Administrar Mediawiki/Control dels canvis recents - Viquillibres\nAdministrar Mediawiki/Control dels canvis recents\nPàgines de la llista de seguiment Barra lateral\nVigilar els canvis recents consisteix a examinar les edicions recents al wiki per comprovar la seva qualitat, pèrdua de dades, vandalisme, i altres canvis negatius. Cada wiki té una pàgina de Special:Recentchanges; la majoria dels wikis tenen un enllaç a "Canvis recents" a l'esquerra. Qualsevol usuari pot utilitzar aquesta pàgina i ajudar a contrarestar el vandalisme. Tanmateix, només els administradors poden bloquejar usuaris i suprimir pàgines inadequades. Així és important que els administradors inspeccionin a vegades els canvis recents i aturin els spammers persistents i els vàndals. Tingueu en compte que podeu nomenar un Reversor perquè ajudi a lluitar contra el vandalisme.\nTotes les edicions recents apareixen a Canvis Recents. Així, si una pàgina s'edita dues vegades, tant l'edició final com l'edició prèvia hi apareixen. Així, no és possible amagar una edició fent una altra edició.\nAlgunes wikis deixen als usuaris editar marcant els canvis recents com edició vigilada. La idea és puntuar cada edició que no malmet al wiki. Tot i això, a Wikimedia, els wikis impossibiliten aquesta característica o el restringeixen als administradors.\nMarcar pàgines com candidates a eliminació immediata. Moltes wikis tenen una política de supressió (Vegeu, com a exemple, el criteris de supressió ràpida de la Viquipèdia). Els administradors ostenten la possibilitat de suprimir les pàgines innecessàries que creen alguns usuaris.\nReanomenar pàgines. Qualsevol usuari pot reanomenar una pàgina, però un administrador pot reanomenar una pàgina sense deixar redirecció o inclús moure-la damunt d'una pàgina ja existent.\nSpam i vandalisme. A vegades hi han usuari que fan edicions spam o vandàliques, afegint molts enllaços als seus llocs web o afegint contingut intimidatori o fora de lloc. En aquests casos, la pàgina s'ha d'esborrar (Comprovant l'historial abans) o s'ha de revertir l'edició, depenent del cas. Si l'usuari ja ha comés spam o vandalisme en altres ocasions, podeu bloquejar-lo per impedir que hi torni.\nExisteix una extensió, anomenada Nuke que permet esborrar pàgines massivament. Molts dels projectes de Wikimedia el tenen instal·lat, però si no ets administrador d'un d'ells, segueix les instruccions d'aquesta pàgina: mw:Extension:Nuke.\nObtingut de «https://ca.wikibooks.org/w/index.php?title=Administrar_Mediawiki/Control_dels_canvis_recents&oldid=63382»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 maig 2019 a les 12:32.


Sant Feliu de Guíxols celebrarà un Sant Jordi diferent amb un ventall d’activitats a fer des de casa – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nSant Feliu de Guíxols celebrarà un Sant Jordi diferent amb un ventall d’activitats a fer des de casa\nBy Paul Marca|2020-04-21T16:24:55+02:0021 d'abril de 2020|Sense categoria|0 Comentaris\nSant Feliu de Guíxols té programat un bon grapat d’activitats de caire lúdic i també divulgatiu per a la diada de Sant Jordi, aquest dijous (23 d’abril). D’entrada, s’ha fet una crida arreu de la ciutat perquè es decorin finestres i balconades amb motius de Sant Jordi. Per exemple, amb roses fetes manualment amb cartolines, paper o el material de què disposi cadascú a les seves llars.\nPel que fa a lletres, un dels plats forts de la jornada seran els vídeos que es publicaran de diversos escriptors catalans amb vincles amb Sant Feliu. Els autors es gravaran per parlar de literatura, ja sigui d’obres pròpies, obres d’altres escriptors o simplement per llegir algun fragment literari. A mode d’avançament, Pilar Francès i Isidre Grau són dos exemples de literats que hi participaran.\nAixí mateix, també es penjaran a mitjans públics vídeos de floristes i llibreters de la ciutat guixolenca. En aquestes filmacions explicaran com estan vivint aquesta diada de Sant Jordi sens dubte excepcional, quines són les recomanacions i novetats novel·lístiques d’enguany i un llarg etcètera.\nFer difusió de Gaziel i altres autors històrics\nPerò no només es busca que literats i professionals del ram siguin els protagonistes de la diada de Sant Jordi. També ho podem ser nosaltres des de casa seguint la iniciativa Quin clàssic de la literatura catalana recomanaries per Sant Jordi?. Es tracta d’una proposta de la plataforma literària Espais Escrits a la qual s’ha adherit la Biblioteca Pública Octavi Viader i Margarit.\nDes d’aquest equipament municipal es convida la població ganxona a filmar-se en horitzontal recitant un fragment d’alguna obra de Gaziel (o d’algun altre autor clàssic), que no sobrepassi el mig minut de durada, i que es pengi a les xarxes socials Facebook, Instagram i Twitter. Es demana que la publicació vagi acompanyada de les etiquetes #PatrimoniLiterariACasa, #EspaisEscrits i #Guixolsdescobreix, i també que es faci menció dels perfils oficials de la biblioteca (@biblioguixols).\nFinalment, us recordem que diverses floristeries i llibreries locals posen a disposició del públic un servei de repartiment a domicili i propostes alternatives. Tanmateix, es demana antelació a l’hora de fer els encàrrecs: queden escassos dies per a la jornada festiva i els comerços implicats han de tenir marge per a poder gestionar-se la feina. Per tant, si teniu pensat regalar o simplement comprar-vos un llibre o una rosa, feu-ho quant abans.


Rebomboris: de maig 2011\nOlimpíada Matemàtica i Prova Cangur\nLa Societat Al-khwarizmi convoca i organitza l'Olimpíada Matemàtica per a estudiants de tercer cicle d'Educació Primària i de Secundària Obligatòria, amb la finalitat de gaudir amb la resolució de problemes de matemàtiques.\nEnguany s'hi han inscrit 12 estudiants del nostre centre.\nAcabem de celebrar la fase comarcal de la XXII Olimpíada Matemàtica a la seu designada per l'organització a la província de València: l'IES Dr. Lluís Simarro de Xàtiva. Allà, els estudiants han hagut d'enfrontar-se a diferents proves dels diferents nivells.\nEl nostre centre hi participa des del curs 2004-2005 en les diferents fases, segons els alumnes seleccionats en cadascuna. Per al 2011 les fases de l'Olimpíada són:\nFase comarcal: 16 d'abril de 2011\nFase provincial: 21 de maig de 2011\nFase autonòmica: 11 i 12 de juny de 2011\nDe moment tenim 2 representants que acudiran a la fase provincial: IVAN GIRONA i VICENTE ANTONIO PEREZ.\nTambé hem participat des del centre en la Prova Cangur que es va celebrar a la zona geogràfica del País Valencià el dia 24 de març de 2011 en el marc de l'activitat internacional de Le Kangourou sans frontières. Hem aconseguit que, un any més, la prova haja estat un exemple de treball ben fet. Els comentaris, tant de professorat com d'alumnat, han estat del tot positius. Del nostre centre, hi han participat 36 alumnes. Hi acudien un total de 170 instituts i més de 4300 alumnes.\nLa prova Cangur, convocada per la Societat Catalana de Matemàtiques , és una activitat que es marca com a objectiu estimular i motivar l'aprenentatge de les matemàtiques a través dels problemes. Consisteix en una prova de 30 reptes matemàtics, de dificultat creixent i de resposta tancada, amb cinc opcions per a cada problema. Els enunciats els prepara, en una reunió internacional que enguany es celebra a Tblisi Geòrgia) l'associació Le Kangourou sans Frontières. Així doncs, els participants i les participants d'arreu d'Europa i d'altres països del món es plantegen els mateixos problemes i tenen un temps d'una hora i un quart per intentar resoldre'ls.\nFelicite els participants per la seua actitud i també els desitge sort als nostres representats en la fase següent.


EXCURSIONS PER MALLORCA: ES RUTLÓ (Massanella)\nES RUTLÓ (Massanella)\n(19.12.2015) Un rutló és una pedra de forma troncocònica, que s’emprava antigament a les tafones per esclafar les olives i treure’n l’oli. Rutlons de majors dimensions s’empraven per aplanar els camins o els trespols de les eres (DCVB). En aquest cas és una metàfora que designa un gran penyal de forma cilíndrica situat al vessant de migjorn del puig de Massanella, al límits de l’alzinar i el roquissar del cim.\nTEMPS TOTAL: 6 hores (4,30 h. en moviment)\nSon les 8,15 h. en deixar aparcat el cotxe a prop de les cases de Son Catlar, disposats a començar la caminada d’avui.\nJust entrar dins la propietat de Massanella ens trobam que el guarda ha tingut manco son que noltros i ens fa pagar “entrada”. Quatre “euritos” de res, per cap. No hi ha res a dir, en tenen tot el dret.\nEl dia es manté clar del tot i ben calmat.\nJa fa dies que dura aquest bon temps, tants que la pagesia està una mica neguitosa per la manca de pluja. A noltros, però, ens va “mel”. Des del començament tenim ben a la vista els cims del puig de Massanella i de ses Bassetes, així com els altres d’aquest redol.\nSabem que tenim una bona tirada d’anar pel camí de carro que ens ha de menar fins a les cases des Bosc. Primer passam pels olivars, ben cuidats.\nMés endavant i ja a la vora del torrent des Bosc, començaran les costes, després de passar per les cases de Can Bajoca. Son les 8,50 h.\nLes costes ajuden a espolsar-nos el fred mentre ens atracam a s’Estret.\nEl torrent, el camí i la canaleta que davalla l’aigua de la font des Prat aprofiten aquest xap a les penyes. El lloc és estret i fondo, tant que el GPS no es capaç de situar-nos amb la precisió a que ens té acostumats.\nPoc més amunt veim s’avenc del Salt d’en Cunill, que quan hi ha revengudes del torrent, engoleix una bona part del seu cabal.\nSuposam que és aquest el motiu pel que trobam que el llit del torrent, una mica més avall, és molt reduït si ho comparam amb tot el territori que ha de desaiguar.\nA les 9,30 h. arribam a les cases des Bosc. Una típica construcció de muntanya, sense cap concessió al disseny ni a l’estètica.\nEs tractava de resistir les envestides del temps, no de lluir.\nÉs aquí on hi arriben dos camins, el de l’oest davalla de la Canaleta i el de nord-est ve del coll de sa Línia, pel comellar des Bosc. Aquest darrer és el que seguim. Al fons, el coll de la Canaleta i el Castellot des Rafal.\nÉs un camí modificat fa anys. Es nota perquè les costes son feixugues de pujar, un detall que els camins antics es tenia molt en compte pel bestiar i els carros. També es nota poc transitat. Seguim pujant aquesta pista que ens mena vora el torrent. Fins i tot el travessam un parell de vegades.\nHaurem de caminar uns 850 metres, casi bé en línia recte, per arribar al punt on l’abandonam. Hem deixat sa coma Gran, que va a parar allà on hi ha les cases des Bosc i hem arribat a la coma des Rutló. Es per aquí que ens hem d’enfilar.\nSon les 9,55 h. en entrar dins aquesta coma. Ho feim seguint un braç de pista, també oberta per mitjans mecànics.\nEncara més empinada, més feta mal be i manco trepitjada que la d’abans.\nAixí mateix, entre les branques de l’espès alzinar, podem destriar la mola des Rutló.\nA les 10,07 h. arribam a la fi d’aquesta pista.\nAra seguirem un tirany. Marcat pel pas d’altres caminadors que ens du, amb forta pujada, ...\n...a successives sitges.\nAixí mateix trobam restes de l’antic camí dels carboners. Encara que provam de seguir-lo, resulta casi del tot impossible. Les roques esbaldregades i la garriga l’han esborrat casi del tot.\nAixò provoca que repetides vegades pujam per allà on ens sembli millor, cercant el territori més còmode, i no ens resulta complicat localitzar noves sitges, situades més amunt. És a un d’aquest bocins fora camí que ens trobam una cabra morta, penjada per una banya. No és el primer cop que ens passa, i comentam el caràcter tan agosarat d’aquest bestiar, que per arribar a un brot de verdesca es juguen la vida. I alguns la perden.\nEncara que un parell de vegades pensam que hem arribat a la darrera sitja, més amunt en trobam més. La darrera està just a la vora de la base des Rutló, i suposam que més amunt encara n’hi ha més. Veim el caminet que segueix per amunt.\nSon les 10,50 h. i hem arribat a les penyes que ens han de deixar pujar al cim des Rutló.\nNo és un pas arriscat ni complicat, però s’ha de tenir esment.\nQuatre grapades i som alt de la penya.\nArribar al cim és un xalar. I l’estada encara més.\nLa miranda és espectacular. Estam envoltats per un seguit dels cims més alts de Mallorca. Es Rutló es un “gra” a la falda sud del enorme massís del puig de Massanella. Estam a la cota 813. Al costat nord-est hi ha un altre “gra”, amb la cota 789 i entre els dos hi ha la coma des Rutló. Per cert, aquest nom sembla que ve de l’aparença a un rutló o peça tronco-cònica que es fa servir al trull de les tafones.\nÉs una estona molt agradable, tant que el temps ens passa volant.\nNo corre ni un alè d’aire.\nFa molt bon estar al sol i la vista no es cansa de contemplar aquesta contrada, .es un bon lloc per fer un cafetet. Però hem de seguir la nostra caminada.\nSon les 11,40 h i tenim l’idea, no prevista, d’anar a veure si podrem trobar una sortida per davallar per la coma Gran, d’aquesta manera ens estalviarem fer el mateix camí per tornar.\nÉs un territori gaire be planer, roquissar i bosc aclarit pels carboners. Sembla que l’anomenen “s’Alardenar”. També hi trobam bocins de camí empedrat que ens menen a noves sitges, ...\n...fins que arribam al cap d’amunt dels penya-segats que ens aboquen a la part alta de la coma Gran. No veiem cap possibilitat de davallar ni tenim ganes d’arriscar-nos.\nFet i fet ha passat casi una hora, entre anar i tornar.\nA les 12,35 h. som al pas per davallar a la coma des Rutló.\nLa davallada es fa ràpida.\nSeguir el camí, o les traces que en queden, és molt més senzill.\nTot i el cansament acumulat, la baixada ens ajuda i el bosc ens defensa del sol.\nA les 13,05 h. arribam a la pista del Comellar des Bosc...\n...i a les 13,20 h. arribam a les cases des Bosc.\nA les 13,35 h. passam per s’Estret.\nHi ha uns joves fent escalada. Un penjat d’una corda al cap d’amunt de les timbes. Ens fa feredat.\nA les 13,50 h. passam per les cases de Can Bajoca.\nCaminam decidits i procuram armar conversa, per alleugerir aquesta tirada que es fa un pel feixuga.\nA les 14,10 h. sortim de Massanella. El de la taquilla no hi és. I noltros partim al cotxe.\nHa resultat una jornada perfecte.\nSelva/Sóller, 10 gener 2016\nPublicat per Llorenç Soler Sastre a 18:19\nEtiquetes de comentaris: Avenc del Salt d'en Cunill. Cases des Bosc, Can Bajoca, Coma des Rutló, Coma Gran, Comellar des Bosc, Es Rutló, S'Alardenar, S'Estret, Son Catlar, Torrent des Bosc\nPUIG D'EN X0ROI I BEC DE FERRUTX pels passos d'en ...


Francés - Generalitat Valenciana\nAcí tens tota la nostra oferta de cursos d'idiomes a França, ordenada per destinacions. Al costat del nom de la ciutat apareix el de l'escola d'idiomes. Si cliques sobre un enllaç, se'n desplegarà la fitxa corresponent.\nCursos per a adults, a partir de 16 o 18 anys\nLes escoles que ofereixen cursos per a adults estan enfocades a estudiants majors d'edat. Encara que en alguns casos s'admeten estudiants majors de 16, els pares han de determinar si els seus fills menors d'edat són prou madurs per a gaudir de l'estada lingüística, tot entenent que hi ha personal a l'escola per a atendre'ls, però sense supervisió directa les 24 hores. En estes escoles el programa d'activitats socials i recreatives és opcional i sol tindre un cost addicional.\nLIÓ - ALPADIA LANGUAGE SCHOOLS\nLYON - ALPADIA LANGUAGE SCHOOLS\nMONTPELLER - INSTITUT LINGUISTIQUE ADENET - ILA\nMONTPELLIER - INSTITUT LINGUISTIQUE ADENET - ILA\nPEYROU - INSTITUT LINGUISTIQUE DU PEYROU\nVICHY - CAVILAM\nPREPARACIÓ D'EXÀMENS I DE PROFESSORS\nCursos especials de preparació d'exàmens i de professors\nEls programes especials per a preparar exàmens es realitzen a l'estiu i inclouen un extens programa d'activitats socials, culturals, esportives i excursions. Aquests programes estan supervisats, en el lloc de destinació, per monitors de la pròpia escola.\nPARÍS - ALPADIA LANGUAGE SCHOOLS


Presentem «A banda i banda del petó» de Vera Pàvlova -\n/ Presentem «A banda i banda del petó» de Vera Pàvlova\n14/05/2022 18:30 h Llibreria Documenta - Pau Claris 144 Barcelona\nPresentem «A banda i banda del petó» de Vera Pàvlova\nL'autora, Vera Pàvlova presentarà juntament amb la traductora de l'obra Xènia Dyakonova.\nEn algun lloc he sentit a dir que els poetes són persones de poques paraules.\nEls tòpics, tot sovint, ens ennueguen i no ens deixen digerir bé la realitat.\nQuan es tracta de la vida amorosa, encara estem més exposats a rebre massa indicadors que ens distreuen d’allò que és essencial.\nVera Pàvlova n’és molt conscient, de la cardinalitat de l’amor, i recrea, amb la paraula senzilla de la poesia, tot un món literari amb referències musicals i poètiques.\nNascuda a Moscou el 1963 i guardonada amb el prestigiós premi Apolon Grigóriev el 2000, Pàvlova es va formar com a música, es va llicenciar en musicologia. La poesia li va venir de franc. És autora de vint col·leccions de poesia, de llibrets a cinc òperes i quatre cantates, i de nombrosos assajos sobre musicologia. Que ningú no dubti que els seus poemes, d’exaltació sentimental i eròtica, i de to intimista, semblen, en algun moment, partitures de sonoritat poètica. Uns quants dels seu poemaris, recordem-ho, porten títols manllevats d’obres de Txaikovski.\nEl silenci té un protagonisme especial al poemari A banda i banda del petó –d’edició bilingüe–, publicat pel Gall Editor, en una excel·lent traducció de Xènia Dyakonova, llicenciada en Teoria de la Literatura i Literatura Comparada per la Universitat de Barcelona. La introducció de Dyakonova, que ens ajuda a situar la poeta russa en el seu context, ja ens fa presagiar que Vera Pàvlova és una dona temperamental, amb relacions denses, que li agrada comunicar-se profundament amb la persona que estima i no dubta a passar llargues temporades fora de Moscou.\n«Quan alegries i desgràcies futures / hagin passat, a dues veus i a quatre mans / tu i jo farem unes memòries conjuntes / que s’ompliran d’espurnes, de rugits i brams. / Per començar, serem modestos com Horaci, / regirarem secrets i somnis, i el final / ens sortirà tan boig, tan extraordinari, / que ni tu ni jo creurem que pugui ser real.»


Exposem els projectes fotogràfics\nAvui (11 de febrer) hem preparat l’exposició dels projectes fotogràfics al vestíbul de l’IES Can Puig. Ha estat una feinada, però ens ha quedat molt bé. Ja podeu venir a veure l’exposició quan vulgueu!\nCategories: IES Can Puig\nApunts sobre càmera\nEn els últims dies hem après un munt de coses sobre el cinema, però n’hi ha una especialment interessant: l’ús de la càmera i tots els paràmetres a tenir en compte a l’hora de capturar imatges i so.\nCom que els continguts eren complexos hem pensat que no estaria malament penjar els apunts de la “llibreta verda” per poder-los recordar millor. Aquí els teniu:\nComentaris: Comentaris tancats a Apunts sobre càmera\nHistòries dels Lumière\nAvui els alumnes de Can Puig han explicat qui eren els Germans Lumière i què era el cinematògraf. Després hem vist algunes vistes Lumière:\nL’arribada del tren a l’estació\nLa Sortida de la fàbrica (les tres versions filmades)\nL’enganxall del camió\nLes dones netejant la roba\nDesprés hem sortit per grups a filmar un “simulacre” de Minut Lumière. Mentre un grup filmava els altres hem escrit un text sobre personatges que hem vist a les vistes Lumière.\nLes dones que renten Una de les dones que està rentant la roba al riu es queixa perquè li fa mal l’esquena, “ui cada dia fer la mateixa postura em trenca l’esquena”, “va que queda poc per acabar”… “Estic destrossada!!! Ja no puc més!!! Que algú em substitueixi!!! Això es un pal demà no vindré a rentar ni una sola cosa. Estic cansada. No m’agrada aquesta feina!!!!”\nEl tren El porta-maletes baixa les maletes dels viatgers, porta dos dies fent aquesta feina i troba a faltar el seu país on hi són la seva dona i els seus tres fills. Ha hagut de marxar d’allà per poder guanyar més diners per mantenir la seva família. Ja no ho suporta i ja té suficients diners, decideix pujar il·legalment al tren. Després de cinc dies arriba a Rússia on hi té tota la família. Com és ric es fa construir un cinema a casa.\nELS MINUTS LUMIERE vistos per Miguel, Pau, Glòria i Júlia: La sortida de la fàbrica ens ensenya una fàbrica de treball de pedres (escultures). L’arribada del tren, ens ensenya el moment en que descarreguen les pedres del tren. L’enganxall d’un camió ens ensenya el carro carregant les pedres i portant-les a la fàbrica. Dones netejant la roba ens ensenya com el carro amb les pedres passa per allà de camí cap a la fàbrica que està al costat del riu.\nAQUESTA ÉS L’ESCOLA RIERA\nSom els alumnes de l’escola Riera de Ribes, en aquest cas hem triat la foto nosaltres,els del taller de cinema, per tant, surt una foto de la nostra classe, la de 6é però generalment totes són com aquesta o semblants.\nL’altra foto és del pati dels grans, concretament feta des de el camp de futbol. A la dreta de la foto,si us fixeu es veu un passadís que porta al pati dels petits, el de la esquerra al dels grans.\nAl pati dels grans tenim una mena d’hexàgon amb gronxadors, concretament dos cercles per penjar-se,una mena d’escala, una barra per baixar y una barra per fer volteretes. També una taula de ping-pong.\nEl camp de futbol des d’on hem fet la foto i una pista bastant gran on hi han quatre cistelles de futbol. PAU I MIGUEL\nLa natura de l’escola\nEl bosc té molts colors,\nsobretot a la tardor.\nA l’estiu fa calor,\nperò el hivern està nevat.\nA la primavera tot floreix,\nel bosc s’ha despertat\ni tot content s’ha quedat.\nOLIVIA I JUDIT\nDes d’ aquí hem fet una foto de la cistella de bàsquet, de la taula de ping-pong del parc i de les finestres de les classes de 1r a 3r i de les de dalt des de 4t a 6é.\nEn aquesta foto hem ensenyat la part de dalt de la muntanyeta que tenim al pati.\nAquesta és una de les classes del pis de dalt, és la de 4tA.\nAixò es el travesser de una porteria de futbol ,darrere es veu l’altra porteria. Quan és l’hora del pati molts nens/es venen a aquesta pista a jugar a futbol. A la dreta es veu la pujada del bosquet, a l’esquerra es veu una nena i al costat dret hi ha una paret amb una cistella de basquet. I al final a l’esquerra es veu una taula de ping-pong ,un hexàgon i un banc.\nAixò és el menjador de l’escola, els nens/es d’infantil dinen a les dotze però els nens/es de primària dinen a la una, menys els de 6è i 5è que dinen a les dues. OT I CARLES\nJa hem començat els tallers conjunts: nois i noies de 1r de batxillerat amb nens i nenes de 5è i 6è de primària. Aquests treballs amb alumnes d’edats diferents acostumen a deixar-nos sensacions molt intenses i molt enriquidores. De les quatre hores que hem compartit en la primera sessió, n’hem pescat aquest moment:\nLES NOSTRES PRIMERES PRÀCTIQUES FOTOGRÀFIQUES\nL’AMFITEATRE. Pau Pujol (CEIP Riera de Ribes)\nFa sis anys l’escola es va començar a construir. Abans en el lloc de l’escola hi havia un bosc, que es va haver de talar per poder construir l’escola. Però el bosc, era molt bonic, de manera que només és va haver de talar la part on hauria d’anar l’edifici de d’escola, una mica de pati i les dues pistes, la de futbol i la de bàsquet. A la part de dalt del pati, quedava una bona part de l’antic bosc. De nom el vam batejar com a “el bosquet”.Al bosc, creixien moltes plantes salvatges que feien casi inaccessible. De manera que vam decidir fer torns de pares i mares els diumenges per arreglar el Bosquet. Ens va quedar molt bonic. Hi havia un lloc especialment bonic; era com una mena de forat dintre del terra envoltat de pins. I ens suggerir una idea. Estava ple de rocs força grossos. Els vam arraconar cap a un costat, vam fer una mica de forat i ho vam omplir de pedres. Va que dar perfecte. I també li vam donar un nom; L’Amfiteatre”. Pau Pujol\nLA TARDOR. Glòria Puerta (CEIP Riera de Ribes)\nque és la lluna\nsota el núvol de tardor.\nQuant marxa el sol,\ntot el cel\nqueda amb claror,\nes nota l’arribada\nles fulles dels arbres,\nvolen com avions.\nFa una pluja\nquant el vent\nse sent de lluny.\nTomàs (CEIP Riera de Ribes\nla sal del joc i el pebre de l’amor\n,i el teu cos i el meu cos recapte de la festa.\nCamí d'enlloc, de tornada d'enlloc\nChristian (CEIP Riera de Ribes)\nL’esglèsia per alguns és l’edifici més important del poble.\nL’església marca l’hora, i també és la casa de Deu. Cada dissabte hi va molta gent a escoltar la mica, a fer la comunió, o el bautisme. CHRISTIAN\nPau (CEIP Riera de Ribes)\nM’agrada aquesta foto per que es pot veure el arbre,com es va enfilant, el troç de sota es més vell i més gros i es veu com arriba fins a les branques més noves, també he volgut representar alguna forma de vida admirant això. Pau M.\nXavier (CEIP Riera de Ribes)\nEl canvi de color de les fulles d’aquesta planta és molt bonic i enfocar aquesta amb els arbres de darrera i els peus de darrera també. Veient crèixer aquesta petita planta i també la llum de darrera del sol. Xavier C.\nLES TORRES, Aina Català (CEIP Riera de Ribes)\nLes torres són molt maques, perquè donen vistes al mar i a Sitges, també perquè tenen diferents formes. Són bastant altes i grosses. Aina Català.\nLes fotos de la Clara:\nLes fotos de la Júlia:\nLes fotos del Jonatan:\nLa foto del Miguel:\nPresentació del personal ribetà\nEm trobo , igual que Harold Lloyd, atrapat en el temps. Un temps que m’ofereix un present fugisser i un futur molt incert. Provo d’escapar-me cap a instants de satisfacció que distingeixo quan la pell del cos s’arrissa i el temps sembla aturar-se: un raig de sol lliscant per un carrer estret, un cel violat en un dia ventós d’hivern, unes gotes de pluja lliscant per la cara. I en els moments de lucidesa trobo unes sabates ………… per caminar. Juli Carandell .\nSempre m’ha fascinat l’ull…que et contempla…et reflecteix…et permet mirar …actuar …com el mirall d’Alicia que mostra els dos mons…tan reals que es barregen i es confonen. Concepció Lara “No crec que els escriptors , pintors o cineastes treballin perquè tinguin quelcom concret a dir: més aviat per reflectir allò que senten.” Stanley Kubrick\nEi que passa! Som la Clara i la Júlia i ens agrada tant la imatge com el so, fenòmens molt presents al cinema. Aquesta fotografia és d’un aniversari d’una amiga i trobem que ens defineix molt bé. Ja que el tema d’aquest any és el color, us confessarem que el groc, el lila i el verd són els nostres colors prefertis. Esperem treure bones experiències d’aquest projecte ‘Cinema en curs’ i us deixem que endevineu qui és cadascuna. Un petóó!:)\n¡Hola! Qué pasa =). Pues este soy yo que me llamo Jonatan, sin h por que soy gallego. Y me apunté a esto porque está bastante bién y el cine en curso es divertido, usar cámaras y todo eso. Qué más decir de mi: sí, que toy un poco loco lo se. xD Venga, nos vemos . FleKyy\nSom la Bruna i en Jaume! :)Estem cursant 1r de Batxillerat. Som molt bons amics, ens agrada veure la vida alegre, positiva i plena de colors! Als dos ens agrada molt viatjar i conèixer gent nova. També compartim moltes aficions, entre elles la cinematogràfica. Esperem amb il·lusió que el projecte Cinema en curs ens aporti més coneixements i que amb tots els nostres companys sigui una experiència inoblidable.Fins aviat!\nEm dic Glòria i tinc 10 anys. Tinc el cabell marró molt fort, els ulls també marrons i m’encanta el color taronja i el violeta. Tinc 2 germans: el Ferran i la Joana. Jo sòc la germana mitjana i el Ferran és el més gran, la Joana la més petita. Ara ja fa poc, tenim una gateta que es diu Pepa. La Joana té 4 anys, i el Ferran 13, quasi 14. Aquest any, sòc la delegada de 5èB. M’agrada moltíssim cantar, i tocar el violoncel.\nHola em dic Aina, tinc 9 anys quasi 10, el set de desembre és el meu aniversari. Tinc 2 germans que es diuen Pau i Marta, la Marta té 3 anys i el Pau 7 anys i m’agrada la musica i toco el piano.\nHola hem dic Carles Barceló Giralt tinc onze anys, vaig neixèr el 17 de gener del 1997. M’encanta el futbol, tinc els ulls de color marró i el cabell castany. Jugo ha futbol amb el Vilanova (i la Geltrú).\nHola em dic Pau, de cognoms Pujol i Bonastre. Tinc deu anys i quatre mesos. Faig cinquè B de l’escola C.E.I.P. Riera de Ribes. Tinc un germà de 13 anys i estic en procés d’adopció per adoptar un nen o nena. Les meves aficions són llegir i dibuixar, entre altres coses. El meu color preferit és el verd clar. M’agrada molt fotografiar animals i paisatges, però sobretot coses que no són res i alhora ho són tot el que et vulguis imaginar. De vegades, amb els amics, hem intentat fer pel·lícules, però accepto que no ens han sortit molt bé. Espero que després d’aquesta experiència hagi aprés força i pugui fer una de ben xula.\nEm dic Pau M’agrada fer fotos de la natura,el meu poble en aquest cas.També m’agrada tot el tema del cinema i la fotografia,tots els colors etc.El meu caràcter es divertit,atent i una mica despistat. ?? JJJ FINS AVIAT!!!JJJ ?\nHola, sòc en Tomâs. Visc a Olivella, un poble al costat de Ribes. El divendres (10 d’octubre) es va morir la meva gata Creta. La meva família està formada per: dos gats, dos gosses, un pare, una mare i la meva germana Vera.Tinc el cabell llarg, sòc ros-castany i tinc els ulls fe color marró.M’agrada la música i toco: el piano, el Violí i la percussió: bateria, lamines, timbales…\nSóc el MoS (Miguel Oller Santos) tinc 11 anys m’agrada molt fer el taller de cinema, faig les meves cançons de rap i també m’agrada molt fer graffitis.\nHola sóc enChristian i tinc 10 anys m’agrada el bàsquet i el fútbol, però jugo a bàsquet, ara estic en mini C, sóc de Perú.\nHola, sòc l’Ana i acompanyaré com a (una de les ) mestres als alumnes del Ceip Riera de Ribes en aquest projecte, espero que tots i totes gaudim de la feina que ens espera per fer… i puguem arribar a dir:”Señor DeMille, estoy preparada para mi primer plano.” (El crepúsculo de los dioses) .Crec que és una frase indicada per l’ocasió!Bona feina\nHola hem dic Xavier Casado de la Fuente tinc 10 anys tinc un gat de tres setmanes i tinc un germà m’agraden molt els videojocs també m’agraden molt els esports jo jugo a hoquei i a tennis. Visc a Sant Pere de Ribes davant d’un parc i un camp de futbol.\nCategories: CEIP Riera de Ribes, cinema en curs


El riu al seu pas per Lleida — Regidories d’Urbanisme, Mobilitat, Vialitat, Trànsit i Horta i d’Habitatge i Transició Ecològica – La Paeria – Ajuntament de Lleida\nEt trobes a:Inici/Habitatge i Transició Ecològica/Aigua i Riu/Web del riu Segre/El riu al seu pas per Lleida/El riu al seu pas per Lleida\nCatàleg de fongs\nEls ratpenats a la Mitjana\nEl riu al seu pas per Lleida Punts singulars\n1.1- La relació del riu i la ciutat en les diferents èpoques\n1.2- Les riuades\n1.3- Els oficis\n1.4- Els aplecs\n1.6- Els fets\n2- Medi Natural\n2.1- Vegetació de ribera\n2.2- Fauna de ribera\n2.3- Bolets de ribera\n2.4- La Mitjana\n2.5- Els Aiguamolls de Rufea\n3- El cabal ecològic i la qualitat de les aigües delriu al seu pas per Lleida\n1.1- Ciutat i riu al llarg del temps\nLa ciutat de Lleida, neix al mig d'una plana al·luvial de terres fèrtils, formada pels sediments que el riu ha anat dipositant al llarg del temps. La història de la ciutat es troba vinculada des dels seus inicis amb el riu, el qual li és font de vida i de riquesa. Nombroses matèries primeres per la vida dels primers pobladors són extretes de la seva ribera: llenya per escalfar-se, fruits, llavors, pesca i caça, herbes remeieres, materials per la construcció de les primeres cases, etc.\nIbers (Iltirta o Iltirda de les darreries del segle V a.C. fins al segle II a.C)\nLleida, capital dels ilergetes de nom Iltrida o Iltrirta, era un poblet emmurallat a dalt de la Roca Sobirana (on actualment es troba la Seu Vella). L'extens territori circumdant comptava amb 4 rius: el Segre, el Cinca i les Nogueres (la Pallaresa i la Ribagorçana), a la ribera dels quals es cultivava cereal i llegums com blat, mill, ordi, civada, llenties, faves i pèsols, i amb ramaderia, amb cabres i ovelles principalment. També es troben evidències d'activitat pesquera en aquesta època (hams i pesos a les riberes dels rius).\nEn quant a comunicació, el vial fluvial Ebre-Segre era una important via de transport que aprofità influències colonials.\nArribada dels romans a Catalunya (segle II a.C. fins al segle I a.C)\nTot i que la majoria dels pobles ibers del territori es va adaptar a la dominació romana, poques poblacions, com és el cas dels Ilergets (Lleida), es van revoltar.\nDurant la guerra, entre els ibers i els romans, el riu Segre va donar més d'un mal de cap al mateix Juli Cèsar. L'any 49 a.C. una riuada va destruir dos ponts provisionals de fusta que l'exèrcit romà havia construït per poder conquerir la ciutat de Lleida. L'exèrcit romà quedà dividit en dues parts i la conquesta de la ciutat es retardà.\nRomans (Ilerda del segle II a.C. al segle V)\nEl riu Segre continua essent per als romans una principal via de comunicació i comerç amb altres ciutats i una font d'alimentació per als natius de la ciutat.\nEl pont era un pas obligat que Roma havia de fer per a l'expansió del seu territori. L'any 47 a.C. apareix la primera menció de què el pont ja s'havia construït en les memòries de Juli Cèsar.\nLes termes públiques: una institució fonamental en la societat romana. També van ser presents a Lleida, construïdes a prop de l'antiga llera del riu Noguerola i del Segre, per la captació i evacuació de les aigües. Van ser construïdes, amb tota probabilitat, durant l'últim terç del segle l d.C. (70-100) i encara se'n poden observar restes al carrer Cardenal Remolins.\nVisita de les antigues termes romanes de Lleida en 3D\nEls primers recs al Segrià, es creu que són de l'època romana, tot i que, els ilergetes ja aprofitaven les aigües dels rius per al reg.\nEls visigots (Del segle V a l'any 720)\nDurant aquesta època, la ciutat de Lleida, pateix un període de decadència en el que hi ha molt poca informació. Tot i això, es tenen evidències que el riu Segre va seguir sent una via de transport i comerç i una font d'aliment per als pobladors de la ciutat.\nEls musulmans (De l'any 720 al 1149)\nLleida, per la seva situació geogràfica i per les vies de comunicació (entre elles el riu Segre), continua sent una ciutat d'importantíssim valor per als musulmans.\nMilloren les tècniques de rec romanes i dissenyen la séquia de Fontanet, la séquia d'Alcarràs i part del recorregut de l'actual séquia major o de Pinyana. Es coneix molt poc sobre el model de gestió d'aquesta xarxa hidràulica, però sí que és remarcable el pes de l'administració pública en la societat musulmana.\nLa construcció d'aquestes séquies va permetre regar zones semiàrides i transformar-les en hortes productives. Va ser el primer pas d'una transformació del paisatge tal com és avui en dia.\nDurant l'edat mitjana, es defineixen les bases sobre les quals es configurarà el sistema hidràulic d'aquesta zona que ha arribat fins avui. A partir de la conquesta cristiana de la ciutat, l'any 1149, profundes transformacions acaben afectant l'antiga organització musulmana. Les fonts feudals, del segle XII, adopten el concepte de cavaséquia, que feia referència a un càrrec públic que tindria com a missió el bon govern de la séquia.\nDurant aquesta època augmenta considerablement la zona de regadiu de les terres de Lleida, tot ampliant les séquies de Fontanet i Torres, i construint nous braçals al canal de Pinyana: la séquia de Cap, la séquia Primera i la séquia Segona.\nAl voltant de les principals séquies, es posen en funcionament importants infraestructures hidràuliques, com els molins (Moli de Sant Anastasi, Moli de Cervià) o les adoberies.\nD'aquest moment tenim les primeres referències de la baixada de rais de fusta pel riu i de l'existència de serradores que alimentaven una important indústria de fusta. També es té constància de l'existència de pescadors fluvials i de passos de barca.\nEl constant creixement de la ciutat de Lleida es veu cada cop més afectat per les riuades periòdiques, causant la constant restauració del pont, l'habilitació de palanques, o la instal·lació de passos de barca.\nPer protegir la ciutat de les riuades, s'opta per construir un mur de contenció a finals del segle XVIII, amb l'arribada de Luis Blondel, polític del corregiment de Lleida. Així doncs, es va aixecar un mur, que s'estenia 500 m aigües avall des del pont Major (pont vell) i que va trigar dos anys a acabar-se. Una vegada finalitzat el mur el van anomenar la Banqueta. A partir del segle XIX, la Banqueta va passar a dir-se Avinguda Blondel en commemoració al marquès de Blondel.\nEn el mateix període, finals del segle XVIII, es construeix el Dipòsit del Pla de L'aigua, que permet als ciutadans disposar d'aigua potable, la qual havien d'anar a buscar a les fonts monumentals que es trobaven distribuïdes per la ciutat.\nA principis del segle XX, a Lleida es construeix el canal de Seròs i l'assut de la Mitjana, per derivar l'aigua del riu a l'esmentat canal per tal de conduir l'aigua a la Central Hidroelèctrica de Seròs i així, produir electricitat.\nLa construcció de l'assut de la Mitjana, juntament amb la regulació dels cabals d'aigües amunt, condiciona la consolidació del bosc de ribera de la Mitjana.\nD'altra banda la construcció del canal de Serós va permetre que, els regants de la séquia de Torres, rebessin l'aigua suficient per regar les seves terres.\nL'any 1944 es va inaugurar el pont "vell" al mateix punt on hi havia hagut successivament diferents estructures.\nAmb l'arribada de la industrialització i, sobretot, durant la segona meitat del segle XX, les riberes van anar perdent protagonisme, van anar desapareixent els oficis estretament lligats al riu i es van abandonar les ribes.\nL'Ajuntament de Lleida, va emprendre tasques de recuperació d'espais naturals de ribera del municipi, d'alt valor ecològic, com el Parc de la Mitjana i els aiguamolls de Rufea, els quals estaven abandonats. Es va fer una restauració ecològica i una recuperació paisatgística que van permetre recuperar les comunitats naturals pròpies de la zona i també els valors socials i culturals.\nL'any 1996 es va fer una reordenació del riu Segre, al seu pas per la ciutat, construint-se el Parc Fluvial del Segre. Es va canalitzar i enjardinar la zona urbana del riu, i es va construir un mur al marge esquerre del riu (Cap-Pont).\nActualment Lleida compta amb 6 ponts i 4 passarel·les que permeten l'accés de la població a les 2 ribes del riu.\nL'any 1997, van començar les obres de restauració de l'edifici del Molí de Sant Anastasi que van finalitzar l'any 2008 i actualment és una de les seus del Museu de l'Aigua de Lleida, conservant encara tota la seva maquinària.\nUna altra construcció actual destacable vinculada amb el riu, és la depuradora d'aigües residuals de Lleida, en funcionament des de l'any 1994, i la qual es va ampliar l'any 2010. Aquesta infraestructura depura les aigües residuals de la ciutat que arriben a través d'un col·lector subterrani, abans d'abocar-se al riu, al sud del municipi.\nEn l'actualitat es continua amb l'extracció de graves i arenes en diferents punts de la llera del riu.\nVista aèria del Segre al seu pas per Lleida\nBlau: Parc natural del Segre\nRoig: La Mitjana\nEls primers pobladors.\nIbers (Iltrita o Iltrida de les darreries del segle V a.C. fins al segle II a.C:)\nHIJOS BITRIAN, F.J.;(1999).El rio Segre en Lleida, Revista del colegio de ingenieros de caminos, canales y puertos, nº 47 Vol.II\nRomans (Ilerda Del segle II a.C. al segle V.)\nSOL, R.; TORRES, C.; (1993). El Pont de Lleida, una historia d’imatges. Lleida: Dilagro S.A\nARGILÉS I ALUJA, M. Caterina.; Preus i salaris a la Lleida dels segles XIV i XV segons els llibres d'obra de la seu. Lleida: Servei de Publicacions Universitat de Lleida, TESITEX, S.L.\nÀrabs Medina Larida (De l'any 720 al 1149)\nERITJA, X. (2006). Records d'un rec urbà: la sèquia de Fontanet i el molí de Sant Anastasi o de Vilanoveta. Lleida: l'Institut Municipal d'Acció Cultural : l'Ajuntament\nVICEDO, E.; ALDOMÀ, I.; ERITJA, X.; FEIXA, C.; FOMS, J.; GONZALEZ, J.; MARTÍNEZ, J.M.; MORELL, R.; BOIXADERA, J. (2006). Els Canals de Pinyana i Fontanet : l'aigua com a factor transformador de la regió de Lleida. Lleida: Pagès\nTORRES GRAELL, M.C.; SOL i CLOT, R. (1974). Historia de un canal : 1147/1974. Lleida\nPANADÉS i MARSELLÉS, I.; ESCOLÀ i PONS, M. (1990). La Sèquia de Torres i el regatge al Baix Segre. Torres de Segre: l’Ateneu\nERITJA, X. (2006). Records d'un rec urbà : la sèquia de Fontanet i el molí de Sant Anastasi o de Vilanoveta. Lleida: l'Institut Municipal d'Acció Cultural : l'Ajuntament.\nHIJOS BITRIAN, F.J.;(1999). El rio Segre en Lleida, Revista del colegio de ingenieros de caminos, canales y puertos, nº 47 Vol.II\nLes riuades són un fenomen cíclic, provocat quan gran quantitat de pluja cau de forma concentrada en el temps a diferents punts de la conca, de manera que la llera no pot canalitzar tot el cabal que li arriba, i es desborda.\nEl control del nivell dels embassaments aigües amunt (Oliana, Canelles, Sant Antoni, Camarasa...), així com la canalització del riu, juguen un paper fonamental en la previsió de les inundacions i en evitar-les en molts casos.\nNo obstant això, al llarg dels anys, Lleida s'ha vist afectada per nombroses riuades. El quadre 1.2.1 recull les riuades de les quals es disposa informació.\nPlaca situada als camps elisis\nAny de la riuada m3/s Quadre 1.2.1 Principals riuades a Lleida\n49 a.C. Es va endur 2 ponts provisionals construits per les tropes de Juli Cèsar, per a la conquesta de les terres de ponent.\n1162 Va destruir l'hospital per a pobres i peregrins que va ser fundat pel ciutadà Nicolau al 1156.\n1170 Destruex el pont Major (l'únic construït a nivell d'on és ara l'estàtua d'Indívil i Mandoni).\n1306 Cap desperfecte.\n1327 Destrueix el pont.\nHivern 1328 Destrueix el pont.\nDesperfectes al pont.\n1372 Va caure la "pila del pont Major".\n7 Juny 1373 Desperfectes al pont.\nOctubre 1379 Destrueix 2 arcades del pont.\n1429 Desperfectes a 1 pilar del pont.\n1442 Provoca danys al monestir Agustí de Santa Maria d'Horta, al marge esquerre del riu.\n3 octubre 1452 L'avinguda va cobrir dos arcs del pont major, va destruir 40 cases del raval del marge esquerre, va provocar la fugida del monjos trinitaris del seu convent i es va endur tot el material d'obra del nou hospital.\n1469 Desperfectes a una arcada i al portal del pont.\n1587 Danys a les cases del carrer Major.\n19 maig 1597 Cauen uns pilars i 2 arcades del pont Major, així com la caseta del ponter.\n8 novembre 1617 Amb una durada de 5 dies, van quedar inundades les zones baixes del marge esquerre del riu i del raval. Van quedar derruïdes un nombre indeterminat de cases i 1 pilar i 2 arcades.\n1726 Cauen 2 pilars i 3 arcades del pont Major.\n8 octubre 1787 Una gran crescuda del riu va provocar que es desallotgés un gran nombre de cases del carrer Major com l'hostal de Sant Francesc i el portal de la Barca, també van quedar inundades les hortes del marge esquerre.\nTardor 1817 Desperfectes al pont.\n6 gener 1826 Dany al mur de contenció d'aigües amunt del pont Major.\n24 maig 1853 El bisbe va acollir a casa seva als damnificats per la riuada. Es van produir danys a les instal·lacions militars del cap del pont.\n25 juny 1866 Destrueix la meitat del Pont Major, els 3 arcs més propers a la riba de Blondel, és substituïda per una passarel·la de fusta provisional que es conserva fins a 1875, quan es va substituir per una de ferro.\n21,22,23 octubre 1907 5200 Va ser la primera crescuda avaluada. Es va endur la passarel·la de ferro, van haver-hi danys de tipus urbanístic, destrosses a les residències i indústries, tot i això, les obres realitzades anteriorment van evitar danys majors.\n1966 Cap desperfecte al pont.\n1982 3600 Cap desperfecte al pont.\nFont: HIJOS BITRIAN, F.J.;(1999). El rio Segre en Lleida, Revista del colegio de ingenieros de caminos, canales y puertos, nº 47 Vol.II\nFont: SOL, R.; TORRES, C.; (1993). El Pont de Lleida, una historia d’imatges. Lleida: Dilagro S.A\nFont: PASSOLA i TEJEDOR, A.;(1995). Oligarquía, municipio y corona en la Lleida de los Austrias, Universitat de Lleida. Departament de Geografia i Sociologia\nEl riu, una forma de viure\nFins a mitjans del segle XX, el riu Segre estava molt lligat a la vida dels lleidatans, els quals aprofitaven al màxim els recursos que els hi donava.\nA les ribes del nostre riu es realitzaven tota mena d’activitats econòmiques relacionades, directa o indirectament, amb el riu, la majoria de les quals avui en dia han desaparegut.\nPodeu consultar un recull d'elles en aquest enllaç.\nL’aplec del caragol té els seus inicis l’any 1980, quan prop de 12 penyes van improvisar un aplec de caràcter informal a la llera del riu.\nDes d'aleshores, l'aplec del caragol ha esdevingut un referent dels esdeveniments festius-gastronòmics de ponent. Es realitza el cap de setmana següent a la Festa Major del mes de maig, als Camps Elisis.\nEn la 31 ª edició de l’aplec del caragol, l’any 2010, es van consumir 12 tones de caragols; es van superar 2000.000 visitants i van haver 100 penyes amb 12000 penyistes.\nLa Fira de Sant Miquel\nLa primera fira, de la qual es té constància a Lleida, va ser autoritzada per Jaume I el Conqueridor, realitzada el 29 de setembre de 1232, i va durar 10 dies.\nLa Fira es realitzava a l’areny major del riu Segre, que era un terreny espaiós i lliure d’obstacles. Era una fira on es podia adquirir tota classe d'animals, fruites de la terra i instruments per batre. A mitjans del segle XIX, la fira es va convertir en un lloc de compra i venda de ramaderia.\nLa Fira, l’any 1955, es trasllada als Camps Elisis i es transforma en una exposició de maquinària agrícola i productes agropecuaris. La Fira de Sant Miquel en l’actualitat és una de les més importants en l'àmbit estatal.\nL'Aplec de Butsènit\nL’Aplec de Butsènit se celebra, tradicionalment, el diumenge següent al 8 de setembre.\nEn temps antics, la participació era multitudinària, es té documentació on surt, que l’any 1863, van anar al santuari de l’horta uns 8000 fidels vinguts de les comarques del Segrià, les Garrigues i les terres de l’Aragó, per celebrar l'Aplec.\nL'Aplec, consistia en una missa major seguit de jocs i ball de sardanes. A continuació, es realitzava un dinar de germanor als voltants de l’ermita i prop del riu Segre. Finalment es resava un rosari al santuari i entre presses i cants tothom tornava cap a casa.\nAvui, l‘Aplec, encara manté viva la tradició per a tots aquells i aquelles que volen gaudir de la festa a l’horta lleidatana.\nL'Aplec de Grenyana\nL'Aplec de Grenyana, se celebra als voltants de l'ermita situada al marge esquerre del riu Segre, vora les comportes de la Canadenca.\nDe fet, se celebraven dos aplecs, el primer tenia lloc el dia 25 de març i l’altre el segon diumenge, desprès del dia 8 de setembre.\nAvui, l’Aplec, té una durada de tres dies, amb actes esportius, culturals, festius i religiosos, amb una missa major, en honor de la Verge.\nLa confraria dels cavallers i gentilhomes de la ciutat de Lleida\nA partir del segle XI, a la ciutat de Lleida, va anar agafant força la confraria dels cavallers i gentilhomes de la ciutat de Lleida.\nEl dia de Sant Jordi, a la plaça de Sant Joan, es realitzava un torneig a peu de cavalleries multitudinari. El penúltim diumenge de carnestoltes, es realitzava un altre per a les justes. Una vegada finalitzats els tornejos, a la nit, es realitzava una festa.\nEl camp d’entrenament que utilitzaven els cavallers, estava situat a l’Areny de Cappont, a la vora de la séquia de Torres i posteriorment, es va construir un altre a l’altra banda del riu Segre, a la vora del convent del Carme.\nL'Edat Mitjana, condemnes del riu Segre\nDurant l’Edat Mitjana, com a forma de purificació per haver comés algun delicte, es condemnava als culpables a morir ofegats al riu Segre.\nEl febrer de 1485, una noia anomenada Valentina Guarner, va ser acusada de Bruixa, metzinera i homeiera. Per aquest motiu, la van condemnar a morir ofegada al riu, davant l’edifici de la Paeria i, després, a ser cremada a l’areny del barri de Cappont. En aquells temps, es creia, que quan feies morir a un delinqüent ofegat a les aigües i després cremat, s’expurgava l’ànima del pecador/a i s’esborrava el testimoni del maligne, condemnant a la seva ànima a l’oblit.\nSalomé, la llegenda d'una morta a les mans del Segre\nSegons ens conta la llegenda, quan Herodes, Herodies i Salomé, van marxar de Jerusalem, van fer cap a Lleida. Una nit, en la qual el riu estava gelat, Herodies va tornar a demanar a la seva filla que ballés per a Herodes damunt del gel del riu Sícoris (Segre). Salomé va acceptar la proposició de la seva mare i en posar-se damunt del gel, es va trencar i va caure dins de l’aigua gelada. Les baixes temperatures van fer que el gel es tornés a tancar ràpidament, degollant a la jove per el mateix punt, on anys abans, havia estat degollat Sant Joan Baptista.\nConta la llegenda, que per això, es va construir l’antiga església de Sant Joan a la vora del riu, allí on va morir Salomé, per honrar a Sant Joan Baptista.\nDesprés de la revolució de 1868, es va decidir ampliar la plaça, el que va suposar la destrucció de l’antic temple i la construcció de l'actual, encapçalant la nova plaça.\nL'home de la tramada\nLa llegenda de l’home de la tramada (o raier) ens diu, que un dia, baixava pel Segre amb un rai tot carregat de taulons i bigues. El riu anava amb més cabal del normal, tot i això, es va llençar a l’aventura i va decidir baixar cap a Lleida. El cabal va anar augmentant progressivament, i el raier havia de fer esforços sobrehumans per controlar l’embarcació, exposant-se a tot tipus de perills.\nEl raier, que era molt devot a la Mare de Déu, quan ja no li van quedar més forces per seguir lluitant, s’abandonà a ella i deixà la tramada a mercè de les enfurismades aigües. L’embarcació era com una joguina de les ones i només un miracle el podia salvar.\nL’home, serè i confiat, es va agenollar i amb tota la força dels seus pulmons va exclamar:\n–Oh, Verge de Roser, salveu-me, si em convé! Poseu remei al meu abast. Si moro us encomano la meva muller i els meus fills, però si em feu sortir d’aquesta dura prova, jo us prometo de cor que cada dia passaré el rosari amb tots els de casa i seré el més ferm pregador de la vostra devoció predilecta.\nTot just va acabar de dir aquestes paraules una onada terrible va alçar la tramada i el raier. L’home ho perdé tot de vista. Quan va obrir els ulls, es trobava damunt l’herba d’una mitjana, a la vora del Segre i a no gaire distància de Lleida.\nLlavors, amb el cor ple d’agraïments es llevà, sense deturar-se enlloc, va pujar al convent dels Pares Dominics i va oferir el seu vot a la Mare de Déu del Roser, allí venerada pels lleidatans.\nLa llegenda de Copa d'Or\nL’any 1147, el compte Ermengol VI, travessava la Noguera Ribagorçana, per ordre d'en Ramon Berenguer IV, emprendre la conquesta del Segrià i de Lleida.\nA mesura que s’anava veient clar, que les tropes cristianes arribarien un dia o altre a conquerir la ciutat, una muller de l’alta noblesa, va amagar dues peces de gran valor al marge esquerre del riu Segre. Aquestes peces mai van ser trobades.\nAquesta llegenda s'explicà de boca en boca durant molts anys per explicar el nom de la partida Copa d’Or.\nCowboys a Lleida\nDurant l’època de la construcció del canal de Seròs i l’assut de les comportes, 1912-1914, es podien veure entre els treballadors una mena de cowboys, a cavall, revòlver i barret seguint l’estil americà. Aquests eren sobreestants canadencs que s’encarregaven de les feines bàsiques de supervisió i mantenir l’ordre. Alguns d’ells havien estat treballant anteriorment en la construcció del canal de Panamà.\nRobinson modern de la Mitjana\nL’any 1975, s’instal·la a la zona del parc de la Mitjana, una mena de Robinson modern, exllenyataire, exminer asturià retirat per silicosi, tot i que encara era jove. Es deia Jaime i vivia sobre un turonet d’arena en una barraca camuflada i semisoterrada. Disposava d’un hortet, un pou i una bassa, tot envoltat per una mimètica estacada de saulics i canyes que feia invisible el curiós conjunt. Tenia sempre encès un transistor i es desplaçava en bicicleta per Lleida.\nLa riuada de 1982 no va aconseguir fer fora al Jaime, però els freqüents conflictes amb els veïns de la zona l’obligaren a buscar un nou assentament més tranquil l’any 1985.\nLo Marraco és viu!!!!\nL’any 1982, Lleida va ser devastada per una gran riuada. L’aigua va afectar el magatzem municipal de l’antiga “Nitris”, a la partida de Butsènit, aixopluc i casa del Marraco.\nLleida, va donar per mort al nostre estimat personatge i, fins i tot, van sortir als diaris les melancòliques notícies de comiat. Dies després, es va conèixer la bona notícia: lo Marraco havia sobreviscut, tot i que amb alguns desperfectes. Una columna del magatzem, va fer que no anés aigües avall, com gaire bé, tots els elements del magatzem: carrosses, automòbils i altres elements que van tenir una trista fi.\nLa tragèdia de Butsénit (la Tolla dels ofegats)\nÉs un dels incidents més tràgics de les nostres terres. L' 11 de setembre de 1921, durant l’Aplec de Butsènit, es van congregar a la banda dreta del riu, centenars de persones vingudes de tot el territori.\nDurant tot l’Aplec, els actes van transcórrer amb normalitat, fins que després de resar el rosari, va arribar el moment de tornar a casa. La gent, que vivia al marge dret del riu, van anar tornant amb caravana cap a casa i, els del marge esquerre, ho feien amb la barca de sirga que creuava de Butsènit a Montoliu.\nEl barquer va anant fent nombrosos viatges, amb molts problemes per evitar que no puges més gent a la barca de la que podia aguantar. Al voltant de les 7,30 de la tarda, van pujar unes 60 persones tot i la insistència del barquer de rebaixar el nombre de persones fins al proper viatge.\nQuan la barca va començar el viatge, van haver-hi unes quantes persones que van pujar a l’embarcació, provocant un moviment brusc de vaivé. El barquer, intentant, parar aquest moviment es va aturar en una tolla del Segre de 3 m de profunditat. En aquell punt l’embarcació va bolcar, i, donat que molts no savien nedar, al no tocar els peus a terra, van morir 33 persones.\nAvui en dia, aquesta tragèdia encara es recorda a les partides de vora el riu. Davant l'ermita de Butsènit es troba un monument commemoratiu en record a les víctimes d'aquell dia.\nEl miracle de Grenyana\nCaritat Palau, de la Torre Mercadé, ens recorda un fet miraculós: un dia, la riuada del Segre va emportar-se una nena amb el seu bressol. La mare, que va veure el fet, va encomanar-se a la Verge de Grenyana, i la nena va ser salvada del riu. El bressol es va convertir en un vaixell miraculós. Tota la partida va donar gràcies a la Mare de Déu per aquest fet.\nEl Pont del Boc, data del segle XVI, i és recordat per haver estat una zona de reunió de bruixes. Josep Lladonosa ens relata en el seu llibre, “Història de la ciutat de Lleida”, com l’any 1627, diverses dones de Lleida foren acusades d’adoradores de Satanàs, en la figura del Boc. L’autor, explica que les bruixes es reunien al planell de Gardeny o al riu Femosa, vora Artesa de Lleida, “al pont apel·lat del Boc de Biterna”.\nFIGUERAS i BELLMUNT, J.; CURCO i PUEYO, J.; (1989-1990).Segria, Fets, costums i llegendes. Lleida: Virgili i Pagès\nFIGUERAS i BELLMUNT, J.; (2005). El Segrià : un país de llegenda. Lleida: La Mañana\nFIGUERAS i BELLMUNT, J.; (2004). 500 històries i llegendes lleidatanes. Lleida: Pagès\nFIGUERAS i BELLMUNT, J.; (2000). Llegendes de Ponent. Lleida: Diario la Mañana: Diputació de Lleida : Fecsa-Endesa\nCASTILLÓN ZAZUCA, J.; (2002).Histories i llegendes de Lleida. Lleida: Pagès.\nCASTILLÓN ZAZUCA, J.; (1992).Historias i lleyendas de Lleida. Lleida: Diario La Mañana.\nFIGUERAS i BELLMUNT, J.; (1992). Llegendes lleidatanes. Lleida: Diario La Mañana\nGAYA FUERTES, A.M.; (2008). La Nostra cultura : art, festes, llegendes i tradicions populars a Lleida. Lleida : Edicions de la Universitat de Lleida: Institut de Ciències de l'Educació, 2008.\nEl riu a Lleida, crea unes condicions microclimàtiques especials al seu entorn, d'humitat, de temperatura, d'insolació, de flux de vents, etc. Aquest fet, permet el desenvolupament d'un ecosistema de ribera que contrasta, les condicions eixutes dels voltants, amb els ecosistemes característics de climes semiàrids.\nLa presència, del riu a Lleida, porta associat el desenvolupament d'una vegetació de ribera, que contrasta fortament amb la vegetació originària de la plana de Lleida, pròpia d'un clima semi-àrid, i la vegetació arvense, pròpia dels espais de l'horta.\nA causa de la presència, d'aigua abundant i de sòls fèrtils i humits, la vegetació de ribera es caracteritza per tenir tota una sèrie d'adaptacions, per poder aprofitar al màxim aquesta aigua. Així, les fulles dels arbres i arbustos, són grans i tendres, perquè no han de protegir els estomes per evitar perdre aigua, com fan altres plantes de llocs secs com el timó o el romer, amb les fulles molt més petites i endurides. Al disposar de tanta aigua i nutrients, també creixen molt ràpidament. Un àlber pot assolir els 15 metres d'alçada i una capçada ben desenvolupada en 10 o 15 anys, mentre que una alzina necessita entre 50 i 100 anys per desenvolupar un bon port. Tanta abundància de nutrients també afavoreix la diversitat, i així, el bosc de ribera, es caracteritza perquè trobem diferents tipus d'arbres que conformen l'estrat arbori i nombroses lianes i arbustos al sotabosc.\nLa vegetació de ribera està formada per un ric mosaic d'ambients on destaquen els boscos de ribera, però també hi trobem els canyissars i bogars, els codolars, els tamarigars, els prats humits, etc. El conjunt de plantes que trobem, sovint associades, vivint en unes mateixes condicions ecològiques, s'anomena, comunitat vegetal.\nLa comunitat vegetal predominant al bosc de ribera de Lleida és la Rubio-Populetum Albae, amb espècies característiques com els salzes (Salix alba, S. Purpurea), xops (Populus nigra, P. Canadiensis), albers (Populus alba), freixes (Fraxinus angustifolia) i verns (Alnus glutinosa), i espècies arbustives com l'esbarzer (Rubus sp.), les lianes (Humulus lupulus, Hedera helix, Cynanchum acutum.), i el tamariu.\nCatàleg florístic clica aqui per accedir a les fitxes de les espècies més característiques del bosc de ribera de la Mitjana\nL'ambient fluvial és un hàbitat ric i divers per nombroses espècies de fauna que troben refugi i aliment a les bardisses, entre la fullaraca o a les zones amb aigües poc fondes on creixen les plantes aquàtiques. La seva diversitat destaca per la presència d'ocells forestals i d'aus aquàtiques migratòries, així com per l'abundància de mamífers. Però cal alertar també, sobre la degradació de la comunitat faunística més lligada a l'aigua, amenaçada per peixos exòtics introduïts per la pesca, o el declivi continu dels amfibis per la manca d'espais de reproducció adequats.\nLes aus formen el grup faunístic més fàcil d'observar. Moltes són diürnes, són fàcils de veure i les trobem a tots els ambients. A l'ecosistema fluvial destaquen els ocells forestals, més petits i que s'amaguen entre la vegetació, però molt característics, com el teixidor (Remiz pendulinus), el rossinyol bord (Cettia cetti), la bosqueta vulgar (Hippolais polyglotta), el picot garser (Dendrocopos major) o el colltort (Jynx torquilla).\nEls ocells aquàtics, anàtids, ardeids, ràllids, limícoles i d'altres, les podrem observar surant al mig del riu, o atalaiades a una vora esperant per pescar un peix o capturar algun insecte. Destaquen, l'anec coll-verd (Anas platyrhynchos), el cabusset (Tachybaptus ruficollis) el bernat pescaire (Ardea cinerea), l'agró roig (Ardea purpurea), el martinet blanc (Egretta garcetta), la gallineta d’aigua (Gallinula chloropus), la fotja (Fulica atra), el blauet (Alcedo atthis), el becadell comú (Gallinago gallinago), la xivita (Tringa ochropus), o el rascló (Rallus aquaticus). Alguns d'ells, hi són presents tot l'any, però molts d'altres els trobarem especialment a l'hivern quan migren des dels països més freds centroeuropeus, per passar l'època freda en llocs més benignes.\nEspecialment a l'hivern també podrem observar grans concentracions d'ocells que s'agrupen cap al vespre en els anomenats "dormiders", per tal de passar la nit tots junts i d'aquesta manera, estar més protegits. Així, quan es pon el sol, podrem veure com els arbres de ribera, els canyissars o els marges del riu es van omplint de grans quantitats de corbmarins (Phalacrocorax carbo), tudons (Culumba palumbus), gavines (Larus ridibundus) o estornells (Sturnus vulgaris)\nEls barbs (Barbus graellsii), la madrilla (Chondrostoma toxostoma) i la Carpa (Cyprinus carpio)\nAMFIBIS I REPTILS:\nEls amfibis estan patint una forta regressió a tota la plana de Lleida, especialment per la desaparició de punts d'aigua permanents i de qualitat on poder reproduir-se. És per això que cada vegada és menys freqüent escoltar el "rau rau" de les granotes o trobar capgrossos creixent en una tolla. A les basses marginals que no estan connectades amb el riu, perquè els peixos es mengen els ous i els capgrossos dels amfibis, podem trobar la granota comuna (Rana perezi) i el gripau d’esperons (Pelobates cultripes).\nTambé podrem observar els rèptils més lligats als ambients de ribera com la serp d’aigua (Natrix maura) o la serp verda (Malpolon monspessulanus) i també, sovint prenent el sol a les pedres del costat de l'aigua, la tortuga d'aigua (Mauremis leprosa). No s'ha de confondre, amb la cada vegada més abundant, tortuga de florida (Trachemys scripta), que és una tortuga exòtica amb gran capacitat d'adaptació i desplaça a la tortuga autòctona. Aquesta espècie exòtica s'escapa de la seva captivitat o és alliberada per les persones que l'han tingut a casa com a mascota.\nEls mamífers son un grup faunístic difícil d'observar perquè tenen hàbits nocturns i sovint no surten fins que és fosc, i a més s'aparten dels indrets amb molta freqüentació. No és difícil, però, poder observar els rastres que deixen al seu pas: petjades, excrements, restes de menjar, caus o furgades. Aquestes es troben fàcilment al voltant del riu, on acudeixen a la recerca de menjar, d'aigua o com a corredor de pas de dispersió entre les àrees de cria i descans i les d'alimentació.\nEl riu Segre és un bon corredor territorial pel qual circula la guineu (Vulpes vulpes), el teixó (Meles meles), el senglar (Sus scrofa), la geneta (Genetta genetta) i la llúdriga (Lutra lutra). Els boscos de ribera de Lleida, també són un bon espai on s'amaguen nombroses espècies de ratpenats, que utilitzen els forats i les cavitats dels arbres més grans per protegir-se i surten a la nit a la caça dels insectes que sempre són abundants a les zones amb aigua.\nCatàleg faunístic clica aquí per accedir a les fitxes de les espècies més característiques del bosc de ribera de la Mitjana.\nL'elevada humitat, l'abundància de troncs, branques mortes i fullaraca, fan que el bosc de ribera sigui un ecosistema ric en fongs. Els fongs son majoritàriament saprofítics i es nodreixen de la matèria orgànica morta intervenint en el procés de descomposició i afavorint que els nutrients tornin al sòl i estiguin de nou disponibles per les plantes, pel seu creixement. Els boscos de ribera no són especialment coneguts pels boletaires, excepte per ser l'indret on tradicionalment s'han collit els "bolets de xop" o les gírgoles. Però, segons les prospeccions del grup de micologia de l'IEI, es poden trobar més de 120 espècies diferents, entre les quals, hi ha espècies com la guita de bruixa o el bolet de tinta.\nCatàleg de bolets clica aquí per accedir a les fitxes de les espècies més característiques del bosc de ribera de la Mitjana


La CUP de Reus insisteix en la gossera municipal\nLes CUP del Baix Camp i el Tarragonès, contràries al servei de l'Última Llar | Jordi Olària Gras\nLa CUP insisteix en una gossera pública després que Fiscalia denunciés l'Última Llar\nRecorda que ni el govern de Reus ni els partits del Consell Comarcal els van donar suport quan ho van proposar l'any 2016\nper Jordi Olària Gras 15/05/2019 19:12h\nLa CUP de Reus insisteix en el projecte de protectora d'animals municipal amb la possibilitat, exposen, que doni servei a tot el Baix Camp i el Tarragonès. Des del seu punt de vista, la denúncia de Fiscalia contra l'Última Llar és una mostra més que cal internalitzar el servei. Recuperen el projecte que van presentar tant a l'Ajuntament de Reus com al Consell Comarcal l'any 2016 i que, aleshores, no va rebre el suport del govern.\nLa denúncia fa referència al registre d'entrades i sortides segons el qual, apunten, la instal·lació comptava amb 1.800 animals quan en realitat n'hi havia 230. Amb aquest sistema s'hauria pogut inflar el preu que es cobra als Ajuntaments del Baix Camp i del Tarragonès que hi tenen el servei contractat. Mònica Pàmies, número tres de la llista cupaire de Reus, denuncia la «manca de transparència i retard en la resposta de petició d'informació» per part del govern local respecte a la gossera.\nMembres de la CUP dels municipis del Baix Camp i el Tarragonès durant la presentació del projecte | Jordi Olària Gras\nUna protectora a Reus amb visió comarcal\nEl projecte que ara inclouen al seu programa electoral està pensat per a la ciutat de Reus, però amb la capacitat d'oferir el servei tant al Baix Camp com al Tarragonès. «La capacitat que teníem projectada era de 300 animals, que és el volum que hi ha normalment en aquesta ciutat, però el projecte està fent en mòduls pensant que es pugui ampliar; si fem la nostra gossera municipal i la resta del territori no tenen opció, el normal és compartir aquest espai», explica.\nPer superar possibles esculls econòmics, plantegen, es pot ampliar el ventall de serveis que s'hi ofereixin. «Si es fan polítiques d'acollida i d'adopció correctes, la protectora es pot quedar gran; es pot utilitzar la resta de l'espai com a guarderia i per a altres serveis que financin la mateixa protectora». Pàmies fa referència al motiu principal que va esgrimir el govern de Reus per tancar la porta al projecte l'any 2016.\nImatge d'arxiu d'una gossera. | Cedida\nReivindica la proposta cupaire\nCritica que «quan anem al centre —l'Última Llar— no veiem cap gos de raça considerada potencialment perillosa, no veiem gossos amb problemes físics fruit d'accidents, no veiem gossos o gats en tractament...». Afegeix que «el desembre del 2018 vam demanar al govern quantes inspeccions s'havien fet, aquell any, a l'Última Llar; la realitat era cap, perquè l'única que es va fer al llarg del 2018 va ser quatre dies després de presentar la pregunta».\n«Ningú està controlant aquest servei, no s'està fent un seguiment del centre», sentencia, i reivindica el projecte del grup municipal de la CUP de l'any 2016. «Vam aportar un projecte d'obra amb planells, relació de materials, protocols interns de funcionament, materials i espais necessaris, protocols d'acollida i recollida i protocols policials» i que requeria un pressupost, assegura, de 146.000 euros.\nAcusa el govern de manca de voluntat política\nDes del govern se'ls va negar el suport a la proposta al·legant motius econòmics, però «no és excusa» segons Mònica Pàmies. Explica que la despesa anual de l'Ajuntament de Reus pel servei que paga a l'Última Llar és d'uns 70.000 euros. Des de la CUP consideren que es tracta de manca de voluntat política com demostra, afirmen, que «a les reunions entre el govern de Reus i la CUP per la presentació d'aquest projecte no hi va assistir mai el cap de la regidoria de Medi Ambient».\nLamenten que s'al·leguin motius econòmics i, en canvi, s'anunciï un superàvit de 4,6 milions d'euros. Després de la negativa, l'any 2016, de l'Ajuntament de Reus, els cuapires recorden que van portar-lo al Consell Comarcal. Van ser els dos principals Ajuntaments, Reus i Cambrils, qui van tancar la porta al projecte, fent-lo inviable.\nMUNICIPALS: ERC Reus proposa el primer alberg de joventut de Reus\nAGENDA: Consulta la data de les festes del teu barri a Reus!\nCUP Tarragona CUP Reus Municipals Reus 2019 CUP Torredembarra eleccions municipals 2019 animals


Xanadu | Codi Lyoko Wiki | FANDOM powered by Wikia\nTítol original (francès) Xanadu, Partie 1\nTítol en anglès Xanadu, Part 1\nEstrena original 24 de maig del 2013\nCompte amb la dona del mal següent\nXanadu és el capítol 19 de la temporada 5 i el 114 de Codi: Lyoko, i va estrenar-se el 24 de maig del 2013.\nEl capítol comença en una classe ďeducació física amb en Jim, on estan ľOdd, ľUlrich, ľAelita, en Jeremie i el clon de la Sissi, entre ďaltres. En Jeremie comença a parlar que després de les classes aniran a aquesta rèplica misteriosa que va trobar. Llavors en Jim pregunta a en Jeremie si la seva conversa és més important que la seva classe, i li mana fer 20 flexions. En Jeremie diu que després parlaran, i comença a fer les flexions.\nA la cafeteria, tots estan menjant, i en Jeremie diu que està cansat per les flexions ďaquest matí, però que han de fer la missió. En Jeremie també està preocupat per si el XANA activa una torre, i els altres li diuen que no es preocupi. Quan van cap a la fàbrica, troben en Jim en el bosc fent entrenaments, i en Jeremie sense voler trepitja una branca. En Jim es dóna la volta i troba en Jeremie i ľAelita, mentre els altres ja s’han ficat a les clavegueres. En Jim pregunta a en Jeremie què hi fan aquí a aquestes hores, i ľAelita respon que estan passant ľestona en el bosc com a parella, i que no els molesti. En Jim diu que ho sent i se’n va.\nA la fàbrica, els altres tres veuen arribar a en Jeremie i ľAelita. En Jeremie li pregunta a ľAelita per què ha dit això, i ľAelita diu que si prefereix que digui a en Jim que van a salvar el món en una fàbrica abandonada. En Jeremie canvia de tema i diu als altres que vagin a la sala ďescàners, i els virtualizarà. Una vegada a Lyoko, agafen ľSkid i surten del cinquè sector, i van a parar al sector del bosc. Llavors ľAelita activa les actualitzacions de ľSkid, i entren al Mar digital.\nAl Mar digital, en Jeremie informa als altres que per anar més ràpids a la rèplica, han de creuar un forat de cuc virtual, i els dóna les coordenades ďaquest. ĽSkid es fica al forat, i quan surt es troba que el Mar digital està vermell, i en Jeremie diu que és per la presència del XANA que és més forta. Allà troben peixos i taurons, que vigilen la rèplica. ĽAelita llança els NavSkids, i comencen a lluitar. ĽOdd s’encarrega dels taurons, ľUlrich dels peixos i la Yumi es queda a vigilar ľSkid per si apareix el Kalamar. Al final destrueixen tots els monstres del Mar digital, i es dirigeixen a la rèplica.\nEntren, i troben que la rèplica té 12 sectors, i una vegada dins troben que la parteix sud es pot entrar i la nord està protegida per un mur virtual. Entren al primer sector, i troben que és tot vermell i fosc amb plataformes blaves. Jeremie informa que aquest és el sector més gran, però no és on està el XANA. Troben que té torres, però totes estan activades pel XANA. ĽAelita no pot amarrar ľSkid a cap torre perquè totes estan vermelles, i deixen ľSkid prop de la plataforma. ĽAelita, la Yumi i ľOdd desembarquen, i ľUlrich es queda al NavSkid.\nQuan comencen a caminar per la rèplica, apareix la Sissi-XANA i un munt de monstres del XANA: megatancs, taràntules voladores, mantes, blocs i crancs. Ells comencen a envoltar la Yumi i ľOdd mentre que Sissi-XANA deixa inconscient a ľAelita sense que els altres puguin fer-hi res. En Jeremie diu als altres que la Sissi-XANA ha capturat ľAelita, però en aquest moment la Yumi és desvirtualitzada per un megatanc, però ľOdd pot evitar el mur mortal amb el teletransport. Llavors apareixen molts més monstres, i desvirtualitzen ľOdd. Jeremie teletransporta ľUlrich a la cabina de ľAelita, i li diu que torni a Lyoko, i que ja aniran a buscar ľAelita més tard.\nA la fàbrica, en Jeremie, ľUlrich, la Yumi i ľOdd parlen de la pèrdua de ľAelita, i en Jeremie diu que farà tot el possible per rescatar-la.\nEn la versió original en francès i ďaltres versions, aquest capítol i el següent tenen el mateix nom i són dues parts.\nXanadu per dins.\nĽAelita, ľOdd i la Yumi desembarquen a Xanadu.\n113: Compte amb la dona del mal 114: Xanadu 115: Assalt a casa del XANA\nObtingut de «http://ca.codilyoko.wikia.com/wiki/Xanadu?oldid=3382»


Última carta al meu pare: "No ha estat fàcil, oi papa?" La República\nÚltima carta al meu pare: "No ha estat fàcil, oi papa?"\nCel blau i núvols\nAquesta vida que vas començar dotze dies abans del cop d’estat del 18 de juliol del 1936, en una casa amb ànima revolucionària i molta fam, l’has acabat amb un càncer, avui, al ben mig d’una pandèmia mundial. Deu ni do!, que diria aquell, però sobre tu, que podria semblar que has estat un supervivent feliç, he de dir que no ha estat així perquè, ja des de nadó, vas haver de passar per tots els estats d’alerta, el que et va portar a viure una existència plena de pors que mai no et vas treure de sobre i que, fins i tot, ens vas transmetre a les filles.\nApolític, ateu i decebut de la raça humana, hipersensible, però protegit sota una capa invisible de formigó per evitar que ningú no et pogués tornar a fer mal, moltes vegades et defensaves a cop de mala llet com un crit de supervivència. Vas patir una infantesa terrible, que mai no vas superar i sempre estaves alerta per quan jo, de vegades, em sortia del guió de la “normalitat”. Em deies que no em signifiqués perquè estaria sola, que els partits i els sindicats van a la seva i et deixen abandonat pel camí. Això m’ho deies cada cop que veies els meus ulls il·luminats per una proposta de país.\nNo podíem dialogar de res perquè no tenies paciència i menys si era de política. Jo era molt rebel i volia menjar-me el món, santa innocència, perquè tu tocaves de peus a terra i deies que jo era una somiadora com l’avi, la tieta… I et feia patir.\nPerò és ben cert que, ja preveient el final, de l’últim que vàrem parlar tu i jo va ser sobre el procés. Em vas preguntar i jo et vaig dir que ho donava per perdut. La teva resposta va ser que no i que no. Que no seria ara, que trigaria cinc o deu anys, però que seria inevitable, tot i que el primer que hauria de passar és que Europa canviés de rumb.\nTambé em vas preguntar pels meus articles, i aquest últim cop si et vaig veure amb una mirada de complicitat, cosa que no feies mai, tot i que sé que em llegies sol, al despatx, i ho mig comentaves amb la mare, per criticar i mai per felicitar, perquè deies que la feina ben feta era una obligació, no un premi.\nLes últimes paraules que et vaig dir per videoconferència va ser T’ESTIMO PAPA, i vas apartar el mòbil de la meva germana amb la mà perquè no veiés que estaves plorant. Fins al final has reprimit el que senties.\nSempre amagant els sentiments perquè ningú pogués veure que estaves debilitat, perquè a la primera part de la teva vida et van fallar qui més et deia estimar-te. Mai no van saber com es feia i un cop vas tenir tu la teva pròpia vida, la por que fos certa la teva desconfiança, la por a l’abandonament psicològic et van marcar per sempre i ni al caliu de la família que vas construir ho va poder solucionar. I saps que, si he escrit aquestes paraules de comiat, és perquè ja no ets viu.\nAixò d’escriure em ve de família. Tu vas escriure un llibre mai no publicat, dibuixaves molt bé i vas enamorar la mama amb aquells poemes d’amor i tendresa que després mai no li vas expressar en veu alta. Fins ara he respectat el teu silenci de la por, ara jo he de seguir vivint i ho faig parlant del meu dolor i necessito que surti del foc que em crema per dins.\nSé que en els fons ho entens papa, perquè vaig ser la nineta dels teus ulls, tot i que no m’ho vas dir mai. Al final, no he arribat a temps de dir-te adéu i quan he arribat ja estaves adormit, però t’he agafat la mà fins al final definitiu.\nAra ja pots descansar papa, ara estàs en pau amb tu mateix i nosaltres amb tu. Però no ha estat fàcil, oi papa? Oi que no?


La Bibliovana, aparcada al pati de l'escola. (Foto: ACN)\nPer fer front a l'arribada de nous estudiants, l'escola Castellum s'havia de quedar sense biblioteca el curs vinent. Juntament amb els pares i alumnes, l'escola ha decidit reconvertir una caravana en biblioteca. Una iniciativa creativa per solucionar un problema d'espai.\nRedacció 14/06/2013 - 11.30 Actualitzat 14/06/2013 - 18.00\nL'escola Castellum de Sant Julià de Ramis, al Gironès, s'havia de quedar sense biblioteca per falta d'espai el curs vinent. L'escola necessita reconvertir un dels mòduls prefabricats en aula per fer lloc a l'arribada de nous alumnes.\nLa directora del centre, Núria Regincós, ha explicat: "no volíem que els nostres alumnes es quedessin sense biblioteca". És per aquest motiu que, juntament amb els pares dels alumnes, van fer una pluja d'idees per intentar trobar una solució. "Creiem que davant les dificultats, la creativitat és la millor solució", ha detallat la directora.\nFinalment, mestres, pares i alumnes van decidir intentar aconseguir una caravana per poder-la reconvertir en biblioteca. A partir d'aquí, l'escola va buscar suports a través de les xarxes socials. La petició va arribar fins a Ventalló (Alt Empordà) on el propietari d'una empresa de venda de caravanes es va posar en contacte amb el centre i els en va oferir una de forma totalment gratuïta.\nLa "Bibliovana" ja està aparcada al patí de l'escola. Segons ha explicat un dels pares del centre, Lluís Sabadell, s'ha creat una comissió per decidir com aprofitar l'espai i donar més ús a la caravana.\nNúria Rigencós ha remarcat que no han comunicat la decisió al Departament d'Ensenyament ja que es tracta d'un projecte d'escola per cobrir una necessitat. Rigencós ha assegurat també que estan sent especialment curosos amb el procés per garantir la seguretat dels infants. "Els pares i nosaltres som els primers que volem que els nens estiguin bé i segurs, no faríem res que pogués suposar un risc", ha conclòs.


El tràfic de vianants als carrers comercials de Barcelona cau un 31% interanual al gener per la pandèmia La República\nEl tràfic de vianants als carrers comercials de Barcelona cau un 31% interanual al gener per la pandèmia\nACN Barcelona.-El tràfic de vianants als principals carrers comercials de Barcelona durant el mes de gener va caure un 31% respecte al mateix període de l’exercici anterior. Segons l’informe ‘Tràfic […]\nACN Barcelona.-El tràfic de vianants als principals carrers comercials de Barcelona durant el mes de gener va caure un 31% respecte al mateix període de l’exercici anterior. Segons l’informe ‘Tràfic Peatonal als carrers comercials espanyols’, publicat aquest dilluns per l’empresa TC Group Solutions, la davallada a la capital catalana és similar al conjunt de l’Estat, on l’afluència de vianants es va reduir un 32,7%. No obstant això, les restriccions aprovades pel govern van provocar que el volum de gent als centres comercials de Barcelona es reduís un 69% en termes interanuals. Tal com indica l’informe, la caiguda ha estat generalitzada i l’efecte rebaixes ha quedat “completament dilapidat” per la covid-19.\nPel que fa als centres comercials, Barcelona es presenta com la ciutat de l’Estat on més s’ha reduït el tràfic de vianants. A continuació apareixen altres zones com Palma de Mallorca (-64%), Saragossa (-40%) i Madrid (-34%).Quant als carrers comercials, l’informe apunta que el centre de la ciutat ha estat més castigat que els barris. De fet, l’eix comercial del carrer de Sants va incrementar un 8% l’afluència de persones durant el mes de gener malgrat la pandèmia. Altres punts com el carrer Pelai o el carrer de la Portaferrissa, en canvi, van reduir un 42% i un 38% el tràfic de vianants, respectivament. En la mateixa línia, la caiguda en el volum de persones al Passeig de Gràcia va ser del 37%, mentre que a la Rambla va ser del 32%.


El ministre obre la porta a col·laboracions privades per a Renfe Mercaderies però no detalla de quin paper hi tindria un nou soci industrial\n3 min. Madrid 25/04/2017 10:59\n651x366 El ministre de Foment, Íñigo de la Serna, amb els consellers Jordi Baiget i Josep Rull. / FERNANDO ALVARADO / EFE El ministre de Foment, Íñigo de la Serna, amb els consellers Jordi Baiget i Josep Rull. / FERNANDO ALVARADO / EFE\nNi l'alta velocitat, ni autopistes, ni aeroports: aigua i transport ferroviari de mercaderies. Aquestes són les infraestructures clau i prioritàries a Espanya segons la patronal de les constructores i concessionàries d'infraestructures, Seopan. Aquesta associació ha posat aquest dimarts sobre la taula i davant el ministre d'Infraestructures, Íñigo de la Serna, una llista de demandes d'inversió i planificació dirigides directament al govern espanyol.\nSeopan denuncia en el seu informe la manca d'inversió en infraesutructures de gestió de l'aigua, ja que segons aquesta patronal, Espanya inverteix un 52% menys que la mitjana de països com Alemanya o Regne Unit en un sector que pateix estrès en el 72% del territori, segons l'informe que ha presentat la mateixa organització, que també ha denunciat que Espanya incompleix la normativa europea que obliga a tractar el 100% de les aigües residuals. En la mateixa línia Seopan ha reclamat més intensitat en les inversions en les infraestructures ferroviàries de mercaderies, que només tenen un 4% de quota de mercat mentre s'incrementen els embussos a les carretres.\nUna nova sortida a Renfe Mercaderies\nSobre el transport ferroviari de mercaderies, De la Serna sí que ha reconegut la necessitat d'impulsar-lo i ha avançat que el govern estudia una col·laboració amb un soci industrial a Renfe Mercaderies però no ha avançat de quina manera ni si això suposaria obrir un percentatge de capital d'aquesta companyia pública al sector privat. " Hi ha moltes altre fórumules, no he parlat de l'entrada d'un soci industrial, hi ha mil maneres de fer-ho", ha avanaçat el ministre.\nEn aquest sentit, De la Serna no ha nomenat la resta de peticions i malgrat reconèixer algunes "deficiències en les infraestructures espanyoles" s'ha dedicat a fer bandera de projectes com l'alta velocitat, la gestió aeroportuària o la importància de les carreteres i autopistes. "Amb totes les mancances que es puguin trobar a les infraestructures a Espanya també és bo valorar la qualitat de les infraestructures que tenim", ha començat De la Serna, que ha inaugurat les jornades organitzades per Seopan. En aquest sentit, el ministre ha destacat que Espanya és un país capdavanter en autovies i autopistes, que Aena és el primer gestor aeroportuari del món i que Espanya és el primer país d'Europa i segon del món en alta valocitat.\nPlanificació i un pla d'Estat\nL'altra gran reclamació de la patronal ha estat la necessitat de més planificació en infraesrtuctures "aliena al cicle electoral". El president de Seopan, Julián Núñez, ha denunciat que "tres plans d'infraestructures en 12 anys no han servit per fixar les inversions prioritàries al nostre país i cal un pacte d'Estat que garanteixi la seva realització". En aquest sentit, Núñez ha denunciat la caiguda de la inversió en infraestrcutures de 31.000 milions des del 2007. De la Serna ha donat la raó al president i ha reconegut que "ja hi ha un document esborrany amb aquest pacte", però ha tirat la pilota endavant fins que el PSOE resolgui el procés de primàries per poder-lo negociar: "A ningú se li escapa que té molt a dir-hi".\nLes polèmiques de la corrupció i l'estiba\nSobre els casos de corrupció que han implicat la constructora OHL, el ministre ha descartat que això "llastri" la imatge del sector espanyol, que manté un nivell d'internacionalització impressionant. "Les nostres empreses continuen sent les més importants del sector al món", ha sentenciat. Per acabar, sobre el decret de l'estiba el ministre ha evitat avançar si el govern ja té a punt l'acord.


Una realitat que no volen veure: el suïcidi demogràfic espanyol - Forum Libertas\nEl conflicte català omple portades i centra l’atenció dels mitjans. No és per a menys. És una dinàmica que de consumar-se alteraria radicalment la realitat espanyola. Però, al mateix temps, hi ha consciència entre propis i estranys que tanta eventualitat, si no impossible, sí que resulta altament improbable. Però en l’altre extrem, en un racó de l’escenari, està funcionant una dinàmica molt més aclaparadora, que porta més temps actuant i que consumarà el seu propòsit amb tota certesa, llevat que es faci un esforç que, a hores d’ara, necessàriament ha de ser extraordinari. Però, tot i la certesa, l’atenció que desperta és molt escassa, fins i tot s’alcen veus potents, com les que sorgeixen dels adscrits a la perspectiva de gènere, que es declaren contràries a ni tan sols considerar. Té la seva lògica -dolenta, però lògica- perquè es tracta de l’enfonsament demogràfic, de la insuficient natalitat, és a dir, de la manca de mares com a condició necessària (i de pares).\nLa descendència arriba a mínims dels que fan història, el que garanteix una població envellida incapaç de produir el necessari per mantenir-se. Tot i això, i seguint l’antiga consigna falangista, el govern, els partits i el gruix de l’opinió pública mantenen impassible el gest. És una actitud excepcional per insòlita en el context d’estats europeus.\nEl fluxos migratoris del passat recent l’han emmascarat en una visió interessada a negar el problema, perquè tot i això seguia aquí.\nSembla com si ningú es volgués assabentar que la crisi demogràfica afecta l’estat del benestar perquè danya de manera irreparable els ingressos que el fan possible, i perquè deteriora la renda futura dels ciutadans.\nLa taxa de natalitat de només 8,79 nascuts per cada mil habitants que es va assolir el 2016 és la més baixa de totes les observades. El 1978 era el doble. La caiguda ha estat greu i ràpida. Per situar millor la imatge, això significa que en una ciutat espanyola d’un milió d’habitants naixeran menys de nou mil nens. Feu un esforç d’imaginació per entreveure l’escenari resultant d’aquí a quinze anys.\nSeparació de Catalunya? Què va, abans que es produeixi, Espanya serà un erm humà. En realitat, la gran arma de l’independentisme a llarg termini seria crear una cultura natalista. Això sí que és un bingo a termini fix. Però, que ningú pateixi perquè comparteixen la mateixa cultura hegemònica espanyola, que no europea, que veu la maternitat com una càrrega o, com a molt, com una opció al costat de moltes altres, al mateix temps que el treball a precari, els baixos salaris, els pisos de lloguer pels núvols, la dificultat per conciliar treball i família, dissuadeixen de ser pares als que volen ser-ho. I tota aquesta cultura antinatalista, condicions econòmiques i socials, succeeix davant la completa passivitat del govern i de l’estat, que es manté a la cua d’Europa en ajudes a la maternitat i a la família, tot i que el cost econòmic dels fills és d’uns 8000 euros com a valor mitjà el primer any, i una mica més de 100.000 euros fins a arribar als 18 anys, d’acord amb les dades de la Federació de Consumidors Independents.\nLa resposta no té enigmes, n’hi ha prou amb seguir els camins que d’altres societats europees han aplicat amb èxit, com la francesa sense anar més lluny: bons estímuls a la natalitat, ajudes a les famílies amb fills, que en realitat són inversió i no despesa i així haurien de computar i ser considerades, i polítiques actives de conciliació en general, i en especial aquelles pensades per a la maternitat, a fi de facilitar la trajectòria professional. També un reconeixement fiscal i en el sistema de pensions, del temps dedicat a la llar relacionat amb la cura dels fills. Aquest és l’únic camí, ben sabut, però que no se segueix. Cada vegada s’assembla més al suïcidi d’Espanya.\nTags: demografíaEstat del benestarmaternitatNatalitat\nPiketty, desigualtat i Podem\n50 anys del Concili Vaticà II\nTesis per a un nou moviment social, cultural i polític (II)\nManifestants contra el Papa, pocs i molt cars


La Moncloa rectifica i permetrà que les terrasses obrin a la fase 1 amb un aforament del 50% La República\nEl president del govern espanyol, Pedro Sánchez, d'esquena en la videoconferència de presidents durant l'estat d'alarma, el 12 d'abril del 2020 (Horitzontal).\nMoncloa permet reunions de 10 persones a la fase 1 i negociarà amb cada comunitat el marc territorial de la desescalada\nL’Estat i la Generalitat s’han de reunir per decidir conjuntament si el desconfinament es fa per àrees sanitàries\nEl govern espanyol permetrà reunions de fins a 10 persones en domicilis i a l’espai públic a partir de la fase 1, segons fonts de la Moncloa. La majoria de províncies arribaran a la fase 1 a partir de l’11 de maig, però les illes Graciosa, del Hierro, Gomera (Canàries) i Formentera (Balears) ja hi seran dilluns que ve. Caldrà mantenir una distància de 2 metres entre els integrants de les trobades. D’altra banda, el govern espanyol ha reiterat que negociarà amb cada comunitat autònoma el marc territorial amb què s’aplica el desconfinament. Tot i que la referència són les províncies, la Moncloa s’obre a reunir-se amb la Generalitat per decidir, conjuntament, si la desescalada es fa per àrees sanitàries tal com reclama el Govern de Quim Torra.\nL’executiu de Pedro Sánchez assegura que, en el cas de Catalunya, està a l’espera de rebre la petició formal perquè el desconfinament es faci per àrees sanitàries. Per la seva banda, fonts de la Generalitat apunten a l’ACN que el requeriment ja està fet des que el president, Quim Torra, va fer arribar a la Moncloa el pla de desconfinament de Catalunya, aprovat pel Procicat i pel Consell Exceutiu. Els dos governs, doncs, estan a l’espera de l’altre. La conferència de presidents d’aquest diumenge podria desencallar la situació.\nPer altra banda, la Moncloa també convida les comunitats autònomes perquè usin les seves competències i plantegin canvis als horaris dels comerços, amb l’objectiu de facilitar l’esglaonament, i que no hi hagi aglomeracions al transport públic.


La gestió d'aquest sistema de recollida de residus es farà a través del Consell Comarcal de la Selva i està previst que es posi en marxa el mes d'octubre de 2020\nLa població de Sils ha iniciat el procés de canvi cap a la recollida de residus porta a porta. Per això, el consistori silenc i el Consell Comarcal de la Selva, que s’encarregarà de la gestió del sistema de recollida de residus, han organitzat diverses reunions presencials per donar a conèixer el procés d’implementació d’aquest servei als barris.\nD’aquesta manera, els veïns i veïnes de Sils podran conèixer de primera mà quin és el procés d’implementació del porta a porta als barris, el calendari de les actuacions que s’hi durà a terme i, alhora també podran resoldre tots aquells dubtes que tinguin sobre aquest servei i la seva posada en funcionament.\nLa primera de les reunions ha estat a King Park, a l’entrada de la caseta de la Urbanització el dimecres, dia 8 de juliol, a les vuit del vespre. A la reunió hi ha assistit l’alcalde, Eduard Colomé, el regidor de Medi Ambient, Sergi Urzay, el regidor de Barris i Veïnats, Francesc Ponce així com també un representant de l’empresa NORA i un tècnic del Consell Comarcal de la Selva. Més d'una cinquantena de veïns han participat en aquesta primera trobada informativa que s'allargaran fins al proper mes d'octubre amb els diversos col·lectius de la població.\nUna altra de les sessions informatives que s’han programat és a Vallcanera. Aquesta es farà al Centre Cívic de Vallcanera el dijous, 9 de juliol, a les vuit del vespre. A la reunió també hi participarà l’alcalde, Eduard Colomé, i el regidor de Medi Ambient, Sergi Urzay, el regidor de Barris i Veïnats, Eduard Ponce, així com també un representant de l’empresa NORA i un tècnic de l’ens selvatà.\nLa darrera sessió informativa d’aquesta setmana serà al Centre Cívic de Les Comes el divendres, 10 de juliol, a les vuit del vespre. L’ordre del dia serà el mateix que en la sessió de King Park i la de Vallcanera amb el procés d’implementació del porta a porta als barris com a punt principal i el calendari d’actuacions a dur a terme i seguidament es farà un torn obert de precs i preguntes entre els veïns que assisteixin a aquestes reunions.