborda la qüestió de la immortalitat com a pròrroga de la nostra condició finita. Tres usos desconcertants perquè sent «allò impossible» allò que, per definició, no pot esdevenir, en els exemples citats l’impossible va passar.\nPorto aquesta reflexió sobre l’impossible que planta casa seva inexplicablement, amb motiu de l’Advent. L’Advent és temps d’esperar Aquell que ve, però, per poc que ens parem a pensar-ho, allò que espera el cristià és radicalment impossible: no es pot esperar que Déu es faci humà en un nen i que, a més, això sigui una Bona Notícia per a tota la humanitat començant pels més vulnerables. És un pensament absurd, desgavellat, herètic… Una altra cosa és que essent impossible i impensable esdevingui i ens trobem sorprenentment amb un Déu en bolquers (debilitat anticipadora d’un Déu crucificat). El que és impossible només pot esdevenir com a sorpresa, mai com a previsió.\nEm fa l’efecte que hem convertit l’Advent en un temps predictible sense sorpresa: l’estrella, els mags, la posada, l’àngel, els pastors, el sí de Maria, el nen Déu en un pessebre… El guió ja està escrit, sabem per endavant el final de la història. Preparem i anticipem, però no esperem una novetat desconcertant. No vivim amb l’ai al cor anhelant una cosa tan insòlita que ni tan sols la podem pensar.\nI si enguany Déu irrompés com a impossible real? I si aquesta vegada ens tragués de polleguera i ens submergís en una realitat tan nova que no podem ni imaginar-la? Aquest Advent no projectem, no anticipem, no determinem com serà el Déu que ve: preparem-nos per deixar-nos sobrecollir. I mentre esperem l’adveniment de l’impossible, seguim construint-ho, encara que no ho sapiguem.\nArticle anteriorO todos o ninguno\nArticle següentEl lado bueno de las cosas


TREMP CONVOCA PLENS EXTRAORDINARIS – Pallars, 26-10-17 – Pirineus TV\nDesprés de la concentració a suport de l'ensenyament, l'equip de govern de Tremp i l'oposició han convocat dos plens extraordinaris, aquest dimecres, que s'han realitzat consecutivament.\nEn el primer ple s'ha sotmès a votació dues mocions, una per exigir la llibertat dels presidents d'ANC i Òmnium Cultural, i l'altra per aturar la suspensió de l'autonomia de Catalunya.\nLa moció per exigir la llibertat de Jordi Sánchez i Jordi Cruixart s'ha aprovat per unanimitat. La segona moció per aturar la suspensió de l'autonomia de Catalunya, s'ha aprovat per parts, ja que el grup de Compromís per Tremp s'ha abstingut en un dels punts de la moció on s'acorda manifestar el suport al Govern de Catalunya i al Parlament per fer efectiu el mandat popular del passat 01 d'Octubre. La resta de la moció s'ha aprovat per unanimitat.\nEl segon ple extraordinari s'han sotmés a votació dues mocions presentades pel grup de l'oposició Compromís per Tremp, una per fer de l'educació una eina fonamental per a la construcció d'una societat plenament democràtica, socialment cohesionada i econòmicament pròspera; l'altra, d'avant els fets ocorreguts, defensar que el diàleg i l'acord són possibles.\nLa primera moció sobre l'educació s'ha aprovat per unanimitat. La segona moció ha creat controversia entre els membres del ple. Finalment l'equip de govern format per Esquerra i el PDeCat, s'han abstingut en aquesta segona moció.


Anotacions al marge (V) | Oriol Escura - somMollet\nAnotacions al marge (V)\nDivendres, 3 de setembre de 2021 | 07:00h\nEl cel de setembre adopta un tel gairebé imperceptible de melancolia, de premonició d’un barroquisme que escombrarà la lluminositat de l’esborronadora serenor de l’estiu, i el fa més apte per a l’apreciació de les formes arquitectòniques, del seu llenguatge de cossos i superfícies donant-se pas gentilment en el joc de llums i ombres. La natura, fotogènica durant tot l’any, dona pas a l’esplendor de la civilització. Mon pare, recordo, podia desvetllar nous matisos de la lluna fotografiant-la amb ofici en el seu impertèrrit ritual diari al terrat de casa, totalment despullada o embolcallada en la silueta dels edificis, fes fred o calor. Aquests dies és el torn d’impregnar-nos de l’impacte del rastre humà, sovint efímer malgrat la impressió d’indelebilitat, ara en el màxim esplendor que ofereix l’atmosfera de setembre.\nRetallada en rotund blanc i negre, de línies diàfanes i inconfusibles, des del meu terrat puc contemplar el triomf de l’enorme sitja de la Farinera Moretó, la qual si bé ens recorda al seu budellam el passat agrícola d’aquest indret, la seva persistència es veu coronada pel llorer de les modernes instal·lacions de telecomunicacions, o bé pels pàmpols d’una impròpia exuberància tecnològica al servei del nostre esma embriac. Dialoga amb altres construccions prominents de la ciutat, com un campanar ja ofegat al centre, un inhòspit hotel a peu d’autopista als confins o l’adusta i inquietant torre de guaita de l’ajuntament nou, totes arrelant el seu poder eclipsat o en auge en la nostra terra, totes amarades del nostre anònim gregarisme. Però des de la seva talaia, investida de llum austera i pell despullada, la Farinera fa valer el seu regnat sobre les altres i contempla l’agonia de xemeneies com les de la finida Teneria.\nDes del sud ha substituït l’hospitalitat simbolitzada pels xiprers com una contundent fita que marca un no-indret, una Transbesònia que més que acull, deixa que transitin els passavolants sense deixar-hi rastre. I a les entranyes, segueix processant silenciosament un dels fonaments de les nostres irrellevants vides, gra a gra.


Malaltia òssia de Paget | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nMalaltia òssia de Paget\nLa malaltia de Paget és un trastorn que implica destrucció i regeneració òssia anormal, fet que produeix deformitat en els ossos afectats. També és coneguda com a osteïtis deformant, denominació que fa referència a l’alteració de la mida de l’os i la deformació secundària que es produeix. Deu el seu nom a Sir James Paget, qui el 1876 la va descriure per primera vegada.\nEn les persones que pateixen aquesta malaltia hi ha una descomposició anormal del teixit ossi en zones específiques, i això va seguit d’una formació òssia anormal. La nova zona d’os és més gran, però més feble; l’os nou també està ple de vasos sanguinis nous.\nEs pot tenir malaltia de Paget en qualsevol os, però és més comú a la columna, la pelvis, el crani i les cames. La malaltia pot afectar un o diversos ossos, però no tot l’esquelet; és més freqüent entre els homes que entre les dones, i més comú en la gent gran.\nNormalment la malaltia no provoca símptomes i és descoberta casualment per una elevació de la fosfatasa alcalina en una anàlisi rutinària o per la seva troballa casual en una radiografia sol·licitada per altres motius. La malaltia pot afectar un sol os (monostòtica) o diversos (poliostòtica).\nQuan la malaltia de Paget ocasiona símptomes, aquests són deguts a: dolor, deformitat, símptomes articulars o un augment de vascularització (augmenta el nombre de vasos sanguinis).\nEl dolor és motivat per l’engrandiment de l’os i la producció de microfractures perquè l’os que es forma és de mala qualitat. És un dolor ossi profund que s’agreuja en romandre de peu o en caminar. La deformitat es produeix pel remodelatge i l’augment de l’os.\nLa presència d’aquests símptomes en una persona de més de 40 anys, juntament amb una elevació de les xifres de fosfatasa alcalina, fa sospitar la malaltia. Es confirmarà amb mètodes d’imatge: la primera exploració que s’ha de fer és una gammagrafia òssia, que com un ‘mapa’ de la malaltia detectarà quins són els ossos afectats, i a continuació se’n realitzarà una radiografia.\nNo es coneixen les causes de la malaltia de Paget; podrien ser degudes a factors genètics, familiars, o per motius d’una infecció viral. Atès que en l’actualitat les causes de la malaltia es desconeixen, no hi ha una forma concreta de prevenir-la.\nL’exercici és molt important per mantenir la salut de l’esquelet, evitar l’augment de pes i mantenir la mobilitat de les articulacions, però els pacients afectats d’aquesta malaltia han de consultar amb el metge sobre qualsevol règim d’exercicis abans d’iniciar-lo, per tal d’evitar l’estrès excessiu en els ossos afectats.\nSempre són convenients els controls amb el reumatòleg, a fi d’avaluar periòdicament la situació clínica (presència de dolor, símptomes articulars o neurològics), els efectes secundaris que puguin esdevenir-se amb la medicació i la resposta al tractament.


9 d’Octubre: de festivitat valenciana a aquelarre feixista - Diari La Veu\nEscriba el número 379133\n9 d’Octubre: de festivitat valenciana a aquelarre feixista\nCada 9\_'Octubre igual. Digueu-me: què pinten individus amb simbologia nazi a la processó cívica del matí? Qui els permet ser-hi?\nAny rere any i van... No té remei. La diada del 9 d’Octubre, festa local del cap i casal valencià convertida en alguna cosa més, resulta que per obra i gràcia dels del «regionalismo bien entendido» i la mala bava dels caragirats de les «nuevas glorias a España», inclosos els equidistants, esdevé la data fixada pel feixisme espanyol, amb un histrionisme no mancat de violència, per a convertir València en punt de peregrinació on defecar odi i intransigència. Vegeu!: els banyuts, politicastres de pa sucat amb oli, els munten la festa i els paguen el beure, que els feixistes fan i desfan a pler, i àdhuc trobem el cínic que els justifica i banalitza la violència que generen. Enguany també. El 9 d’Octubre, però, no havia de ser això. No ho era fins que arribà allò que els espanyols designen, amb espúria grandiloqüència, com a «democràcia», la del Juanca «el Campechano» i el Felipito «el Preparao», tan escaïnada pels llagoters del règim, que cada dia descobrim que, a Espanya, de govern del poble i per al poble en té ben poc.\nEl 9 d'Octubre, dia de Sant Dionís, es commemora l'entrada del rei Jaume I a València, moment en què, a més a més, fou convertida la gran mesquita de la ciutat en església.\n8 d’octubre de 1238. Jaume I era al seu campament de la Russafa, el seu penó d’or i gules onejava sobre la torre de «cap a la mar» o ‘alà l-bahr (Alí Bufat) de la muralla de València en senyal de rendició, quan contemplà com l’emir Abū Jumayl Zayyān (o, pronunciat en l’algaravia del país, Abo Jomail Zaén) abandonava la seua ciutat per sempre. Entre tots dos, rei i emir, no hi hagué paraules, ni abans ni ara. Les negociacions, per delegació de Zayyān, les havia portat el seu nebot el ra’īs Abū l-Hamlāt. El 28 de setembre, finalment, València es reté i el rei catalanoaragonès, a canvi del lliurament pacífic de la ciutat, consentí en atorgar un termini de deu dies perquè els valencians vençuts abandonassen la plaça amb les pertinences que poguessen endur-se'n. El 8 marxà Zayyān i l’endemà, dia de Sant Dionís, Jaume I i el seu exèrcit entraren a la ciutat que havien guanyada.\nEl cronista Ramon Muntaner fou el primer que demanà la celebració, a València, d'un homenatge a Jaume I. Ell, però, proposà el dia de Sant Miquel (29 de setembre).\nL’atzar volgué que la jornada de l’entrada de Jaume I a València s’escaigués la diada que l’església catòlica dedica al llegendari bisbe de París del segle III, decapitat a Montmartre. Sí, a Montmartre, lloc que, fotracada de segles després, havia de convertir-se en el barri de la bohèmia pictòrica parisenca: Pablo Picasso, Vincent van Gogh, Pierre Brissaud, Alfred Jarry, Jacques Villon, Raymond Duchamp-Villon, Henri Matisse, André Derain, Suzanne Valadon, Pierre-Auguste Renoir, Edgar Degas, Maurice Utrillo, Henri de Toulouse-Lautrec, Salvador Dalí, Amedeo Modigliani... Era dia 9 i, doncs, el dia del màrtir de París, que si el desallotjament dels moros de València s’hagués endarrerit algun dia més, posem per cas el 10, aleshores el santoral indica que s’haguera escaigut en el dia de Sant Eulampi i Santa Eulàmpia, també decapitats pel malvats gentils, però ara pels que perseguien el cristianisme a Nicomèdia (l’actual İzmit, Turquia). Explica la llegenda que, ja escapçat, el cos de Dionís agafà el seu cap i se n’anà cap al lloc on havia de ser enterrat. Tot plegat molt surrealista, com la Montmartre dels anys vint del segle passat. A l’indret on definitivament morí, testa en mà, s’aixecà la basílica de Saint-Denis, que acabà convertint-se en el panteó reial francès. Que jo sàpiga, Dionís no repartí dolços ni caramels eixe dia. Només faltaria! Sense cap i repartint piuletes i tronadors, el súmmum del surrealisme, que ni Dalí; però no és res forassenyat pensar-ho, si tenim en compte que és el sant de Montmartre. Potser —dic potser!— per això, pel sant del dia 9 d’octubre, València és tan esbalaïdorament kitsch, com el descomunal pitram de la Rosita Amores: «posa’m menta, molta menta i pebrereta coenta».\nEl 9 d'Octubre de 1338 fou el primer. Regnava aleshores el rei Pere III "el Cerimoniós". S'organitzà la processó, però el rei no hi participà. Al·legava malaltia per a no assistir-hi. En substitució d'ell, les autoritats valencianes tragueren la senyera reial, per això que no s'ha d'inclinar. I bé, així s'originà el 9 d'Octubre, festa cívica per a celebrar la conquesta de València per Jaume I.\nFou en la diada de Sant Dionís, quan Jaume I entrà a València i convertí la mesquita aljama, una preciositat arquitectònica comparable a les millors mesquites d’Occident, en església amb pretensió de catedral i sota l’advocació de Santa Maria. I els capellans ben contents. Vaja! Això es commemora el 9 d’octubre, que la mesquita construïda sota la direcció del mestre d’obres ‘Abd Al·lāh ibn Sa‘īd la convertiren en temple cristià. Pel que fa a la resta, els que vingueren eren catalans, i catalans continuaren sent, i també vingueren alguns aragonesos, que aragonesos continuaren sent. Així que, com s’esbomba tan agosaradament, de fundar un país —disculpeu si ferisc la sensibilitat d’algú— res de res. Amb el temps, ja veurien si quallava això del país, bé aleshores deien «regne», però el 9 d’octubre no. Els d’Aragó, ras i curt, volien annexionar València al seu regne i tenien, val a dir-ho, les seues raons per a pretendre-ho; els catalans majoritaris, però, s’hi negaren, òbviament. Solució: un reialme de nova planta i allà que s’apanyen. Penseu que fins a les corts de Sogorb-València de 1401-1403, regnant el rei Martí I «l’Humà», el justícia d’Aragó encara pretenia estendre la seua jurisdicció sobre València. Fou debades. El Regne reeixí, brame qui brame hui perquè el seu espanyolisme l’encega, com la continuació meridional de la nació dels catalans.\nEl bisbe Ramon Gastó fou un dels participants del 9 d'Octubre de 1338, primer centenari de la conquesta de València. La processó s'iniciava a la catedral i arribava fins a l'església de Sant Vicent Màrtir. El component religiós sempre estigué unit a l'acte cívic. Però, és clar, eren altres temps. En els actes, pel matí era dit el "Sermó de la Conquesta", vulgarment dit "Sermó de les Espasades", i per la vesprada la processó.\nEl 9 d’octubre de 1338\nI passà el temps i les persones, reis inclosos, i l’efemèride de convertir la mesquita de València en església complí un centenar d’anys; i —vaja!— calia celebrar-ho, fer alguna cosa. El segle XIV i, en general, els temps medievals, eren èpoques difícils. Quan hi havia fam, n’hi havia de debò. El Consell de la ciutat, en 1338, s’empescà la idea de fer una processó amb l’objectiu d’aplacar la ira divina i alhora celebrar la incorporació de València a la cristiandat per la «misericòrdia de Déu». No res a veure, d’antuvi, amb la idea del cronista Ramon Muntaner, que a la seua Crònica demana una celebració a València en homenatge a Jaume I: «Per què suplicaria a mon senyor lo rei d’Aragó que fos gràcia e de mercè sua que ordonen ab los prohòmens de la ciutat de València, que el dia de Sent Miquel tots anys se faés professó general en València per ànima del dit senyor rei [Jaume I]».\nMuntaner volia homenatjar Jaume I, el 29 de setembre, però el dia triat, finalment, fou un altre. Els que manaven a València en 1338 preferiren, però, el 9 d’octubre, diada que nasqué com una mena de Thanksgiving Day —acció de gràcies— avant la lettre, o millor dit, a la valenciana. Ep! Els valencians, innovadors ells, s’avançaren en segles a la iniciativa del president nord-americà Abraham Lincoln en 1863. Ara bé: mentre a Amèrica mengen titot ací, a València, es conformen amb passejar el penó —en 1338 el de debò, no el de la taca blava— i menjar caramels. Els jurats i consellers havien d’encapçalar una processó que, des de la catedral, havia d’acabar a l’església de Sant Vicent Màrtir. Hi participaren els bisbes de València (Ramon Gastó) i Sogorb (Sanç d’Ull), que sermonejà i dirigí l’ofici litúrgic. Bé, aquest no féu com l’Antoñito Cañizares d’ara, un altre kitsch de «pebrereta coenta», menudet i de mala llet, que es dedicà el 9 d’Octubre passat a vomitar una filípica incendiària per la «unidad de España», òbviament en castellà. No és la primera vegada que ho fa, allò de resar públicament per la sacrosanta unitat de la joseantoniana «unidad de destino en lo universal», que ja resulta reiteratiu i carregós. Us ho assegure, als assistents de la processó del 9 d’Octubre de 1338, Espanya o bé no sabien què era o bé els importava un rave. Hi participà, a la processó cívica de 1338, la noblesa resident a València, els VIP de l’època, tot destacant entre els presents l’infant Pere, comte de Ribagorça i senyor de Gandia. Ostres, un català! Aaaaah! —clamaria la blaverada de hui, que l’escridassaria a pler. Xe com al Ribó! Bé, l’infant Pere era català, català de Barcelona, el Ribó és de Manresa, però tan català com la resta de cavallers valencians, de nació catalans. No cal que recorde que així se sentien els cavallers valencians del segle XIII, del XIV, del XV, del XVI, del... D’aquí el cèlebre «Osiás Marco, caballero valenciano de nación catalán», en la traducció al castellà de les poesies d’Ausiàs March que féu el també valencià Baltasar de Romaní i fou publicada a València en 1539. Bé, què us diré? Catalans!\nAl segle XV aparegué la llegenda de l'aparició de sant Jordi a la batalla del Puig. Aviat el mite s'integrà en la celebració ciutadana del 9 d'Octubre, i fins i tot s'instituí una altra de semblant el 23 d'abril.\nAh! El rei era a València. Sí, aleshores teníem reis valencians, ni juanques ni felipitos, reis valencians! Reis que residien a la seua casa a València, el seu palau del Real, que els espanyols destruïren. El rei, Pere III —així numerat— «el Cerimoniós», novençà, declinà la invitació, ell i la seua esposa, la navarresa Maria. Posaren com a excusa que estaven indisposats, malalts; potser. El cert és que no hi assistiren i a algú se li acudí que en representació d’ell tragueren el penó reial de la ciutat, la senyera. Demanaren permís al rei i aquest els digué que feren el que volgueren, però que ell no eixia de processó. D’aquí, doncs, la senyera i tot el cerimonial. No s’ha d’inclinar perquè representa el rei i, doncs, poca broma! Tocà fer virgueries per a baixar-la de la casa del Consell. I així es descabdellà la processó cívica —cívica i religiosa— del 9 d’octubre de 1338. Es veu que aquell passeig agradà els presents, ja sabeu que als valencians els encanta això de desfilar engalanats pel carrer, més encara si s’exhibeixen galons, i ja tenim el «9 d’Octubre» muntat, perquè les autoritats civils i religioses es comprometeren a celebrar anualment l’esdeveniment per a major glòria de Déu.\nSant Jordi i el 9 d’Octubre\nLa festa del 9 d’Octubre s’incorporà al calendari festiu local, al de la ciutat de València, que no aleshores arribà a tot el Regne. La processó religiosa, que mai no perdé en els temps medievals aquest sentit, es convertí en l’ocasió propícia perquè els magistrats municipals i els estaments ciutadans exhibissen les seues gales, amb la senyera. Així, de mica en mica la festa adquirí un component cívic, amb connotacions patriòtiques. Bé, era un dia per a manifestar l’orgull dels vencedors, de la victòria contra l’islam, que donà lloc al nou regne cristià. Aparegué aleshores la llegenda de l’aparició de sant Jordi a la batalla del Puig de 1237 i d’aquí la victòria, per intercessió del sant de la cavalleria, de la noblesa. Bé, algú s’inventà la contalla i molts se la cregueren. A partir de 1341 se celebraren —diguem-ne— dos «9 d’Octubre», un per Sant Jordi i un altre el dia de Sant Dionís. No tenien bastant amb una i celebraren dues processons cíviques, amb visita a l’ermita de Sant Jordi amb la senyera a coll.\nEl rei Alfons IV -III de València- "el Magnànim" ratificà la celebració del 9 d'Octubre. La festa s'institucionalitzà i també es popularitzà. Aparegué el costum de regalar dolços a la enamorada en un mocador; les elits polítiques, però, els regalaven en safates d'argent.\nI així, any rere any, rei rere rei. Alfons IV —III de València— «el Magnànim» sancionà la festa per sempre. Era convocada anualment per un pregó i el recorregut de la processó s’institucionalitzà: catedral a l’església de Sant Jordi i des d’allà tornar a la catedral. Festa institucionalitzada, això comportà l’aparició d’elements populars, com el costum dels dolços, els piulets i tronadors embolcallats en mocadors, per a regalar a les enamorades. Això entre les classes populars, que la classe política, la dels senyorets apalancats a les institucions, regalava confitures exquisides en safates d’argent. Ei, que us crèieu? Que el càtering de la plaça de Manises amb el fascinador espectacle de la classe política embotint-se les panxes a canapès cada 9 d’Octubre no és cosa d’ara. L’art d’omplir el buc ja el practicaven els polítics —aleshores no hi havia polítiques— del segle XV.\nEn 1538 les autoritats valencianes volgueren celebrar el tercer centenari de la conquesta de València sense estar-se de res. A la crida anual, que obligava al tancament d’obradors i la neteja dels carrers, s’hi afegí la invitació a la festa i xerinola, com més millor. Fins i tot va ser cremada una falla a la plaça de la catedral. No sabem si aleshores alguna fallera etzibà allò de «senyor pirotècnic, pot començar la mascletà», però quasi. València, recordem-ho havia estat trasbalsada per la crisi de les Germanies i, ja sabeu la vella dita dels romans de «panem et circenses», per a acontentar la plebs. Festa! Els valencians a les Germanies (1519-1522) plantaren cara, que la plantaren de debò, no en pla procés i holi hindú, i els cosiren a bastonades. Després de la tempesta tornaren els autonomistes de tota la vida, amb el rotllo eixe —xe com ara!— d’ampliar la majoria social, la renúncia a la uniteralitat i bla, bla bla..., i per a fer oblidar les vel·leïtats republicanes del poble, doncs festa, la que calga. Això ho pague jo! —com diria el capità moro d’Alcoi que retrata el Xavi Castillo. A veure si us creieu que eixe tarannà festívol que ens atribueixen als valencians és debades. Ja veieu, que fins i tot plantaren una falla.\nA la processó del 9 d'Octubre de 1538 participà el lloctinent general del Regne, Ferran d'Aragó, duc de Calàbria. Era l'autoritat major del Regne, com un rei, i per això havia d'anar sota pal·li.\nAh! Aleshores la processó no es feia pel matí, sinó per la vesprada. Ara mateix també hi ha processó per la vesprada, perquè de la del matí més caldria oblidar-se’n. La processó de 1538 anà encapçalada pels oficis i mesters, tots amb el seu corresponent estendard. Seguien els membres del Centenar de Sant Jordi (o de la Ploma), la companyia de ballesters i arcabussers del municipi marxant en actitud marcial, fent sonar els tabals i exhibint els seus estendards guerrer, la senyera reial —sense blau, que ací mai no hi ha blau— i la de Sant Jordi. A continuació desfilaven els frares dels ordes mendicants de la ciutat, els capellans locals, el bisbe de Sogorb i l’inquisidor de la ciutat, seguits per l’arquebisbe de València que anava sota pal·li. Bé l’arquebisbe, precisament no hi era, que a València encara no havia pres possessió del càrrec l’austríac Georg —Jordi— d’Àustria. Un tio amb bones anses polítiques, apadrinat ni més ni menys que pel seu nebot, l’emperador Carles V (I de València). En el seu lloc, sota el pal·li, eixí en processó el seu corifeu local, el bisbe auxiliar Miquel Maiques. També sota pal·li, avançava altiu el lloctinent general —virrei— del regne, Ferran d’Aragó, duc de Calàbria. Darrere d’ell caminaven el governador general i el mestre racional, i més endarrere la comitiva municipal, amb el justícia criminal portant la senyera (torne a repetir-ho, encara que resulte reiteratiu, sense blau), envoltat pels jurats i els advocats de la ciutat que sostenien els faldons. Després desfilava la noblesa: cavallers, generosos (encara no armats cavallers) i la casta dels ciutadans (els burgesos amb pasta). Darrere d’ells s’afegia el poble.\nVet ací la processó cívica de 1538, que anà de la catedral a l’església de Sant Vicent Màrtir, passant per l’ermita de Sant Jordi i el convent de Sant Francesc, amb tot el recorregut engalanat amb decoracions florals, herbes oloroses i atxes. I no faltà la banda de música, la d’aleshores, un costum —ja veieu— ben valencià des de temps immemorials. Prèviament, pel matí, l’encarregat de pronunciar el Sermó de la Conquesta o, com deien aleshores, «Sermó de les Espasades», fou el catedràtic de Teologia i Hebreu Pere Antoni Beuter, també historiador. En època foral, pel matí tocava el sermó i per la vesprada la processó. Vegeu: és aquest historiador, valencià —valencianíssim!— qui explicà per primera vegada l’origen llegendari de la senyera, els quatre pals de sang que l’emperador carolingi dibuixà amb els seus dits sobre l’escut del comte barceloní Guifré I «el Pilós».\nDesprés del mal d'Almansa, el Regne s'acabà. Ara bé: no eixí cap cretí a denominar-nos amb la imbecil·litat onomàstica de Comunitat. Les autoritats borbòniques d'ocupació consentiren la celebració del 9 d'Octubre, però desproveït de qualsevol element que fera recordar l'antiga organització foral. Fou un 9 d'Octubre religiós, molt beatot. Tot i això, el capità general borbònic declinà assistir-hi. Tenia dubtes. Penseu que aleshores treien la senyera de debò, no l'embastardida amb la taca blava.\nDesprés d’Almansa, el mal que a tots alcança\nDestruït el Regne, el 9 d’Octubre perdé el seu protagonisme institucional, no el popular, que la Mocadorà seguí celebrant-se. En 1738, amb motiu del cinquè centenari de la conquesta de València, les autoritats borbòniques que governaven València, és a dir, els caragirats autòctons que s’havien acomodat al nou règim, volgueren festejar l’entrada del rei Jaume a la ciutat i, així, organitzaren un 9 d’Octubre, encara que, això sí, exempt de qualsevol rastre de tradició foral, substituït per un nacionalcatolicisme espanyolista aberrant. No obstant això, ser un 9 d’Octubre edulcorat amb una ofegant parafernàlia religiosa, el capità general —màxima autoritat borbònica— del Regne, declinà la invitació a participar en la manifestació. Xe, què dic? Processó. El capità general era el militar francès, al servei de Felip V, Claude Abraham de Tubières de Grimoard. Valencià no el parlava i castellà el justet, així que manà escriure el no a participar al seu secretari: «por motivo de averse suscitado ciertas dudas que sirvieron de embarazo, juzgándolas su Excelencia por tan arduas de resolver, que bastara decir fueron poderosas para impedir su cristiano celo interviniese en tan devotas justas y sagradas concurrencias». Si més no, autoritzà la «manifestació» —ostres, com el Fulgencio!— i que els valencians tragueren la seua senyera a passejar. Una senyera que, segons consta en la documentació de l’època, era «de tafetán carmesí con las barras de Aragón de gaza de oro sobre cartolina, en cuyo remate tiene una celada coronada y sobre ella un murciélago». Anem a veure: on és el blau?\nEn 1876 es pretengué solemnitzar l'efemèride del sisè centenari de la mort de Jaume I. De Teodor Llorente eixí la iniciativa de fer una estàtua. La féu un escultor de Barcelona, Agapit Vallmitjana. Fou inaugurada el 20 de juliol de 1891 i l'endemà, encara que en juliol, se celebrà la primera processó cívica de l'Ajuntament al Parterre. Ah! Encapçalava la comitiva la Guàrdia Civil, així, que vaja una celebració patriòtica!\nCansa de debò l’obsessió d’alguns a negar la història pàtria. I quan dic «alguns» no em referisc, precisament, als que xipollegen entre la burrera feixista, sinó als equidistants i als tercerviistes de mig pèl que ara sorgeixen justificant una visió totalment apòcrifa de la història, amb la taca blava a la senyera incorporada i la imbecil·litat del corònim Comunitat, que justifica una concepció submisa del País Valencià, lliurada a l’espanyolisme, pas previ a l’espanyolització total, i allunyada de la catalanitat ancestral.\nEn 1838 tornà a celebrar-se el centenari de la conquesta de València, ara en un ambient de guerra pel sollevament carlí, que també afectava al País Valencià. Participaren les ara autoritats «constitucionals», la Milícia Nacional (eixos ja amb al rojigualda per bandera), esbarts dansaires, música, carros triomfals decorats, gegants i cabuts, etc. O siga, un carnaval. Bé, a la nova Espanya liberal, això del sisè centenari de la conquesta de València no podia ultrapassar els límits del «regionalismo bien entendido». Penseu que ja aleshores ens havien trinxat el país en províncies.\nLa proclamació de la II República espanyola facilità l'eclosió del valencianisme polític i d'aquí la reivindicació del 9 d'Octubre com a Dia de la Pàtria Valenciana, com proposava Nicolau Primitiu. A la imatge, celebració del 9 d'Octubre a València el 1933.\nI així, de mica en mica, els valors patriòtics del 9 d’Octubre foren sucumbint per la desídia espanyolitzant. No perdé, però, el tarannà costumista i popular. Apa, a menjar piuletes i tronadors! Ara bé: el segle XIX també és el segle de redescobriment de les velles glòries pàtries. Es pretengué solemnitzar el sisè centenari de la mort de Jaume I, en 1876, i es tingué la pensada d’erigir-li una estàtua al Parterre. La idea partí del poeta Teodor Llorente que s’encarregà de difondre el seu periòdic Las Provincias. L’estàtua, en bronze, fou esculpida pel català, català de Barcelona, Agapit Vallmitjana i Barbany. Punyetes un altre català! —bramarien els blaveros. L’estàtua, al Parterre, fou inaugurada el 20 de juliol de 1891 i a l’endemà una manifestació cívica vespertina es dirigí des de l’Ajuntament al Parterre per a homenatjar el rei Conqueridor. Havia nascut el 9 d’Octubre com s’oficia institucionalment hui, encara que sense ser eixe dia del calendari.\nA la marxa participà la Guàrdia Civil. Vegeu que punyetes pinten estos en un acte d’exaltació valenciana! I també l’exèrcit espanyol. I tragueren la senyera, que baixaren als sons de l’himne espanyol des del balcó de l’Ajuntament, mentre des de la ciutadella es disparaven vint-i-una salves d’artilleria. També hi hagué gatzara popular, només faltaria, però perfectament controlada. Què us diré? Espanyolisme ranci muntant el numerat a costa del rei fundador de la nació de tots els catalans. Doncs vegeu, d’aquella pols vénen aquests fangs. Tot i el valencianisme naixent, l’espanyolisme, des de les institucions, s’apropià de la festa valenciana del 9 d’Octubre. En època de la II República, des de 1931, la corporació municipal, acompanyada de la banda de música i del banderot blaverot que havia manat fer l’alcalde marquès de Sotelo (1927-1930), dipositava cada 9 d’Octubre corones de flors al Parterre. I així —vaja— fins hui.\nDesprés de la guerra, en 1939 tornà a celebrar-se el 9 d'Octubre, sobretot com a festa d'exaltació catòlica. Però no hi mancà la processó cívica i -atenció!- l'exhibició del Penó de la Conquesta. Bé, amb Franco o sense, la bandera de València és.\nDia nacional de la pàtria valenciana\nEncara durant la II República, república espanyolíssima, que tot s’ha de dir, Nicolau Primitiu proposà convertir el 9 d’Octubre en «dia nacional de la pàtria valenciana». Bé, la idea, de moment, no reeixí. A més a més, en 1934, el govern espanyol no permeté el 9 d’Octubre de 1934. Massa separatista? La veritat és que baixar el banderot de l’Ajuntament, el del tio Sotelo, amb els sons de l’himne de Riego havia de resultar una experiència diferent, no tan rància. Però, en fi, s’acabà. Després vingué la guerra, hi hagué setè centenari de la conquesta, però resultà deslluït. Els franquistes s’encarregarien de muntar la performance de la bandera des de 1939, amb homenatges al Caudillo i presència de les FET i de les JONS. Des de 1943, l’Ajuntament de València reprengué la celebració del 9 d’Octubre, festa local, que no nacional, òbviament. Els franquistes l’aprofitaren per a honorar la División Azul, en 1953, i mesclar-lo amb altres martingales feixistes en anys successius, fins i tot convertint-lo en manifestació d’homenatge al règim en 1975.\nDiada nacional del País Valencià des de 1976, des d'aleshores el 9 d'Octubre ha patit les agressions constants de la dreta espanyolista, amb la complicitat de l'estat. Als del PSOE, i sembla que el Sr. Ribó també, no els molesta que els brètols de l'extrema dreta assalten la Plaça del País Valencià, convertida en escenari d'un aquelarre feixista, cada 9 d'Octubre, el d'enguany també. Què fan perquè marxen els feixistes? Festa dels valencians, no hi pinta res l'extrema dreta espanyola vomitant odi.\nMort Franco, la Taula de Forces Polítiques i Sindicals del País Valencià, en setembre de 1976, proposà declarar el 9 d’Octubre diada nacional del País Valencià. La proposta fou acollida pel Plenari de Parlamentaris del País Valencià, que l’any següent escollí la data com a dia nacional del País Valencià. Atenció!: nacional i del «país» dels valencians. I aquí neix la festivitat institucional de hui dia. Dia nacional, efectivament, per a les forces sensibles a la valencianitat (la catalanitat); per a les altres no, i d’aquí el problema, quan la dreta espanyolista començà la seua cerimònia de la confusió, incloses agressions a polítics d’esquerra i intel·lectuals, on no mancaren les bombes. I la data —ai la data!— acabà per convertir-se en dia del calendari on organitzar a València espanyolíssims aquelarres feixistes. Cada 9 d’octubre no han fallat, inclòs el darrer de 2018. I és que a València, punyetes!, els munten la festa i els paguen el beure, amb la col·laboració interessada del delegat del govern espanyol i la pusil·lanimitat dels acomplexats equidistants i eixos que molt de predicar «per la gent» i de forment ni un gra. Què tindrà València per a congregar cada 9 d’Octubre individus com el conegudíssim feixista i hitlerià declarat Pedro Pablo Peña, d’Alianza Nacional? En fi, el Sr. Ribó i els seus companys de corporació s’ho haurien de fer mirar, també el Ximo el de Morella i la Sra. Oltra, que la solució no passa per envair València cada 9 d’Octubre amb un miler de policies antiavalots.\nEscriba el número 587301


L’autor va fer de músic, boxejador o jugador de beisbol per escriure els articles d’‘El hombre que estuvo allí’\nBarcelonaUn dels grans encerts del Nou Periodisme nord-americà va ser importar al reportatge tècniques literàries provinents, en part, de les avantguardes. Al mateix temps que es donaven a conèixer Tom Wolfe i Hunter S. Thompson i es consolidava Norman Mailer, el nord-americà George Plimpton (1927-2003) s’especialitzava en el transformisme periodístic. No en tenia prou coneixent a fons jugadors i entrenadors de beisbol per escriure’n un article: se les enginyava per formar part d’un equip professional i arribar a sentir el mateix que les estrelles. Amb la boxa es va atrevir a fer el mateix, i va rebre una pallissa d’Archie Moore, campió del món de pes semipesant, per explicar-la més endavant a la revista Sports Illustrated. I també amb el futbol americà, l’hoquei gel o el “joc de la ferradura” que va practicar a finals de la dècada dels 80 amb el llavors candidat republicà a la presidència dels Estats Units, George Bush pare.\nUna selecció de l’extensa obra del periodista arriba ara gràcies al volum El hombre que estuvo allí, publicat per l’editorial barcelonina Contra i que recull els textos més destacats de The best of Plimpton (Atlantic Monthly Press, 1990). “De moment, les nostres dues línies principals són els assajos musicals i els llibres sobre esports amb alè literari -explica l’editor Dídac Aparicio-. L’esport és un dels grans temes de la nostra cultura, i noms com el de George Plimpton demostren que parlant d’esports es poden aconseguir reportatges brillants, intel·ligents i molt documentats”. Fins ara inèdit en castellà (encara no traduït al català), el nord-americà va construir diverses novel·les basades sempre en experiències autobiogràfiques: Out of my league (1961), sobre el beisbol; el bestseller Paper lion (1966), a partir del pas per l’equip de futbol americà Detroit Lions; Shadow box (1977), centrat en les experiències pugilístiques, i Open net (1985), sobre les vivències com a jugador de l’equip d’hoquei sobre gel Boston Bruins.\n“Una vegada, Plimpton va escriure un reportatge sobre un jugador de beisbol inventat que havia après a llançar la pilota a 260 km/h quan era a l’Himàlaia -sintetitza Aparicio-. Va subvertir el Nou Periodisme, que en textos com aquest ja no era ni periodisme ni documental. S’havia arribat a un extrem: la ficció”. El periodista va batejar la seva creació com a Sidd Finch, i les reaccions al text, que va sortir el Dia dels Innocents del 1983 -que als Estats Units es diu Fools’ Day i se celebra l’1 d’abril-, van anar d’un extrem a l’altre: des de l’eufòria fins a la indignació. L’autor en va treure un altre llibre, The curious case of Sidd Finch, que va publicar el 1987.\nCinema, literatura i coets\nEls esports són només un dels vessants de l’home orquestra que va ser George Plimpton. El hombre que estuvo allí en conté uns quants exemples remarcables, com ara la descripció del restaurant Elaine’s, de l’Upper East Side de Nova York -freqüentat en aquella època per Woody Allen-, o el viatge al Zaire per veure el combat entre Muhammad Ali i George Foreman, que va acabar amb el retrat d’un paranoic i oportunista Hunter S. Thompson i un competitiu Norman Mailer. Plimpton explica que l’autor d’Els nus i els morts -que l’havia catapultat a la fama quan tenia només 25 anys- es va passar tota una festa a casa del fundador de l’empresa de salses Heinz intentant demostrar que era el més fort clavant cops de martell a una atracció de fira. “Tant Mailer com Truman Capote tenien en molt bona consideració els retrats de Plimpton”, recorda Dídac Aparicio abans d’esmentar una de les transformacions més difícils de l’autor, la vegada que va tocar el triangle desastrosament a l’orquestra dirigida pel prestigiós Leonard Bernstein. Per sort, va tenir una segona oportunitat i va aconseguir millorar la primera actuació. En aquell cas, Bernstein va preferir que toqués el gong durant una obra de Txaikovski, i el periodista va percudir l’instrument amb tanta fúria que el director va haver d’admetre que era l’únic instrumentista que havia aconseguit l’espectacularitat sonora que buscava el compositor rus.\n“Plimpton també va fer d’actor en diverses pel·lícules, com ara La foguera de les vanitats i Rojos -diu l’editor-: i va aparèixer en algun western ”. Des que va ser el narrador del documental Hickory Hill, de D.A. Pennebaker, el 1968, fins que va aparèixer al remake de Hollywood d’ Els visitants el 2001, Plimpton va participar en una vintena de produccions. Fins i tot va aconseguir que la seva preparació per al paper de Quart Pistoler a Rio Lobo, de Howard Hawks, motivés tot un programa de televisió l’any 1970.\nEl periodista era una celebritat gràcies a la seva multiplicitat d’interessos: era un especialista en focs artificials i en ornitologia, i va ajudar a reduir a cops de puny l’assassí del seu amic Robert Kennedy el 5 de juny del 1968. Les seves entrevistes a escriptors durant cinc dècades per a la revista literària The Paris Review, que va cofundar el 1953 amb Peter Matthiessen, Harold L. Humes i Thomas Guinzburg, donarien per a una segona i interessantíssima antologia.\nLa fascinació pel polifacètic periodista va motivar, el 2012, el documental Plimpton!, en què els directors Tom Bean i Luke Poling intentaven desentrellar l’autèntica personalitat del camaleó.\ncontra Nou Periodisme


& ldquo; Tot i que ets grassonet, encara ets bell & rdquor; una dolça senyora gran em va dir després de la meva actuació com a Dancing Girl núm. 4 a la millor producció teatral comunitària de TacomaBoig per tu. La dona ho va dir amb tot el cor, com si hagués de saber fins a quin punt va ser notable que vaig aconseguir realitzar l’espectacular gesta de ser presentable mentre estava gros. Sabia que aquesta senyora no volia dir res cruel pel seu complert revessat, però la trista veritat és que vaig estar d’acord amb ella. Crec que tinc un cos terrible. Aleshores ho odiava, ara ho odio i la veritat és que probablement sempre ho faré.\nSempre he estat una noia grassoneta. Recordo tenir cinc anys i sentir el dolor de les cames que es fregaven sota els calçotets (és segur dir que una bretxa de les cuixes m’ha esquivat per sempre). El meu pes va fluctuar durant els meus anys d’adolescència, fins que vaig fer un esforç real per perdre pes a la dècada dels 20 anys, cosa que vaig fer. Mai no vaig ser prim (precisament al voltant de la talla 12), però era més petit del que mai havia estat. Però després de canviar de país i convertir-se en amants de la depressió clínica, tot aquest pes va tornar & hellip; més 30 lliures addicionals per a una bona mesura.\nAra torno a viure un estil de vida més saludable i el meu estat mental és molt millor, però endevino què? Els meus problemes corporals encara són aquí. Intento menjar bé, anar al gimnàs i no obsessionar-me amb el meu pes. Sé que moltes noies tenen cel·lulitis i estries (són perfectament normals), però això no em fa agradar al meu cos. La meva esperança és que aprendré a agradar el meu cos si només puc centrar-me en estar sa. A qui li importa quin és el meu pes sempre que em senti bé, oi? Però si sóc honest, la salut no és el que sócrealmentpreocupar-se de; si m’ofereixes una píndola màgica que em fes prima però menys sana, l’hauria d’empassar abans fins i tot d’acabar d’enumerar els possibles efectes secundaris.\nNo defenso aquesta línia de pensament; Sé que és una manera terrible de ser. Però això no canvia el fet que en el meu cervell descarnat, el meu cos només pot ser un bon cos si es converteix en un cos prim. Per què em sento així? Ningú no surt de l’úter pensant: 'Hola, necessito una mica de llet el més aviat possible i, a més, les persones grosses són grosses'. però anys veient que gent esvelta domina la indústria de l’entreteniment ha creat expectatives bastant poc realistes. I quan passem tota la vida escoltant que altres dones es retallen per si mateixes per totes les seves imperfeccions, aquest comportament ens fa buscar totes les imperfeccions & ldquor; en els nostres propis cossos. Totes les figures femenines amb què ens trobem, des de polítiques fins a models, són sotmeses a comentaris basats en el seu aspecte & hellip; cosa que ens fa interioritzar la idea que el aspecte és el més significatiu que poden oferir les dones.\nQuan veig article rere article sobre la importància que té estimar-se a si mateix i al seu cos, em fa sentir com si no sóc fracassat en ser prim, sinó també fracassant en ser elbon tipusde persona grossa.\nAl cap d’un temps, tots aquests petits senyals se sumen. Un estudi publicat al juny de 2017Pediatriaes va trobar que els nens de 9 a 11 anys mantenien un biaix negatiu significatiu contra els greixos . Un estudi anterior delRevista de Psicologia del Desenvolupament Aplicatva trobar el biaix de greix començat tan jove com3 anys . Tres! És evident que el missatge de l’odi corporal es fa aviat i només és més difícil superar-lo quan es fa gran.\nAquí hi ha una cosa que vull tenir molt clara: el fet d’odiar el meu cos no vol dir que odi el teu. Veig altres noies de la meva mida o més grans i sovint em trobo pensant, & ldquor; Es veu molt bé & rdquor; o, & ldquo; Aquesta dona és increïble, però mai no podria treure aquest vestit. & rdquor; No crec que calgui tenir cap mida específica per ser bella i, si ets una noia més gran que estima les seves corbes, crec que és meravellós.\nEl meu interior & ldquor; prim = bo & rdquor; l'equació només s'aplica a mi. Espero que tothom estimi el seu cos: cel·lulitis, estries i tot. Però si ets una de les noies que encara se sent inferior, independentment de quants articles de positivitat corporal llegeixis, vull que coneguis que no estàs sola.\nTot i que no estimo el meu cos i les seves diverses estries i globus de cel·lulitis, josócintentant. Vaig a la teràpia i intento practicar la meditació de l’amor propi. Aquestes eines no m’ajuden necessàriament a estimar la meva forma corporal real, però m’ajuden a aturar patrons de pensament negatius.\nCom que mai no diria mai a cap altra persona & ldquor; Bon Senyor, sembla un embolic gros i gros, & rdquor; Tampoc m’ho hauria de dir. En canviar la meva narrativa interior per una de més positiva i acceptadora, generalment m’ajuda a ser menys crític. Puc centrar-me més fàcilment en totes les coses que m’agraden de mi mateix, en lloc d’obsessionar-me amb les coses que odio.\nTant de bo un dia m’encanti el meu cos, però fins que arribi aquell dia, no perdré més energia odiant-lo. Seguiré endavant i em centraré en allò que realment m’importa. El petit dimoni de la vergonya del cos sempre pot seure a la meva espatlla, però no ha de superar la meva vida.\nquant de temps duren els rampes després de l'iud\n20 cites commovedores d'enamorament per a ell i per a ella\nJulie Goldman Wiki: tot el que cal saber sobre el productor de 'Abacus: prou petit per a la presó'


Mostrant de 1 a 10 de 46 entrades disponibles.\nC/ Ribera de Montardit, 3\nAcollidor allotjament de muntanya amb molt d'encant i ubicat en una antiga casa senyorial del segle XIX. Un tracte humà i personalitzat a cadascun dels nostres clients i, un servei professional i exclusiu ens diferencia. Ens trobem...\nDes de 80€ la nit\nHotel Les Brases a Sort, (Lleida), la capital del Pallars Sobirà, és una fantàstica opció per a l'allotjament en plena natura, gaudeix del confort als Pirineus de Lleida. Disfruta tant del nostre restaurant tradicional amb carta...\nDes de 45€ la nit\nC/ Major 54\nAl cor del Pirineu de Lleida i en el marc de les Valls d’Àneu, l’Hotel Apartaments Trainera li ofereix el confort d’un ambient familiar a tan sols 15 minuts de l’estació d’esquí de Baqueira-Beret i...\nAvda. Diputació, 3\nL’Hotel Pessets està situat al centre de la vila de Sort, en un edicifi construït el 1966, en constant renovació i actualització dels seus serveis, amb totes les comoditats i prestacions d’un gran hotel. Disposa...\nTirvia (Pallars Sobirà)\nC/ Cuberts s/n\nSom Hostal Nadalet, un hotel familiar en plena natura, al cor de l'Alt Pirineu, Pallars Sobirà. La nostra ubicació rural a la localitat de Tírvia plena d'encant nostres instal·lacions.\nDes de 25€ la nit\nRoch Hotel és una antiga casa de pagès, transformada en hostal pel meu pare el 1960, i tornada a transformar en hotel rural per la meva dona Isabel i jo (en Xavi) el 2001. Roch Hotel...\nPlaça Joan Carles Dolcet s/n\nHotel de gran encant situat a Sort, cor del Pirineu Català al costat del Parc Nacional de Sant Maurici i de les estacions d’esquí de Port-Ainé, Espot i Baqueira Beret. A 45 km. d´Andorra i centre...\nErdo (Pallars Jussà)\nBenvinguts a Mas Vinyals, un petit hotel amb 10 habitacions totalment equipades per a poder gaudir de la natura sense enyorar totes les comoditats de casa. Serveis: Restaurant, gaudeix de l'entorn, d'un tracte familiar, així com de...\nAvda. Pallaresa, 10\nAquest hotel de gestió familiar situat al centre de Llavorsí, al costat del riu Noguera-Pallaresa. Fundat el 1700, avui en dia ofereix un bar-cafeteria, un restaurant i internet Wi-Fi gratuït. Les habitacions de l'Hotel De Rei...\nAquest establiment situat a del petit poble pirinenc de Tavascan, envoltat de boscos li oferim unes vistes privilegiades. A les terrasses i jardins es podran relaxar, ja que aquí s'escolta el silenci. Un hotel d'ambient rústic...


PUBLICACIONS EDUARD NOGUES: Cospedal és,, la política més ben pagada d'Espanya amb més de 200.000 euros. La presidenta de Castella-la Manxa va cobrar l'any passat 158.388 euros nets, però només va pagar d'IRPF 3.081,03 euros.\nCospedal és,, la política més ben pagada d'Espanya amb més de 200.000 euros. La presidenta de Castella-la Manxa va cobrar l'any passat 158.388 euros nets, però només va pagar d'IRPF 3.081,03 euros.\nMaría Dolores Cospedal segueix sent la campiona de la nòmina, la polític que més cobra a Espanya i, potser, la persona que percep el major sou de totes retribucions públiques existeixen a Espanya, inclòs el Rei (140.000), el Príncep d'Astúries ( 70.300), el president del Govern (72.600) i els màxims representants de l'Estat, com els presidents del Congrés i del Senat, o del Tribunal Suprem i del Constitucional.\n88.000 euros per sis mesos ...Segons la declaració de béns presentada per Cospedal l'últim dia de l'any, com ja va avançar en exclusiva ELPLURAL. COM el 14 de desembre, els seus ingressos bruts superen els 200.000 euros, si bé la presidenta de Castella-la Manxa recull en el Diari Oficial de la regió uns ingressos nets (després d'impostos) de 158.388 euros, el que li permet entrar en el Llibre Guinness dels Rècords com la representant pública ben pagada d'Espanya. I com a prova, un botó (veure declaració): Per sis mesos en concepte de secretària general del PP, el partit que presideix Mariano Rajoy li va abonar 88.897,44 euros nets de blat i paga, o sigui, en el seu compte bancari.\n... Però només 18.000 euros en comptes correntsEn aquest sentit, crida l'atenció poderosament que Cospedal només tingui en compte corrent 18.516 euros, tot i haver guanyat 158.388, al que caldria afegir la utilització gratis total del Palau de Fuensalida durant com a mínim els primers sis mesos del seu mandat (juny-desembre 2011), el que comporta un estalvi important en telefonia, energia i impostos directes i indirectes, com IBI, escombraries, clavegueram ...\nVint vegades més que el salari mínim ...Amb aquests desaforats ingressos d'una persona, que, a més, s'erigeix en la defensora del sacrifici i l'austeritat, que ha retallat tant (20.000 empleats públics al carrer) que difícilment Castella-la Manxa sortirà del forat en què Cospedal ha ficat a la comunitat, segons denuncien els socialistes, no és d'estranyar que els ciutadans li retreguin constantment la seva ja preocupant obsessió amb el dèficit, quan ella, això sí, guanya 13.199 euros al mes, el que suposa 20,5 vegades més del salari mínim Interprofessional (641,40) congelat aquest any pel Govern de Rajoy, o si es prefereix el que ingressen 35 famílies amb l'anomenat salari mínim d'inserció.\n... Però només 3.081,03 euros d'IRPFLa veritat de tot això és que fer una ullada a la declaració d'activitats, béns i rendes de la secretària general del PP que avui publica el Diari Oficial de Castella-la Manxa, s'ha convertit ja en la terra de Don Quixot en una pràctica usual i indignant per a no pocs ciutadans. Tant és així que ningú entén, encara que sigui legal, que una persona que ha guanyat més de 200.000 euros bruts l'any passat, que ha disposat durant almenys sis mesos d'un palau gratis total, entre altres prebendes, pagui només per IRPF 3.081, 03 euros, sobretot si un any abans va abonar a Hisenda 20071 82.354,73 euros el 2009 (veure declaració 2009).\nCasa de 280 metres per donacióDe la mateixa manera, crida també l'atenció que la "casa búnquer" de 280 metres quadrats adquirida pel matrimoni Cospedal-López del Ferro, com la presidenta de Castella-la Manxa es va encarregar de recordar ELPLURAL.COM el setembre de 2011, hagi estat adquirida ara en un 50% per donació, segons la seva declaració, a la vegada que obvia recollir el terreny on s'assenta la construcció, que des de l'exterior és difícilment comprensible que només tingui 280 metres construïts, parcel · la que podria superar fàcilment els 10.000 metres quadrats.


Banyoles Solidària: de març 2011\nPRESÈNCIA DE BANYOLES SOLIDÀRIA A LA PREMSA\nPublicat per BS a 10:07 Cap comentari:\nQuan el pernil i la cervesa es posen pel mig\nBANYOLES | R. GÜELL\nLa Dolors i en Foday fa 20 anys que estan casats i viuen a Banyoles. Ella és agnòstica i ell islàmic, ella beu cervesa i ell no. Tot i les diferències, aquesta parella conviu la mar de bé i estimen com a fills propis dos nebots d'en Foday. i ha matrimonis que duren ben poc i altres que són un clar exemple de convivència. Tot i les diferències religioses la Dolors Terrades i en Foday Sillah ja fa 20 anys que estan casats. Ella era professora i té 61 anys. Ell, d'origen gambià, és un pintor que als seus 57 anys treballa de sol a sol.\nLa Dolors i en Foday tenen la casa plena de llibres i, amb humilitat, col•laboren amb l'associació Banyoles Solidària. En Foday voldria que la Dolors es convertís a l'islam. "Jo no ho veig clar. Hi ha coses com menjar porc i beure alcohol que no vull deixar de fer. A casa bec cervesa tot i que a ell no li agrada", comenta la Dolors, qui es reconeix agnòstica i vesteix com vol sense les imposicions del seu marit. Després de vint anys de matrimoni, quan els amics d'aquesta parella de Banyoles els conviden a sopar ja tenen en compte que el Foday no menja pernil ni beu alcohol. I quan són els amics quan van a sopar a casa la parella, la Dolors posa pernil de gall d'indi per al seu marit i pernil salat per als altres.\n"La meva dona m'ho posa fàcil, si ella beu alcohol després guarda el got", puntualitza en Foday, que quan va a menjar a un restaurant es fixa en el menú per comprovar que el plat que vol no porta cap aliment porcí.\n"A mi no m'han obligat a convertir-me", assenyala la Dolors. No obstant això, si el seu cas fos al revés, si la dona fos musulmana i l'home no, el marit s'hauria de convertir a l'islam perquè el casament sigui reconegut en el país musulmà de la dona. A més, si hi ha fills pel mig la situació es complica. Segons l'Alcorà (llibre sagrat dels musulmans), els fills hereten la religió del pare i és per això que la part masculina del matrimoni ha de ser islàmica. En el seu moment, en Foday va demanar a la Dolors que es convertís a l'islam, "però no la vaig obligar i ella no ha\nresat mai amb mi", comenta. Tot i això, en Foday admet que la situació de l'home i de la dona en la qüestió del matrimoni no és la mateixa i, si hi ha fills pel mig, la situació és més complexa.\nUn casament d'homes\nEn el cas d'aquesta parella de Banyoles, ells van concebre matrimoni pel procés civil, però també es van casar seguint la tradició musulmana. En aquest darrer casament la Dolors no hi va fer acte de presència. En els casaments musulmans no és necessari que la dona hi sigui present. "Estava jo sol allà davant de Déu, amb la meva família i amb el nom de la Dolors", diu l'home.\nDesprés de 20 anys casats, la Dolors i en Foday visiten sovint el poble de Gàmbia d'aquest últim. "La seva família mai m'ha dit res. Només un parent seu, que és l'alcalde del poble, una vegada em va dir que jo m'havia de convertir. Li vaig contestar que ja veuria", comenta la Dolors. "Ara ja em veuen normal perquè ja fa anys que hi vaig", afegeix. Quan la Dolors i en Foday viatgen fins a Gàmbia actuen com si estiguessin a Catalunya. És a dir, mengen a la mateixa taula, un fet que no és normal en l'ètnia d'origen d'en Foday, on els homes mengen en un espai i les dones en un altre.\nLa Dolors, col•laboradora de Banyoles Solidària, reconeix que "es nota molt" l'esforç de les associacions solidàries. "Es fan cases noves, s'estan millorant els pobles i comencen a haver-hi tractors", concreta. "En els pobles es nota si la casa és d'algú que ha emigrat a Europa, però l'evolució és molt lenta. Fa 20 anys les ciutats eren tranquiles i ara és angoixant, tothom està buscant feina", assenyala. Per la seva banda, la Dolors admet que els seus pares no van acabar acceptant que compartís la vida amb un home musulmà, però que la seva anterior família sí que ho veu amb bons ulls.\nLa Dolors i en Foday no tenen fills propis, però al seu pis hi viuen dos joves d'onze i catorze anys que se'ls estimen com a "fills propis". Són dos nebots d'en Foday que van emigrar de la seva Gàmbia natural per anar a viure a Banyoles amb el seus tiets, on se suposa que gaudeixen d'una vida millor. Els dos nens són com fills per aquest matrimoni i el seu llibre sagrat és l'Alcorà. El noi que està a punt de ser un adolescent ja comença a practicar el ramadà. Qui sí que es passa tot un mes en dejuni durant les hores de sol és en Foday. "Em fa patir molt perquè treballa molt i durant el dia no menja. Després s'alimenta d'àpats especials però em fa patir molt", insisteix la Dolors.\nTot i que la Dolors i en Foday fa dues dècades que conviuen, ambdós tenen un passat\nmatrimonial. Els musulmans tenen permesa la poligàmia. Es poden casar amb més d'una dona, sempre que la puguin mantenir. Abans de casar-se amb la Dolors, en Foday es va casar a Gàmbia amb una dona musulmana perquè la seva família no li digués res. Tot i això, quan en Foday va emigrar a Europa ja tenien assumit la possibilitat que es casés amb una persona no musulmana.\nEn Foday treballa durant tot el dia, té poc temps per dinar i torna a casa quan ja és fosc. Tot i això, en Foday troba temps per resar cinc vegades al dia, però no sempre pot orar a la mesquita perquè no coincideix amb el seu horari laboral.\nD'aquí a pocs anys la Dolors i en Foday podran celebrar les noces de plata. Només d'escoltar la veu de la Dolors es dedueix que ella disfruta compartint la vida amb el seu actual marit.\nPotser la flama del seu matrimoni és manté viva perquè no comparteixen religió ni cultura. "La convivència és difícil no pel fet que ell sigui musulmà, sinó perquè la cultura és diferent", concreta la Dolors, qui defineix el seu marit com un home que "no és de sortir, ni de ballar i tampoc d'anar al cinema. No surt perquè ell mateix és així". Els musulmans estan acostumats a sortir sols i, si s'ajunten, van més amb els homes que amb les dones, explica la Dolors.\nPublicat per BS a 8:36 Cap comentari:


Promoció de pisos a Quart\nNova promoció en construcció de 17 habitatges a Quart. Hi trobem plantes baixes amb jardins, pisos i dúplex amb terrasses d’entre 64 a 128 m². Consten de 2, 3 i 4 habitacions i 1 i 2 banys complets. Amb acabats de façana d’obra vista blanca.\nFAÇANES: Façana amb fulla exterior amb peça d'obra vista hidrofugada blanca, cambra d'aire, aïllament amb poliuretà projectat i envà interior amb peça ceràmicade supermaó de 7.\nBUITS DE LES FAÇANES: La fusteria exterior serà d'alumini amb trencament de pont tèrmic de color ral estàndard, vidre doble tipus Climalit amb càmara d'aire i persianes d'alumini. La porta d'entrada de vidre laminat.\nMITGERES I DIVISÒRIES: Separació entre habitatges amb 2 envans de fàbrica de totxana i aïllament interior acústic.\nPAVIMENTS: Interiors dels habitatges s'hi col·locarà paviment flotant SPC de la casa SIMAFLOOR o similiar. Exteriors de l'edifici amb panot de formigó. Vestíbul d'entrada i escala comunitària acabats amb porcel·lànic.\nESCALES I ELEMENTS DE PROTECCIÓ: Les escales d'ús restringit dels habitatges dúplex seran metal·liques. Baranes dels balcons, de xapa metal·lica no escalables. La barana de l'escala serà d'obra.\nFUSTERIA INTERIOR: La fusteria interior serà de fusta lacada blanca, igual que el sòcol.\nCUINES I EQUIPAMENTS: Instal·lació de mobiliari de cuina amb mobles alts i baixos prefabricats, taulell i frontal de silestone o similar. Disposaran de foc amb placa elèctrica, forn, aigüera inox amb aiceta monocomandament i campana d'extracció mecànica de fums.\nSERVEIS HIGIÈNICS: Totes les cambres higièniques amb rentamans, inodor i banyera o dutxa d'obra. Conjunt de moble de 2 calaixos, de color blanc amb lavabo de porcellana integrat i mirall; inodor suspès de porcellana virtrificada tipus Roca. Les aixetes monocomandaments tipus Roca.\nCLIMATITZACIÓ: Cada habitatge disposa d'instal·lació aerotèrmica per a producció de fred, calor i A.C.S. Inclou unitat exterior, unitat amb acumulador integrat de 200 litres. Calefacció amb sistema de terra radiant en totes les estances, excepte la planta sotacoberta dels dúplex.\nNº d'habitatges: 17


Un digital especialitzat presenta com a “revolucionari” el projecte del banc 11Onze Un digital especialitzat presenta com a “revolucionari” el projecte del banc 11Onze – El Món\nUn digital especialitzat presenta com a “revolucionari” el projecte del banc 11Onze\n“Es crea per canviar l’equilibri de poder”, assenyala ‘The Fintech Times’\nEl banc 11Onze, a la premsa digital especialitzada\nRedacció 09/03/2021 12:51 pm\n“Revolucionari”. Així és com defineix el diari digital especialitzat The Fintech Times el banc 11Onze. En un article, explica que aquesta entitat bancària “es crea per canviar els equilibris de poder”, i que és aquesta característica la que el fa “únic”. Destaca també la voluntat d’aquest banc de ser transparent amb els seus clients i la intenció d’oferir una xarxa social privada als seus usuaris així com un mercat per fer negocis entre ells.\nL’article recull declaracions d’un dels seus inversors fundadors, Jordi Roset, que assegura que participar en aquest projecte és “una inversió pel futur i per Catalunya”. També apunta que 11Onze pot garantir que no marxarà del país com sí que va passar amb altres entitats l’any 2017.\nMercè Comas, inversora accionista del d’11Onze, també apunta que es tracta “d’un banc que escolta la gent sense importar quina és la seva ideologia i que donarà suport a qualsevol projecte que sigui viable, de manera que assenyala que serà una entitat que recolzarà els negocis.\nGeorge Dann 09/03/2021 4:21 pm\nEl chiringuito... El chiringuito....\nHome, "Revolucionari" no ho diu The Fintech Times 09/03/2021 1:16 pm\nHo diu el fundador i president del banc James Sène en unes declaracions a The Fintech Times; però què vols que digui en James si està buscant clients com un boig?.


La Diputació demana la dimissió d'Alberto Garzón amb l'oposició del PSOE i Compromís\nEl Grup Popular presenta una moció al ple en què demana a Pedro Sánchez que cessi el titular de Consum pels seus atacs a la ramaderia espanyola.\nLa Diputació d'Alacant ha reclamat al president del Govern, Pedro Sánchez, mitjançant una moció presentada pel Grup Popular, que cessament de forma immediata al ministre de Consum, Alberto Garzón, pels seus “reiterats atacs” al sector ramader espanyol. La proposta, a la qual s'ha incorporat una esmena parcial del Grup Ciudadanos i en què es reafirma el suport de la institució a la indústria càrnia, ha estat rebutjada pel Grup Socialista i pel de Compromís.\nEl diputat d'Economia i portaveu dels populars, Eduardo Dolón, ha assenyalat durant la sessió que “ni la província d'Alacant ni el conjunt d'Espanya no es poden permetre un ministre que, de manera irresponsable, agosarada i ignorant, posa en risc un sector que genera més de dos milions de llocs de treball”, en referència a les declaracions abocades per Garzón al diari britànic The Guardian en què afirmava, segons recorda la moció, que 'Espanya exportava carn de mala qualitat procedent d'animals maltractats'.\n“No podem tenir un ministre al Govern que vagi a un diari a dir estes coses”, ha criticat Dolón, que ha ressaltat el pes econòmic del sector ramader a la província, que aporta més de 50.000 tones de carn a través dels seus més de 200.000 caps de bestiar porcí, oví, cabrum i boví. La moció defensada pel Grup Popular que lidera Carlos Mazón també sol·licita al ministre d'Agricultura que "desmenteixi immediatament les afirmacions del seu company de gabinet" i reclama una campanya nacional i internacional de defensa i suport al sector ramader carni i mesures que contribueixin a avançar en sostenibilitat.\nPer la seua banda, el portaveu de Ciudadanos, Javier Gutiérrez, ha qualificat de “delirant” la situació generada pel ministre de Consum, Alberto Garzón, al qüestionar el sector carni espanyol i ha presentat una esmena a la moció inicial, que ha estat incorporada. En esta requereix al Govern d'Espanya que aprovi, en el termini de tres mesos, un pla integral d'ajudes específic per al sector ramader per millorar instal·lacions i garantir el benestar animal i impulsar-ne la promoció i el consum dels productes a nivell nacional i internacional.\nTambé s'ha sol·licitat a l'esmena que es defensi la contractació laboral familiar i de temporers en l'àmbit agrícola i la flexibilització de les modalitats de contractació d'energia al sector. "Estem davant d'un penós episodi que demostra que tenim un ministre que no se n'assabenta i que és un perill per a la indústria agroalimentària d'este país", ha assenyalat Gutiérrez.\nL'oposició ha votat en contra de la moció a pesar de reconèixer la falta d'encert del titular de Consum en les seues declaracions, alhora que han criticat la posició del Partit Popular. "És possible que el ministre s'hagués d'haver expressat d'una manera més adequada i precisa però no tant per muntar este debat, que és absurd i irresponsable" ha indicat el portaveu de Compromís, Gerard Fullana, mentre que des de les files socialistes, Toni Francés , qui ha reclamat “més serietat”, ha donat suport al rebuig del ministre Garzón a les macrogranges pel seu efecte en el medi ambient. "Assumim el que ha dit el ministre que totes les activitats econòmiques deuen ser sostenibles i respectuoses amb el medi ambient i que les macrogranges són un problema per al propi sector", ha indicat.\nPujada matèries primeres\nDurant el ple celebrat este matí, tots els grups polítics han donat suport a una moció del Grup Compromís sobre l'augment dels preus de les primeres matèries i el seu efecte en les obres que impulsa la Diputació.\nFullana ha assenyalat que este increment "podria generar un problema" als plans d'obres dels exercicis 2017, 2018 i 2019, principalment, i ha estimat que per valor de 60 milions d'euros, per la qual cosa en la proposta sol·licita un protocol per a prevenir les conseqüències de la inflació a les obres realitzades o subvencionades per la institució i que s'habiliti una partida per pal·liar-les.\nEn este sentit, el diputat d'infraestructures i portaveu del grup ciutadans, Javier Gutiérrez, ha assegurat que "l'equip de Govern porta des de principis del 2021 treballant perquè afecti el mínim possible la inflació dels preus de les matèries primeres sobre els projectes subvencionats per la Diputació d'Alacant a tots els municipis de la província".\nSegons ha avançat, ja s'estan articulant eines administratives i financeres que permetin fer front a esta possible situació per garantir que els plans i les convocatòries en vigor es duguin a terme en termini i forma i amb l'estudi de cada cas de forma individualitzada. "Una de les mesures preses és la inclusió als projectes en fase de redacció dels preus actualitzats per l'Institut Valencià de l'Edificació", ha detallat.\nSobre els projectes redactats, en licitació o adjudicats, Gutiérrez s'ha compromès a “no deixar enrere cap ajuntament, si en algun cas és necessari més finançament, es realitzarà un ajustament en els preus per compensar la pujada i es posaran els mitjans econòmics necessaris per garantir l'execució de les obres, això sí, amb un repartiment objectiu, equitatiu i conforme a la Llei”.\nReferent a això, ha criticat la Llei de Contractes del sector Públic, “molt restrictiva pel que fa a la revisió de preus” i ha advocat per la modificació de la norma per donar més agilitat i flexibilitat a este procés i per la implicació de la Generalitat per pal·liar este problema “en la coresponsabilitat que torna a ser necessària perquè els projectes dels nostres pobles i ciutats es duguin a terme”.\nFinalment, la corporació ha aprovat hui en sessió plenària el Pla d'Acció de l'Agenda 2030 de la Diputació per treballar durant els propers anys en la consecució dels Objectius de Desenvolupament Sostenible.\nLa diputada de Projectes Europeus, Maria Gómez, ha explicat els treballs desenvolupats fins ara per a la posada en marxa d'este pla, que fixa com a principals polítiques les següents: Transformació energètica i canvi climàtic; Atenció a les Persones; Repte Demogràfic i l'aigua; Desenvolupament Sostenible: economia, producció, consum i gestió de residus; Protecció i Millora del Patrimoni natural; Administració eficient i societat digital i ocupació, turisme sostenible i protecció del patrimoni historicocultural.\n"El present pla estableix les bases per a la implementació de l'Estratègia de Desenvolupament Sostenible de la Diputació d'Alacant", ha indicat Gómez, que ha apuntat que les polítiques es desenvoluparan a través de 166 línies de treball, de les quals 43 són noves, ja que a la resta la institució treballa des de fa anys.\nEl document aprovat hui inclou, a més, la definició dels indicadors, l'estructura de governança, la manera de reforçar i crear les línies de treball alienant-les al pressupost i la monitorització i l'avaluació dels comptes.


La Prova - Triber Half Berguedà - Triatló Berga\nALLOTJAMENTS I ESPONSORS\nEl TRIBER Half Berguedà és un triatló de distància mitja Ironman que es celebrarà a la comarca del Berguedà el dia 10 de setembre de 2017\nTota la prova es realitza per la comarca del Berguedà on els triatletes podran descobrir fantàstics paratges del prepirineu.\nEl segment de natació es realitzarà al pantà de la Baells.\nEl segment de ciclisme recorrerà tota la comarca, des del pantà, fins a Puigreig on els participants es dirigiran cap a l’Espunyola i un cop arribats a Berga començaran la seva segona volta de ciclisme.\nEn arribar a la ciutat de Berga iniciaran el segment de cursa a peu per un recorregut planer plantejat a 3 voltes.\nÉs un triatló inscrit al calendari de la Federació Catalana de Triatló, es tracta d’una triatló de mitja distància on els triatletes nedaran 1.900m, recorreran en bici una distància de 90km i finalitzarán la prova amb una cursa a peu de 21’1 km.\nDissabte 9 de setembre de 2017\n10:00 Recollida de dorsals i punt d’informació (horari de 10:00 a 19:00h)\n11:00 Entrada de material a boxes (horari de 11:00 a 13:00h i de 15:00 a 19:00h)\n18:00 Briefing (lloc a determinar)\n18:30 Pasta party (lloc a determinar) (horari de 18:30 a 21:00h)\nDiumenge 10 de setembre de 2017\n6:00h Autobús llançadora fins al pantà de la Baells (punt de trobada plaça Viladomat de Berga)\n6:00h Apertura boxes T2\n6:30h Apertura boxes T1\n8:00h Inici del TRIBER Half Berguedà 2017\n8:20h Sortida de l’aigua aprox. dels primers triatletes\n9:00h Servei autocar per acompanyants, retorn al Passeig de la Indústria (de 9:00h a 10:00h)\n10:30h Sortida aprox. dels primers triatletes segment cursa a peu\n12:00h Arribada aprox. dels primers participants al passeig de la indústria\n16:30h Entrega de premis\nAssistència mecànica bici\nClassificacions el mateix dia\nPremis per als primers classificats\nPasta party el dissabte\nDe l’organització de la TRIBER 2017 se n’encarrega el CLUB TRIATLÓ BERGA que agafa el relleu de les 6 anteriors edicions. Un club amb empenta i motivació davant dels dificils reptes de la vida i l’esport.\nTRIBER Half Berguedà és un triatló de distància mitja Ironman que es celebrarà a la comarca del Berguedà el dia 10 de setembre de 2017 .\nTota la prova es realitza per la comarca del Beguedà on els triatletes podran descobrir fantàstics paratges del prepirineu.\n2017 © Tots els drets reservats. Política de privacitat


Cardona obre avui la Setmana de la Joventut amb un torneig de bàsquet - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCardona obre avui la Setmana de la Joventut amb un torneig de bàsquet\nredacciócardona 03.09.2016 | 00:00\nEl torneig de 3x3 de bàsquet, que organitza el Club de Bàsquet Cardona, inaugura avui la Setmana de la Joventut de Cardona. La competició tindrà lloc de 4 a 2/4 de 9 del vespre a la plaça de la Fira. Seguidament, es farà un electroencierro amb Sebastian Rodriguez DJ, que consistirà en la baixada des de Sant Miquel fins a la plaça de bous simulant un encierro.\nDemà diumenge, a les 10 de la nit, hi haurà una sessió de Cinema a la Fresca on es projectarà la pel·lícula Inside Out. Dilluns continuaran les activitats amb el popular concurs de castells de sorra i una gimcana esportiva. Per a dimarts hi ha programada una xocolatada seguida d'una Festa Holi. Ja a la nit, a 2/4 de 10, es farà una cursa d'orientació per a majors de 14 anys, que és una de les novetats d'aquest any. Per acabar, dimecres a les 6 de la tarda tindrà lloc la segona edició del concurs de música a la plaça de bous.