Companyies d'assegurances de mutuals versions: quina diferència hi ha? - negocisLlegir Més\nPrincipal » negocis » Companyies d'assegurances de mutuals versions: quina diferència hi ha?\nCompanyies d'assegurances de mutuals versions: quina diferència hi ha?\nCompanyies d'assegurances mutuals i estoc: una visió general\nLes empreses d’assegurances es classifiquen en accions o mútues segons l’estructura de propietat de l’organització. També hi ha algunes excepcions, com ara la creu blava / escut blau i els grups fraterns que encara no tenen una estructura diferent. Tot i així, les accions i les mútues són de molt les maneres més predominants d’organitzar-se les companyies d’assegurances.\nA tot el món hi ha més companyies d’assegurances mútues, però als Estats Units, les companyies d’assegurances d’accions superen a les asseguradores mútues.\nQuan seleccioneu una companyia d’assegurances, heu de tenir en compte diversos factors, entre ells:\nL’empresa està en accions o és mútua?\nQuines són les valoracions de la companyia d’agències independents com Moody's, AM Best o Fitch?\nL’excedent de l’empresa està creixent i té capital suficient per ser competitiva?\nQuina és la persistència premium de l'empresa? (Aquesta és una mesura de la quantitat de prenedors que renoven la cobertura, la qual cosa és una indicació de la satisfacció del client pel servei i els productes de l'empresa).\nObteniu informació sobre com es diferencien les companyies d’assegurances i les mutues i quin tipus de considerar a l’hora de comprar una pòlissa.\nLes companyies d’assegurances s’organitzen més sovint com a societats borsàries o mútues.\nEn una empresa mútua, els prenedors de les assegurances són copropietaris de la firma i gaudeixen d’ingressos de dividends en funció dels beneficis de les empreses.\nEn una societat de valors, els accionistes externs són els copropietaris de l'empresa i els prenedors no tenen dret a dividends.\nLa desmutualització és el procés en què una asseguradora mútua es converteix en una societat de valors. Això es fa per obtenir accés al capital per tal d’expandir-se més ràpidament i augmentar la rendibilitat.\nCompanyies d'assegurances en accions\nUna companyia d’assegurances d’accions és una corporació propietat dels seus accionistes o accionistes, i té com a objectiu obtenir un benefici per a ells. Els prenedors no comparteixen directament els beneficis o les pèrdues de l'empresa. Per operar com a corporació borsària, l’asseguradora ha de tenir un mínim de capital i excedent a mà abans de rebre l’aprovació dels reguladors estatals. També s'han de complir altres requisits si es comercialitzen publicament les accions de l'empresa.\nAlgunes asseguradores en accions americanes conegudes inclouen Allstate, MetLife i Prudential.\nCompanyies d'assegurances mútues\nLa idea de l’assegurança mútua data de la dècada dels 1600 a Anglaterra. La primera companyia d’assegurances mútues amb èxit als Estats Units —la Philadelphia Contributionhip for the Insurance of Houses from Loss by Fire— va ser fundada el 1752 per Benjamin Franklin i encara avui té negoci.\nLes empreses mútues sovint es formen per cobrir una necessitat no coberta o única d’assegurança. Van des de la mida des de petits proveïdors locals fins a asseguradores nacionals i internacionals. Algunes empreses ofereixen múltiples línies de cobertura que inclouen propietats i accidents, vida i salut, mentre que d’altres es concentren en mercats especialitzats. Les mútues inclouen cinc de les majors asseguradores de béns i accidents que representen el 25% del mercat nord-americà.\nUna companyia d'assegurances mútues és una corporació propietat exclusiva dels prenedors que són "creditors contractuals" amb dret a vot al consell d'administració. Generalment, les empreses es gestionen i els actius (reserves d’assegurances, excedent, fons de contingència, dividends) es mantenen en benefici i protecció dels prenedors i dels seus beneficiaris.\nLa direcció i el consell d’administració determinen quina quantitat d’ingressos operatius es paga cada any com a dividend als prenedors. Tot i que no està garantit, hi ha empreses que han pagat un dividend cada any, fins i tot en moments econòmics difícils. Els grans asseguradors mutuos als Estats Units inclouen Northwestern Mutual, Guardian Life, Penn Mutual i Mutual of Omaha.\nIgual que les societats borsàries, les mútues han de complir les regulacions d’assegurances estatals i estan cobertes per fons de garantia estatals en cas d’insolvència. Tot i això, moltes persones consideren que les asseguradores mútues són una millor opció, ja que la prioritat de la companyia és servir als prenedors titulars de l'empresa. Amb una empresa mútua, consideren que no hi ha conflicte entre les demandes financeres a curt termini dels inversors i els interessos a llarg termini dels prenedors.\nSi bé els prenedors d’assegurança mútua tenen dret a votar sobre la direcció de l’empresa, moltes persones no ho fan, i el prenedor mitjà de veritat no sap el que té sentit per a l’empresa. Els prenedors d’assegurança també tenen menys influència que els inversors institucionals, que poden acumular propietats importants en una empresa.\nDe vegades la pressió dels inversors pot ser una bona cosa, obligant la gestió a justificar despeses, a fer canvis i a mantenir una posició competitiva en el mercat. El diari Boston Globe ha posat en marxa investigacions il·luminants sobre qüestions de compensació i despeses executives a Mass Mutual i Liberty Mutual, mostrant que es produeixen excessos a les empreses mútues.\nUn cop establerta, una companyia d’assegurances mútues acumula capital emetent deute o prenent préstecs pels prenedors d’assegurança. El deute s’ha de pagar amb els beneficis operatius. Els beneficis operatius també són necessaris per ajudar a finançar el creixement futur, mantenir una reserva davant els passius futurs, compensar taxes o primes i mantenir les valoracions de la indústria, entre altres necessitats. Les empreses de valors tenen més flexibilitat i un major accés al capital. Poden recaptar diners venent deutes i emetent accions addicionals d’accions.\nMolts asseguradors mutuos s’han desmuntalitzat al llarg dels anys, incloses dues grans asseguradores: MetLife i Prudential. La desmutualització és el procés pel qual els prenedors de les assegurances es converteixen en accionistes i les accions de la companyia comencen a negociar en una borsa pública. En convertir-se en una companyia de valors, les asseguradores poden desbloquejar valor i accedir al capital, permetent un creixement més ràpid ampliant els seus mercats nacionals i internacionals.\nEls inversors es preocupen de beneficis i dividends. Els clients es preocupen pel cost, el servei i la cobertura. El model perfecte seria una companyia d’assegurances que pugui satisfer les dues necessitats. Malauradament, aquesta empresa no existeix.\nAlgunes empreses promouen els avantatges de tenir una pòlissa amb una asseguradora mútua, i d’altres se centren en el cost de la cobertura i com podeu estalviar diners. Una forma possible d’afrontar aquest dilema es basa en el tipus d’assegurança que esteu comprant. Les pòlisses que es renoven anualment, com ara l’assegurança d’un propietari d’automòbil o d’habitatge, són fàcils de canviar entre empreses si no és feliç, de manera que una companyia d’assegurances d’accions pot tenir sentit per a aquest tipus de cobertura. Per a una cobertura a llarg termini, com ara una assegurança de vida, per invalidesa o per a cures a llarg termini, potser voldreu seleccionar una empresa més orientada al servei, que probablement seria una companyia d’assegurances mútues.\n© 2020 Companyies d'assegurances mutuals i estoc: una visió general Les empreses d’assegurances es classifiquen en accions o mútues segons l’estructura de propietat de l’organització. També hi ha algunes excepcions, com ara la creu blava / escut blau i els grups fraterns que encara no tenen una estructura diferent. Tot i ai Companyies d'assegurances de mutuals versions: quina diferència hi ha? - negocisLlegir Més


Subsidiearietat, de baix a dalt\nActualitzada 04/05/2017 a les 21:29\nSi una família pot tenir cura del seu fill, no hi ha motiu per lliurar-lo als serveis socials de l’ajuntament; si els pagesos poden apagar un incendi en un camp, no cal trucar els bombers; si una ciutat vol organitzar la seva festa major, no ho ha de fer l’Estat…\nLincoln ho va dir amb aquestes paraules: «No s’ajuda l’home quan es fa per ell el que podria fer ell mateix.»\nLa doctrina social de l’Església té quatre punts bàsics en el seu programa: drets humans, bé comú, solidaritat i subsidiarietat. Aquest últim —del qual avui vull ocupar-me— és menys conegut, però molt important, perquè defensa la lliure iniciativa de les persones, les famílies i els grups socials.\nEl que pot fer un grup petit no hi ha necessitat que ho faci el gran. És el principi de la llibertat d’iniciativa, de potenciar la societat civil, del dret d’associació, de la descentralització política. Per exemple en el terreny de l’ensenyament: la pública, molt legítima, no ha de negar l’existència a la privada.\nLes dictadures tendeixen al contrari: que tot estigui regulat, que per a tot calgui demanar permisos, que l’Estat sigui el pare de la societat més que servidor seu. Aquesta ha estat l’experiència tant del feixisme, com del nazisme i el comunisme. Les persones o les societats intermèdies estan sotmeses a un model unificador i de control ferri.\nSi l’Església defensa la subsidiarietat és perquè confia en les persones, en la seva originalitat i en la seva capacitat d’establir relacions socials, comercials, sindicals o empresarials entre elles. Naturalment que hi ha d’haver principis unificadors i una llei superior a la qual recórrer, però això només serà en cas de conflicte.\nArribada aquesta circumstància, la doctrina social de l’Església mateix reconeix que «pot ser aconsellable que l’Estat exerceixi una funció de suplència».\nUn cas paradigmàtic va ser el del jove James Meredith, el primer estudiant negre que va ser admès per la Universitat de Mississippí. El centre el va rebutjar, quan ell, l’any 1962, va pretendre estudiar allí, i el governador de l’Estat, amb la seva policia, no li va deixar franquejar la porta. El president Kennedy va haver d’enviar forces federals per a protegir el seu dret.\nResumint: el que cal fer des de baix, que no es faci des de dalt, el que puguin escometre grups petits, que no ho sufoquin els grans, excepte en cas de necessitat.


Què és l’ADN? |\nEl DNA va ser aïllat i estudiat per primera vegada pel suís Friedrich Miescher el 1869. En la seva investigació intentava digerir proteïnes de les cèl·lules del pus, observant que el nucli d’aquestes cèl·lules no era digerit, de manera que el que hi havia no eren proteïnes, sinó una altra substància a la qual va cridar “nucleïna” per la seva localització en el nucli cel·lular. Més tard, en comprovar el seu caràcter àcid, va rebre el nom de “àcid nucleic”. L’alemany Felix Hoppe-Seyler va aïllar un àcid nucleic de llevats que diferia en les seves propietats de l’àcid nucleic de Mieschler, al qual es va denominar àcid timonucleic (per la seva facilitat per ser extret de l’estafa d’animals) per diferenciar-lo del de llevats.\nCap a 1890, el químic alemany Albrecht Kossel, s’hidrolitza l’àcid nucleic, descobrint l’existència d’hidrats de carboni i d’uns compostos o bases nitrogenades a les que va donar els noms de “adenina”, “guanina”, “citosina” i “timina” . Kossel va rebre el premi Nobel de Fisiologia i Medicina el 1910.\nEl 1911, el bioquímic nord-americà d’origen rus, Theodore Leven, va demostrar que els hidrats de carboni eren pentoses. Després d’aquest descobriment es va observar que l’àcid nucleic de llevat posseïa, com pentosa, la ribosa, mentre que el timonucleic posseïa un derivat desoxigenat de la ribosa, la desoxiribosa, rebent a partir de llavors els noms d’àcid ribonucleic (RNA), i àcid desoxiribonucleic (DNA).Es va descobrir també que l’RNA no posseïa una de les bases que es coneixien en l’època, la timina, però a canvi posseïa una base nitrogenada nova, l'”uracil”.\nEl 1934 Levene va aïllar, a partir d’àcids nucleics, unes molècules més senzilles que estaven formades per una pentosa, una base nitrogenada i una molècula d’àcid fosfòric. A aquest conjunt se li va donar el nom de NUCLEÒTID, i Levene va pensar que els àcids nucleics estaven formats per quatre nucleòtids, un amb cadascuna de les bases. Fins a mitjans dels anys 50 no es va certificar que els àcids nucleics en realitat estaven formats per milers i, fins i tot, milions de nucleòtids i no per només quatre.\nPoc després, el britànic Alexander R. Todd va sintetitzar nucleòtids en situacions controlades que només permetien un únic tipus d’enllaç, observant que els àcids nucleics estaven formats per pentoses de nucleòtids contigus units per àcids fosfòrics, alhora que a les pentoses s’unien també les bases nitrogenades. Pels seus treballs, Todd va rebre el Premi Nobel de Química el 1957.\nA la dècada dels 40, diversos investigadors (Feulgen, Caspersson, Mirsky, Sager i altres) van desenvolupar tècniques de tinció i anàlisi que van permetre estudiar en quins llocs de les cèl·lules apareixien els àcids nucleics. Es va observar que el DNA solia aparèixer gairebé exclusivament en el nucli i en petites quantitats en algun orgànul cel·lular com les mitocòndries i els cloroplasts, mentre que el RNA apareixia repartit pel citoplasma, sobretot en els ribosomes, i en certa quantitats també en el nucli. Es va comprovar també que existia DNA en els cromosomes, unit a proteïnes, veient com la quantitat de DNA era sempre constant i pròpia de cada espècie, el que va portar a sospitar que potser hi havia relació entre el DNA dels cromosomes i els gens o factors hereditaris.\nLa seva funció biològica no va quedar plenament demostrada fins que Avery i els seus col·laboradors van demostrar en 1944 que l’ADN era la molècula portadora de la informació genètica.\nExperiment de Griffith. Conclusions d’Avery i Mac Leod.\nL’experiment de Griffith, dut a terme el 1928, va ser un dels primers experiments que va demostrar que els bacteris eren capaços de transferir informació genètica mitjançant un procés anomenat transformació.\nEl 1928, el microbiòleg Frederick Griffith, que investigava diverses soques de pneumococ (Streptococcus pneumoniae), va injectar en ratolins el cep S i el cep R del bacteri. El cep S era nociva, mentre que la rugosa (R), no ho era ja que el cep S es cobreix a si mateixa amb una càpsula de polisacàrid que la protegeix del sistema immune de l’ésser que ha estat infectat,resultant en la mort de aquest, mentre que el cep R no conté aquesta càpsula protectora és derrotada pel sistema immunitari. Quan, inactiva per calor, el cep S era injectada, no hi havia seqüeles i el ratolí vivia. Sorprenentment, en combinar cep R (no letal), amb cep S inactivada per calor (no letal), el ratolí va morir. A més, Griffith va trobar cèl·lules de cep S vives. En aparença el cep R es va convertir en cep S. Aquesta troballa no es va poder explicar, fins que el 1944 Avery, McLeod, i McCarty, conrear soca S i:\nVan produir extracte de lisat de cèl·lules (extracte lliure de cèl·lules).\nTan bon punt els lípids, proteïnes i polisacàrids es van remoure, l’estreptococ encara va conservar la seva capacitat de replicar el seu ADN i introduir-lo en pneumococ R.\nLa inactivació per calor de Griffith hauria deixat intacte el ADN dels cromosomes dels bacteris, que era el causant de la formació del gen S, i podia ser alliberat per les cèl·lules destruïdes i implantar-se en cultius successius de cep R.


Sant Teodard, arquebisbe de Narbona, havia fundat al segle ix una abadia dedicada a San Martí en un terreny de la seva propietat a la confluència del Tarn i el Tescou, a Montauriol. L'abadia més tard va prendre el nom de San Teodard, perquè el seu fundador havia mort allí i va ser enterrat. La ciutat de Montauban va ser fundada prop de l'abadia l'any 1144.\nL'abadia de Montauriol va ser la seu episcopal fins al 1396, quan el bisbe Bertrand Robert de Saint-Jal va traslladar la seva residència a la localitat de Montauban.\nEl 6 d'octubre de 1822 amb la butlla Paternae charitatis del mateix Papa Pius VII, es va confirmar el restabliment de la diòcesi i es va nomenar a un bisbe que venia de d'Amèrica, Jean-Louis Anne Madelain Lefebvre de Cheverus, que havia estat el primer Boston.\nDenis de Sainte-Marthe, Gallia christiana, vol. XIII, París 1785, coll. 226-266(llatí)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Bisbat_de_Montauban&oldid=28562980»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 nov 2021 a les 00:19.


Pre-HLB - Generalitat Valenciana\nEl Huanglongbing (HLB) o Greening és considerada, actualment, la patologia més devastadora dels cítrics. La seua fàcil dispersió, la rapidesa en la progressió dels seus símptomes, la falta de tractaments eficaços i la falta de varietats resistents origina enormes pèrdues en la producció i deteriora molt la qualitat dels fruits.\nAquesta temible malaltia és transmesa pel dípter Trioza erytreae, que ja ha sigut detectat a Galícia i Portugal. Per això urgeix desenvolupar i implementar un pla de contingència integral per a evitar l'establiment del HLB en el sector citrícola de la UE i dissenyar solucions de gestió d'aquesta malaltia, a través d'un enfocament multidisciplinari, en col·laboració amb socis experimentats d'Amèrica i Àsia.\nA aquest efecte s'ha creat el projecte PRE-HLB, l'objectiu del qual és implementar accions preventives per a limitar la introducció potencial del HLB i reduir el seu impacte econòmic a la UE. A mitjà termini es pretén monitorar les diferents zones productores per a obtindre informació de camp, estudiar la dinàmica del seu vector i limitar la seua propagació. A llarg termini es pretén investigar la biologia de vectors, les interaccions hoste/vector/patogen i desenvolupar noves eines biotecnològiques (metabòlits, bioestimulants, biopesticides, etc.) que permeten evitar o controlar aquestes malalties.\nPRE-HLB és un projecte finançat pel programa d'Investigació i Innovació de la Unió Europea HORITZÓ 2020, en virtut de l'acord de subvenció 817526 per al període 2019-2023. El consorci està format per 24 socis, entre els quals es compten institucions públiques, com l'IVIA, i empreses privades de 6 països europeus i 3 països no europeus. Més informació sobre aquest projecte en https://www.prehlb.eu/


Dimecres 3 d’agost(3ra part): punts de subvencions, Pla local de joventut i d’altres | Blog d'Agnès Ferré\nPunt 1. Determinació de les festes local per l’any 2017\nSón els dilluns 24 d’abril i 14 d’agost\nPunt 8. Modificació de l’ordenança fiscal reguladora de la taxa per la prestació del servei de transport col·lectiu de viatgers\nÉs la proposta d’un abonament mensual per empadronats per 5€ al mes, en el bus urbà.\nL’objectiu és potenciar l’ús del bus urbà i alhora facilitar als viatgers més usuals amb un preu més assequible. Uns dels usuaris més afavorits per aquest abonament seran els alumnes de l’IES Coster de la Torre que viuen a urbanitzacions i que agafen el bus per anar a l’institut.\nPunt 9. Aprovació de l’ordenança reguladora de les bases generals per l’atorgament d’ajuts individualitzats a famílies en situacions socioeconòmiques desafavorides, per l’adquisició de llibres de text, transport escolar del CCBP i la quota anual de l’AMPA del curs escolar 2016/17\nProposem aprovar una ajuda excepcional i específica per aquelles famílies més desafavorides que compleixin uns requisits determinats. Estan adreçades a famílies amb infants en edat escolar. Una proposta molt important per les famílies amb més risc d’exclusió social.\nPunt 10. Aprovació de l’ordenança reguladora de les bases generals de subvencions del transport escolar del CCBP\nEl curs passat tornàvem a tenir bus escolar, a través del conveni amb el Consell Comarcal.\nEls preus, que inclouen els dos viatges diaris per anar i tornar de l’escola, ja estan subvencionats. En el cas d’un usuari són 30€ al mes, que són menys en cas de dos o més germans.\nPer potenciar aquest bus escolar, subvencionarem una part als empadronats i el 50% als usuaris empadronats amb dificultats econòmiques. És una bona mesura per disminuir el fracàs escolar.\nPunt 11. Aprovació local del Pla Local de Joventut 2016/2019\nDesprés d’uns quants anys sense pla local de joventut, ara a través de la regidoria de joventut, aprovem un nou pla pels propers quatre anys. Gràcies al conveni amb Jove Baix Penedès, del Consell Comarcal, s’ha pogut elaborar aquest pla.\nAquesta eina ens permet tirar endavant projectes per joves i demanar subvencions per poder-los aconseguir.\nM’ha indignat el comentari d’una regidora d’ERC que ha dit que no serveix de res ser de Jove Baix Penedès, perquè només fan “festetes” pels joves.\nNo és cert i tots els que ho coneixeu, ho sabeu. Un clar exemple: el projecte Start amb joves és gràcies al treball conjunt amb Jove Baix Penedès.\nVots a favor: CiU i PSC i 4 regidors d’ERC\nVots en contra: una regidora d’ERC\nPunt 12. Aprovació provisional de la modificació de l’ordenança del preu públic per la prestació del servei d’activitats esportives dirigides\nPer la petició de fer 3 dies a la setmana de gimnàstica, a partir de l’octubre, aprovem aquesta proposta de 3 dies a la setmana per 15€ al mes.\nÉs una tarifa més dins el ventall de serveis de gimnàstica.\nPunt 13. Aprovació carrerer de la via pública del sector Les Planes Baixes\nEn la Junta de Govern local del 21 de juliol, es va aprovar la recepció definitiva parcial de les obres del polígon industrial Les Planes Baixes.\nÉs un polígon amb dos carrers: el principal es dirà Carrer de Les Planes i l’altre es dirà Carrer de les Vinyes\nPunt 14. Moció en suport de les persones afectades per les titulitzacions hipotecàries, presentada per ERC\nAgnès FerréAl govern (2015/19), Alcaldessa, Mentides de l'anterior equip de govern, Plens, Treballem per la BisbalBisbal, joves, Ple, polígon, subvenció\nDijous 4 d’agost: Santa Cristina, Junta de Govern, dinar i tarda d’amics i família Dimecres 3 d’agost (2na part): punts econòmics del Ple


Jeltzale - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nJeltzale o també Jelkide és una paraula en llengua basca utilitzada per a referir-se als simpatitzants, membres i dirigents del Partit Nacionalista Basc (EAJ-PNV), el nom del qual en èuscar és Eusko Alderdi Jeltzalea, d'aquí que les sigles oficials amb què es coneix l'organització siguin EAJ-PNV. L'expressió té el seu origen en "Jaungoikoa Eta Lagi Zarrak", el lema de partit que proposà Sabino Arana quan fundà el PNB l'any 1895.\n"Jeltzale" és un neologisme compost per l'acrònim JEL, que significa "Déu i les Velles Lleis" (Jaungoikoa Eta Lagi Zarrak, que en èuscar normatiu actual és "Jaungoikoa Eta Lege Zaharrak") i el sufix -(t)zale, que significa "el que és amic, partidari o aficionat a quelcom". Així doncs, en un sentit literal es podria traduir jeltzale com a "conservador", o bé "tradicionalista". Si bé la traducció d'"Alderdi" i "Eusko" sí que es correspon amb els mots catalans "Partit" i "Basc" respectivament, no succeeix el mateix amb "Jeltzale(a)", que es tradueix de forma imprecisa com a "Nacionalista" quan, en basc, el mot que més s'acostaria a aquest significat seria abertzale.\nLa presència de Déu en el lema mostra la vocació confessional d'aquest grup polític, que ha evolucionat des de l'integrisme cristià del seu fundador a posicions pròximes a la democràcia cristiana europea. Les Lleis Velles a què fa referència el lema són els furs, sistema tradicional que regia les relacions entre els territoris forals bascos i la Corona.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Jeltzale&oldid=20677872»\nDarrera modificació: 11 gen 2019 a les 11:06


El sexe provoca amnèsia | Societat Anònima\nEl sexe provoca amnèsia\nBenvinguts al món de les notícies absurdes. Observeu el que diu el diari ARA: “D’acord amb un estudi publicat recentment en una revista mèdica nord-americana, practicar sexe pot esborrar-nos temporalment la memòria. Aquesta recerca, que s’està portant a terme amb casos reals als EUA, presenta l’exemple d’una dona que va arribar a un hospital en blanc perquè acabava de mantenir unes relacions sexuals molt satisfactòries i no podia recordar res sobre les seves últimes 24 hores, segons informa The Journal of Emergency Medicine”.\nSi la notícia fos veritat, ara mateix Nacho Vidal i Rocco Sifredi estarien en qualsevol residència mirant una forquilla mentre intenten recordar la seva funció. Diuen a la revista que l’esforç físic que es realitza durant un coit pot provocar una mena d’amnèsia temporal. És a dir, et converteixes en una Blackberry del sexe salvatge. No pots trucar, ni enviar mails, ni missatges SMS perquè estàs bloquejat després d’haver donat pel sac a mig planeta.\nHo sento però aquesta notícia del sexe i l’amnèsia no me la crec. Això sona a la típica excusa provocada per l’efecte crispeta. Ah, que no sabeu en què consisteix l’efecte crispeta? La definició la podeu trobar al Diccionario de la Real Academia Española de la Lengua. Efecto palomita: dícese de la acción que consiste en saltar de la cama después del coito, con la misma velocidad que una palomita, mientras se busca la ropa y se asegura a la amante que no estás preparado para relaciones largas.\nEls diaris i les televisions de tant en tant ens obsequien amb aquestes notícies. Recordo amb un cert afecte la lectura quan era petit de la revista Reader’s Digest. Allà podies trobar aquest subgènere del periodisme i, amb la ingenuïtat d’aquella època, passar una bona estona. Però ara, el llindar de les notícies paranormals cada vegada està més baix i la nostra capacitat per a la sorpresa es difumina en l’allau d’informació que ens bombardeja cada dia.\nTot i així, els titulars ens segueixen obsequiant amb el més pur surrealisme. Tant, que si Dalí ressuscités, tornaria a signar el manifest surrealista i el que calgués. Vols exemples?\nLa Duquessa d’Alba es casa als 86 anys.\nMourinho afirma que ficar-li el dit a l’ull a Tito Vilanova va ser “un acte natural”.\nRajoy promet que no només governarà pels votants del PP.\nAh, que aquests titulars són de veritat? Doncs faré una petita recerca per internet amb la intenció de trobar notícies absurdes:\nBob Esponja fa de mediador en la Puerta del Sol durant una baralla entre Minnie Mouse i Dora la exploradora.\nPerfum en pastilles. Et prens una i la teva suor farà bona olor.\nPolèmica: un sol donant d’esperma va tenir 150 fills.\nDetingut a Colòmbia un mag que va deixar en estat de shock a trenta estudiants després d’hipnotitzar-los.\nTres nois dominicans han desenvolupat glàndules mamàries completes.\nSuspenen una boda a Indonesia al descobrir-se que el nuvi és una dona.\nKiko Rivera confessa haver mantingut relacions sexuals amb transexuals.\nÀlex Ribes, blogger de wordpress, perd la memòria temporalment i no sap com acabar el seu article.


Queixar-se, pencar - Diari de Girona\nFRANCESC CRUANYES Més enllà de la circumstància temporal -tenir feina, estar a l'atur, ser funcionari o viure de renda-, en el món hi ha dues menes de persona, segons l'actitud: pencaires i criticaires. En aquesta societat de cansats i d'avorrits n'hi ha que neixen per ser servits. Amb aquests, no anem enlloc. El món es mou mercès als que treballen més enllà del propi profit.\nAls àpats populars -que aquests dies abunden-, a les festes de barri, a la comunitat de veïns, a les associacions de pares i mares, àdhuc als partits, trobem sempre una colla d'ànimes voluntarioses disposades a fer que la màquina rutlli. Solen ser sempre els mateixos. El seu passaport, un crit coratjós: "apa, vinga, som-hiÉ!". Al seu costat, aquells que no mouen ni un dit. Els que arriben i s'asseuen a la cadira de tisora just a l'hora que l'arròs surt del foc, que se'n van deixant el plat mig ple, que no saben què és desparar taula. La paga dels pencaires també passa per aquesta penitència, de desagraïts el món n'és ple. Hi ha pencaires per vocació de servei i, també, pencaires amb un punt d'exhibicionisme. Però no importa, el grau de reconeixement és directament proporcional al seu rendiment efectiu. Sempre serà millor una societat de pencaires que estirin el cap que un estol de criticaires que no troba res ben fet.\nEn l'esperit més profund del criticaire no deixa d'haver-hi un sentiment d'enveja, d'incapacitat. El criticaire empedreït necessita trobar el defecte, la mancança, enumerar les imperfeccions. Diu, a mitja veu, però amb ganes que se'l senti: "Aquest arròs està pastat". Es creu més llest a costa de desacreditar el que penca. Ell ho podria fer millor, diu. Però mai ningú no li ha vist fer res més que manifestar-se en contra de tot.


L’Inter abandona el segon lloc | BonDia Diari digital d'Andorra.\nL’Inter abandona el segon lloc\nAdeu al segon lloc. L’Inter Club Escaldes va abandonar la segona posició de la Lliga Multisegur Assegurances en perdre per 1 a 0 contra el nou UE Engordany de Filipe Busto –fitxatge avançat pel BonDia–. Els d’Adolfo Baines baixen a la tercera posició i es queden a només un punt de l’actual segon classificat, el Vall Banc FC Santa Coloma, i a cinc punts del líder, la UE Sant Julià.\nEn el derbi escaldenc, el veterà davanter de l’Inter Club Escaldes, Santi Triguero, va fallar un penal a quatre minuts del descans. El porter andalús Jesús Coca va aturar el llançament des del punt fatídic i també el refús que va intentar marcar el davanter català de 42 anys. A la segona part, la UE Engordany, molt sòlida, va marcar el gol de la victòria, gràcies al veterà Sebas Varela, que va recollir un refús del pal després d’un remat de cap de Miguel Ruiz.\nEl segon classificat és el Vall Banc FC Santa Coloma, que va patir de valent per superar l’FC Ordino, entrenat per Jordi Fabregat, i que aquesta vegada jugava amb porter, el marroquí Ayoub Jilali –ex-Hospitalet–. El gol del triomf el va marcar el menut Loren Burón.\nLa UE Sant Julià continua líder després d’haver picat pedra per vèncer per 1 a 2 l’FC Encamp. Els de Jesús Barón van capgirar el gol inicial de l’argentí Ucha amb gols d’Enric Pí i Josele Aguilar.\nLa UE Santa Coloma, dirigida per Albert Viladrich, va agafar aire a la zona baixa en superar per 1 a 2 l’FC Lusitans. Per part colomenca van marcar Víctor Bernat i Sergio Crespo i per part de l’FC Lusitans ho va fer Matías Vaamonde.


46 Desembre de 2018\nEl Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL) afavoreix el coneixement i l'ús de la llengua catalana a través del patrimoni literari i cultural del país, com a elements de referència i prestigi, així com també a través de les entitats i institucions socials, culturals i esportives de cada població.\nEl mes de desembre és un bon període per gaudir del cinema en català amb tota la família.\nEl CPNL promou el joc en català\nEl programa I tu, jugues en català?, del Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL), arriba a la sisena edició amb la finalitat de promoure la presència del català en l'àmbit dels jocs i les joguines.\nViu el Nadal en català...\nCom cada any, el Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL) ha publicat un recull de recursos per gaudir del Nadal en català. Una de les novetats d'aquest 2018 és la incorporació d'un apartat dedicat al Cinema en català.\nAny Fabra a les aules del CNL Eramprunyà\nEl passat mes de juliol es va constituir un grup de treball perquè planifiqués possibles propostes didàctiques en tots els nivells per commemorar l'Any Fabra. Aprofitaríem l'exposició "Pompeu Fabra, una llengua completa" i la conferència de David Paloma, durant el mes de novembre, per posar-les en pràctica.\nLa maleta pedagògica de Fabra a Santa Coloma de Gramenet\nEl Centre de Normalització Lingüística (CNL) L'Heura, a Santa Coloma de Gramenet, ha viscut una celebració intensa de l'Any Fabra, durant tot el 2018.\nVoluntariat per la llengua a casals cívics d'Alcanar i Tortosa: una molt bona experiència!\nHi ha dues experiències molt positives del Voluntariat per la llengua (VxL) que van començar a funcionar durant el mes de novembre al Casal Cívic d'Alcanar i al Casal Cívic de Tortosa, espais gestionats pel Departament de Treball i Afers Socials de la Generalitat de Catalunya.\nAprenents i voluntaris del VxL, protagonistes a la ràdio\nSovint, els participants en el Voluntariat per la llengua (VxL) intervenen en programes radiofònics de tota mena per explicar la seva experiència com a integrants de parelles lingüístiques. Amb això, no només es difon el VxL a través de testimonis en primera persona, sinó que els aprenents tenen l'oportunitat de practicar la llengua en un entorn diferent alhora que demostren en públic la seva capacitat adquirida de comunicar-se en català.\nSessió de sensibilització lingüística per als monitors del Consell Esportiu de l'Hospitalet\nEl passat 30 d'octubre, el Consorci per a la Normalització Lingüística -a través del CNL de l'Hospitalet- va dur a terme una sessió de sensibilització lingüística en el marc del Consell Esportiu d'aquesta ciutat.\nEnguany el CNL de Barcelona ha tirat endavant el projecte "BCN i jo". Fins al moment hem rebut una setantena de treballs.\nTertúlies del Punt de trobada del VxL a Cubelles, 20 de desembre de 2018\nMatinal d'intercanvi cultural de l'alumnat de Cerdanyola, 20 de desembre de 2018\nOmplim el mercat de paraules de Nadal (Barcelona), del 20 de desembre de 2018 fins al 5 de gener de 2019\nRuta per la Mostra de Pessebres i xocolatada de Nadal (Olot), 20 de desembre de 2018\nClub de lectura a Sant Martí (Barcelona), 21 de desembre de 2018\nJocs en català al Parc de Nadal de Montmeló, del 27 fins al 30 de desembre de 2018\nLa coral Cor Obert al concert de Nadal de l'Orfeó Manresà (Manresa), 28 de desembre de 2018\nEmociona't que és Nadal (Manresa), 3 de gener de 2019\n'I tu, jugues en català' amb el Trenet de l'Agrupació (Santa Coloma de Gramenet), 4 de gener de 2019\nEls alumnes i voluntaris lingüístics de Montmeló van al programa Està passant de TV3 (Sant Joan Despí), 10 de gener de 2019\nXerrada amb la Nadia Ghulam (Barcelona), 11 de gener de 2019\nL'exposició "A dues veus" porta l'experiència del VxL a Arenys de Mar, 16 de gener de 2019\nSessió de benvinguda al Voluntariat per la llengua (Barcelona), 17 de gener de 2019\nExposicions Fabra desembre de 2018 - gener de 2019) a:\nCalella, des del 20 de desembre de 2018 fins al 18 de gener de 2019\nSant Llorenç de Morunys, des del 22 fins al 31 de desembre de 2018


Ajuntament de la Garriga/S'aprova el reglament de teletreball pel personal municipal\nData i hora oficials: 23/10/2021 09:04\nS'aprova el reglament de teletreball pel personal municipal\nÚltima revisió 28-07-2021 21:15\nEl ple del mes de juliol també va aprovar la concertació d'una operació de préstec de 2.613.000 € per a inversions.\nLa darrera sessió plenària del curs polític, celebrada aquest dimecres 28 de juliol a Can Luna, va servir per aprovar per unanimitat el reglament de teletreball pel personal de l'Ajuntament de la Garriga.\nSegons va explicar el regidor de Recursos Humans, Jordi Pubill, "la pandèmia va accelerar la implantació del teletreball, que ja estava previst prèviament". Pubill també va voler destacar la tasca de la Comissió de Teletreball, "que ha redactat un document de consens, fent una molt bona feina".\nMontse Llobet, de Junts per la Garriga va "agrair a l'equip de treball que es porti aquest reglament a ple. Cal facilitar el teletreball". Llobet va afegir que és "un reglament amb marge de millora, però és un primer pas per regular el teletreball".\nDes de la CUP, Pep Tarradas va declarar que aquest reglament "marca un principi per ordenar el teletreball i afavorir la conciliació laboral". Tarradas també va destacar "el bon treball intern de la comissió i el fet que aquest reglament sorgeix de l'execució del pla intern d'Igualtat, un fet que també és positiu".\nÁlex Valiente, regidor del PSC també va "felicitar tant la comissió com l'equip de govern i el comitè d'empresa per arribar a aquest punt de partida" d'un tema que va considerar "primordial".\nPer part de Ciutadans, Ángel Guillén es va voler "afegir a les felicitacions".\nEl mateix ple també va aprovar, per 16 vots a favor (equip de govern, Junts per la Garriga, CUP i PSC) i un en contra (Ciutadans), l'increment del 0,9% de les retribucions del personal municipal, amb efecte retroactiu amb data d'1 de gener de 2021.\nAquesta pujada de les retribucions es pot fer efectiva gràcies a un suplement de crèdit, finançat amb romanent de tresoreria per a despeses generals, també aprovat en aquest ple municipal.\nPréstec de 2.613.000 € per finançar inversions\nEn el ple de juliol també es va aprovar la concertació d'una operació de préstec a llarg termini que servirà per finançar inversions per un import de 2.613.000 euros, a través del Programa de Crèdit Local de la Diputació de Barcelona. Gràcies al conveni amb la Diputació, es concedirà una subvenció de 92.422 euros per finançar els interessos del préstec.\nEl préstec es demana després de modificar el pla d'inversions de l'exercici de 2021.\nEl regidor d'Hisenda, Lluís Marco, va explicar que aquesta xifra anirà destinada a diversos projectes, com la zona ludicoesportiva de Can Terrers, la segona fase de Can Luna, actuacions dels Pressupostos Participatius i millores a la via pública, entre altres.\nMontse Llobet va manifestar que des de Junts per la Garriga "no es combrega amb les prioritats de l'equip de govern i menys amb hipotecar la ciutadania de la Garriga pels propers 10 anys".\nPep Tarradas (CUP) va dir "estar d'acord amb algunes partides (com Can Luna, els reasfaltats o la coberta de Can Noguera), però no amb la priorització de la zona lúdico esportiva de Can Terrers". "Compartiriem passar del 20 al 40% d'endeutament si les propostes al darrere son consensuades".\nÁlex Valiente (PSC) va reclamar que no es tingués en compte l'oposició a l'hora de prioritzar algunes inversions, que va titllar de "projecte electoralista". "Nosaltres compartiem el projecte lúdico esportiu, però era diferent, no amb aquests costos. No compartim la filosofia d'hipotecar la propera dècada la Garriga", va afegir.\nFinalment, Ángel Guillén (Ciutadans) va declarar que "aquest govern augmenta la ratio d'endeutament d'una manera vertiginosa" i va mostrar-se contrari a "endeutar la Garriga per sobre de les nostres possibilitats". El regidor va dir que "cal prioritzar les inversions i aplaçar projectes com aquest per a moments que siguin més adients".\nEl punt es va aprovar per 10 vots a favor, de l'equip de govern, i set vots en contra, de Junts per la Garriga, CUP, PSC i Ciutadans.\nPle del mes de juliol a Can Luna\nS'aproven els festius locals de l'any 2022


L'atleta tarragonina Natàlia Rodríguez va sorprendre tothom quan la setmana passada va anunciar la seva retirada. A través de twitter, va assegurar que ho havia meditat i que el proper 8 d'abril explicaria les raons en una roda de premsa a l'Ajuntament.\nLa sorpresa ha tornat a ser majúscula quan l'esportista de Torreforta, també a través de la mateixa xarxa social, s'ha desdit i avui, 7 d'abril, ha penjat un comunicat en que explica els motius pels quals ha decidit ajornar el seu adéu a l'alta competició i que es prepararà per arribar a la final dels 1.500 m dels Jocs Olímpics de Río de Janeiro, l'any 2016.\nEn el comunicat de Natàlia Rodríguez, la migfondista indica que "rectificar és de savis, i per aquest motiu seguiré en aquest meravellós esport". També assegura que tots els missatges de suport i d'ànim rebuts des que va dir que penjava les botes, així com els reculls amb la seva trajectporia, han servit perquè torni a creure en les seves possibilitats i es torni a veure amb les piles carregades.\nRodríguez ha insistit que les lesions afecten "una barbaritat a nivell psicològic" i fins i tot "ens arriben a bloquejar". Rodríguez ha explicat que està recuperada del tot de les dolències que l'han mantingut apartada durant el darrer any i que el seu gran objectiu és preparar-se per als Jocs de Río.\nImatge i principal reclam dels Jocs del 2017\nEn el seu comunicat, l'atleta no fa cap referència als Jocs del 2017, dels quals n'és el rostre més visible i el principal reclam. Fonts del Comitè Organitzador dels Jocs han assegurat que no han demanat a la seva esportista més emblemàtica que es repensés la decisió de retirar-se.


Minirepte 63-La culpa\nIntervenció de: bloodymaruja | 07-01-2013\nAbans que em tireu tomàquets, us proposo el nou minirepte 63.\nVoldria relats fins a 250 paraules que parlin sobre "La culpa" , un sentiment molt complicat i que de vegades ens lliga de mans i peus tota la vida.\nTeniu temps fins diumenge dia 13 a les 18 hores quan obriré el torn de votacions!!\nAnaïs | 07/01/2013 a les 10:54\nJa ha arribat un nou dia. Mai té ganes que arribi el matí, s’aixeca sempre amb un mal pressentiment. De nit, quan la major part de persones dorm, se sent més tranquil•la i sembla que pugui descansar, tot i que quan és fosc també la poden atracar d’imprevist, sense avisar, amb un cop fort i sec.\nSe sent com una piloteta negra i masegada, rebotant amunt i avall, utilitzada per fer mal als altres, rebutjada per les que pateixen al trobar-se-la.\nNo entén perquè la gent no l’accepta tal i com és, amb les seves virtuts i defectes, que tothom se la tregui de sobre ràpidament, passant d’unes mans a altres com olla bullint.\nEls animals no la temen, no saben ni que és, la deixen en pau. Però els humans s’entesten en donar-li importància, en arrossegar-la, en parlar-ne constantment. Per què els ho posen tan difícil?\nLa culpa ja n’està farta, d’estar mal vista. La culpa, ja n’està cansada que no la vulgui ningú. I diu prou, un prou ben alt perquè la sentin tots els pensaments humans. La culpa vol ser útil, la culpa vol canviar. La culpa es vol convertir en una serena responsabilitat.\nMena Guiga | 07/01/2013 a les 14:59\nMare- M'ha vist plorar massa, queixar-me massa, abatuda massa temps. He estat egoista. no he pensat en ell...\nPare- Per què em quedava callat a la butaca mirant la tele i no me l'enduia a caminar, a jugar a futbol,...en comptes de quedar amb la Marga en aquell hotel?\nÀvia- Ja no ens venies a veure i t'hagués fet els macarrons o les patates fregides amb carn arrebossada...podia haver-te trucat!\nAvi- Les males herbes de l'hort t'esperaven per ajudar-me a arrencar-les, nano! No havia d'esperar que fossin tan altes...\nLa mare no s'aguanta dreta i el seu marit afeblit amb prou feines pot sostenir-la.. Darrere seu, la parella d'avis s'encorba més que mai i mostren els cabells més blancs que mai, les arrugues més marcades que mai.\nI aquells pensaments no paren de repetir-los mentre s'apropen al fèretre del nen de tretze anys que s'ha llevat la vida.\nDe culpa a culpa és teva, la culpa! (fora de concurs i de culpa)\nMena Guiga | 07/01/2013 a les 17:21\nJogaven a l'oca cada diumenge a la tarda, la Laura i la Paula.\n-Un tres! De pont a pont...merda! No podria haver-hi una font?\nS'enfadava la més petita, la Paula, i deia que el dau era un trampós i que sempre li sortia un tres.\n-Un sis! Buf...de què i caic al pou i em quedo tres torns sense tirar!\nLa Laura s'assecava la suor amb un mocador ben planxat i brodat.\nLa partida s'anava posant interessant (com sempre) i elles dues només tenien ulls per aquell objecte petit de sis cares amb nombres, a veure quin els sortiria (com sempre).\nNormalment acabaven barallades i gairebé arribaven a les mans.\n-No guanyo per culpa teva! Fas trampa!\n-Em fas perdre amb els teus rodolins i hòsties! No pot ser que vagis d'oca a oca tan sovint, no m'ho empasso!\nI la noia de torn de la residència les havia de separar.\nI, no obstant, cada diumenge hi tornaven.\nEl trobar-se a faltar pesava més.\nMena (criatures neixem i criatures ens tornem. De fet jo no he superat aquest estat...)\nArmando Vericat | 07/01/2013 a les 22:03\nEn baixar del metro, Adam sentí una forta punxada al costat. Era com si li hagueren arrencat una costella en viu en viu. Instintivament es posà la mà al focus del dolor i, efectivament, hi havia un buit a les costelles.\nDies després conegué una noia passejant vora mar. Tot i que era un xicot tímid, alguna cosa l'empentà a abordar la desconeguda. De seguida van connectar.\n- I així com et dius?\n- Eva, i tu?\n- Adam..., sóc Adam.\nElla va treure una poma de la bossa i la llustrà tot fregant-se-la a la màniga.\n- Vols un mos? - preguntà l'Eva seductora.\nAdam mossegà la galta del fruit que la noia li oferia.\nEn un tres i no res, el cel es tancà. Un llamp, un tro, i la pluja començà a caure com si la donaren per l'amor de Déu. Van córrer agafats de la mà, entre rialles d'aquelles de comèdia romàntica americana, fins trobar aixopluc baix la terrassa d'una cafeteria del passeig marítim.\nAl recer d'una tassa de cafè brollaven, generoses, mirades i paraules ensucrades. Sobtadament, un neguit començà a arrapar l'estómac d'Adam. Era una sensació estranya, com un remordiment per alguna malifeta. Un fort sentiment de culpa. Tanmateix, no pogué endevinar el motiu.\nEl ruixat era cada vegada més i més intens. Semblava com si Déu nostre senyor s'haguera aixecat amb el peu esquerre.\nLa merda enfadada (fora de concurs i de gibrelleta)\nMena Guiga | 08/01/2013 a les 11:18\nAquella merda en un pal situada en un extrem d'un camp de pastura de vaques amb taques fotia més pudor que mai perquè treia foc pels queixals (sí, en tenia).\nI és que per causalitat algú (algú malparit) li havia deixat a prop i ben visible un diccionari obert amb el mot 'culpa' i el seu significat remarcat amb un marker fluorescent de color rosa xiclet o rosa galtes de princesa rubendaríica.\nLa merda tenia la facultat de poder llegir i la va fer servir.\nMai ho hagués fet! Desgraciada!\nVa entendre que si ella era una merda no era culpa seva. De fet, era incapaç d'anar més enllà filosofant i comprenent que la matèria és una suma-combinació dels mateixos elements i que toca el que toca i que va com va. No, aquell tros com d'ensaïmada mal forjada i corsecada va començar a buscar els causants de ser com era. Va atribuir el seu mal aspecte a qui la va defecar i l'alimentació que sovintejava; va considerar que si els botiguers no venguessin productes de baixa estofa ella hauria fet més goig; va maleir els pares del caganer que no van fer que la defequés en un bàter elegant i fes un camí de goig envers altres companyes amb qui fer-la petar...\nVa començar a rondinar en veu alta, a queixar-se, a baladrejar. Les vaques fugien foragitades per aquella veu fantasmal i les mosques vironeres també tocave el dos.\nFins que algú va exclamar amb un tro de veu:\nEra el pal sobre el qual la merda reposava.\n-Jo no en tinc cap culpa ni de ser un pal ni de tenir-te al damunt, que això sí que és un pal!\nI mosques i vaques van fer els seus sons característics per corroborar-ho.\nMena (i si l'he cagada...ja hi esteu avesats!)\nMercè Bellfort | 09/01/2013 a les 17:29\nNo recorda pas qui li va ensenyar però des de ben petita va agafar el vici de donar-se cops al pit amb la mà. Una vegada i una altra i una altra fins que, segons ella, les culpes quedaven descarregades. Així se sentia més alleugerida i podia reprendre l'activitat com aquell que res.\nA partir del dia del transplantament de cor, en el què aquest òrgan va dir prou de tanta agressió, les coses van canviar: ara donava cops de cap a la paret per aconseguir el perdó. Gràcies al maó tota culpa desapareixia. A partir del moment en què va foradar la paret a base de persistir en el vici el veí l'amenaçà de portar-la als tribunals per assetjament de morada.\nLlavors va ser quan afirmà: "Això, això, allà ens veurem les cares!" A veure qui és el valent que s'atreveix a declarar-me culpable!\nEl vici ( Aquest)\nMercè Bellfort | 09/01/2013 a les 18:07\nNo recorda pas qui li va ensenyar però des de ben petita va agafar el vici de donar-se cops al pit amb el puny. Una vegada i una altra i una altra fins que, segons ella, les culpes quedaven descarregades. Així se sentia més alleugerida i podia reprendre l'activitat com aquell que res.\nA partir del dia del transplantament de cor, en què aquest òrgan va dir prou a tanta agressió, les coses van canviar: ara donava cops de puny a la paret per aconseguir el desfogament i el perdó. Gràcies al maó tota culpa desapareixia. A partir del moment en què va foradar la paret a base de persistir en el vici el veí l'amenaçà de portar-la als tribunals per assetjament de la llar. Llavors va ser quan carregà les tintes contra el pobre home:\n- "Això, això, allà ens veurem les cares, als tribunals! A veure qui és el valent que s'atreveix a declarar-me culpable!”\nSANTUARI DE SANTA MARIA DE MUR. CASTELL DE MUR. EL PALLARS JUSSÀ. LLEIDA (411 lectures)\nNo t’he comprat cap pastís (355 lectures)\nMr. Jones, l’enterramorts (333 lectures)\nAniversari (275 lectures)\nEL MILLOR REGAL (252 lectures)\nAniversari (230 lectures)\nEn un cau d'escribes (194 lectures)\nAmics de gimnàs (166 lectures)\nL'aniversari del Picarol (158 lectures)


Vivelles reprèn les passejades guiades per explicar els antics oficis forestals | Ràdio Palafolls\nHome Cultura Vivelles reprèn les passejades guiades per explicar els antics oficis forestals\nCultura Medi Ambient Societat\nMarc Ferri , febrer 16, 2017\t / 591 0\nL’entitat Vivelles Cultura i Entorn estrena el 2017 amb la primera caminada de l’any titulada “Petjades de Bosquerols. Torna aquest diumenge i ho fa amb una ruta guiada a l’entorn de Sant Genís on es resseguiran les restes d’antics oficis de bosc. En les diverses parades s’explicarà en què consistien aquestes feines de les que encara queden restes a l’entorn. Ho explica Xavier Salicrú, membre de Vivelles.\nEls boscos els omplien persones que s’hi guanyaven la vida, però aquest món ha anat desapareixent. Amb l’objectiu de resseguir el rastre d’aquestes antigues feines que moltes d’elles s’han perdut, els participants faran un recorregut que s’enfilarà fins al turó d’en Serra. Cal dur esmorzar, beure i bon calçat. No és una ruta complicada i és apte per a tothom que estigui acostumat a caminar.Posant la vista a la primavera, ja estan preparant la sortida conjunta amb entitats de Malgrat de Mar i Santa Susanna l’1 de maig.\nL’entitat ja fa temps que organitza aquestes rutes per conèixer l’entorn i el passat històric a través de les restes que queden a la natura. D’entre les que s’han organitzat anteriorment, hi ha la passejada amb la que es va explicar la Guerrra de Successió entorn a episodis que va viure Palafolls.\nL’excursió d’aquest diumenge sortirà a les 9 del matí des de l’antiga escola de Sant Genís.\nMarc Ferri, novembre 19, 2010\nL’incendi forestal de PLF ha estat el més important de la comarca aquesta temporada.


Incògnites de l’era Biden | Jordi Franch Parella Weblog\nPàgina d'inici > Economia, Jordi Franch Parella\t> Incògnites de l’era Biden\nIncògnites de l’era Biden\ngener 21, 2021 Jordi Franch Parella\tDeixa un comentari Go to comments\nJoe Biden, de la mà de la primera vicepresidenta afroamericana, Kamala Harris, ha jurat aquesta setmana el càrrec com a 46è president dels Estats Units, deixant enrere els quatre polèmics anys de mandat de Donald Trump. Des de l’escalinata del Capitoli, el màxim mandatari del país més poderós del planeta ha pronunciat el que ha estat el seu primer discurs oficial, carregat d’intencions d’unió i fraternitat entre tots els nord-americans, incidint en la necessitat de curar ferides obertes i en tot el que queda per fer, com derrotar el coronavirus o acabar amb els extremismes que s’han vingut instal·lant en els darrers anys en la societat nord-americana. En l’àmbit exterior, també fa un gir de 180 graus per recuperar el multilateralisme perdut amb Donald Trump. Atura la construcció del mur amb Mèxic i deroga la llei que impedia l’entrada de migrants de països musulmans. Retorna els EUA a l’OMS i a l’Acord de París contra el canvi climàtic. I obliga a l’ús de la mascareta en edificis federals. Joe Biden, el segon president catòlic després de John F. Kennedy i el de més edat, aspira a guiar el món amb el poder de l’exemple i no amb l’exemple del poder. La Unió Europea pot recuperar la relació històrica amb els Estats Units, amb qui comparteix més valors que amb l’altra gran superpotència xinesa. Les seves apel·lacions a la decència i l’honestedat sonen a música celestial, especialment després dels exabruptes i cacofonies als que ens tenia acostumats Trump, el darrer inquilí de la Casa Blanca. Però no n’hi ha prou amb bones paraules i caldrà analitzar el contingut de les polítiques econòmiques. També Abraham Lincoln feia una crida als millors àngels de la naturalesa humana i poc després esclatava una de les guerres civils més sagnants i tràgiques de la història.\nAl llarg del segle XX, el sistema bipartidista dels EUA ha funcionat amb els Demòcrates impulsant grans programes públics i els Republicans consolidant-los. Wilson, Roosevelt i Johnson varen ser presidents transformadors, mentre que Eisenhower, Nixon i Reagan només varen oposar-se de paraula a l’expansió estatista i consolidaren l’avenç federal. Biden liderarà un nou programa transformador i tremendament expansiu en la fiscalitat. Quan a casa nostra parlem de com Rubén Doblas Gundersen, més conegut com el youtuber “El Rubius”, s’ha instal·lat a Andorra per pagar menys impostos, la previsió és que els nord-americans hagin de pagar-ne més. Bastants més impostos dels que pagaven fins ara. El tipus marginal màxim de l’impost de renda pujarà del 37% al 40% amb guanys anuals superiors als 525.000 dòlars (a Espanya tenim el 45% per rendes superiors a 60.000 euros i el 47% quan superen els 300.000). L’impost de societats augmentarà del 21% al 28% (25% a Espanya), i també incrementaran altres impostos com successions i donacions o les aportacions a la Seguretat Social (que també existeix als EUA, tot i que no amb la cobertura universal d’Espanya). L’increment dels impostos sempre té conseqüències negatives sobre el creixement econòmic i l’ocupació. Però, al capdavall, són ingressos fiscals que podran utilitzar-se per finançar polítiques públiques. I aquí és quan la despesa programada supera amb molt les previsions d’increment d’ingressos. Concretament, mentre que els ingressos s’espera que incrementin en 270.000 milions anuals, la despesa fiscal del programa de reactivació puja a més d’1 bilió anual (140.000 milions per l’Obamacare, 200.000 milions pel Green New Deal, 100.000 milions en pensions, 350.000 milions en ajudes anticovid, xec de 1.400 dòlars per persona, extensió del subsidi d’atur, introducció d’un sou mínim de 15 dòlars…). Més impostos i molta més despesa pública signifiquen més dèficit públic anual i molt més deute públic total.\nA curt i mitjà termini, aquestes mesures no donaran els efectes positius desitjats. Zones tan dinàmiques dels EUA com Nova York i Califòrnia estan sotmeses a confinaments i resten parcialment bloquejades per normatives locals. En aquestes circumstàncies, mentre el motor econòmic funcioni al ralentí, l’economia no pot recuperar el creixement normal que tenia abans de la pandèmia. Els economistes Casey Mulligan i Stephen Moore calculen que el decret de Biden destruirà més de 4 milions de llocs de treball a causa dels desincentius generats en el treball (incentius per sol·licitar subsidis i ajornar l’entrada en el mercat laboral). També s’ha criticat que una part dels fons del pla d’estímul es destini a finançar administracions en fallida d’alguns estats mal gestionats, fent bo el principi que assegura que els polítics sempre utilitzaran una crisi per ampliar el seu poder (“never allow a crisis go to waste” en paraules de Barack Obama). I a llarg termini, no podem oblidar l’amenaça latent de l’enorme generació de deute públic. La Reserva Federal dels EUA, exactament igual que el BCE, tenen capacitat per adquirir part del deute públic. I fins ara, els bons del govern nord-americà s’han considerat actius segurs i han gaudit d’una àmplia demanda en els mercats financers. Però tot té límits i no se’n pot abusar il·limitadament. Amb el descontrol del deute públic i la manca d’equilibri pressupostari, els inversors perdran tard o d’hora la confiança i el preu dels bons caurà. Tornarà el fantasma de la inflació, potser acompanyada de recessió, i els tipus d’interès pujaran. No podem viure tota la vida amb interessos zero o negatius. Aleshores hi haurà els plors i el cruixir de dents.\nLlicències obligatòries La via bàltica\nAndorra del Sud


Setmana de la Seguretat i Salut a la feina: '10 Recomanacions per evitar l'estrès' / Blog / Egarsat - Corporativa / Home - Egarsat\nSetmana de la Seguretat i Salut a la feina: '10 Recomanacions per evitar l'estrès'\nEs difícil ser immune a l’estrès ja que a la nostra societat el nivell d’exigència és present en tots els àmbits: social, familiar, econòmic, professional… Davant aquestes pressions, el cos respon amb un mecanisme d’autodefensa i s’activen una sèrie de processos fisiològics que preparen el cos per a superar aquestes situacions estressants.\n10 recomanacions per evitar l’estrès\nConvé menjar sa, procurant que la nostra dieta sigui variada i equilibrada i utilitzar el temps dedicat al menjar com un moment de descans.\n2.- El descans:\nDormir de manera suficient (al voltant de vuit hores), tenint en compte que no sols és important el temps que hi dediquem, sino la qualitat del son. Cal prendre les vacances i els caps de setmana com a temps per a l’oci i descans i deixar les preocupacions laborals a l’oficina o al lloc de feina.\n3.- Exercici físic:\nLa inactivitat condueix al malestar. Si ens sentim bé físicament, estarem més animats perquè millora l’autoestima i la concentració. Per això, és aconsellable practicar de forma moderada algun esport o exercici físic o, en el seu defecte, caminar cada dia al menys mitja hora.\nPretendre fer-ho tot amb presses i desorganitzadament només servirà per augmentar la nostra fatiga física i psicològica a més del nivell d’estrès. Per això, és necessari organitzar el temps i saber prioritzar i seleccionar les activitats quan no podem fer-ho tot.\n5.- Solució de problemes i presa de decisions:\nNo deixar passar els problemes i prendre decisions seguint un procés lògic, identificant el problema principal donant-li la importància adient i ‘no donar voltes’ constantment al mateix.\n6.- Interpretació de situacions i problemes:\nNo s’ha d’afegir elements accessoris al problema. L’estrès que ens produeix un problema depèn de les conseqüències que preveiem i a vegades exagerem les conseqüències negatives. Cal afrontar el problema amb naturalitat i, si és necessari, sol•licitar ajuda. Compartir algunes situacions amb els companys ens “humanitza” (tots ens equivoquem, angoixem... en algun moment). Utilitzar el sentit de l’humor per afrontar algunes situacions no necessàriament implica perdre la seriositat i rigorositat del nostre treball.\n7.-Atribucions i autoestima:\nSi hem fet bé una cosa, ens hem de felicitar i si hem actuat malament, cal acceptar-ho. Reconèixer els nostres errors ens ajudarà a millorar.\n8.- Relacions amb els altres:\nDedicar temps als nostres éssers estimats (amics i família).Reforçar les relacions amb els nostres companys sent capaços de valorar i reconèixer les conductes positives d’ells i no insistir en els problemes que han tingut lloc al passat. S’ha de donar l’ocasió de millorar a les persones del nostre entorn, de la mateixa manera que també hem de donar-nos nosaltres mateixos aquesta oportunitat.Compartir els temps de descans de forma lúdica amb els nostres companys, deixant de banda la feina.\n9.- Entrenament específic en tècniques de control d’ansietat i estrès:\nPracticar la relaxació amb certa freqüència, dedicant-nos un temps a nosaltres mateixos.A vegades el simple fet de parar i respirar lentament i profundament durant uns minuts ens serà de gran ajuda. Reconèixer i expressar els nostres sentiments de forma assertiva es ajudarà controlar millor l’ansietat.\n10.- Rutina saludable:\nSer fidel a una rutina saludable, seguir uns horaris que permetin organitzar i rendibilitzar el temps i mantenir unes relacions cordials i afectives amb els qui ens envolten, ajuda a mantenir a ratlla l’estrès.\nDescarrega't el cartell en PDF:\n10_RECOMANACIONS_EVITAR_ESTRES 4,58 MB


El piano a l’ànima: un apropament creatiu a l’iniciació al piano -ACEM\nHome › Cursos 2009 › El piano a l’ànima: un apropament creatiu a l’iniciació al piano\nEl piano a l’ànima: un apropament creatiu a l’iniciació al piano\nA càrrec de Marisa Pérez\n3, 4 i 5 de setembre de 10h a 14.30h i de 16h a 19h i últim dia de 10h a 15h\nA l’Escola Superior de Música de Catalunya\nPreu socis: 90€ / Preu no socis: 120€\n• Tocar, jugar, escoltar, moure’s, inventar i experimentar per descobrir la màgia de l’instrument.\n• Escoltar, sentir i crear com a eix de l’aprenentatge.\n• El moment de l’assimilació de la música com el més decisiu per l’acció instrumental.\n• Integració i seqüenciació de continguts diversos a classe de piano.\n• Elaboració de jocs de sensibilització auditiva i corporal.\n• La distribució espacial de l’aula.\n• Improvisació i composició des de l’inici.\n• L’hàbit d’estudi: el que és satisfactori i el que és quotidià\n• Diferents formes d’apropament al repertori\n• La dinàmica de grup a la iniciativa al piano\n•Recursos per afrontar les principals dificultats de la classe de grup: mobilització i anivellació\n• Configuracions i principis metodològiques de la classe de grup.


SpaRelax patrocina el 2015" muntar onades Cup" vela Lliga - Spa Jacuzzi - notícies - SpaRelax Co, Ltd\nSpaRelax patrocina el 2015" muntar onades Cup" vela Lliga\nEl matí del 17 d'octubre, celebrat a ona a cavall 2015" muntar onades Cup" conclusió reeixida vela League Finals. SpaRelax associació amb Xina Vanke ona cavall yacht club patrocinar el 2015" muntar onades Cup" vela Lliga, compromesa a proporcionar als membres de Club Nàutic amb vida social sense precedents de moda dels serveis sanitaris.\nTeníem la nostra persona 12 festa Spa Jacuzzi en el lloc, per mostrar la vida social diferent amb càlid massatge Spa banyera d'hidromassatge.\nClub Nàutic per muntar onades està situat a l'est de la badia de Shenzhen per agafar el famós riu Orange, enfilat el segon pic Qiniang a Shenzhen, davant la panoràmica Daia Bay, al nord de Red Bay, al sud de la badia de Mirs, est és la vasta extensió del Pacífic.\nAl vespre, un sopar de moda organitzat en vela Lliga, SpaRelax realització 9 places social festa de l'aire lliure banyera d'hidromassatge Spa junts per participar en el sopar, el nostre bany spa atret molta atenció membres i elogi. Al final d'un dia de carreres, fatiga mental, dolor muscular, llavors laics a el spa de banyera amb aigua calenta, començar a gaudir de massatges Spa, Copa de vi, escoltant música, davant del mar vegeu.\nRecentment, el Li Yinhe va publicar una autobiografia "la ment humana nèctar" primera vegada en la seva vida, records i compartit la seva "vida de mel". Compartir una vida i valors - "mel filosofia", que tenen alguns impressionants, va dir: "com afrontar la seva pròpia vida com un sèsam? L'únic que vull entendre és feliç i còmode viure en la meva pròpia vida. Davant el creador, cada un de nosaltres són massa petits, però per a mi, només el meu propi món. Pel meu cos és còmoda, la meva alegria és esperit, és tot el significat de la meva existència." Aquesta és la filosofia que SpaRelax sempre passant: la vida és per gaudir i gaudir, no m'agrada l'heroi en drama romàntic.\nPrendre l'aire lliure SpaRelax Jacuzzi Spa, obtindrà una vida diferent!\nUn parell de: Jacuzzi piscina Spa "Shui Niao Huan Le Pai" experiència centre\nSegüent: Piscina errors com resoldre\nBanyera Jacuzzi millors clients ara...


Cursa Popular de Matadepera 2017 - Inici\nData i hora oficial 24.05.2018 | 19:36\nCursa Popular de Matadepera 2017\nDissabte, 2 de setembre de 2017 a les 18.00 h\nLa Associació Mitja Marató de Terrassa i la Regidoria d'Esports organitzen una nova Cursa Popular a la Festa Major que tindrà lloc el dissabte 2 de setembre a partir de les 6 de la tarda. La sortida i l’arribada serà des del Pavelló, i hi haurà tres curses: una de 10 quilòmetres, que començarà a 2/4 de 7 de la tarda, una altra, Infantil, a 1/4 de 7 (de 1500 metres), i una altra, Mini, de 500 metres, a les 6. El preu d'inscripció es de 4 €uros, un dels quals anirà a Caritas Matadepera. En la cursa d'adults, el control de temps es farà pel sistema de xip que ha de ser propi, i de fet, no entraran a la classificació ni optaran a cap premi les persones que no en disposin. Qui vulgui, podrà comprar el xip al preu de 12 €uros, que quedarà en propietat del participant.\nLa participació a la Cursa de Festa Major es pot formalitzar a les Piscines Municipals de Matadepera fins al 30 d'agost a les 7 de la tarda, i també al web www.mitjaterrassa.org. Malgrat això també s'admeten inscripcions els dies 31 d'agost i 1 de setembre fins a les 6 de la tarda. Aquests inscrits no constaran a les classificacions oficials ni tampoc podran rebre cap premi. La recollida de dorsals i regals es pot fer el divendres 1 de 10 a 22 hores, i el dissabte de 10 a 1 del migdia a la botiga Decathlon Terrassa. I també el dissabte 2 al mateix Pavelló de Matadepera entre les 4 i 2/4 de 6 de la tarda. Més informació a les notes complementàries del programa de Festa Major i a www.mitjaterrassa.org.\nLa competició comptarà aquest any amb dos importants al·licients: l'atleta olímpic Carles Castillejo i l'atleta ucraïnesa establerta a Catalunya, Inna Lebedieva, guanyadora en dues ocasions de la Mitja Marató de Terrassa.\nCarrer Enric Genescà, s/n - O8230 Matadepera - Barcelona\nTelèfon: 93 730 06 94\nCorreu electrònic: esports@matadepera.cat\nDilluns i divendres de 8:00 a 11:00. Tardes de dilluns a divendres de 16:00 a 23:00. Caps de setmana segons partits federats.\nDarrera actualització: 02.09.2017 | 09:07


Plàstic Zero a la Barceloneta - MMB Blog\nHome / Educació / Plàstic Zero a la Barceloneta\nPlàstic Zero a la Barceloneta\nUna cinquantena de nens i nenes de les escoles Alexandre Galí i Mediterrània del Barri de la Barceloneta donen el tret de sortida a la participació en el programa Ciència Ciutadana als Barris, impulsat per l’Institut de Cultura de Barcelona i que promou la implicació ciutadana en els projectes científics, que ha tingut lloc a les instal·lacions de l’ICM-CSIC.\nA nivell de barri, aquesta iniciativa està sota el paraigua de Barceloneta Proa a la Mar, i es coordina a través del Centre Cívic. Des del Museu Marítim de Barcelona s’ha elaborat el programa educatiu que permet als centres d’ensenyament treballar de forma transversal l’estudi de la presència de microplàstics a la platja de la Barceloneta.\nDurant l’acte els alumnes han escoltat l’experiència del científic Luis Francisco Ruiz, del CEAB-CSIC de Blanes, qui estudia la problemàtica dels microplàstics a la Mediterrània. Amb les seves explicacions ha transmès als nens i nenes participants la importància dels mostrejos que faran a la platja de la Barceloneta. Els alumnes també li han fet moltes preguntes: Com afecten els microplàstics als organismes marins? Quina és la quantitat de microplàstics a les platges de Barcelona? Com arriben els microplàstics al mar? Totes aquestes qüestions les hauran de resoldre a través de la recerca científica a la platja i el treball que puguin fer a l’aula.\nPosteriorment el grup s’ha desplaçat a la platja del Somorrostro. Un cop allà, dos representants de cada centre educatiu han llegit un extracte de la Declaració de Lanzarote sobre els microplàstics. En finalitzar l’acte tots els alumnes van tancar l’acte al crit: LA BARCELONETA DIU: “PLÀSTIC 0”\nExtracte de la Declaració de Lanzarote\n· El plàstic participa en gairebé tots els aspectes de la nostra vida quotidiana. Es versàtil, lleuger i barat, però també descartable i persistent.\n· S’han trobat plàstics a l’atmosfera, als sòls, a l’aigua dolça, als mars, als oceans, i a les regions polars i es va començar a conèixer els greus impactes a nivell d’organismes i d’ecosistema.\n· Els microplàstics, aquells que son inferiors a mig centímetre, també s’han trobat a gairebé tots els mars i platges del Planeta, incloent els llocs mes remots i llunyans.\n· És imprescindible que tots els sectors de la societat col·laborin a escala local i global, per millorar el coneixement i passar a l’acció\nAl conèixer aquesta iniciativa, la Ciutat de Barcelona i concretament el barri de la Barceloneta, se suma al Projecte Plàstic 0\n· Nosaltres nois i noies, alumnes i professors de les escoles del barri i de la Ciutat col·laborarem amb els científics en la posada a punt d’un mètode per la quantificació de microplàstics a les platges.\n· Ens unirem a altres sectors de la societat per al mostreig col·lectiu de microplàstics a la platja de la Barceloneta\n· Compartirem els resultats i processos amb altres ciutadans i científics a traves de la plataforma Observadors del Mar\n· Amb la nostra experiència, proposarem a la societat possibles accions per a reduir el plàstic i el seu impacte a les nostres platges i mars.\nDescobrir el fons del mar en família


Internasional Spanyol Catalonia Barcelona 120059460675\nID Properti: 120059460675\nDetails:- Fantàstic pis, molt ben conservat, amb una gran piscina comunitària, en venda al barri de Font de la Guatlla, al peu de la montanya de Montjuïc i a tocar de la Gran Via de les Corts Catalanes i Plaça Espanya.\nLa vivenda consta d'un lluminós saló-menjador amb sortida a una assolellada terrassa amb vistas al MNAC, 3 habitacions (2 dobles, una senzilla) i bany i cuina amb safareig independent.\nL'estat de conservació de la vivenda és excel·lent i tot llueix pràcticament com si fos nou. És possiblel mudar-se sense invertir-hi ni un sol euro. Disposa de calefacció a totes les habitacions i d'aire condicionat amb bobma de calor al menjador i a una de les habitacions.\nEls acabats de la vivenda són de primera qualitat, començant pel parquet, les portes i els seus marcs, les rajoles... tot està en perfecte estat.\nLa finca disposa d'una fantàstica zona comunitària amb piscina, que molt més portable la calor durant l'estiu. Com que la comunitat està formada per bastants veïns, les quotes comunitàries són fàcilment assumibles. L'estat general de la finca i els seus elements comuns és bo.\nEn quant a la zona, el pis es troba a un carrer bastant tranquil, molt a prop de la Gran Via i el Caixaforum, a menys de cinc minuts caminant del metro, Ferrocarrils de la Generalitat i diverses línies d'autobús, i disopsa de tot tipus de comerços als voltants. Si el que es vol és una gran superfície comercial, el centre comercial Les Arenes queda a 5 minuts caminant.\nExisteix la possibilitat de comprar o llogar una plaça d'aparcament a la pròpia finca o al mateix barri ben a la vora.\nEn general, es tracta d'una bona oportunitat per adquirir un pis fantàstic a una zona estupenda i a només dos minuts a peu de la millor zona verda de Barcelona, la muntanya de Montjuïc


Les Santes de Mataró, un segle d’història a través dels cartells - Tornaveu\nDimecres, 16 de juny de 2021 09:18h\nL'exposició 'Art i festa, més d’un segle de cartells i programes de les santes' es podrà veure fins al 29 d'agost.\nEl Museu Arxiu de Santa Maria de Mataró commemora 75 anys d’existència amb una exposició que mostra, per primera vegada, la seva gran col·lecció de cartells i programes de la festa de Les Santes, la més completa que es conserva, amb exemplars únics del tombant del segle XIX al XX. Art i festa, més d’un segle de cartells i programes de les Santes, es pot visitar fins al 29 d’agost a la Riera de Mataró, a la seu de la fundació Iluro –el museu és un dels patrons-.\nA la mostra es poden veure els cartells de la Festa Major entre el 1894 i el 2021, que ofereixen al visitant un recorregut visual per la història i l’art gràfic de la ciutat. A més del centenar de cartells que s’exposen ordenats cronològicament, la mostra inclou els programes oficials, els del Foment Mataroní i els de Publicitat Fermalli, que han anat nodrint el protocol tradicional de la festa, la seva pervivència i la seva evolució. És una invitació a explorar la petjada poderosa que els cartells i els programes, amb el seu llenguatge i la seva plasticitat, imprimeixen damunt la celebració festiva. Especialment el cartell, peça central, que projecta la imatge simbòlica que cada artista té de Les Santes. És, de fet, el punt de partida de la festa, el primer acte del qual tothom parla, el mòbil persuasiu a la participació.\nGràficament, els cartells exposats formen un únic llenç pintat per moltes mans d’artistes, que va fertilitzant l’imaginari de la festa al llarg del temps i suscita cada any el valor de la novetat. La mostra compta amb el suport de Fundació Iluro i la Direcció de Cultura de l’Ajuntament de Mataró.\nLa Societat Andorrana de Ciències, Pere Pasqual i Josep Campmany, premis Recercat 2022\nEls guardons s’han lliurat aquest cap de setmana en el marc de les Jornades de cultura i recerca local a Igualada


de Barcelonauta a McDalenya: 03/2008\nDivendres Sant, quarts de vuit del vespre. El carrer Alcalà sense cotxes, amb valles que impedeixen l'accés a la calzada i una munió (creixent) de gent que espera. Profusió de turistes, gent gran, moltes parelletes de génere divers, algunes compartit (Chueca allà a tocar), empolainades no tant per la Pasqua com perquè les vacances urbanes conviden al shopping i al cultiu de l'hedonisme. Des del capdamunt dels graons del Teatro Alcázar, abans d'accedir al vestíbul, la visió del carrer és privilegiada. S'hi ha anat concentrant un nombre considerable de persones.\nSe senten els compassos estrident d'una banda de músics que anuncien l'arribada de la processó. Del fons del pre-vestíbul apareix un noi de gesticulació grandiloqüent i cantarella nasal que demana a la concurrència que desalojen el espacio si no van a acceder al teatro, por favooor... Sitúense a pie de calle. Mínim moviment dels que allí s'aplegaven. El noi insisteix a veeeeeer... que cada año pasa iguaaaaaaal.... La obra está a punto de acabar y tengo que desalojar a 900 personas de la salaaaaaaa...! ¡Abran paso, por favor! Una remor recorre el grup atrinxerat en aquella balconada privilegiada i improvisada: Pues nos apartamos un poco y ya está - ¡Anda que me voy a mover yo! Con lo bien que se ve todo desde aquí...! - Lo que dice éste...!\nEn veure que el noi insistia, este espacio es propiedad del teaaaaaaaatro; van a salir de forma inminente 900 persooooooonas y van a entrar al cabo de poco 900 más para la siguiente funcióoooooooon... els okupes, la majoria de més de seixanta anys, van amenaçar amb un motí liderat per un senyor gran que, quan el noi no era a la vora, mostrava una beligerància poc devota: ¡Anda el mamarracho éste! ¡900 personas! No se lo cree ni él... Anda que habrá 900 personas ahí dentro a ver el bodrio éste. Ya querría él. Me gustará verlas, ¡Energúmeno, más que energúmeno!. La majoria que s'aplegava allà van fer el mínim gest d'obrir camí, però poques desercions van produir-se. A més, el primers personatges ja entraven en escena a la processó.\nEls inicis no van satisfer gaire el públic, que havia fundat les seves expectatives en imatges televisives cridaneres i reiteratives en aquelles dates. Només quan van aparèixer uns cofrades amb túnica de color violeta que dúien ciris (falsos, amb bombetes) certa tensió expectant es va imposar: les passes produïen un sorroll de ferro pesant. Tothom va estirar el coll amb emoció per no perdre detall i l'exclamació ¿llevan cadenas en los tobillos!? va recórrer grups, parelles i fileres de gent. La decepció, però, no va trigar en tornar ¿Pero no se flagela nadie? No, res a veure amb les imatges (molt més morboses) televisades aquells dies desde distintos puntos de España.\nEl senyor seguia atrinxerat en un dels graons i no havia perdut l'entusiasme reivindicatiu, malgrat no s'albiraven noves temptatives de desallotjament -habráse visto el mamarracho éste-i seguia engrescant les senyores que l'envoltaven, amb el mateix esperit que, de ben segur, deu animar les reunions de la seva comunitat de veïns.\nEl protagonisme de la processó havia passat ara a un escamot de senyores vestides de negre, totes amb collaret de perles, peineta i mantilla, que marcaven el pas com majorettes católico-séniors. I va començar a sortir gent del teatre. El grupet de dissidents atrinxerat en el graó, liderats pel senyor, els anaven comptant, a modus de versió castiza del compte Drácula de Barrio Sésamo : Uno -anda que va a haber 900...-; Dos! -ja, ja... vas a ver cuántos salen... ¡cuatro gatos! te lo digo yo...; Tres...! -¿dónde está el energúmeno? A ver, que venga aquí...!\nSeguia sortint gent del teatre. Alguns es quedaven també allà, palplantats, encantats que l'espectacle seguís portes enfora. I algunes de les senyores que havien rigut les gràcies del dissident, van acabar per baixar a peu de carrer.Una va tenir el detall de dir, amb la boca petita, que tenía razón el chico, hay que dejar salir i una altra va concedir, fins i tot, que él hacía su trabajo. El senyor no va badar boca i va mantenir-se en la seva trinxera com si li anés la vida. Finalment es va fer el silenci a tot el carrer. Apareixia ja, en el tombant de la cantonada, la imatge del Jesús de Medinaceli, guarnida, imponent, aterridora.\nTranscendència als rostres, alguna llàgrima sabotejadora de maquillatges petrificats, algún sospir que s'escapa. I en el moment que el Cristo és davant les portes del teatre, una harmònica comença a tocar l'himne d'Espanya. Era un iaio atrinxerat uns metres més enllà que, bé per l'emoció o bé per l'edat, amb prou feines podia bufar. En acabar, aplaudiments tebis, no se sap si pel pas de la imatge religiosa o per la sorprenent interpretació musical. El iaio, amb llàgrimes als ulls, desa l'harmònica en una butxaca de la gabardina (farcida d'insígnies) i marxa satisfet per haver complert amb no se sap ben bé què. El dissident es resisteix a deixar de gaudir de la seva indignació i encara remuga alguna cosa mentre es perd en la multitud que es desfà. Ha acabat la funció i el públic abandona la sala.\n"¡Que viene Richi!"\nIntérpretes: Angel Martín, Virginia Rodríguez, Francisco Maestre,\nMarta Fernández-Muro, Jorge Calvo, Rafa Ramos y Secun de la Rosa\nPublicat per ... a 19:36 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nAbans d'ahir, en treure la bugada de l'estenedor, una coixinera va caure i va anar a parar a una de les cordes del pis de sota, desertes des de fa tant temps.\nAhir la coixinera m'esperava en la foscor silenciosa de la barana del replà del tercer (fa mesos que es va fondre la bombeta del llum que il·luminava aquest tram d'escales).\nNo hi ha rastre de cap nebot de Tarragona ni de ningú altre.\nPublicat per ... a 8:57 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nun tipus simpàtic\nDissabte a la tarda un noi atlètic descarregava una taula de surf d'un cotxe aturat enmig del carrer. Al passar vora seu, el tipus se'l va mirar li va dir que dicen que van a poner un motor en el Retiro... ¡Para que haya olas en el estanque! I va esclatar a riure. I el noi atlètic també va riure.\nEl tipus duia una txapel·la encastada, de la qual escapaven els cabells despentinats i la barba rossa, i carregava la seva motxilla, d'aire militar. El surfista atlètic potser el va prendre per un peregrí tant o més desubicat que ell (lluny del mar l'un i del camino l'altre). Els seus peregrinatges, però, són ben curts.\nDorm en un portal, no gaire lluny, dins un sac, damunt uns cartrons. Durant el dia passa les hores en una una portalada, la sortida d'emergència d'un petit cinema, entre l'antic hotel Casa de Suecia i el Círculo de Bellas Artes. Les tardes, a vegades, xerra amb la taquillera. Els vespres demana alguna cosa als cinèfils que fan cua. Mai no insisteix, mai no increpa. És un tipus simpàtic. La motxilla sempre a la vora, recolzada en la mateixa cantonada dins la portalada. A vegades escolta una ràdio, o hi conversa. A vegades fa mots encreuats. A vegades camina, tres metres enllà, dos cap aquí, i crida alguna cosa ininteligible, però mai no increpa ningú. A vegades llegeix, a vegades en veu alta, i una ploma d'au fa de punt dins el llibre. A vegades, senzillament, seu amb la mirada perduda. La motxilla sempre a la vora, a punt per seguir en ruta.\nUn vespre aparcàvem el cotxe davant el cinema amb una maniobra maldestra. Els seus ulls blaus i vius van aparèixer a l'altra banda de la finestra del conductor i la seva veu afable i divertida va acompanyar les maniobres que seguirien, donant indicacions tira-tira-para-izquierda-derecha-para-para-hombreee-paraaaaa!!! fins que el cotxe va quedar ben estacionat. Mentre recollíem abrics i bosses, el conductor va demanar si dúiem algo de suelto. Quan vam baixar, però, havia desaparegut. Segurament havia endevinat les nostres intencions. I ell, a nosaltres, no ens havia demanat pas res.\nPublicat per ... a 14:11 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAquell televisor m’estava tornant boja. Des que arribava a casa fins ben bé quarts de quatre de la matinada, funcionava a tot volum. D’entrada no identificava on era. Finalment, vaig caure que el so estrident, més nítid a mesura que la nit silenciava la ciutat, venia del pis de sota.\nVaig intentar no obsessionar-me. Lo que resistes, persiste; lo que aceptas se transforma, deia un principi budista (o era àrab? potser confucionista?) d’aquells que en plena joventut semblen qui sap què i s’anoten en un quadern. Vaig optar pels taps a les orelles i, guiada per la meva voluntat transformadora, vaig canviar d’horaris i m’aixecava de matinada per estudiar. Vaig aguantar un mes a tot estirar.\nM’havien parlat de la veïna de sota. Una senyora gran que vivia sola i no sortia mai del pis. Podia imaginar que l’única distracció per anar passant les hores era el televisor. Impossible no comprendre-ho. Un bon dia, vaig decidir anar a conèixer-la i, ho admeto, sondejar amablement la possibilitat que reduís el volum del televisor.\nVaig fer sonar el timbre. Va trigar a arribar a la porta i, abans d’obrir, va preguntar quién es. Em va fer passar de seguida i vaig notar que s’apressava per anar a alguna banda a la qual em va convidar, amb un gest enèrgic, a seguir-la. Vam travessar la sala del pis, pulcre i endreçat. Vam arribar a una petita sala annexa on hi havia el televisor (!!), una taula camilla i unes cadires amb coixins brodats. Va seure i es va conectar a una bombona d’oxigen. Em va convidar a seure en una altra cadira. Duia una bata d’estar per casa que, en seure, se li va obrir una mica i va deixar al descobert una cuixeta prima i pàlida. Després de comprovar que l’oxigen tornava a estar ben conectat, va recuperar la compostura i, sense massa neguit, es va cobrir la cuixa (però la bata seguiria obrint-se repetides vegades per fixar en la meva memòria aquella cameta sola i impúdica, de nuesa poc prioritària en el camí monòton de la supervivència).\nEm va oferir si volia prendre una cervesa. Em va presentar la seva gata, Quica (Kika?): grossa, avorrida, melosa i feliç de rebre visita. Em va explicar que un nebot seu vivia a Tarragona. Em va preguntar si m’agradava el futbol i, abans d’obtenir resposta, em va convidar a baixar quan vulgués per veure els partits plegades. Em va explicar que li pujaven el menjar els del restaurant de la cantonada i que una noia hi anava regularment per netejar el pis. També va comentar que una assistent social la visitava d’en tant en tant per saber si necessitava alguna cosa. Damunt la taula hi havia mots encreuats i sudokus a mig fer.\nVaig proposar-me passar per casa seva alguna altra vegada. La seva lucidesa, sentit de l’humor i determinació m’havien sobtat. La nuesa indiferent d’aquella cuixa m’havia commogut.\nVan passar dies, potser setmanes i no havia tornat a visitar-la. Sempre hi havia alguna altra cosa a fer. Un bon dia, vaig deixar de sentir el televisor. Vaig acostumar-me ràpid la nova rutina de silenci ininterromput, fins que un bon dia em vaig inquietar. En passar davant la seva porta, m’aturava a escoltar per si sentia la gata. Res. Vaig trucar el propietari de les golfes. Pocs dies abans la veïna havia mort, després d’un breu ingrés hospitalari. Em va donar les gràcies per amoïnar-me. Han estat les gràcies més immerescudes i incòmodes que he rebut mai.\nEn fa gairebé un any, de tot això (fins d’aquí uns mesos, de gairebé tot en farà un any). El pis segueix tancat. No he vist el nebot de Tarragona. No sé què se n’ha fet de la Quica. Sovint, en passar davant la seva porta m’aturo un instant (imperceptible, més intencional que real) i segueixo el meu camí, escales amunt, cap al silenci de les golfes.\nPublicat per ... a 15:06 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nl'eròtica de l'ORELLA\nMolta, moltíssima gent té predilecció per les orelles a l'hora de prodigar carícies, petons i, el què és pitjor, altres mostres més efusives d'afecte i exitació. Res a dir. Que cadascú faci i es deixi fer el què més li plagui, fins i tot a les orelles. Jo no la comparteixo pas, aquesta predilecció.\nL'Orella que m'agrada, a mi, és en Francesc. En Francesc Orella. El vaig conèixer fa anys, dins el televisor de casa; una cita ineludible, cada dimecres, a l'Estació d'enllaç. En Ramon Madaula era l'atracció òbvia (i si, també m'agradava, què passa); n'Orella, en canvi, en un paper teòricament més discret, era qui es menjava la pantalla (amb permís de Josep M. Pou que, per cert, viu al meu barri). Des d'aquells temps l'he seguit, d'en tant en tant, en papers que gairebé sempre han estat de dolentot. Un dolent que, a més de creïble, destil·la magnetisme. Un Malkovich a la catalana.\nFa poc vaig anar a veure 'El tío Vania'. Els meus acompanyants, tots nois, hores d'ara encara somien amb la desinvoltura elegant i l'atractiu desmenjat de l'Emma Suárez (Elena a l'obra). Potser també somien amb les seves orelles; no seré jo qui els ho pregunti. Jo, no cal que ho digui, amb prou feines aconseguia recolzar-me en el respatller de la butaca cada vegada que El doctor (si, el meu Orella) entrava en escena.\nCasualment, acabada l'obra, quan ja érem al carrer, vam veure sortir els actors (ho prometo, no hi va haver intencionalitat). Tot just uns minuts abans havia estat comentant (una mica efusivament, ho admeto) amb els meus amics, les dots artístiques de l'Orella. En veure'l sortir, un d'ells em va arrencar el programa de les mans, em va agafar, em va arrossegar davant l'actor i li va dir que si ¿Podría firmarle el programa a la señorita? Es catalana.\nDiversos pensaments se'm van acumular a la gola: 1. No vull cap autògraf jo! Mai no he sabut trobar-los la utilitat; no sé què fer-ne o on desar-los! 2. Tinc l'Orella al davant! 3. Oh. És més baixet del què pensava. 4. Hauria de dir alguna cosa. Somriure amb cara de bleda durant més de cinc segons quan se suposa que hauria de dir alguna cosa em converteix en sospitosa. Podria ser una fan. 5. Dubto que en l'star system català hi hagi gaire espai per a fans. Així que també podria ser sospitosa de ser idiota. 6. Ell s'ho pren amb simpatia; com si el fet que els dos siguem catalans justifiqui que, ni que sigui indirectament, jo m'hi adreci. 7. Però en quina llengua se suposa que li he de parlar? En català, si, però de fet aquí l'únic que està parlant és madrileny i, atès que ha estat ell qui ha propiciat l'encontre, seria una mica lleig deixar-lo fora d'una eventual conversa en català. Si és que en algun moment sóc capaç de dir alguna cosa. Coi. 8. Buff.\nA banda d'algun so gutural que intentava fer companyia al meu somriure de bleda, no vaig arribar a pronunciar res més que gràcies.\nTothom va marxar, inclosos els amics. Els voltants del teatre van recuperar la calma inherent a un vespre de diumenge. Un parell de carrers més enllà, vaig veure l'Orella en la barra d'un bar minúscul, menjant un entrepà; un soparet de tràmit havent conclós la jornada laboral. Una oportunitat? A poques persones els agrada sopar soles un diumenge en un bar, en una ciutat que no és la pròpia.\nAlguna vegada dono un cop d'ull al programa de mà. No sé què fer-ne, però no l'he llençat. Para M. Un beso y hasta pronto, Francesc. Ja m'agradaria que fos cert. Fins aviat, Orella.\nSigna: una fan.\nPublicat per ... a 14:39 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: identitats, malkovich, programa cultural


Càncer | Faros HSJBCN\nEl melanoma augmenta entre els adults joves. Consells per prevenir-lo\nEl notable increment del melanoma en els adults joves posa de manifest que la prevenció dels perills del sol ha estat insuficient fins ara. Per això és important protegir-se i estar alerta davant els signes d'aparició d'aquesta malaltia.\nLlegeix més sobre El melanoma augmenta entre els adults joves. Consells per prevenir-lo\nExploració testicular: important per a la detecció i prevenció de malalties\nÉs important que el metge li explori els testicles al teu fill com a mínim un cop l'any, ja que l'exploració testicular permet detectar possibles hèrnies i possibles tumors, com el càncer de testicle. A mesura que el nen es va fent gran, és important també que ell mateix sàpiga fer-se una autoexploració.\nLlegeix més sobre Exploració testicular: important per a la detecció i prevenció de malalties\nUn dels èxits més notables de la medicina actual és haver aconseguit que la supervivència de nens a cinc anys d’haver patit càncer se situï al voltant del 70%. Superar un càncer, és en si una experiència traumàtica, tant pels nens com pels familiars. Per ajudar a aquests últims, la Asociación Española contra el Cáncer va publicar la Guía de apoyo para padres.\nLlegeix més sobre Càncer infantil. Guia de suport per a pares\nI els fills de les persones amb càncer, què?\nPsicólogo Salud Infantil\nQuè passa amb els fills menors dels pacients oncològics? El càncer no només afecta el pacient, sinó a tota la família. Els serveis de psicooncologia han cuidat també els familiars des que això es dóna per fet. Però com oferir aquesta atenció als nens?\nLlegeix més sobre I els fills de les persones amb càncer, què?\nLa comunicació del pronòstic entre pares i metges de nens amb càncer: preferències dels pares i impacte de la informació sobre el pronòstic


Joc Operació nord-americana: la guerra al desert. Online. Jugar gratis\nJoc Operació nord-americana: la guerra al desert.\nJuga el joc Operació nord-americana: la guerra al desert. En línia:\nDescripció del joc Operació nord-americana: la guerra al desert.\nMolt sagnant tiroteig des d'un helicòpter, l'essència del que és el foc, naturalment, a tots els que només es troba en el seu camp de visió. Les mans i els peus volen en diferents direccions tan. . Juga el joc Operació nord-americana: la guerra al desert. en línia.\nCaracterístiques tècniques del joc Operació nord-americana: la guerra al desert.\nJoc Operació nord-americana: la guerra al desert. ha afegit: 16.02.2011\nMida del joc: 0.63 MB\nEl joc es juga: 6255 vegades\nClassificació de joc: 2.09 terme 5 (11 estimacions)\nEls jocs com el joc Operació nord-americana: la guerra al desert.\n2112 Cooperació Capítol 3\nDescàrrega del joc Operació nord-americana: la guerra al desert.\nInsereix el joc Operació nord-americana: la guerra al desert. a la seva pàgina web:\nOperació nord-americana: la guerra al desert.\nPer inserir el joc Operació nord-americana: la guerra al desert. a la seva pàgina web, copieu el codi i enganxeu-lo al codi HTML del vostre lloc. A més, si t'agrada el joc Operació nord-americana: la guerra al desert., copiar i enviar l'enllaç a un amic o els teus amics, compartir el joc amb el món!\nAmb el joc Operació nord-americana: la guerra al desert., també va jugar al joc:


Els analistes defensen que el mercat immobiliari està lluny d'una bombolla - Blog\nEls analistes del mercat immobiliari coincideixen: de moment no hi ha risc de bombolla immobiliària. Però també avisen: no s’ha d’abaixar la guàrdia.\nEls cinc anys de creixement continu del sector no han provocat que el preu de l’habitatge hagi superat els límits suportables en el conjunt del país. Encara que sí que s’apunta al fet que s’ha produït certa sobrevaloració en determinades circumstàncies i que s’ha d’adoptar algunes decisions per a evitar que la situació es pugui complicar en el futur.\nSobre aquest assumpte, els analistes consideren que s’està molt lluny de la sobrevaloració que es va produir en 2007. Llavors, el sobrepreu dels habitatges va arribar a assolir el 50% del valor real, xifra que en l’actualitat està molt per sota. De fet, els preus de l’habitatge es troben actualment fregant el nivell en el qual han d’estar atenent paràmetres com el PIB o el creixement de l’ocupació, per la qual cosa els experts apunten al fet que si es manté certa vigilància, la bombolla no tornarà a repetir-se.\nSegons el propi Banc d’Espanya, les mesures adoptades fins a aquest moment han permès mantenir el mercat dins d’uns límits raonables, encara que també adverteix que la vigilància s’ha de mantenir.\nSí que s’apunta des d’alguns sectors que el fort creixement que s’ha produït en les grans ciutats i en els centres turístics ha obligat a les persones que volen accedir al mercat de compra i del lloguer a realitzar majors esforços financers. No obstant això, a poc a poc s’estan veient senyals de clara estabilització del sector.\nD’altra banda, els promotors consideren que el mercat té un ampli marge de creixement, tenint en compte que actualment es construeix a penes un 12% del que es construïa en els primers anys del segle.\nL’existència d’un ampli estoc d’habitatges construïts en els anys anteriors a la crisi és un dels motius, encara que s’apunten uns altres, com la major precaució de les entitats financeres per a concedir crèdits o el baix poder adquisitiu de molts joves que busquen habitatge per primera vegada.


Festa Major de Masboquera – Tarragona.\nMasboquera o Masdemboquera és un poblat que pertany al municipi de Vandellòs i l’Hospitalet de l’Infant, a la comarca del Baix Camp. Celebren la festa major en honor a Santa Isabel d’Hongria els dies 14 de novembre. Tot i que el poble té 77 habitants censats cada any celebren una festa a la qual assisteixen molts comensals de la comarca i famílies que es desplacen per compartir les festes.\nHem assistit en diverses ocasions a la festa d’aquest lloc, són gent a qui els agrada la tradició de l’mariachi per compartir durant el sopar. Destaquem l’amabilitat amb que sempre ens han tractat. Ens fan sentir com a casa, com a Mèxic. Després de l’actuació sempre ens ha esperat un copiós sopar en companyia d’alguns dels organitzadors que incloen agraïments per la nostra presentació.\nM’agrada insistir en el tema de com es rep la música popular a Mèxic, de el lloc de el músic al ritual d’una festa popular. És sabut i comentat com, el que anomenem “música enllaunada” desplaça el lloc i l’ofici de la música que acompanya els moments quotidians que es vesteixen amb el ritual de festa per assenyalar dates importants. No parlem dels grans concerts on la separació de l’artista respecte a l’espectador és tan immensa. No, parlem del músic que es presenta al costat de la persona que espera cantar amb tu les cançons que li recorden moments especials de la seva vida, de la seva alegria o de la seva tristesa. De fet es trenca l’expectació per la inclusió en l’espectacle que conforma la festa mateixa. En aquest context, el músic és un element clau, és un personatge principal i, a Mèxic se li tracta com a tal. No omple l’espai mentre surt el pastís, no és la senyal que els cambrers acabaran més tard el seu treball o l’element disruptiu del planning d’el maître.\nEn Vandellòs, a Masboquera, ens fan recordar d’on venim, per què és aquesta la nostra música tan popular, per què ser un mariachi toca l’ànima de les persones que ho presencien. Gràcies Masboquera.\nViendo: Festa Major de Masboquera – Tarragona © Mariachi Semblanza - Todos los derechos reservados || Sitemap Català