Alady i el seu temps, per Júlia Costa : Catxipanda, Diari no diari d'Història : https://catxipanda.tothistoria.cat\nExport date: Thu Oct 29 1:36:29 2020 / +0000 GMT\nUn dels grans personatges lligats al polièdric món del Paral·lel mític va ser Alady. Alady, Carles Saldaña i Beut (València, 1902-Barcelona, 1968), fou una persona coneguda i estimada, que va treballar a tot l'estat espanyol, sobretot al desaparegut Romea madrileny, tot i que després de la guerra, per motius més aviat personals, es va moure poc de Barcelona. Va intervenir en un munt de pel·lícules, generalment fent papers secundaris. Durant la postguerra se'l va poder escoltar força a la ràdio, quan aquest mitjà era molt present en la vida quotidiana, i un dels pocs elements d'oci a l'abast, al costat dels cinemes de barri. En els darrers anys de la seva vida col·laborava amb el programa Radioscope, de Salvador Escamilla, i va fer molt popular una cançoneta sobre la Rambla, que molta gent encara recorda.\nEl que feia Alady és difícil d'explicar i irrepetible, en tenim poques filmacions i gravacions i les seves intervencions al cinema no reflecteixen l'humor que traspuava, cantant, ballant, i explicant facècies. Alady era un showman lligat a la seva època. L'humor canvia i avui se'ns pot fer estrany que alguns dels seus acudits fessin riure tant la gent del temps dels nostres pares i avis. Miquel Badenas en va escriure una biografia, una part de la qual està basada en un llibre de memòries del còmic. Badenas i d'altres autors consideraven que en un altre país hauria estat un còmic important, tipus Bob Hope, actor amb el qual tenia fins i tot una retirada física, sobretot de gran. Hauria pogut anar a Amèrica però no li va venir de gust, malgrat la seva vida d'actor era un home familiar, molt lligat als seus pares, a la seva dona i als seus fills.\nAlady va ser un gran innovador en el seu gènere, el que feia ell no ho feia ningú més i va defugir la imatge del pallasso tradicional de ben jove, triant el seu famós bombí i l'elegant esmoquin, ja que deia que era aquest un tipus d'indumentària transversal, que tant portaven els rics com els cambrers treballadors. Es diu que el pseudònim va ser idea de Rusiñol, qui va fer broma amb la seva actitud d'encantat, quan ell era molt jovenet, en una tertúlia, i a causa d'algunes llànties que portava a la camisa, però tot això forma part de la llegenda i hi ha diferents versions sobre l'origen del seu nom artístic.\nL'actor va morir l'any seixanta-vuit, relativament jove mirat des dels paràmetres del present. En aquella època el Paral·lel, però també d'altres zones de la ciutat, patien una gran transformació. L'economia havia millorat, la televisió havia substituït la ràdio, els cinemes de barri es decandien, la gent començava a desplaçar-se en sis-cents i les formes d'oci evolucionaven de pressa. Persones que més endavant van mitificar el món del Paral·lel el trobaven aleshores xaró, ordinari, complaent amb el franquisme, inculte, alienant i de poca volada. El mateix Alady considerava que en aquell moment, tot i que al Paral·lel encara hi havia uns quants teatres, tan sols subsistia, amb l'esperit dels vells temps, el Molino. La gent de la progressia benestant va començar a venir al Molino en aquella època i va contribuir a mitificar-lo, mentre que, per exemple, l'Apolo, semblava tota una altra cosa i feia unes programacions més eclèctiques i convencionals, malgrat que toqués sovint el gènere de la revista.\nNo és pas, doncs, que al Paral·lel dels seixanta no hi hagués, encara, molta activitat. Els cinemes, ja d'estrena, tenien força públic, es va voler plantar cara a la tele emergent amb iniciatives com el Cinerama o el Reggio i en alguns teatres antics s'hi va tornar a fer teatre, fins i tot teatre seriós i de categoria. Les hemeroteques mostren unes cartelleres sorprenents que no responen a cap teoria prèvia ni a cap tòpic recurrent. Però es van perdre moltes sales, no tan sols al Paral·lel sinó a tota Barcelona, entre les quals, l'emblemàtic Teatre Còmic.\nAlady es va voler retratar l'últim dia d'existència del Còmic, davant d'una sala de butaques buida. També es va enderrocar el Condal però es va poder recuperar la sala i l'Apolo es va fer nou. El Còmic no va tenir tanta sort. El motiu principal dels canvis va ser la construcció de grans blocs de pisos de lloguer propiciats per les caixes d'estalvis, per accedir als quals et calia tenir algun endoll i d'aquí ve que alguns dels primers inquilins d'aquells nous habitatges fossin gent coneguda o parents de gent coneguda.\nAlady havia volgut ser poeta de jovenet i escrivia força bé, es va especialitzar durant un temps en les paròdies de tota mena. Es venien als quioscs uns fulletons amb acudits i lletres de cançons escrites per ell, de fet eren textos adaptats a músiques conegudes. Per exemple, amb la música de Aquellos ojos verdes va escriure Aquellos ojos bizcos. Era un humor innocent, molt a la seva manera, no sé si avui connectaria amb el públic del segle XXI i malgrat la seva blancor alguns aspectes d'aquells acudits serien considerats políticament incorrectes.\nAixò de l'humor és molt personal, però també és cultural i lligat al context històric. Alady a més a més ballava bé i podia fer una mica de tot. Molta gent pensava que era homosexual i de jove va rebre propostes per part de senyors que l'haurien promocionat però, pel que se'n sap, més aviat va ser un faldiller, un faldiller que va tenir la dèria de conservar una família convencional, dona i tres fills, que li van proporcionar estabilitat, suport i companyia. En el seu llibre de memòries, editat per Bruguera l'any 65, Rialles, llàgrimes i vedettes, explica com un d'aquests pretendents masculins amb calerons li va oferir, d'entrada, una bicicleta, un bé cobejat en aquells anys complexos de la seva joventut. Ell la va refusar i el senyoràs li va dir: n'hi ha molts que han fet escarafalls com vostè i han acabat anant en bicicleta.\nSebastià Gasch va evocar Alady en alguns dels seus llibres, explicava que el còmic, quan va publicar el volum de memòries, li demanava que mirés de fer-ne una traducció al castellà, car el llibre va sortir en català, un fet interessant considerant l'època, però no hi van ser a temps. Alady va morir tres anys després de la publicació del llibre pel qual desfilen un munt de personatges que es van relacionar amb ell, alguns de molt famosos, com Carlos Gardel, i d'altres que van tenir el seu moment de glòria i que avui resten oblidats.\nUn dels detalls més interessants que ens explica Badenas a la seva biografia sobre l'actor és l'angúnia que a Carles Saldaña li feia pensar en la mort. No anava mai al cementiri i manifestava que si moria no volia que la família hi anés, però no li van fer cas i s'hi arribaven de tant en tant. A casa seva van començar a passar coses estranyes, queien objectes, entre els quals el gran quadre amb la fotografia de l'artista davant del pati de butaques del Còmic, buit, el dia abans d'enderrocar-lo. Van consultar un actor espiritista i els va aconsellar que no anessin al cementiri, tal i com era la voluntat del pare i marit. Així ho van fer i ja no va caure res més. No crec en aquesta mena de coses però he sentit explicar en directe alguns fets ben estranys, així que cadascú ho interpreti com li plagui però l'anècdota és ben real.\nUn dels personatges més encisadors que Alady menciona en les seves memòries és Tina de Jarque, una vedette que va fer tronar i ploure i que va morir assassinada per gent de la FAI en circumstàncies mai aclarides. L'escriptor Alfonso Domingo va investigar el tema i va escriure una novel·la, El enigma de Tina, a la qual crec que perjudica l'intent de fer encaixar la història amb calçador en un llibre de ficció, cosa que avui s'esdevé sovint amb un gran nombre de novel·la històrica.\nFa alguns anys es va recuperar, per casualitat, una curiosa pel·lícula anarquista, Carne de fieras, rodada durant el temps de la guerra, on surt la Tina de Jarque i una sex-símbol francesa, Marlène Grey, la qual es mostra nua, bé, amb una tireta que tapa poqueta cosa, a dins d'una gàbia de lleons. Marlène Grey feia aquest número en un circ i es va voler aprofitar la fama aconseguida amb l'espectacle per mirar de fer calaix.\nMés enllà de les agosarades imatges, que mereixerien un estudi psicològic i sociològic, la pel·lícula, que avui podem veure amb facilitat al youtube, conté una mena de missatge moral una mica carca, i és que en això de redimir pecadores, sobretot si eren de bon veure, sembla que coincidien els catòlics i els anarquistes idealistes. La redempció de la dona pecadora ha estat una fantasia eròtica masculina recurrent, tot i que avui es trobi en decadència i aquesta temàtica va ser també una de les preferides en el teatre popular d'abans de la guerra, per part d'autors com ara Amichatis o Màntua.\nAlady no semblava tenir cap mena d'idees polítiques i durant la guerra va sobreviure com va poder. L'empipava que el fessin treballar de franc en els molts festivals a favor de la causa que se celebraven, molts dels quals organitzats pels anarquistes. En una ocasió el van venir a avisar que guillés, ell i Tina de Jarque no havien estat convidats a un d'aquells festivals, que es feia a la Monumental, i això volia dir que estaven en perill i a les llistes negres. Va fer el cor fort i es va presentar al comitè organitzador, a preguntar per què no l'havien inclòs entre els participants, algú li va dir que pel fet que vestia com els rics, amb el famós esmoquin i el bombí i ell els va dir que també els cambrers anaven vestits d'aquella mena. Un dels responsables li va donar la raó i va actuar en aquell festival i en molts d'altres.\nMés endavant, tal i com anaven les coses per Barcelona, i considerant que tenia la dona embarassada, va poder refugiar-se al País Valencià, a casa d'uns amics. Era molt conegut i tenia coneguts de totes les tendències, això va fer que després de la guerra pogués esquivar les depuracions, que eren força arbitràries i que li haurien pogut passar factura a causa d'aquelles intervencions en els festivals organitzats per la CNT. El que inquieta més quan contemples la història en perspectiva és que la teva supervivència depenia en aquells anys de l'atzar, de qui t'ensopegaves i dels amics o enemics que tenies, tant durant la guerra com durant els anys foscos de la postguerra.\nVeure la malaguanyada Tina de Jarque avui, en les antigues filmacions o en les moltes fotografies que se'n conserven, fa estrany que se la considerés la vedette més maca del seu temps, però els gustos canvien. Tina de Jarque tenia molts amics de dretes i amb diners, deien que fins i tot Juan March havia estat amant seu, cosa que no s'ha pogut comprovar, i això va fer que l'acusessin de ser de la cinquena columna, cosa altament improbable. Sembla que va seduir un anarquista destacat i que volien guillar amb alguns artistes més cap a Portugal emportant-se un botí remarcable, producte dels espolis fets a edificis religiosos. Tot plegat resta embolcallat en la brama i la llegenda i potser no en podrem saber mai la veritat completa.\nÉs possible que això del botí robat fos el que contribuís de forma definitiva al seu trist final. De l'amic anarquista no se'n sap ben bé el destí, expliquen que per fer-se perdonar es va oferir per anar a missions arriscades, però tot plegat sembla molt novel·lesc, encara que la vida superi la ficció i que la realitat sovint no resulti versemblant. Vist amb perspectiva considero que la pobra de Jarque, malgrat el seu estil de vida, era una persona una mica innocent per a la vida pràctica, opinió que Alady també tenia sobre ella, i que potser no s'adonava dels perills que li podien complicar l'existència i fins i tot, com així va ser, fer que la perdés. Eren temps perillosos i tot era fràgil i atzarós, depenia d'amb qui t'ensopegaves més que no pas del que feies. Les memòries d'Alady, escrites encara durant el franquisme, passen molt de puntetes pel temps de la guerra civil, per raons òbvies.\nA l'entorn de la pel·lícula mencionada ens ensopeguem amb un altre personatge fascinant, víctima de les circumstàncies, el seu director, el cineasta Armand Guerra. El veritable nom de Guerra era José Estivalis Calvo. Va ser un anarquista militant, convençut i arrauxat. Va fer d'actor, d'activista polític, de guionista, de director. Va viatjar per tota Europa i va estar al mig de moltes iniciatives lligades a la seva ideologia política.\nA França va endegar filmacions dedicades a coses com ara la Comuna de París o l'explotació de les dones cosidores. Tenia molts projectes, alguns d'ells irrealitzables, encara més quan no disposava de diners per tal de tirar-los endavant. Volia dedicar una pel·lícula documental a Ferrer i Guàrdia, una altra a Durruti. A Carne de Fieras Tina de Jarque és la dolenta de la història, mentre la francesa rossa, de qui no sabem què en va ser tot i que es deia que un lleó se l'havia acabat cruspint, a França, resta redimida i enamorada.\nImplicat a fons en l'anarquisme, Armand Guerra va col·laborar de forma activa i militant amb la CNT. Va escriure un llibre, A traves de la metralla, del qual n'existeix una edició actual. No sabem si se'l pot considerar un bon director de cinema, tot i que això és relatiu, ja que la gran majoria del que va fer s'ha perdut. Ell mateix s'escrivia crítiques relatives, per exemple, a la seva pròpia interpretació en una pel·lícula, lloant-la i firmant la crítica amb un dels seus nombrosos pseudònims. Va ser detingut per causes no aclarides, en el marc dels lamentables enfrontaments entre comunistes i anarquistes i va anar a parar a una txeca. Va romandre més de tres mesos empresonat. Ja no era jove, tenia més de cinquanta anys, va sortir d'allà en molt mal estat de salut i gràcies a persones que es van moure per tal d'aconseguir la seva llibertat.\nVa aconseguir marxar a França i reunir-se amb la seva dona i la seva filla, que ja havien sortit d'Espanya, però els maltractaments li van passar factura i va morir d'un sobtat aneurisma, l'any 1939. La seva dona va cremar molts documents, espantada amb l'entrada dels nazis a França i la filla va saber ben poca cosa d'ell fins fa uns anys. Encara hi ha moltes ombres per damunt de la seva excepcional biografia, va ser tot un home de cinema en el sentit més ampli de la paraula. Armand Guerra havia dirigit una pel·lícula de l'any 1930, El amor solfeando o El profesor de mi mujer, la primera cinta sonora que va protagonitzar Imperio Argentina i on Alady, que també intervenia per primera vegada en una pel·lícula, feia un paper secundari. Valentín Parera, que era la parella de la protagonista, va ser un actor molt ben plantat que va acabar per anar a treballar a Hollywood i que va morir ja gran, als Estats Units.\nAlguns dels textos d'Alady, recollits en fulletons barats que es venien als quioscs i que apleguen lletres de cançons, acudits i facècies diverses, recorden els de Jardiel Poncela i, de fet, Alady va demanar sovint la col·laboració d'aquest escriptor i d'altres. En un d'aquests llibres, datat l'any 1933, al pròleg es pot llegir un sonet dedicat a l'actor, amb data de 1929. L'autor d'aquest sonet és Pedro Luis de Gálvez, un altre heterodox perdut a causa de la violència, en el seu cas, la franquista de la postguerra. Pedro Luis de Gálvez va ser un bon poeta, va néixer l'any 1882, era de família rica però va sortir ovella negra, per a desesperació del seu pare, general carlista, el qual en una ocasió el va estovar en públic, pujant a dalt d'un escenari on el xicot actuava.\nVa ser un home intel·ligent però bohemi, que subsistia durant moltes temporades a base de sablazos i amic de gresques i senyores. Aviat van començar a córrer brames sobre la seva persona, fins i tot a Luces de Bohemia se l'evoca, protagonitzant un fet no comprovat, es deia que corria pels cafès amb un seu fillet mort acabat de néixer, ficat en una capseta, demanant diners per a l'enterrament. Es va tornar a casar més endavant amb una altra dona i va tenir dos fills. Havia estat detingut en alguna ocasió i va guanyar un premi literari mentre estava empresonat, cosa que va comportar que alguns intel·lectuals s'interessessin per ell i n'aconseguissin la llibertat. Escrivia bé, però de forma una mica atzarosa i desordenada, tenia fama de bon sonetista, tot i que el sonet que va dedicar a Alady no sigui un dels millors exemples de la seva literatura.\nImplicat en l'anarquisme, durant la guerra expliquen que s'uniformava i feia el fatxenda explicant fets que ni tan sols no eren certs. En realitat, malgrat les seves idees i la seva fatxenderia, va ajudar gent de dretes important perseguida, fins i tot tenint-los a casa seva. No va voler marxar del país en acabar la guerra, confiat en què les seves coneixences i el fet de no haver-ne fet de grosses li estalviaria problemes però no va ser així, una malaurada delació anònima va fer que el detinguessin i afusellessin l'any 1940. Molta gent dels qui havia ajudat, fos per por o per altres motius, no va fer gran cosa per ajudar-lo, però alguns sí que ho van intentar, tot i que no hi van ser a temps. La figura del poeta anarquista ha generat molta literatura i no és gens estrany. Un seu nét, Pedro Gálvez Ruiz (Málaga, 1940) és escriptor i traductor de l'alemany.\nUn estudiós de la història del món de l'espectacle, Juan Antonio Ríos Carratalà, va publicar el 2010 un llibre imprescindible, El tiempo de la desmesura, on, a l'entorn de tres pel·lícules, Carne de fieras, El genio alegre i Rojo y Negro, entra a fons en el món del cinema del temps de la guerra i de la immediata postguerra. Aquest llibre, també una mica desmesurat ja que aplega un volum d'informació excessiu per a poder-lo assaborir de forma adient, inclou dades molt interessants a l'entorn de Tina de Jarque i Armand Guerra, a més d'una bibliografia impressionant i extensa. El genio alegre va ser una pel·lícula atzarosa, protagonitzada per Rosita Díaz Jimeno, la dona del fill de Negrín, un personatge així mateix fascinant i encara poc conegut, potser perquè ella mateixa es va negar a parlar en excés del seu passat, quan ja es trobava a l'exili.\nRojo y Negro va ser l'única pel·lícula falangista clarament militant, dirigida per Carlos Arévalo, es va estrenar a principis dels quaranta i va desaparèixer misteriosament a les poques setmanes de projectar-se, en el marc de les divisions i depuracions que es van esdevenir a l'entorn del falangisme més radical i se suposa que per pressions de militars de no pes als quals no els abellia la visió poc ortodoxa del conflicte que donava el director. Avui també ha estat restaurada i recuperada i molt ben valorada, pel que fa als seus valors fílmics, més enllà de la ideologia.\nSobre Pedro Luis de Gálvez, el poeta anarquista i bohemi, va escriure un assaig imprescindible sobre ell el crític d'art Quico Rivas, mort el 2008, un altre personatge interessant, aquest ja contemporani nostre. És interessant comprovar com a partir d'un personatge com Alady i del seu entorn professional, podem arribar a esbrinar molts fets que encara resten emboirats i recordar personatges diversos, víctimes innocents o no tant del seu temps, que s'han oblidat de forma involuntària o intencionada i que ens mostren la complexitat d'una societat trasbalsada per la història i immergida en una violència i una inseguretat que de vegades costa de comprendre des del present.\nBadenas, Miquel.(2001). Carles Saldaña i Beut. Alady, l'últim rei del Paral·lel. Barcelona: Mediterránea.\nJarry, Eric. (2002). Armand Guerra, cineasta y pionero del cine militante (article publicat al diari virtual de la CNT: http://archivo-periodico.cnt.es/280jun2002/cultura/index.htm 1 . Recuperat el 19/01/2017\nSaldaña i Beut, Carles.(1965). Rialles, llàgrimes i "vedettes" (memòries d'Alady). Barcelona: Bruguera.\nPer citar l'article: Costa, J. (2017). Alady i el seu temps. Catxipanda, (3). Recuperat (data de visualització), a http://catxipanda.tothistoria.cat/SmaWN 2\nPost date: 2017-01-19 22:36:41\nPost date GMT: 2017-01-19 22:36:41\nPost modified date: 2017-03-19 10:45:25\nPost modified date GMT: 2017-03-19 10:45:25


Festa Jove la primera nit de la Festa Major de Platja d'Aro 2020\nINTERVÉ: Marjan Mir, jove implicada en l’organització de la Nit Jove // Gerard Llandrich, Tècnic de Joventut de Platja d’Aro\nAquest dimecres ha començat la Festa Major de Platja d'Aro. Una Festa Major que ha aconseguit reinventar-se i sobreviure en aquest estiu 2020. L'inici de la programació coincidia amb la celebració del Dia Internacional de la Joventut. Per aquest motiu, moltes de les activitats de la jornada han estat dedicades específicament als adolescents. És el cas de la Nit Jove, que es va celebrar la nit d'aquest dimecres a la zona de la Masia Bas. L'objectiu de la festa és que tots els joves s'hi sentin representats. Per tant una celebració inclusiva en què hi van participar diversos col·lectius del mateix municipi i dels voltants. Els encarregats de posar a to la festa van ser l'emissora Som Reggae, Dj Evelyn i l'Orquestra Maribel.\nLa regidora de Joventut de l'ajuntament de Castell-Platja d'Aro i s'Agaró ha estat l'encarregada d'impulsar molts dels actes celebrats durant aquesta jornada més dedicada a la joventut. Però no ho ha fet sola, en l'organització hi ha col·laborat una vintena de joves que s'han organitzat com a col·lectiu i han treballat amb xarxa.\nLa Festa Major d'aquesta edició covid compta amb una vintena d'activitats. Totes adaptades a les circumstàncies actuals: gratuïtes, a l'aire lliure i amb aforament limitat. No s'ha d'oblidar però que la majoria d'activitats requereixen entrada prèvia.\nLa celebració va començar el 12 d'agost i s'allargarà fins al diumenge dia 16.


Amb gran tristesa, la Ramon Molinas Foundation lamenta informar de la defunció de la Presidenta de l’entitat, Anne Topping. En nom de totes les persones que formem part de la RMF, acompanyem a la seva família en el seu dolor i compartim el sentiment de tots aquells que l’hem conegut, apreciat i admirat. Així mateix, la Ramon Molinas Foundation transmet el seu agraïment per les mostres d’afecte rebudes.\nOriginària d’Anglaterra i llicenciada en la primera promoció d’una doble titulació en Matemàtiques i Informàtica per la Universitat de Leeds, Anne Topping (1948) va arribar a l’Estat Espanyol al 1973 on va cofundar una companyia pionera en el subministrament de solucions d’infraestructura tecnològica. L’any 2012 va assumir la presidència de la Fundació amb la il·lusió de preservar el llegat d’en Ramon Molinas. La Presidenta va erigir les bases filosòfiques de la RMF, fonamentant els seus principis en una concepció no assistencialista de la filantropia. Anne Topping estava convençuda que la Fundació podia ajudar a les persones proveint-les d’oportunitats per tal que poguessin esdevenir autosuficients.\nEl Patronat, l’equip de gestió i els col·laboradors de la Ramon Molinas Foundation expressen el més sentit condol a la família i als amics d’Anne Topping en aquests moments de tristesa i de record.


Estàs pensant comprar Castelli Prosecco Wind S/S? Aquest és un dels productes estrella de bikeinn, la botiga online de ciclisme. El preu és de 71.99 $ per un temps limitat! A bikeinn et podràs beneficiar de grans avantatges i comprar productes de Castelli amb el millor preu. Tots els productes de ciclisme que veuràs al catàleg tenen la total garantia del fabricant.


ProjectGlass, les ulleres socials de Google - imatica.org\nDesprés d’observar el vídeo què n’opineu? Té funcions infinites i sense límits. Les noves ulleres interactives de Google són una passada. Ens pensàvem que no estàvem al futur fins que hem vist arribar aquest nou gàdget.\nDes de Google la tecnologia ha de tenir una finalitat, i aquesta és que ha de treballar per a nosaltres, ens ha de facilitar una feina, ajudar-nos a finalitzar qualsevol tasca. Google ha fet oficial unes ulleres que fan més que ajudar. Ens solucionen la vida.\nEl projecte està en desenvolupament i és molt innovador. Coses com poder veure el temps o missatges en forma de notificacions, aturar el so, enviar localitzacions, trucar, vídeo trucades, compartir fotografies, TOT el que t’imagines, serà teu.\nEstem a l’espera de més noticies sobre aquest Project Glass que podeu seguir a Google+ a la seva pàgina oficial.\nNo sabem quant trigarà en arribar al consumidor final, potser anys, però és un pas de gegant per portar el futur a cada casa.


Com instal·lar Microsoft Visio 2019, 2016 i 2013 | SoftwareKeep - Centre D'ajuda\nCom instal·lar Microsoft Visio 2019, 2016 i 2013\nMicrosoft Visio és un gran eina visual per crear professionals diagrames i diagrames de flux . Hi ha algunes versions diferents de Visio: el versió de subscripció, Visio Online Plan 2 , i la compra única versions de Visio.\nVersió de Visio\nLes versions de compra única inclouen Visio 2019, 2016 i 2013. Aquestes versions que no són de subscripció també vénen Visio Standard o Visio professional .\nPla en línia de Visio 2\nAquesta versió de subscripció de Visio requereix que tingueu un fitxer llicència per descarregar-lo. Normalment tindreu aquesta versió si treballeu per a una empresa, empresa o organització que tingui una subscripció a Visio i treballeu sota la seva subscripció. Això es fa mitjançant un Office 365 Business Pla.\nPer instal·lar aquesta versió de Visio, an administrador ha d'assignar cadascun usuari una llicència . Hi ha diversos tipus de llicències que inclouen moltes funcions diferents. Per exemple, algunes llicències poden incloure Skype per a empreses en línia . Un cop tingueu assignada una llicència, veureu una opció per instal·lar Visio .\nNecessitareu un Compte de Microsoft per instal·lar aquesta versió de Visio, però és probable que no sigui una compte personal . És probable que la llicència s’assigni al vostre compte de treball o escola.\nV ision Online Plan 2 difereix del Visio Online Plan 1 perquè Visio Online Plan 2 inclou un versió d'escriptori . Pla en línia de Visio 1 no ho fa i, per tant, no es requereix cap instal·lació.\nAixò també difereix de Microsoft HUP . Haureu de descarregar Visio mitjançant Microsoft HUP si heu comprat Visio a través de la vostra empresa o organització per al vostre ús personal. En aquest cas, rebrà un clau del producte , no una llicència assignada, i l’haureu d’instal·lar a través d’HUP.\nEl departament de TI de la vostra organització també pot utilitzar diferents mètodes per fer-ho jo nstall amb llicència de volum edicions de Visio. En aquest cas, haureu de posar-vos en contacte amb el departament de TI de la vostra organització per instal·lar-lo.\nVersions de compra única\nQuan compreu Visio per al vostre ús i no mitjançant una organització, tindreu dues opcions: Visio Standard i Visio Professional. Visio Standard us ofereix una versió molt bàsica de Visio, Visio Professional us proporciona una quantitat més gran d’eines, formes i plantilles més elaborades.\nCada versió de Visio, Visio 2019, 2016 i 2013 es presenta en qualsevol de S tàndard o professional. Si escolliu Estàndard o Professional depèn de les vostres necessitats personals o professionals i de com utilitzeu Visio.\nLa instal·lació d’una d’aquestes versions requereix dues coses: a Compte de Microsoft i clau de producte . Rebrà la clau del producte quan compreu Visio i podeu crear un compte de Microsoft o iniciar la sessió amb el vostre existent.\nHeu d'iniciar la sessió al vostre compte de Microsoft i canviar la clau de producte. Només heu d'introduir la vostra clau una vegada, ja que un cop introduïda la vostra clau, el vostre compte s'enllaçarà amb el fitxer Aplicació Visio i ja podreu començar a utilitzar Visio.\nQuan utilitzeu una versió de compra única de Visio, és important assegurar-vos que no comprareu Visio d’una font de tercers . La compra a una font de tercers pot provocar problemes per canviar la clau de producte.\nPassos per descarregar Visio\nPas 1: comproveu els requisits del sistema\nAbans d’instal·lar Microsoft Office, assegureu-vos que el vostre PC compleix amb r equirements per a la instal·lació.\nPas 2: inicieu la sessió\nUn cop esteu segur que el vostre PC compleix tots els requisits del sistema, voldreu iniciar la sessió a Microsoft Office mitjançant el vostre compte de Microsoft. Recordeu, si utilitzeu una versió de subscripció de Visio, és probable que sigui el vostre compte de treball o de l’escola.\nSi proveu d’instal·lar un fitxer versió de compra única, haureu de crear un compte personal o utilitzeu-ne un que ja tingueu. Recordeu que heu d’assegurar-vos que el compte que utilitzeu està associat a la versió de Visio que esteu instal·lant.\nPas 3A: per al pla Visio Online 2\nEn instal·lar Visio Online Plan 2, primer voldreu assegurar-vos que sou a la pàgina inicial d’Office. Des d'allà, aneu a Instal·leu les aplicacions d’Office a continuació, seleccioneu Altres opcions d'instal·lació. A partir d’aquí, seleccioneu Visio a Programari. Trieu l'idioma i la versió de bits preferits.\nPer instal·lar 64 bits, feu clic a Versió , doncs Advanced, i seleccioneu De 64 bits . Finalment, feu clic a Instal·la .\nPas 3B: per a Visio Standard o Professional\nPer a les versions de Visio Standard o Professional, primer us dirigirem a la pàgina principal d’Office. Des d'allà, feu clic a Instal·leu Office . Després, haureu de revisar la llista dels productes d’Office que ja teniu per trobar Visio. Si teniu un compte d’Office 365, trieu Serveis i subscripcions des de la capçalera per veure aquesta llista dels vostres productes.\nA partir d’aquí, trieu la versió de Visio que vulgueu instal·lar. Trieu Altres opcions per seleccionar l’idioma que desitgeu o per triar la versió de 64 bits. Finalment, feu clic a Instal·la.\nPas 4: completeu la instal·lació de Visio\nAra Visio hauria de començar a descarregar-se. Un cop descarregada, només hi ha uns quants passos més per a la instal·lació. A Edge o Internet Explorer, trieu Correr , a Chrome, trieu Configuració o bé a Firefox, trieu Desa fitxers .\nAra hauríeu de veure un missatge a la pantalla que diu: Voleu permetre que aquesta aplicació faci canvis al vostre dispositiu? No deixeu que aquest missatge us preocupi. Això és el que voleu que passi, així que feu clic a Sí . Ara Visio està instal·lat i la part més difícil s’ha acabat.\nAra ja podeu començar mitjançant Visio . An animació apareixerà i veureu un missatge a la pantalla que us indica que ja esteu a punt. Visio està instal·lat ara. Finalment, cerqueu l’aplicació Visio a l’ordinador i comenceu a crear-la amb Visio. Aprendre mes sobre Microsoft Visio aquí .


Hotel Eisvogel Neustadt an der Donau Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAn Der Abens 20, Neustadt an der Donau, Neustadt an der Donau, Alemanya, 93333 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bad Gogging, no busqui més enllà de Hotel Eisvogel. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHotel Eisvogel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Bad Gogging. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets .\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, servei de despertador, escriptori, mini bar, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Sauna, massatge, solàrium, parc infantil, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Hotel Eisvogel és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Bad Gogging.\nTots els tipus de viatgers (132) Parelles (55) Viatgers en solitari (50) Famílies amb infants petits (14) Famílies amb infants grans (2) Grups (12)


Hard Rock s'emporta la meitat del pressupost de la Generalitat a Tarragona | Canal Reus TV\nHard Rock s'emporta la meitat del pressupost de la Generalitat a Tarragona\n13:22 - 10 novembre 2021\nDels 226 milions que el Govern destina a les comarques del Camp, 120 serviran per pagar els terrenys del macroprojecte turístic. La CUP critica que Junts i ERC mai han volgut pactar amb ells els comptes.\nL'adquisició dels terrenys per a construir el complex de Hard Rock comportaran una inversió total de 120 milions d'euros del pressupost de la Generalitat aquest 2022. Això representa més de la meitat del que el Govern invertirà a les comarques tarragonines, uns 225 milions. Una decisió que ha aixecat crítiques al territori, tot i que els comptes per aquest any vinent representen un increment important de les dotacions pressupostàries respecte als darrers que es van aprovar (226 aquest 2022 en contraposició als 48,9 del 2020).\nEls comptes han de passar els respectius tràmits parlamentaris i la CUP ha de votar en una consulta la seva posició aquest cap de setmana. Un dels integrants del secretariat nacional del partit, el regidor de la CUP a l'Ajuntament de Reus, Edgar Fernández, ha assegurat avui que "els pressupostos generen marcs polítics molt concrets i que es vulgui blindar el model turístic que tenim i que només genera precarietat laboral i desigualtat" n'és un clar exemple. Fernández afegeix que "el fet que el PSC no es plantegi negociar aquests pressupostos i estigui disposat a aprovar-los pel simple fet que no depenguin de la CUP forma part d'aquest marc polític". Acaba reblant que "el Govern no ha tingut mai la intenció que sigui la CUP qui doni el vistiplau a aquests comptes".\nLa resta d'inversions clau\nMés enllà de la partida destinada per l'Incasòl a la compravenda dels terrenys del Centre Recreatiu i Turístic també està previst la injecció de més de 17 milions d'euros per tirar endavant el nou edifici de l'Hospital Joan XXIII de Tarragona i també el de Reus veurà com s'amplia la maquinària i es realitzen diverses millores. El Sant Joan tindrà una inversió de 6,3 milions d'euros que es complementaran amb l'1,5 destinat al nou laboratori de l'Institut d'Investigació Sanitària Pere Virgili.\npressupostos generalitat Hard Rock Edgar Fernàndez


La subhasta judicial: crònica d'una mort anunciada - URV Emprèn\nInici / esdeveniments / Entitats, Urv Emprèn / La subhasta judicial: crònica d’una mort anunciada\nLa subhasta judicial: crònica d’una mort anunciada\nA data d’avui, més del 80% de subhastes judicials queden desertes, la qual cosa explica la insostenible realitat dels nostres jutjats, que posa de manifest la ineficàcia de la tradicional subhasta judicial com a mecanisme ordinari de\nrealització forçosa. Partint d’aquesta realitat, aquesta conferència té per objecte plantejar com és possible activar una alternativa que permeti aconseguir el millor preu de venda del bé objecte d’execució, evitant així que l’entitat bancària se l’acabi adjudicant, en perjudici de totes les parts del procés judicial i, de retruc, de la societat.\nRambla Nova 58-60, 5A\nDra. Elisabet Cerrato, professora agregada interina a la Facultat de Ciències\nJurídiques de la URV i fundadora de Litigest.\nDra. Roser Casanova, investigadora postdoctoral a la Facultat de Ciències\n« Cicles financers de l’empresa a l’Ebre Up\nFotografia per a webs i xarxes socials »


DIUMENGE II DURANT L'ANY - CICLE B + COMENTARI - Parroquies de Viladecans\nDIUMENGE II DURANT L’ANY – CICLE B + COMENTARI\nInici » DIUMENGE II DURANT L’ANY – CICLE B + COMENTARI\nLectura de l’evangeli segons sant Joan 1,35-42\nEn aquell temps Joan estava amb dos dels seus deixebles i, fixant-se en Jesús que passava, digué: «Mireu l’anyell de Déu.» Quan els dos deixebles van sentir que Joan deia això, van seguir Jesús.\nEll es girà i, en veure que el seguien, els preguntà: «Què voleu?» Ells li digueren: «Rabí», que vol dir mestre’, «on us allotgeu?» Jesús els respon: «Veniu i ho veureu.»\nElls hi anaren, veieren on s’allotjava i es quedaren amb ell aquell dia. Eren vora les quatre de la tarda. Un dels dos que havien sentit el que deia Joan i havia seguit Jesús, era Andreu, el germà de Simó Pere.\nEl primer amb qui Andreu es trobà fou el seu germà Simó, i li digué: «Hem trobat el Messies», que vol dir Ungit’. I l’acompanyà on era Jesús. Jesús se’l mirà i li digué: «Tu ets Simó, fill de Joan. Tu et diràs Quefes, que vol dir Pedra.»\nL’evangeli ens ofereix avui la vocació o crida dels primers deixebles de Jesús, i observem un procés de resposta que resulta molt interessant d’analitzar:\n– dos deixebles de Joan Baptista s’engresquen en el seguiment de Jesús a partir del testimoni del propi Baptista. I es que el testimoni de les persones constitueix sempre és una crida que ens interpel•la;\n– els dos deixebles es situen, aleshores, en actitud de recerca i pregunten: mestre, on us allotgeu?;\n– i els dos són convidats a experimentar-ho: veniu i ho veureu… Les coses cal experimentar-les;\n– els dos deixebles responen a la crida: anaren, veieren i es quedaren amb ell\n– i un dels dos, Andreu, surt a engrescar a un germà seu, Simó Pere, per oferir-li el seu testimoni…\nL’exemple es clar: nosaltres rebem també sovint crides i suggeriments per part de Déu i de moltes persones, però no sempre ens engresquem a viure-les i experimentar-les, i una crida precisa sempre una recerca per poder donar respostes.\nDIUMENGE II DURANT L’ANY – CICLE B + COMENTARI2021-01-162021-01-15https://parroquiesdeviladecans.cat/wp-content/uploads/2018/07/logo-parroquies-de-viladecans-sant-climent-llobregat-01.pngParroquies de Viladecanshttps://parroquiesdeviladecans.cat/wp-content/uploads/2021/01/diumenge-2-duran-l-any-cicle-b.png200px200px


Pousada Boulevard Cabo Frio Brasil - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRua Marechal Floriano, 237, Centro, Cabo Frio, Brasil, 28906-000\nMés informació sobre Pousada Boulevard\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Cabo Frio, no busqui més enllà de Pousada Boulevard. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Aeroport internacional de Cabo Frio donen a aquest hotel un encant especial.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Pousada Boulevard és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de recepció 24 hores, servei d'habitacions, habitació familiar, lloguer de cotxes, restaurant.\nL'ambient de Pousada Boulevard es reflexa en cada habitació. aire condicionat, mini bar, balcó/terrassa, telèfon, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Cabo Frio, faci de Pousada Boulevard la vostra llar.


Rosa Peroy: d’agost 2015\nL'humor és l'EXIT\nAquests darrers dies algú ha publicat a facebook un fragment d’un escrit en prosa de Kerouac. Ell, junt a altres noms com Ginsberg o Burroughs va ser membre destacat d’un grup d’escriptors nordamericans de la dècada dels cinquanta del segle passat, el moviment beat. Creadors transgressors, van ser coneguts inicialment per les seues intervencions teatrals, postures anti establishment i al·legats en favor de les drogues, l’alcohol i la llibertat sexual. L’obra cabdal que defineix el moviment, que poc a poc va anar adquirint naturalesa literària, va ser On the road, de Kerouac.\nL’LSD, la mística oriental, la carretera i el Wild side van marcar les pautes d’un concepte ‘beat’ –buit, esgotat-, adoptat per un col·lectiu que ni tan sols volia ser considerat com a tal. Però la història no l’acaben dibuixant els protagonistes, antiherois que, lluny de voler canviar el món, miraven d’escapar-se’n tant com podien. Paradoxes de la vida, el moviment beat va ser l’embrió del que, una dècada més tard, va fer néixer el moviment hippie, paradigma d’una nova visió del món, el flower power i l’esperança d’un futur millor. Com diu un fragment d’una cançó del ciudadano Sabina “ellos que querían comerse la vida y fue la vida y se los merendó”. Majoritàriament, els beat van acabar morint joves pels excessos, i alguna integrant femenina, pel suïcidi, tal era la repressió que la dona havia de suportar.\nBerenats els beats, o en psiquiàtrics més d’un (recordem que Burroughs va disparar contra la seua dona), els seus ‘successors ideològics’ -ironies del destí- cantaven aquella cançó per excel·lència dels campaments kumbaiàs d’una adolescència que molts de vosaltres recordareu: Where we have the flowers gone? (Què se n'ha fet, d'aquelles flors?) que serveix de banda sonora final a la pel·lícula Un dia perfecte, de Fernando León de Aranoa. En el film, un grup de cooperants, tot just acabada la guerra dels Balcans, passen 24 hores intentant extreure un cadàver del fons d’un pou, per evitar que es contamini l’aigua i que els pobles, abatuts per una guerra que forma part del nostre passat recent més vergonyós com a europeus (si excloem la tragèdia migratòria que omple portades aquests dies), puguin seguir malvivint, a l’espera d’una reconstrucció llarga i cruel.\nEn gairebé dues hores ni un sol tret, ni una ferida, ni una explosió, ni una agressió física distorsionen la història. Tan sols la tasca d’uns cooperants que miren, sense heroïcitats però tampoc covardia, portar a terme allò pel que són en territori hostil.\nNo hi ha soroll, però la por i la tragèdia recent suren en cada frase, en cada expressió, en cada gest. Entremig, nens que no són tan innocents, homes que frisen per assolir una vida convencional, absurds entrebancs burocràtics i amenaces terribles de tan subtils. Una història antibèl·lica on l’humor negre ens arrenca un somriure que se’ns congela als llavis. Léon de Aranoa, sense arribar a l’excel·lència de Los lunes al sol, aconsegueix arrossegar-nos per un relat contingut, minimalista, on gairebé aconsegueix no caure en maniqueismes. Gairebé.\nMalgrat això, Un dia perfecte ens recorda les vergonyes de la guerra, la lluita d’uns antiherois que es juguen la vida per salvar la dels altres i ens pregunta, enmig d’una pluja benefactora, on hauran anat a parar aquelles flors. I ens interpel·la directament, perquè els protagonistes, aquests sí, volen canviar el món anant directament al tumor per extirpar-lo, sense fugir-ne covardament. Com a MASH, fan servir un humor negre, estripat. L’humor que només saben utilitzar aquells que han vist amb els seus propis ulls l’horror. És l’única fugida que es permetem. L’humor com a EXIT.\nPublicat per Rosa Peroy a 7:53 Cap comentari:


"Déu escolta el crit dels que l’invoquen" | Catalunya Religió\n"Déu escolta el crit dels que l’invoquen"\nPer Papa Francesc. Dij, 10/12/2020\nAudiència General 9 de desembre 2020\nContinuem amb les nostres reflexions sobre la pregària. La pregària cristiana és plenament humana – preguem com a persones humanes, que és el que som -, comprèn la lloança i la súplica. De fet, quan Jesús va ensenyar als seus deixebles a pregar, ho va fer amb el “Pare nostre”, per tal que poséssim la nostra relació amb Déu com una relació de confiança filial i li adrecéssim totes les nostres peticions. Implorem a Déu pels seus dons més alts: la santificació del seu nom entre els homes, la vinguda de la seva senyoria, el compliment de la seva voluntat en els reptes del món. El Catecisme recorda: «En les peticions hi ha una jerarquia: en primer lloc es demana el Regne, després el que és necessari per acollir-lo i per cooperar al seu adveniment» (n. 2632). Però en el “Pare nostre” preguem també pels dons més senzills, pels dons del dia a dia, com el “pa de cada dia” – que vol dir també la salut, la casa, la feina, les coses de cada dia; i també per a l’Eucaristia que és necessària per a la vida en Crist –; de la mateixa manera que demanem el perdó dels pecats – que és una cosa diària; sempre necessitem perdó – i per tant la pau en les nostres relacions; i finalment que ens ajudi a no caure en la temptació i que ens alliberi de tot mal.\nDemanar, suplicar. Això és molt humà. Escoltem una altra vegada el Catecisme: «Amb la pregària de petició nosaltres expressem la consciència de la nostra relació amb Déu: com a criatures, nosaltres no som el nostre començament, ni som amos de les adversitats, ni som el nostre final últim; de fet, a més, com que som pecadors, nosaltres, com a cristians, sabem que ens allunyem del Pare. La petició és ja un retorn cap a Ell» (n. 2629).\nSi hom se sent malament perquè ha fet coses dolentes - és un pecador - quan prega el Pare Nostre ja s’està apropant al Senyor. A vegades nosaltres podem creure que no necessitem res, que som suficients per nosaltres mateixos i que vivim en l’autosuficiència més completa. A vegades passa això! Però abans o després aquesta il·lusió s’esvaeix. L’ésser humà és una invocació, que a vegades es converteix en un crit sovint retingut. L’ànima s’assembla a una terra àrida, assedegada, com diu el Salm (cf. Sal 63,2). Tots experimentem, en un moment o altre de la nostra existència, el temps de la malenconia o de la soledat. La Bíblia no s’avergonyeix de mostrar la condició humana marcada per la malaltia, per les injustícies, per la traïció dels amics, o per l’amenaça dels enemics. A vegades sembla que tot s’ensorri, que la vida que hem viscut fins el moment present hagi estat en va. I en aquestes situacions aparentment sense sortida hi ha una única sortida: el crit, la pregària: «Senyor, ajuda’m!». La pregària obre cops de llum en la foscor més espessa. «Senyor, ajuda’m!». Això obre la via, obre el camí.\nEls humans compartim aquesta invocació d’ajut amb tota la creació. No som els únics a “pregar” en aquest univers sense límits: cada fragment de la creació porta inscrit el designi de Déu. I Sant Pau ho ha expressat així. Diu: «Sabem prou bé que fins ara tot l’univers creat gemega i sofreix dolors de part. I no solament ell, també nosaltres, que posseïm l'Esperit com a primícies del que vindrà, gemeguem dins nostre anhelant de ser plenament fills, quan el nostre cos sigui redimit.» (Rm 8,22-24). Ressona en nosaltres el gemec multiforme de les criatures: dels arbres, de les roques, dels animals… Tot anhela un compliment. Va escriure Tertulià : «Prega tot ésser creat, preguen els animals i les feres i dobleguem els genolls; quan surten dels estables o dels caus aixequen el cap vers el cel i no es queden amb la boca tancada, fan ressonar el seu crit segons els seus costums. I també els ocells, tan bon punt alcen el vol, pugen cap al cel i obren les ales com si fossin mans en forma de creu, piulant alguna cosa que sembla oració» (De oratione, XXIX). Aquesta és una expressió poètica per fer un comentari sobre el que diu Sant Pau “que tota la creació gemega, prega”. Però nosaltres, som els únics a pregar conscientment, a saber que ens adrecem al Pare, a entrar en diàleg amb el Pare.\nPer tant, no ens hem d’escandalitzar si sentim la necessitat de pregar, no ens avergonyim. I sobretot quan estem en necessitat, demanem. Jesús parlant d’un home deshonest, que ha de passar comptes amb el seu amo, diu això: “Demana, m’avergonyeixo”. I molts de nosaltres tenim aquesta sensació: ens fa vergonya demanar; demanar ajut, demanar quelcom a algú que ens ajudi a fer, a arribar a aquell objectiu, i també vergonya de demanar a Déu. No ens hem d’avergonyir de pregar i de dir: “Senyor, necessito això”, “Senyor, tinc aquesta dificultat”, “Ajuda’m!”. És el crit del cor cap a Déu que és Pare. I hem d’aprendre-ho fins i tot en els temps feliços; gràcies a Déu per tot el que se’ns ha donat, i no deixar res com si fos per descomptat o si se’ns degués: tot és gràcia. El Senyor sempre ens dona, sempre, i tot és gràcia, tot. La gràcia de Déu. No sufoquem la súplica que sorgeix en nosaltres espontàniament. La pregària de petició va unida a l’acceptació dels nostres límits i del fet de ser criatures. Es pot arribar també a no creure en Déu, però és difícil no creure en la pregària: simplement existeix; es presenta a nosaltres com un crit; i tots hem de fer front a aquesta veu interior que pot estar molt temps callada, però un dia es desperta i crida.\nGermans i germanes, sabem que Déu respondrà. No hi ha ningú que pregui amb el Llibre dels Salms que aixequi el seu lament i que no sigui escoltat. Déu respon sempre: avui, demà, però sempre respon, d’una manera o una altra. Sempre respon. La Bíblia ho repeteix infinitat de vegades: Déu escolta el crit dels que l’invoquen. Fins i tot les nostres peticions tartamudejades, les que queden al fons del cor, que ens fa vergonya expressar, el Pare les escolta i ens vol donar l’Esperit Sant, que anima totes les pregàries i ho transforma tot. És qüestió de paciència, sempre, d’actitud d’espera. Ara estem en temps d’Advent, un temps típicament d’espera de Nadal. Nosaltres estem esperant. Això es veu prou bé. Però tota la nostra vida està en actitud d’espera. I la pregària sempre comporta l’espera, perquè sabem que el Senyor respondrà. Fins i tot la mort tremola, quan un cristià prega, perquè sap que tota persona que prega té un aliat més fort que ella: el Senyor Ressuscitat. La mort ja ha estat derrotada en Crist, i vindrà el dia que tot serà definitiu, i ja no es burlarà de la nostra vida i de la nostra felicitat.\nAprenguem a esperar el Senyor. El Senyor ve a visitar-nos, no només en aquestes grans festes – Nadal, Pasqua – sinó que el Senyor ens visita cada dia en la intimitat del nostre cor si nosaltres l’esperem. I moltes vegades no ens adonem que el Senyor és a prop, que truca a la nostra porta i el deixem passar. “Tinc por de Déu quan passa; tinc por que passi i que jo no me n’adoni”, deia Sant Agostí. I el Senyor passa, el Senyor ve, el Senyor truca. Però si tens les orelles plenes d’altres sorolls, no sentiràs la crida del Senyor.\nGermans i germanes, estiguem esperant: aquesta és la pregària!\nEspiritualitat, Papa Francesc\nDani Banegas: “Intento fer palesa la meva fe en cada cosa que faig, entre... Omella dissenyarà el perfil dels futurs bisbats catalans\nJosep M. Ràfols: “No ens podem permetre tenir la desaparició del bisbe... Els actes religiosos passen al 50 % d’aforament\nOmella posa el seu càrrec a disposició del papa Francesc La Companyia de Maria presenta Signa i Unitas, els seus models educatius\nSistach: “Si es vol un treball pastoral conjunt són necessaris els sínodes... Vives defensa l’accés universal a les vacunes a la Cimera Iberoamericana\nDani Banegas: “Intento fer palesa la meva fe en cada cosa que faig, entre... Josep M. Ràfols: “No ens podem permetre tenir la desaparició del bisbe...\nFelicitem el cardenal Omella (i aguaitem el mapa episcopal) Així és Saiz Meneses, l'arquebisbe que parla de «El Senyor dels...


saragatona: nocturn sense acordió\nLes postes de sol se superen cada dia aquesta tardor, m´agrada veure que són precioses arreu del país.Veurem avui, que el vent de tant impetuós, gairebé espanta, què ens depararà el cel...\nM´agraden aquestes pissarres i el menú suggerit, si me les trobés per on jo passo dinaria més de dos cops al dia.\nDes de casa també n'he vist unes quantes de precioses, aquesta tardor... llàstima que habitualment treballo a l'hora que el sol es pon i no el veig.\nM'han agradat les teves fotos de passejada i molt la frase d'Einstein, que no coneixia... M'encanta!\nNit terrible, avui, A., amb l'incendi que sembla que la tramuntana anirà estenent per aquest Empordà que estimem. La potència de la natura ens relativitza les nostres reflexions quotidianes. Ja buscarem, però, pissarres on trobar refugis.\nEm sembla, ara, que el foc de les postes era una premonició d'aquestes flames empordaneses que a tu també t'afecten, Carme.\nFem el plany i continuem la nostra vida de cada dia a l'espera de bons notícies.\nI fes una pausa en la feina i contempla les postes que se'ns regalen i les paraules sàvies.


Està passant\t/ Música\tFa 9 mesos\nL’Auditori presenta Beethoven 250 festival inspirat en l’inabastable llegat musical del geni alemany Beethoven! Aquest anys se celebra l’aniversari del naixement de Ludvig Van Beethoven, que enguany compleix 250 anys. L’Auditori de Barcelona se suma a la celebraració global del geni de la música a través d’un recorregut pels seus diferents cicles i festivals, demostrant l’inabastable llegat de la seva música.\nAl Festival Beethoven 250, l’OBC presentarà gran part de la producció simfònica de Beethoven sota la direcció de Kazushi Ono, Jan Willem de Vriend i Rudolf Buchbinder, incloses les seves simfonies, el concert per a violí i orquestra, el triple concert per a violí, violoncel i piano, i la interpretació integral dels concerts per a piano i orquestra.\nDins la temporada de Música Antiga, Jordi Savall culminarà juntament amb Le Concert des Nations la interpretació de la integral de les simfonies de Beethoven, oferint-ne una interpretació amb criteris històrics que contrastarà amb la visió simfònica moderna de la producció beethoveniana per part de l’OBC. També podrem gaudir de l’òpera Fidelioen versió concert i de la participació especial del Quartet Casals en la temporada de l’OBC. D’altra banda, en el marc del cicle de cambra, podrem assistir a una insòlita Marató Beethoven, en què destacats artistes del nostre país ens oferiran 14 hores ininterrompudes d’obres de música de cambra del compositor alemany, que inclouran les interpretacions integrals de trios amb piano, de sonates per a violí i piano i de sonates per a violoncel i piano, amb artistes com el Trio Ludwig, Vera i Claudio Martínez Mehner, Miguel Colom, Arnau Tomàs o el Trio Fortuny.\nA les Sampler Sèries es presentaran projectes concebuts entorn la figura de Beethoven: l’òpera Prisoners of the state de David Lang, basada en el llibret original de Fidelio ‒coencàrrec amb institucions tan rellevants com ara l’Orquestra Filharmònica de Nova York‒ , una obra estrena de l’artista sonora Christine Sun Kim ‒que pateix sordesa de naixement‒ presentada per l’Ensemble Contrechamps i 9BeetStretch, una instal·lació sonora en què l’artista escandinau Leif Inge alenteix la novena simfonia de Beethoven fins a 24 hores de durada. A la temporada d’Escenes, les germanes Clara i Ariadna Peya presenten Suite Toc núm. 6, una reflexió sobre l’aïllament que sofreixen diferents col·lectius, com les persones amb trastorns mentals o amb problemes de sordesa, i la seva percepció de l’art i la realitat. El Festival Beethoven250 també acollirà el pianista Evgeni Kissin, qui presentarà un programa monogràfic de sonates i variacions de Beethoven.


Moren tres veïns del Pallars Sobirà en un accident de muntanya a Geòrgia — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Moren tres veïns del Pallars Sobirà en un accident de muntanya a Geòrgia\nMoren tres veïns del Pallars Sobirà en un accident de muntanya a Geòrgia\nLes víctimes, dues d'elles del cos de Bombers, formaven part d'un grup de vuit persones que estaven de vacances. Hi ha dos ferits més que estan hospitalitzats. Sort ha declarat tres dies de dol\nDol al cos dels Bombers de la Generalitat\nTres veïns del Pallars Sobirà han mort aquest dimecres en un accident de muntanya al Caucas (Geòrgia) mentre feien un viatge personal, segons ha pogut confirmar l'ACN. Tots tres formaven part d'un grup de vuit persones que estaven de vacances a la zona. A més, dos membres més del grup han resultat ferits i estan hospitalitzats.\nEntre les víctimes mortals hi ha dos membres dels Bombers de la Generalitat. Un d'ells estava destinat al parc de Bombers de Sort i l'altre al parc de Bombers del Pont de Suert. L'alcalde de Sort, Raimon Monterde, ha explicat que les víctimes eren de la capital del Pallars Sobirà i de Soriguera, i ha avançat que es decretarà tres dies de dol oficial. La notícia ha causat consternació al territori.\nSegons apunten les primeres informacions, el grup estava fent una travessa quan han tingut l'accident. El sinistre l'hauria provocat una allau. Les mateixes fonts han assenyalat que els 8 membres del grup estaven federats.\nCondol de Bombers\nEn un missatge al compte de Twitter, els Bombers han mostrat el condol a les famílies, amics i companys dels morts en l'accident. El cos ha activat el servei d'assistència psicològica per als companys de les víctimes dels dos parcs.\nHem de lamentar la mort de dos companys #bomberscat en un greu accident de muntanya al Caucas (Giorgia). Els bombers estaven adscrits als parc de Sort i Pont de Suert (#RELleida). Volem mostrat el nostre sincer condol a les seves famílies, amistats i resta de companys i companyes\n— Bombers (@bomberscat) March 4, 2020\nDe la seva banda, el conseller d'Interior, Miquel Buch, ha transmès des del Parlament el condol a les famílies dels dos bombers morts, així com als seus companys de parc i regió d'Emergències. Buch també ha donat el condol als familiars de la tercera víctima mortal, que no era bomber.\nFonts del Ministeri d'Exteriors han apuntat a l'ACN que l'allau ha tingut a la regió de Mestia, al Caucas, i que representants diplomàtics estan en contacte amb les autoritats a la zona així com amb les famílies afectades. El grup que feia la travessa de muntanya estava format íntegrament per persones del Pallars Sobirà.


Política de Cookies - Diversport\nUna Cookies és un fitxer que es descarrega al seu ordinador a l'accedir a determinades pàgines web. Les cookies permeten a una pàgina web, entre altres coses, emmagatzemar i recuperar informació sobre hàbits de navegació d'un usuari o del seu equip i, depenent de la informació que continguin i de la forma que utilitzi el seu equip, es poden utilitzar per reconèixer a l'usuari .\nCookies d'anàlisi: són aquelles Cookies que bé, tractades per nosaltres o per tercers, ens permeten quantificar el nombre d'usuaris i així realitzar el mesurament i anàlisi estadística de la utilització que fan els usuaris de el servei. Per això s'analitza la seva navegació a la nostra pàgina web per tal de millorar l'experiència de l'usuari.\nCookies sobre personalització: Són aquelles que permeten a l'usuari accedir a el servei amb algunes característiques de caràcter general predefinides en el seu terminal o que el propi usuari defineixi. Per exemple, l'idioma, el tipus de navegador a través del qual accedeix a el servei, el disseny de continguts seleccionat, geolocalització de l'terminal i la configuració regional des d'on s'accedeix a el servei.\nCookies sobre preferències: Aquestes Cookies permeten que els nostres llocs web recordin informació que canvia l'aspecte o el comportament de el lloc com, per exemple, el teu idioma preferit o la regió en la qual et trobes. Per exemple, a l'recordar la teva regió, un lloc web pot proporcionar notícies sobre el trànsit o butlletins meteorològics locals. Aquestes Cookies també et permeten canviar la mida de el text, la font i altres parts de les pàgines web que pots personalitzar.\nCMSSESSID diversport.es Sessió Aquesta cookie és usat pel llenguatge d'encriptat PHP per a permetre que les variables de SESSIÓ siguen guardades en el servidor web. Aquesta cookies és essencial per al funcionament de la web.\ngdprcookienotice diversport.es 1 any Aquesta cookie guarda la configuració de les cookies de l'usuari.\nCategoria: Estadística o Analítica\n_ga diversport.es 2 anys Cookie utilitzada per a la distinció d'usuaris únics en Google Analytics.\n_gat diversport.es 1 dia Utilitzat per Google Analytics per a controlar la taxa de peticions.\nConsulti la documentació del navegador que tingi instal·lat.


Bloc de la Fundació Pere Tarrés: La transparència i la rendició de comptes\nLa transparència i la rendició de comptes\nLes entitats socials tenen com a obligació rendir comptes per explicar com estan donant resposta a la seva missió i quin és l’impacte de la seva acció.\nRendir comptes implica tenir un estat de comptes i un balanç auditat, i que aquests siguin mínimament comprensibles. En aquest punt és on les entitats que reben diners de la captació de fons han de concretar a on s’han destinat els recursos aconseguits. Però rendir comptes té altres implicacions, com ara explicar com es dóna resposta a aspectes ètics, de sostenibilitat mediambiental, així com els criteris que s’hagi marcat o autoimposat l’organització com seria el cas de fer denúncia social o de quina forma s’efectua una inversió.\nTotes aquestes explicacions s’han de realitzar a través dels mitjans adients com ara la memòria, la pàgina web, els mitjans de comunicació, traspassar-ho a les organitzacions de segon grau.\nPerò quins són els aspectes que ha de tenir en compte una ONL a l’hora de rendir comptes i ser transparent?\nLa legislació vigent.\nEls costums i les tradicions del lloc i de l’entorn.\nLes sensibilitats de l’entorn i dels membres de la pròpia ONL.\nLes bases pràctiques de funcionament com per exemple renovació dels òrgans de govern, auditoria econòmica, comitè d’empresa, criteris de selecció de personal, de proveïdors, criteris ètics redactats i verificat el seu compliment.\nAra bé, la transparència i la rendició de comptes també es troben amb uns límits que hem de preveure.\nDret individual a la discreció, a la reputació personal.\nNo fer mal a la missió desvelant per exemple febleses o estratègies que podrien posar en risc la pròpia organització.\nL’esforç en l’elaboració i difusió de la informació ha de ser proporcional a les possibilitats de la ONL. El potencial principal s’ha d’orientar a la missió.\nPensar en el mal ús que se’n pugui derivar per algun col·lectiu que pugui utilitzar la informació que puguem donar, de la capacitat de fer mal a la reputació de la ONL i/o dels seus professionals i obrar en conseqüència. Dosificar sense pors però amb criteri la informació que es pugui donar.\nSentit comú a l’hora de rendir comptes i ser transparents, tot recordant que ha de ser un suport al treball vers la missió.\nÉs director general de la Fundació Pere Tarrés\nEtiquetes de comentaris: Economia social, ètica, Josep Oriol Pujol, Societat civil, Tercer sector, transparència


Desembre de 2015 – El pare del porter\n3 – Torelló\nAcabem l’any amb derrota després d’un partit molt disputat i en el que hem anat per davant fins als últims minuts. Nosaltres ens hem avançat ben aviat i hem aconseguit defensar l’un a zero fins a la mitja part. Però només començar el tercer quart ens han empatat. Tot i així, hem reaccionat be i ens hem llençat a l’atac fins que hem aconseguit tornar-nos a avançar en el marcador. A l’últim quart, ells han estat molt més efectius, han aprofitat les poques ocasions que han tingut i s’han emportat els tres punts.\nAvui hem jugat be, i mereixíem com a mínim un empat, però ells han estat més efectius. Això si, si seguim treballant així arribaran els resultats.\nCom molts de vosaltres ja sabeu, hem operat a l’Ignasi del seu problema d’estrabisme i actualment es troba en fase de recuperació. Tot i això, diumenge passat vàrem desafiar el fred i la boira i ens vam plantar a Vic per animar al nostre equip. L’Ignasi va patir força perquè no està acostumat a veure-ho des de la grada.\nEl partit no va ser gaire bo però vam aguantar be fins a la mitja part a la que es arribar amb un resultat de 3 a 2. Però només començar el tercer quart vàrem encaixar el 4 a 2 que ens va fer força mal i, tot i que vàrem aconseguir marcar dos gols més, el partit va acabar 6 a 4.\nLuis Enrique: “Els fills han de ser feliços, no futbolistes” – Esport3 – TV3 i Catalunya Ràdio


EBREDIPUTATS: Sense infraestructures no hi ha futur\nSense infraestructures no hi ha futur\nDurant la campanya de les passades eleccions europees, Ramon Tremosa explicava, molt pedagògicament, la importància de l’eix ferroviari del mediterrani. “Sense l’eix ferroviari, les Terres de l’Ebre no podran desplegar tot el seu potencial econòmic”, deia. Quan denunciàvem que el PSC – PSOE no apostava, no aposta per Terres de l’Ebre, se’ns desmentia i desqualificava. Avui, els diputats europeus del PSOE aposten per potenciar l’eix ferroviari de mercaderies que passa per Terol, l’eix del Pirineu Central, en detriment del l’Eix Mediterrani, i per tant, de les Terres de l’Ebre.\nAra fa pocs dies s’anunciava el pacte per les infraestructures per part del govern català. El pacte conté no només les infraestructures que corresponen fer al govern, també fa referència a aquelles que són responsabilitat de l’Estat, i com no, la necessària coordinació entre administracions. Hem vist l’actitud del govern vers l’ A-68. L’ambigüitat de la seva acció i reivindicació han estat decisives perquè la sortida de l’ A-68 sigui per Vinaròs. Una vegada més, el PSC - PSOE, amb ell el tripartit, ERC i ICV, no aposten per Terres de l’Ebre. A la proposta de pacte de infraestructures l’ambigüitat i la inconcreció són reveladores. Un cop baix.\nRes és casual: El transport de mercaderies, la connexió ferroviària i per carretera és un element decisiu en la competitivitat i el futur econòmic de les nostres comarques. L’aposta per un corredor Aragonès és una aposta ideològica i estratègica molt lligada als interessos i equilibris del PSOE. Amb la complicitat del PSC i els seus aliats, estratègicament, econòmicament, guanya Aragó, perden Terres de l’Ebre.\nNi el port dels Alfacs, ni els polígons industrials com el Catalunya Sud, ni ofertes industrials consolidades com la del moble (contra l’opinió d’alguns), ni l’oferta turística podran desplegar tot el seu potencial sense el corredor del mediterrani, i molt menys, contra el corredor del mediterrani. El transport de mercaderies és rendible si es garanteix un cost baix per un volum alt, els viatgers arriben si es garanteix un temps raonable amb una alta capacitat. Les nostres mercaderies, la nostra oferta seguirà sortint pel corredor del mediterrani, però aquest serà una connexió de segona classe i menys competitiva. La connexió alternativa afavorirà la competitivitat d’altres, en detriment nostre. Es potencien els ports d’Algesires i València, es potencia un determinat tipus de turisme, Vinaròs i Castelló. Es reforçaran les comunicacions pel centre, Madrid, Terol, i d’aquí Pirineu Central, Irún, Europa. En detriment de l’Eix Mediterrani, en detriment d’un Llevant potencialment fort, en detriment de la cruïlla de Terres de l’Ebre, en detriment de l’opció mediterrània i catalana.\nCap sorpresa, tant els executius del PP com els del PSOE havien apostat contra l’opció catalana, el que preocupa ara és a què ens aboca el govern català? Preocupa que gent del territori cregui que una opció veïna a la curta pot suplir una opció pròpia. Preocupa a què juga l’IDECE? Per fer aquest paper millor dissoldre’l .\nRamon Tremosa i altres economistes de prestigi, com Germà Bel, consideren “inadequada”, “patètica i ridícula” l’opció defensada pels eurodiputats socialistes. Nosaltres considerem irresponsable l’actitud dels dirigents al territori del govern català perduts, en plena crisi, en discussions estèrils, oblidant que la gran aposta, la gran batalla avui són les infraestructures.\nSense infraestructures no hi ha futur i sense futur ni hi ha territori.


La litigiositat i l'exigència del regulador expliquen part de l'ERO de Santander - Diari de Girona\nLa digitalització també és una causa perquè el banc ha d'acomiadar 3.700 empleats i tancar unes 1.150 oficines\nLa litigiositat i l'exigència del regulador expliquen part de l'ERO de Santander Diari de Girona\nL'augment de la litigiositat amb els clients, les exigències del regulador, la digitalització o la irrupció de les financeres tecnològiques són algunes de les causes que expliquen l'Expedient de Regulació d'Ocupació (ERO) pel qual Santander vol acomiadar 3.700 empleats i tancar 1.150 oficines.\nAls sindicats els van lliurar un informe d'una consultora externa sobre les principals dades del sector i l'extrapolació a Santander per justificar l'ERO. L'entitat no fa comentaris sobre la reunió d'avui.\nEl banc i els sindicats han finalitzat avui el preceptiu període de consultes. Una vegada constituïda la taula, la pròxima reunió serà el dia 23 i aquí començarà formalment la negociació.\nEntre les causes que donen suport a la necessitat de l'ERO, l'informe lliurat als sindicats cita les creixents exigències del regulador, l'excessiva capacitat instal·lada, el procés de desbancarització, l'augment de la litigiositat (les clàusules sol i l'IRPH entre altres), el volum de la cartera d'actius improductius o la irrupció de les empreses financeres de base tecnològica («fintech»). Segons les dades aportades, entre 2012 i 2018 s'ha produït un estancament del crèdit i una caiguda de tipus fins a nivells històricament baixos, que en el cas del crèdit a l'habitatge ha passat del 2,9% a l'1,9% i en el cas del consum, del 8,9 al 6,9%.\nA més, s'està produint una substitució de préstecs «cars» per uns altres més barats, per amortització dels antics a tipus alts mentre que el crèdit nou es concedeix amb interessos més baixos.


Llibres i més llibres a cost zero\nLa III Fireta de Llibres i Revistes estarà oberta fins divendres a S'Estel\nNúria Martí | 25 octubre 2007\nS'hi pot trobar de tot. Des d'una història d'Alcúdia datada de 1928 fins a llibres escolars de la dècada dels 70. Enciclopèdies Larousse de quan anàvem a escola i col·leccionables del programa de TV3 Curar-se amb salut. La qüestió és cercar, remenar, trobar i, el millor de tot, agafar-ho i marxar. La III Fireta de Llibres i Revistes, organitzada pel Centre d'Informació Jove de Palma és això: un aparador de més de 8.000 llibres usats i a disposició dels usuaris de manera gratuïta i oberta a tots els joves d'entre 14 i 35 anys.\nLa mostra, que obrí ahir horabaixa, registrà ja una bona participació. Situada al pati del centre esportiu S'Estel (amb entrada pel carrer de la Ferreria, número 11), la fira té un objectiu triple: «fomentar la lectura entre els joves, donar-los a conèixer el Centre d'Informació Jove i propiciar el reciclatge dels llibres», explica Mar Díaz, una de les coordinadores de l'esdeveniment. El fons de la fireta són donacions de biblioteques, centres culturals, de la Universitat i també de particulars.\nL'única limitació que s'estableix des del Centre és que cada visitant només pot agafar deu llibres per dia. Ahir horabaixa, alguns joves ja se n'anaven amb les arques ben plenes: novel·les, guies de viatge o contes infantils són els més sol·licitats. La estarà romandrà oberta avui i demà de 10.00 a 14.00 hores i de 17.00 a 19.00. Una bona oportunitat per omplir la biblioteca personal sense buidar-se gaire les butxaques.


maredetrès: de gener 2015\nPublicat per maredetrès a 10:27 4 comentaris:\nUn matrimoni que ratlla els quaranta, resident a Alemanya, decideix endur-se els tres fills i els tres nebots a fer una xocolata al carrer Petritxol. Malgrat que la intenció inicial és baixar-hi a peu, la longitud limitada de la gambada del Petit, així com el fet que no ha dormit després de dinar i s'augura una lluita continuada per evitar que es quedi palplantat com un ruc català qualsevol, fan que el paredetrès proposi espontàniament agafar l'autobús que casualment és a punt de parar davant seu. D'una revolada, nens i grans hi pugen, paguen i s'endinsen en el tumult. No hi cap ni una agulla.\nEls grans s'agafen, pacients, a les barres. La Mitjana rondina. El Petit gemega. La seva mare l'agafa a coll.\nNo han passat ni cinc minuts. La bossa de la maredetrès pesa menys. L'obre, temerosa, i confirma la sospita: li han robat el bitlleter.\n- M'han robat el bitlleter!\nLa gent es gira, el paredetrès s'exalta. Una dona parla.\n- El noi m'ha semblat estrany. Acaba de baixar.\nUna altra s'hi afegeix:\n- Al fons de l'autobús hi havia un altre noi estrany. Devien anar junts.\nUna tercera ho remata:\n- Hi són sovint, a l'autobús. S'ha d'anar amb compte.\nTothom ho ha vist. Ningú no ha dit res. Les vuit víctimes no prendran xocolata al carrer Petritxol i baixen a la parada següent.\nEl que segueix, és previsible: busquen un bar amb wifi, les criatures s'entaulen i demanen una xocolata desfeta. No serà el mateix, però la maredetrès s'ha d'afanyar a anul·lar les targetes. I així, com a mínim, berenaran.\n- (en alemany tremolós) Bona tarda, m'acaben de robar el bitlleter en un autobús de Barcelona i vull anul·lar les meves targetes.\n- Bona tarda. Primer s'haurà d'identificar. Se sap de memòria el número de compte?\n- Crec que sí, és el XXXXXXXX.\n- Correcte. I la seva adreça?\n- Molt bé. Li anul·lo les targetes.\n- Me'n poden fer ja de noves, per tenir-les a la bústia quan torni a casa?\n- Quin límit té la seva targeta de crèdit?\n- No ho sé, crec que XXXXX.\n- No exactament. Ho sento, però haurà d'anar a la sucursal a demanar personalment les targetes. No ha superat totes les proves d'autenticació.\n- Miri, m'acaben de robar el bitlleter, li he dit de memòria el núm. de compte, la meva adreça, la meva data de naixement... (llagrimeta).\n- No cal que es posi a plorar, no n'hi ha per tant. Quan torni a Alemanya, va a la sucursal i ho demana.\nLa maredetrès no aconsegueix passar d'aquí. Penja. Els nens s'han acabat la xocolata. S'aixequen, el paredetrès paga, i tornen cap a casa. De camí, però, miren a totes les papereres. Sense èxit. Només queda presentar denúncia.\nEl que els pispes no saben és que el botí s'ha quedat a la bossa: el mòbil i un sobre amb més diners que els que hi havia dins el bitlleter. La maredetrès ha tingut Glück im Unglück.\nBarcelona, 2 de gener de 2015\n8.58 del matí, policia, oficina de renovació del DNI/passaport\nLa cua és llarga. La maredetrès amb prou feines ha aconseguit ser-hi abans que obrissin, però és evident que d'altres han matinat més. A les nou i un minut, surt el funcionari encarregat de repartir torn. Teòricament la renovació dels documents només es pot fer demanant cita prèvia, però el sistema deu tenir més d'un forat perquè els qui s'han reunit allà no tenen dia i hora assignats.\nPerquè no agafi a ningú per sorpresa, l'home anuncia d'entrada que només repartirà 20 números. La maredetrès es queda sense, i davant d'ella, unes quantes persones més. El funcionari les convida a tornar a les dues del migdia a fer cua, perquè a les quatre tornaran a obrir, per bé que els funcionaris seran uns altres. Hi haurà canvi de torn.\nLa majoria dels desafortunats gira cua i marxa. Ens hi quedem quatre i intentem raonar amb el funcionari, escoltat per un policia amb cara de ser poc amic del diàleg. El funcionari s'altera, de res no serveix que li expliquem que ens han robat, que tenim la denúncia, i que és impossible aconseguir cita prèvia abans de mitjans de gener. Al final ens convida a parlar amb el responsable, i encapçalats pel més valent dels quatre, hi anem.\nNo ens poden prometre res. Podem esperar a la sala i, si més tard veuen que tenen temps, ens donaran el preuat paperet. Decidim quedar-nos, xerrem durant més d'una hora i mitja i, finalment, apareix l'amic funcionari amb quatre paperets. Són les 10.30.\nEls quatre paperets havien estat impresos a les 8.58. És a dir, ja preveien que els sobraria temps. Al cap de poc, ens criden a tots. Són les 11.00 i ja tinc el meu DNI nou. Bé, és el vell, però l'han tornat a imprimir. I m'han cobrat els 10,60 euros pertinents.\nAls funcionaris encara els queden tres hores de feina, però ja tenen la sala d'espera buida.\nAixò, els qui a les 9.01 han marxat, no ho sabran mai.\nPublicat per maredetrès a 8:57 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: actualitat, Casa, expatriació


La convocatòria per al Tottenham - Barça de Champions\nErnesto Valverde ha donat a conèixer els 20 jugadors citats per afrontar la segona jornada de la Lliga de Campions contra l'equip que entrena Mauricio Pochettino\nSetmana de Lliga de Campions i de retorn al Wembley Stadium, de tan bon record blaugrana. Els de Valverde es veuran les cares amb el Tottenham de Mauricio Pochettino aquest dimecres a les 21 hores (Movistar + Liga de Campeones). I el tècnic ha facilitat aquest dilluns la llista de 20 convocats per al Tottenham Hotspur - FC Barcelona.\nPer aquest matx, el tècnic blaugrana ha decidit convocar els següents futbolistes: Ter Stegen, Semedo, Piqué, I. Rakitic, Sergio, Denis Suárez, Coutinho, Arthur, Suárez, Messi, O. Dembélé, Rafinha, Cillessen, Lenglet, Jordi Alba, Munir, Vidal, Vermaelen, Miranda i Iñaki Peña. Queden fora de la convocatòria per decisió tècnica Malcom, Samper i Aleñá. S. Roberto i Umtiti són baixa per lesió, mentre que el francès també ho és per sanció.\nPenúltima sessió abans del partit\nAquest dilluns l’equip ha tornat als entrenaments després del dia lliure de diumenge, en una sessió que ha comptat amb el jugadors disponibles del primer equip, més Miranda i Riqui Puig del Barça B, al camp Tito Vilanova. Aquest dimarts al matí, l’equip ja posarà rumb a Londres, on s’entrenarà a partir de les 18 hores al Wembley Stadium.


El Prat al Día: 10-abr-2015\nJornada de portes obertes als institut i a L'Escola Oficial D'Idiomes.\nDel 27 d’abril al 21 de maig els instituts i l'Escola Oficial d'Idiomes de la nostra ciutat faran jornades de portes obertes perquè tothom que hi pugui tenir interès conegui el funcionament, les característiques i els serveis que ofereix cada centre.\nAl Prat, comptem amb una oferta d’ensenyament públic de gran qualitat i s’aposta per la continuïtat formativa de l’alumnat que finalitza l’etapa obligatòria i de les persones que decideixen reprendre la seva formació per aconseguir millors oportunitats d’inserció laboral, consolidació i/o promoció laboral.\nA través d'aquest enllaç podeu consultar el calendari de presentació dels ensenyaments de batxillerat, cicles formatius de formació professional, curs d'accés a cicles formatius de grau superior (CAS), programes de formació i inserció (PFI) i ensenyaments d'idiomes.\nDilluns prova de sirenes\nProtecció Civil de la Generalitat (DGPC) provarà el proper dilluns 13 d’abril a partir de les 10.00 hores les sirenes de la xarxa d’alarmes adscrites al Pla d’Emergència Exterior del Sector Químic de Catalunya PLASEQCAT. Al llarg del matí s’activaran les sirenes d’avís de risc químic ubicades en 37 municipis, el so de les quals és perceptible en una àrea aproximada de 137 Km2. El nostre poble serà un dels que hi haurà proves.\nAquests exercicis, que es realitzen dos cops l’any, serveixen per comprovar el seu funcionament i familiaritzar a la ciutadania amb el so d’avís de risc químic.\nDurant la prova també es farà un enviament de missatges massius a través del canal de Protecció Civil de l’aplicació per a mòbil gencat.mobi/pcivil per avisar a la ciutadania subscrita a aquest canal de l’activació de la sirena de cada zona, tal com es faria en un cas d’accident químic real.\nLa xarxa de sirenes de Protecció Civil de la Generalitat és el sistema d’avís a la població de gran abast que contempla el Pla de Protecció Civil per emergències químiques PLASEQCAT per a les poblacions que, hipotèticament, poden quedar afectades per un accident químic de caràcter greu.\nL’alarma (so d’alerta) consta de tres senyals d’un minut de durada separats per silencis de cinc segons. Per saber que ja ha finalitzat el risc químic la població sentirà el so de final d’alerta, un senyal continu de 30 segons de durada.\nConfinaments d’alumnes als centres escolars\nCom ja és habitual a cada exercici, Protecció Civil de la Generalitat i els ajuntaments participants han informat a les escoles i centres educatius perquè l’aprofitin per fer un exercici de confinament, que és la mesura més segura en cas de risc químic, sempre que les autoritats no indiquin l’evacuació o una altra mesura.\nLes escoles del Prat ja han confirmat que faran l’exercici de confinament.\nTambé és important recordar que si us trobeu dins un edifici potser no sentireu el so de les sirenes, ja que estan pensades per avisar les persones que són a l’exterior dels edificis. En aquest cas, us podeu assabentar a través de l’aplicació per al mòbil de Protecció Civil gencat.mobi/pcivil, de les xarxes socials (@emergenciescat), dels mitjans de comunicació, etc.\nhttps://www.facebook.com/emergenciescatProtecció Civil de la Generalitat ha distribuït 50.000 flyers i 5.000 cartells avisant de la prova als ajuntaments afectats, al Port de Barcelona i al Consorci de la Zona Franca. També s’han fet piulades amb el coixinet #provasirenes a través dels canals de twitter @emergenciescat i @112 en català, castellà, anglès, francès i alemany; així com a través del facebook de Protecció Civil\nJunt amb el Departament d’Ensenyament, s’ha informat de la prova a un miler de centres educatius implicats amb consells específics. Podeu trobar més informació de l’exercici al web http://interior.gencat.cat/riscquimic\nDissabte, 11 i\nTítol original: Home\nGuió: Tom J.Astle, Matt Ember\nVeus originals: Jim Parsons, Rihanna, Steve Martin, Jennifer Lopez\nOh fuig del seu planeta i de la seva espècie. Quan arriba a la Terra es fa amic de Tip, una noia que segueix la seva pròpia recerca.\n18:45 21:15* (*la sessió de diumenge VOSE).\nEl Nuevo Exótico Hotel Marigold.\nTítol original: The Second Best Exotic Marigold Hotel\nDirecció: John Madden\nGuió: Ol Parker\nIntèrprets: Maggie Smith, Bill Nighy, Judi Dench, Richard Gere, David Strathairn, Dev Patel, Penelope Wilton, Tamsin Greig, Celia Imrie, Tena Desae, Ronald Pickup, Lillete Dubey, Diana Hardcastle, Shazad Latif, Eddie Ruben\nAra que l'Exótico Hotel Marigold és ple de residents d'estada perllongada, els seus codirectors somien a fer més gran el negoci i han trobat el lloc adequat: el Nuevo Exótico Hotel Marigold. Contracten treballadors autòctons i inicien les obres mentre que es compliquen les seves relacions sentimentals. L'arribada d'un atractiu hoste, que ha d'escriure una novel·la, esvalota encara més el grup.\nJornada de portes obertes als institut i a L'Esco...