De Planoles a Ribes per la ruta minera de les ferreres de Ventolà | femturisme\nDe Planoles a Ribes per la ruta minera de les…\nAquest itinerari ens apropa al patrimoni geològic i miner de la vall de Ribes i al petit poble de Ventolà. Durant el recorregut es gaudeix d'impressionants vistes sobre les poblacions de la Vall de Ribes i les serralades prepirinenques de Montgrony, el Taga i Cavallera.\nTemps estimat: Entre 3h i 4h\nDistància en Km: 8,75 Km\nAltitud màxima: 1310 m\nAltitud mínima: 905 m\nNivell acumulat pujada: 260 m\nNivell acumulat de baixada: 485 m\nDe Planoles a Solà\nL'itinerari s'inicia a Planoles, a la plaça del Casino. Prop de l'església de Sant Vicenç, del segle XII, que val la pena visitar. Ens dirigim direcció est pel carrer de les escoles al final d'aquest carrer ample, a la banda esquerra trobarem unes escales que ens portaran fins a la senyal R-151 (Font de la Serra). Agafem el camí direcció Ventolà i Ribes de Freser. El camí acaba en una pista encimentada que puja del veïnat de les Casetes; cal que agafem aquesta pista amunt fins trobar la carretera.\nCreuem la carretera per continuar per una altra pista. Deixem a mà esquerra el camí que porta al turisme Rural El Serrat. Continuem el camí enmig d'una roureda que poc a poc va guanyant alçada. Arribem al Solà, un petit nucli de quatre cases disperses que es va formar arrel de l'augment de l'activitat minera durant el segle XVIII.\nDe Solà a Ventolà\nDeixem a sota algunes d'aquestes cases i una mica més endavant en trobem una altra totalment restaurada. El camí s'endinsa cap al fons del torrent de les Vernedes, on abunden alts pollancres. Passat el torrent i després d'una curta però forta pujada, veiem al nostre davant el poble de Ventolà.\nDe Ventolà a Ribes de Freser\nArribem a Ventolà pel carrer de Planoles. Aquest petit poble, va néixer arrel de l'activitat minera. S'estructura al peu de l'església romànica de Sant Cristòfol, és interessant visitar. Deixem Ventolà baixant per la carretera, tot passant a prop d'un boix grèvol monumental. Al primer revolt de la carretera agafem el camí miner que ens conduirà fins a Can Paloca, antiga casa de miners avui enrunada. Passem pel costat de la Font de Can Paloca i poc més endavant arribem al conjunt de mines a cel obert i en galeria conegudes com Ferreres de Ventolà. Aquestes mines de ferro, coure, níquel i arsènic van ser explotades des dels temps dels romans fins als anys 60.\nTambé et pot interessar: Reconnecta't amb els Pirineus | Rutes a peu per Catalunya | La Ruta del Cister, una combinació genuïna de natura, patrimoni i paisatge | Fes senderisme i coneix Catalunya caminant\nLa Pobla de Lillet\t(a 13.7 Km)\nBagà\t(a 21.6 Km)\nCercs\t(a 25.5 Km)\nCastellar de n'Hug\t(a 8 Km)\nCastellar de n'Hug\t(a 8.2 Km)\nGuardiola de Berguedà\t(a 20.9 Km)\nQueralbs\t(a 9.7 Km)\nGombrèn\t(a 9.9 Km)


El professor José Luis Villacañas, catedràtic de Filosofia en la Universitat Complutense de Madrid, tot i ser ser un gran erudit, no és d’aquells als quals es referia Heràclit quan deia: “l’erudició no significa tindre intel·ligència de les coses”, perquè Villacañas és un filòsof que pensa per ell mateix i per això ens té acostumats a seguir-lo en les seues intervencions, en concret en les col·laboracions en Levante-EMV. Reproduïm pel seu interés i actualitat un recent article sobre la guerra d’Ucraïna (5-3-2022). Com a bon filòsof, davant un tema tan complex no simplifica en anàlisis fàcils. El mateix títol ens porta a través d’unes preguntes a una inevitable reflexió addicional: ¿com seria inevitable la nostra derrota? Si estem disposats a pagar un preu ¿què comprem amb ell? ¿En què milloraria o empitjoraria la nostra expansió fins a Ucraïna?\nLouis J. Halle va ser professor a Ginebra en els anys seixanta i va publicar un llibre interessant, The Cold War as History. La seua tesi central: “Des del començament en el segle IX fins al present, l’instint primari de Rússia ha sigut la por. La por, més que l’ambició, és la principal raó per a l’organització i expansió de la societat russa. La por, més que l’ambició en si mateixa, ha sigut la gran força impulsora. Els russos, tal com els coneixem hui, han experimentat centúries d’una por constant i mortal. Aquesta no ha sigut una experiència conciliadora”.\nAquesta és la descripció d’un naturalista. Situada en una terra exposada a invasions orientals, Rússia va viure com un animal en perill. Pot semblar simplificador, però trobe va al gra. aqueixa por ha generat tres actituds geoestratègiques centrals: disposar d’estats matalàs a les seues fronteres, generar un nucli de comandament en el qual resideixen tots els ressorts del poder, i delegar la seguretat en el seu immens espai en una guerra defensiva. Això fou tan cert amb Napoleó com en el segon Reich que va manar a Lenin a fer el treball d’invasió. Hui en una hipotètica guerra nuclear, aqueixa espacialitat és més rellevant encara. Els tres trets junts es van gravar a foc en els estats majors europeus: no envair Rússia. Hitler, un cap ignorant, ho va oblidar.\nL’OTAN havia d’administrar amb prudència la pulsió de la seua història, l’expansió. Nosaltres distingim entre afany de seguretat, raonable, i pulsió d’expansió, problemàtica. En què milloraria l’expansió de l’OTAN fins a Ucraïna la nostra seguretat? en què empitjoraria la por ancestral de Rússia? Si creuem les dues preguntes obtenim aquesta altra: milloraríem de veritat la nostra seguretat amb la nostra expansió a Ucraïna si aquesta augmentara deu vegades més la por de Rússia?\nAquest tipus de preguntes se les fan molts analistes dels EUA i d’Europa, de tal manera que aprecie un divorci entre l’opinió experta i els dirigents polítics occidentals. Si la por de Rússia augmentara tant com aquesta expansió, de manera que, angoixada per la seua pròpia feblesa, portara el órdago fins al límit (una guerra nuclear a Europa) seria respost amb una opció guanyadora per part d’occident? Perquè les sancions no ho seran. ¿no seria inevitable llavors la nostra derrota, la pèrdua de credibilitat de l’OTAN i la reducció del seu potencial protector? ¿Ha sigut portada Ucraïna a una guerra amb alguna possibilitat de guanyar-la?\nQuan ens fem aquestes preguntes, sorgeix la inevitable reflexió addicional. Llevat que perdre siga una forma de victòria. ¿I qui guanyaria llavors? Segur que no Ucraïna, que serà destruïda; ni Europa que serà afeblida. Borrell parlava d’estar disposats a pagar l’alt preu. ¿Què comprem amb ell? Que VOX culpe a la UE de portar malament la negociació no fa sinó mostrar el desvergonyiment d’una formació que obeeix a interessos que no són els nostres.\nNo podem escandalitzar-nos del cinisme i la tirania de Putin i el seu nucli econòmic-militar. Imaginem fins on pot arribar si ens veu febles. Sabem del que és capaç Rússia. ¿Tan prompte hem oblidat Alep? Per descomptat que en l’actual estat de coses ens commou l’arrogància dels ucraïnesos. Per descomptat que admirem a Zelensky i ens fa mal el que està passant. Per descomptat el suport al nostre govern a ajudar a Ucraïna. Però obrim un espai a la diplomàcia i a la producció d’una adequada seguretat, que no pot basar-se en la reducció a la impotència del poder cívic de Rússia. Això podrà ser desitjable, però no és raonable, ni assenyat, i suposa oblidar que Rússia no pot perdre aquesta jugada. Hi ha un seriós perill nuclear.\nLlevat que fem ús de Carl Schmitt i pensem que tornar a l’estructura d’amic-enemic obligarà a Europa a oblidar una forma pacífica d’entendre’s. Però llavors, on queda Ucraïna? ¿és el preu a pagar per recrear els blocs? o ¿és un poble dotat de les seues pròpies aspiracions, que poden desplegar-se vinculats social i econòmicament a la Unió, però militarment neutral enfront de Rússia?\nI llavors, ¿no estarem per primera vegada davant la intensificació de l’expansió occidental perquè la feblesa fa mossa en nosaltres? ¿i cap a quin món ens dirigim quan la por domina? i ¿per què hauríem de tindre més por a Rússia amb una Ucraïna neutral en una Europa en pau? ¿no serà el meu enemic la meua pròpia por feta persona? ¿no seria millor començar a encarar un nou ordre mundial defensiu i no expansiu? ¿no és necessari fer-ho?\nAutor Redacció GCDPublicado el 06/03/2022 11/03/2022 Categorías Materials\nAnterior Entrada anterior: CRIDA PER UCRAÏNA\nSegüent Entrada siguiente: LA MALASTRUGANÇA DE LA GUERRA I LA CÒVID 19


Quico Pi de la Serra fa 75 anys | Enderrock.cat\nEl cantautor barceloní és un històric de la Cançó i el pioner del rock en català\nPi de la Serra va muntar el primer grup de música moderna en català, Els 4 Gats\nJoaquim Vilarnau | 06/08/2017 a les 09:00h\nArxivat a: Enderrock, pi de la serra, blues\nNascut el 6 d'agost de 1942, Francesc Pi de la Serra avui fa 75 anys. L’entrada de Francesc Pi de la Serra a Els Setze Jutges va ser una gran notícia pel col·lectiu. D’una banda, es donava continuïtat al projecte amb la incorporació d’una persona jove –ell és el primer jutge nascut després de la Guerra del 36– i de l’altra, es guanyava en qualitat artística, ja que els coneixements musicals del nou jutge eren molt importants.\nDiu la llegenda que Pi de la Serra va anar a escoltar un concert d’Els Setze Jutges i que després els va renyar perquè no acompanyaven bé les cançons. Aleshores, Miquel Porter i Moix el va convidar a tocar la guitarra. Així, durant un temps, el barceloní va ser guitarrista de Porter i d’altres artistes com Pare Ladislau d’Easo, fins que un bon dia va decidir cantar ell també les seves pròpies cançons. Al cap de poc, va ampliar el ventall muntant el primer grup de música moderna en català: Els 4 Gats.\nPi de la Serra té una gran reputació internacional i entre els seus amics hi ha reconeguts cantautors de tot el món, alguns dels quals reconeixen la influència del cantant de la capital catalana en la seva obra. Els darrers anys ha simultanejat les seves actuacions amb feines als mitjans de comunicació. Des del 1993 dirigeix i presenta el programa radiofònic T'agrada el blues? a les emissores de la CCMA i cada setmana estrena un blues en primícia per als seus oients.


L'odissea dels New York Knicks - esmaixada.cat\nL’odissea dels New York Knicks\nEl problema dels Knicks era Fizdale…només?\nDesprés d’un inici de temporada horrorós (4-18) sumat a la nefasta temporada passada, era el moment de començar a prendre decisions dràstiques a Nova York, i així ha estat. El malson per als aficionats dels Knicks s’ha acabat (o no), David Fizdale ha estat cessat com a entrenador de l’equip. Tot plegat genera moltes preguntes i molta incertesa al voltant del nou procés que ara comença (una vegada més) a la franquícia novaiorquesa. Però hi ha un fet que és totalment cert, real, indubtable, l’acomiadament de David Fizdale era necessari, ara caldrà encertar amb el relleu, que tractant-se dels Knicks, mai és una tasca fàcil.\n“El pitjor de la història”\nDavid Fizdale va ser l’escollit per reflotar una franquícia a la deriva els últims cinc anys. Després de cinc temporades consecutives fora de playoffs, després del fracàs que va suposar l’arribada de Phil Jackson a les oficines dels Knicks, del desastre que van ser Derek Fisher o Jeff Hornacek com a entrenadors, l’equip propietat de James Dolan -únic element invariable de l’equació que fa dels Knicks un desastre enorme any rere any- va encomanar-se a David Fizdale per reflotar un projecte mort des de fa anys però amb certs punts d’il·lusió de cara al futur.\nFizdale no era un entrenador amb un gran currículum (és jove encara), però els seus dos anells com a assistent de Spoelstra a Miami i els playoffs assolits amb Memphis en la seva única temporada completa com a HC, van ser suficients per imposar-se en un càsting en el sempre s’ha dit que també hi estava Mike Budenholzer, actual entrenador dels Bucks. Estaria bé saber si van ser els propis Knicks els que van deixar escapar un dels pupils de Popovich, entrenador que ja havia triomfat a Atlanta, o va ser el mateix Budenholzer el que va preferir apartar-se d’un projecte tan desestructurat com el de Nova York. Sigui com sigui, mirar al passat tampoc arreglarà res, i tot i que preferir Fizdale a Budenholzer no semblava una decisió molt lògica, el que tampoc entrava en la ment de ningú és que el tècnic californià acabaria sent acomiadat un any i escaig després amb el pitjor rècord de la història de la franquícia.\nSí, aquest és el balanç que deixarà David Fizdale a Nova York, aquest serà el trist motiu per el que el seu nom serà recordat, per ser el pitjor entrenador (en victòries-derrotes) de la història de l’equip. 21 triomfs en 104 partits dirigits, 21 triomfs acompanyats de 83 derrotes són el decebedor i gairebé inexplicable balanç que Fizdale deixa a Nova York. Desolador, desesperant, mortal per a ell. Incapaç de trobar solucions, incapaç de fer evolucionar ningú, Fizdale no serà mai el principal culpable del problema estructural que són els Knicks, però ha demostrat -després d’una llarga i dolorosa mostra de 104 partits- que en cap cas era la solució tampoc.\nLa temporada 18-19 va ser llançada completament a la brossa. 17 victòries i 65 derrotes, igualant el pitjor registre històric de la franquícia, ‘tankejant’ de forma descarada i registrant paupèrrims mesos com gener o març de 2019 on només es van guanyar un total de 2 partits entre els dos, per 25 derrotes. La plantilla no era prou bona, s’estava enmig d’una reconstrucció, la principal estrella lesionada (posteriorment traspassada), tot d’excuses que els fans van (vam) comprar per empassar-se el vergonyós 2019 dels Knicks de Fizdale (8V-37D, 10 victòries i 49 derrotes si també comptem desembre 2018). Dolorós però semisuportable donat que es buscava un bon pick de draft (Zion…) i els ulls estaven posats en l’agència lliure (KD, Irving…).\nAgència lliure on, novament, el front office ‘knickerbocker’ va fallar. Més per les altes expectatives que perquè l’estiu fos dolent en si, però passar de noms com Durant o Irving a fitxatges com Julius Randle o Elfrid Payton va ser un cop molt dur. Aquesta va ser la primera gran decepció dels fans, la segona ha estat trobar-se amb un equip que sota les ordres de Fizdale, i amb un lamentable balanç de 4 victòries i 18 derrotes, és el pitjor equip de l’NBA a 7 de desembre (dia de l’acomiadament). Perquè sí, no es van fitxar estrelles, però un equip amb Julius Randle, R.J Barrett (potencial estrella els propers 10 anys), Dennis Smith, Mitchell Robinson, Marcus Morris o Kevin Knox, no permetre’s ser pitjor que l’any anterior. Un equip construït per començar a competir no pot fer marxa enrere i fer-ho pitjor que l’any que va decidir que no competiria, i això és el que ha aconseguit Fizdale.\nAl final, no és el rècord el que ha sentenciat al tècnic, sinó les formes, la trajectòria d’un equip sense rumb, a la deriva, perdut una vegada més (i ja en van tantes aquest segle). Incapaç de conjuntar als jugadors, Julius Randle no és ni la meitat del jugador que els Knicks van firmar a l’estiu, Kevin Knox s’ha estancat fins al punt de desaparèixer de la rotació i el mateix amb un Dennis Smith que combina un partit bo amb tres de dolents i que no troba el seu rol. El pitjor, però, és la gestió de R.J Barrett, el rookie, la joia de la corona del projecte, el diamant a polir es va fent cada dia més petit, engolit pel desastrós naufragi d’un entrenador que mai ha tingut el control, engolit pel forat negre que ha suposat aquest projecte per a la franquícia.\nAmb Fizdale a la banqueta els Knicks s’han convertit en el pitjor atac de la lliga, per sensacions i per estadística. Amb el pitjor rating ofensiu de la NBA (punts que un equip fa en 100 possessions), els Knicks es situen 1.6 punts per sota del següent pitjor, els Bulls. Una diferencia enorme, a més, ja que només es veu superada pels 2.5 punts que hi ha entre Mavs (#1) i Bucks (#2), equips que estan més de 10 punts per sobre dels de Nova York.\nI per què estan tan malament els Knicks en atac? Mals jugadors? Sí, pot ser, però no són la pitjor plantilla de l’NBA ni de bon tros. Rivals difícils? Havent disputat més de 20 partits hi ha hagut de tot, però tampoc els de Nova York han tingut el pitjor calendari (van perdre vs. Cavs a casa per exemple). Doncs què ha fet que acabin sent els pitjors? La resposta és senzilla, clara, la nul·la pissarra de Fizdale, el pobre treball tàctic, i diguem-ho tot, l’anarquia de varis dels jugadors de la plantilla (comportament que havia de canviar Fizdale també).\nAmb un quart de temporada ja disputat, l’únic que hem vist a Nova York ha estat 1c1, i 1c1 i quan no funcionava cap de les dues anteriors opcions, més 1c1. Sonarà a broma, a acudit dolent, repetitiu, però és la realitat, tota l’ofensiva dels novaiorquesos ha estat dominada pel joc individual. Els Knicks són l’equip amb menys assistències de la competició i els quarts per la cua en percentatge d’aquestes mateixes (percentatge de tirs anotats provinents d’assistència). Són l’únic equip que no arriba a 20 en la primera categoria i amb prou feines superen el 50% en la segona, quan hi ha equips que passen sobradament del 60%. Que Houston o Portland assisteixin menys que tu es pot arribar a entendre, el seu joc es basa en el ISO de les seves estrelles, però mentre aquests equips compten amb Harden, Westbrook, Lillard, McCollum o Carmelo, tu comptes amb Julius Randle i Marcus Morris. La falta de talent diferencial és evident (ningú demana que guanyin 50 partits tampoc), llavors no té cap sentit buscar les victòries per talent com s’ha estat fent fins ara. Un error de lectura gravíssim, que li ha costat a l’equip molts partits i temps de cara al seu futur creixement.\nCreixement que tampoc sembla que passi per darrere. Si l’atac ha estat dramàtic, la defensa no s’ha quedat gaire lluny. Observant estadístiques, un altre cop, els Knicks són la sisena pitjor rereguarda de la lliga. Sense normes, sense ordre, sense tensió, sense concentració. Tot el que hem vist de Nova York en defensa aquesta temporada ha estat nefast, amb un Fizdale fent proves, i amb un equip sense ànima ni treball tàctic darrere. Especialment sagnant és l’exemple dels triples, on els Knicks són l’equip que més tirs de 3 punts rep per cada 100 possessions i el segon equip que permet als rivals un percentatge més alt. Impossible créixer amb això. No hi ha estructura, instruccions clares, els jugadors salten a ajudes que no els hi pertoquen, permeten tirs fàcils, no hi ha rotació, tampoc comunicació, etc. Així, no és d’estranyar que els actuals Knicks hagin fet història negativa aquesta setmana. Mai durant les més de 70 temporades que porten a l’NBA havien perdut dos partits consecutius per més de 35 punts. Contra Milwaukee i Denver, els últims partits de Fizdale, això es va acabar.\nL’arrel és profunda\nDe totes maneres, i tot i que prescindir dels serveis de Fizdale sigui un encert total -l’entrenador mai ha estat a l’alçada de la franquícia-, el californià mai ha estat ni podrà ser considerat el principal causant de la mala temporada -0 esperança en revertir dràsticament la dinàmica- dels Knicks. Aquí, hi ha dos noms que sobresurten per sobre de la resta, Steve Mills, i James Dolan.\nAl cap i a la fi, Nova York no ha deixat de fer aquest any el que porta fent durant els últims 15, excloent els tres anys de playoffs amb Carmelo d’estrella. Entrenadors, jugadors, directius, la franquícia pateix cada any un rentat de cara i el resultat sempre és el mateix, derrotes i més derrotes. Només dos noms es mantenen sempre en el seu lloc, el del president, Steve Mills i el del propietari, James Dolan. És curiós per exemple el cas de Mills, present a la franquícia en 13 de les últimes 16 temporades. En totes elles, Nova York va acabar l’any per sota del 50% de victòries, i només en una, la primera, l’equip va entrar a playoffs. No cal doncs dir que les tres temporades que va estar fora són les tres úniques que acaben més tard del mes d’abril. Curiosa dada.\nJames Dolan, propietari de la franquícia des d’inicis de segle, ha deixat sempre molt clar que no té cap intenció de vendre l’equip tot i les queixes de l’afició, però ha demostrat ser al llarg dels anys el gran artífex de la deriva Knick. Les seves decisions, sempre controvertides i polèmiques, el seu intervencionisme, el seu fort i difícil caràcter autoritari i les seves males formes (va expulsar Charles Oakley, llegenda de NY, del MSG) han fet que molta gent de la lliga s’ho repensi molt abans d’aterrar a Nova York. Els Knicks ja no són atractius i no ho són, per culpa seva.\nAquesta temporada sense anar més lluny, es va fallar en l’intent de reclutar estrelles, Durant i Irving van preferir un projecte real, abans que la incertesa i repulsió que genera cada any l’equip de Dolan i, potser en l’intent d’acabar fitxant noms, es va formar una plantilla descompensada. Repleta d’interiors però amb només un cinc pur, els Knicks d’avui inicien els partits amb tres alers-pivots a pista (Morris, Randle, Gibson) i tenen un quart, Portis, que ocupa la posició de cinc moltes vegades. A més, els jugadors capacitats per defensar es compten amb els dits d’una mà i la plantilla sembla un equip d’estrelles sense tenir-ne veritablement cap. Una plantilla mal feta, que no dolenta, no eximeix de culpa a un Fizdale penós en la direcció durant tota la seva carrera a Nova York, però si li treu quota de responsabilitat, i assenyala a un parell de persones que porten molts anys tranquil·les en una cadira que, per dignitat i honestedat, haurien d’haver deixat buida fa temps.\nAquesta és la pregunta que es deu fer tot fan de l’equip de Nova York. D’entrada l’equip el dirigirà interinament Mike Miller, assistent de Fizdale i entrenador les últimes temporades de l’equip dels Knicks a la G-League. Era el més ben posicionat d’entrada, el canvi fàcil, menys traumàtic, però que també genera certs dubtes a la llarga.\nMés enllà de Miller, han aparegut diversos noms els últims dies lligats a la banqueta novaiorquesa. Rumors alguns certs i d’altres bastant fantasiosos, alguns il·lusionants i d’altres que tot seguidor ‘knickerbocker’ desitjaria que no fossin reals. Jeff Van Gundy, Mark Jackson, Becky Hammon o Dave Joerger són alguns dels que han sonat amb més força. El primer ja va estar a Nova York, entrenador dels que van ser els millors Knicks dels últims 30 anys, en onze temporades com a Head Coach té un rècord de 430 victòries i 318 derrotes. Bons números, sumats a nou participacions a playoffs en onze temporades. Però Van Gundy fa 12 anys que no entrena i la seva tornada -i més en un equip tan diferent als Knicks dels 90- el converteixen en una incògnita.\nMark Jackson per la seva tumultuosa sortida de Warriors i el seu difícil caràcter o Becky Hammon per la seva inexperiència, tampoc serien potser les millor opcions (que no dolentes). Així doncs, ens quedaria Dave Joerger, una opció amb els seus punts forts i febles, però que agrada molt a l’autor de l’article. L’exentrenador de Memphis i Sacramento és jove, però ja ha entrenat sis temporades a la lliga, ha competit i disputat playoffs amb una plantilla veterana com la de Memphis però també ha sabut fer créixer un grup jove com el de Sacramento Kings. El seu acomiadament el passat estiu va sobtar una mica, capacitats ha demostrat tenir, només fa falta que Nova York acabi donant el pas definitiu.\nÉs cert que parlar ara sobre Joerger, un entrenador que l’any passat va firmar la millor temporada dels Kings des de 2006, és especular, però existint la possibilitat de la seva firma, cal posar en relleu la seva gran feina al llarg dels últims anys a la NBA. Amb 39 victòries en la difícil Divisió Pacífic (Lakers, Clippers, Warriors, Suns, Kings), els de Sacramento van sorprendre i meravellar a tots l’any passat amb un joc dinàmic, molt ràpid, alegre i divertit. Un joc que es podia esperar dels Knicks aquesta temporada i que no s’ha donat (27º pace de la lliga). Joerger, que ni de bon tros seria la solució a tot, sembla però un candidat ideal per provar de reflotar aquesta plantilla morta. El candidat idoni per engrescar una afició que no només està cansada de perdre, sinó que està tipa de fer el ridícul, farta d’avorrir-se i de patir veient l’equip, fastiguejada per ser la rialla de l’NBA des de fa temps.\nTreball, doncs, queda i molt, i la temporada està pràcticament llançada a la brossa, però està a les mans de la franquícia no perdre a Barrett, Knox, Ntilikina, Robinson o Smith pel camí. Està en poder de la franquícia triar a qui s’hagi de triar per adquirir, d’una vegada per totes, un rumb, una ruta a seguir. Moure als jugadors que s’hagin de moure (Morris, Payton, Ellington…), dotar a un equip pobre i pitjor de l’esperat d’una identitat, vital per sobreviure. És tard per salvar la temporada, però a Nova York encara estan a temps de salvar el futur.\nRelated TopicsDavid FizdalefeaturednbaNBA en CatalàNew York Knicksnew york knicks català\nEls jugadors, rookies i entrenadors del mes de l’NBA


BIG HOUSE WITH PANORAMIC VIEWS in CALA SALIONS - Apartament a Tossa de Mar\ndes de 137 €\nGran casa de 2 plantes, situada en una de les Cales més prestigioses de la Costa Brava, amb una platja on podràs gaudir dels teus dies d'estiu.\nLa casa té capacitat per a 10 persones. Disposa de 4 habitacions, 2 a la planta superior i 2 a la planta inferior amb les seves terrasses independents, 2 banys complets amb dutxa, cuina equipada i saló-menjador amb vistes al mar i accés a la terrassa.\nDisposa de WIFi i TV de Maig a Setembre.\nUrbanització privada situada a Cala Salions, a 8 km de Tossa de Mar seguint la carretera a Sant Feliu de Guíxols.\nUn entorn perfecte per realitzar esports aquàtics com canoa, caiac, vela, igual que rutes amb bicicleta o excursions a peu pel camí de ronda, mentre gaudeix del seu entorn natural.\nÉs una zona residencial tranquil·la, amb fàcil accés a la platja. La cala disposa de servei de supermercat, bar-restaurant, club nàutic, parc infantil, pista de tennis, bàsquet i futbol, entre altres serveis.\nLa urbanització disposa de servei de seguretat les 24 hores.\nI durant els mesos de juliol i agost, si ho prefereix, per accedir a la població de Tossa de Mar, pot utilitzar el servei de minibús que circula 4 vegades al dia des de Cala Salions fins a aquesta població.\n- 10/8/2019 -\n- 28/8/2017 -\n- 4/9/2016 -\n- 21/8/2016 -\n- 14/8/2016 -\n- 17/7/2016 -


CCOO de Catalunya valora positivament la Proposició de llei per regular els preus del lloguer - CCOO CAT\nCCOO » Notícies » Covid-19 » CCOO de Catalunya valora positivament la Proposició de llei per regular els preus del lloguer\nCCOO de Catalunya valora positivament la Proposició de llei per regular els preus del lloguer\nEls preus de lloguer han augmentat 30 vegades més que els sous en l’última dècada\nCCOO de Catalunya valora molt positivament la Proposició de Llei de Contenció i Moderació del Preu del Lloguer, que té l’objectiu “d’impedir pujades i fer baixar els preus a les 60 ciutats més tensionades de Catalunya, en un context d’emergència habitacional en el qual els preus de lloguer han augmentat 30 vegades més que els sous en l’última dècada i que fa que les famílies catalanes destinin més del 50% dels seus ingressos a pagar el lloguer”.\nAquesta proposta legislativa promoguda pel Sindicat de Llogateres i que compta amb el suport dels grups parlamentaris d’ERC, Junts per Catalunya, En Comú Podem i CUP, coincideix amb les nostres propostes de regulació de preus, que també promovem i defensem en tots els espais de participació i concertació institucional.\nDes de CCOO considerem que si no es regulen les condicions de mercat, és impossible garantir drets socials bàsics, com l’habitatge. Per això, la regulació i actuació sobre el mercat de lloguer constitueix un dels eixos fonamentals de la nostra proposta per garantir el dret a l’habitatge de la classe treballadora, la qual contempla mesures com la limitació del lloguer en zones tensionades vinculades als ingressos de les llars.\nLes treballadores i treballadors no han de destinar a les despeses de habitatge més d’un 30% dels seus ingressos, per poder garantir a elles i les seves famílies unes condicions de vida dignes. Per això, a més de la regulació, és urgent també ampliar el parc d’habitatge públic a través de la compra i construcció, la intermediació, la rehabilitació i la mobilització d’habitatges buits de fons voltor. Precisament, respecte als pisos buits, donem suport a mesures de caràcter fiscal per incentivar la seva oferta, com la d’imposar una taxa a aquells que són propietat de bancs. Considerem que els ajuntaments podrien tenir competència per fer aquest tipus de gravamen a l’IBI.\nFinalment, insistim en que, ara més que mai, cal iniciar el debat per un nou Pacte Nacional per l’Habitatge a Catalunya, que generi consensos socials i polítics i sigui eina pràctica per generar l’accés real a l’exercici del dret a l’habitatge per a totes les catalanes i catalans.


El peor viaje del mundo | laurajuanola\n← Una mujer de recursos\nLa febre del cim →\nSetembre 28, 2015 · 8:56 am\nEl peor viaje del mundo d’Apsley Cherry-Garrard\nLa que havia de ser la primera expedició en trepitjar l’Antàrtida resulta que va ser la segona. Ens situem entre els anys 1910 i 1913 i l’encapçalava el britànic capità Scott. El peor viaje del mundo d’Apsley Cherry-Garrard narra les aventures dels britànics que amb un pam de nas van veure com els noruegs se’ls van avançar per un mes. I per si això no fos poc part de la tripulació inclòs el capità Scott va morir tornant del pol. Apsley Cherry-Garrard va participar al pitjor viatge del món. Tenia 21 anys i era el segon membre més jove de la tripulació. El llibre ens descriu unes condicions de vida que només l’infern deu poder superar.\n“L’exploracio polar és la forma més radical i alhora més solitària de passar-ho malament que s’ha concebut“. Són paraules d’Apsley Cherry-Garrard que entre el 1910 i el 1913 va participar a l’expedició a l’Antàrtida liderada pel capità Scott. Dir que les van passar magres és quedar-se curt. Amb els guants i l’abric de principis del segle passat, a temperatures que van arribar a 40 i 50 sota zero, amb vent, amb gana permanent, caminant per una terra que requeria uns esforços titànics; l’alè se’ls congelava, les mans, els peus, les galtes… Els cabells es tornaven blancs i no de neu i els van canviar el color dels ulls. Si el viatge va ser duríssim físicament, psicològicament tampoc va ser fàcil. No obstant, els membres de la tripulació tots científics i bastant forts van descobrir el valor de l’amistat, la solidaritat i el bon humor i van caminar i viure per paisatges tan inoblidables com perillosos.\nL’expedició pretenia ser la primera en trepitjar l’Antàrtida però per un mes no va poder ser. Quan el capità Scott va arribar al pol va descobrir atònit que Roald Amundsen se’ls havia avançat i va veure com la bandera noruega ja onejava al pol. “Déu meu aquest és un lloc espantós” va escriure al seu diari. A la tornada, un cúmul de nefastes circumstàncies: una tempesta, poc menjar, cansament acumulat i falta de combustible per escalfar-se va fer morir cinc homes que era tota l’expedició que havia arribat al pol. El pitjor viatge del món, però, no va ser únicament un viatge de descobridors, era també una expedició científica i per això no es pot parlar de fracàs de manera contundent. Apassionants les planes en què l’autor explica la seva experiència amb esforços sobrehumans per recollir ous del pingüí emperador i per emocionar-se quan els va anar a veure al museu natural anys després. També són memorables els passatges que parla de les foques i les orques, els ponis i els gossos. Aquesta és un llibre de grans aventures.\nTagged as Antàrtida, Apsley Cherry-Garrard, El peor viaje del mundo, pingüí emperador, Roald Amundsen, Scott, viatges\nOne response to “El peor viaje del mundo”\nRetroenllaç: Atrapats al gel | laurajuanola


08-03-2018 - CCOO PV crida a la vaga general parcial de dues hores per torn - Secció sindical de CC.OO. UPV\n08-03-2018 - CCOO PV crida a la vaga general parcial de dues hores per torn\n#VivesLliuresUnides per la igualtat\nComissions Obreres crida a treballadores i treballadors a secundar la convocatòria de vaga, amb aturades parcials contra les desigualtats estructurals, les bretxes de gènere i les violències masclistes i com a manera de visibilitzar la precarietat laboral i social. El sindicat també plantejarà sol·licituds d’adhesió a la convocatòria amb mocions de suport als consistoris del País Valencià.\nLa convocatòria reitera el compromís actiu del sindicat amb l'eliminació de la discriminació laboral, econòmica i social de les dones. CCOO dóna suport a la mobilització feminista i exigeix al Govern i a les empreses mesures eficaces que combaten la discriminació laboral que pateixen les dones en l'accés a l'ocupació, la formació, la promoció i la retribució.\nA una major taxa d'atur (més de dos milions), les dones sumen una ocupació de baixa qualitat i amb major temporalitat i parcialitat (73,86 % dels contractes), que repercuteix en les diferències salarials (quasi 6.000 euros de bretxa a l'any).\nLa crida a la mobilització inclou la urgència d’aturar l’assetjament sexual i la violència de gènere que en l’any 2017 ha assassinat 49 dones i 8 xiquets i xiquetes.\nEl moviment feminista ha inclòs en la convocatòria una vaga de treballs de cura, per tal de visibilitzar la desigual càrrega de les responsabilitats parentals malgrat la seua importància en la producció i el seu pes al PIB. En l’any 2017, encara 9 de cada 10 permisos i excedències per cura són adoptades per dones.\nPer tot això, aquest 8 de Març, CCOO exigeix al Govern i a les formacions polítiques:\nAvançar en l'eliminació de les violències masclistes, i garantir el compliment de les mesures del Pacte d'Estat contra la violència de gènere.\nImpulsar el diàleg social i la negociació col·lectiva, incrementar les polítiques actives d’ocupació, reclamar plans d’igualtat en totes les empreses obligades per llei i establir mesures d’acció positiva.\nIncrementar els recursos de la Inspecció de Treball, i millorar el control del compliment de la igualtat de dones i homes en l'àmbit laboral.\nActivar mesures efectives de coresponsabilitat, perquè les cures es repartisquen equitativament entre dones, homes, la societat i l'Estat.\nEnfortir els serveis públics, impulsant un model educatiu igualitari i garantint infraestructures per a l'atenció a majors, persones dependents i menors, especialment de 0 a 3 anys.\nPromoure una llei per a la igualtat salarial i avançar en la representació paritària en els òrgans de representació de la societat espanyola.\nRatificar el Conveni 189 de l'Organització Internacional del Treball sobre el treball digne de les treballadores de la llar.


Un exalumne de la Universitat impulsa la creació de la primera societat europea de campaners | infouniversitat\nUn exalumne de la Universitat impulsa la creació de la primera societat europea de campaners\nPosted by Redacció on 15 abril 2015 in Arts · 0 Comments\nEliseo Martínez. Foto: Luz Martín\nJORGE CHENOVART. Les campanes sonaran més fort que mai a Europa. La música d’aquest instrument mil·lenari serà impulsada a través de la plataforma associativa Europe is Ringing, creada per l’exestudiant de la Universitat Eliseo Martínez Roig (Paiporta, 1987). L’objectiu d’aquest jove valencià és la posada en comú de la cultura històrica de l’art musical campaner. “La finalitat és donar-nos a conéixer entre els campaners d’Europa, ja que no hi ha cap associació d’aquest tipus. Hi ha un buit que és necessari omplir amb un grup de caràcter professional i així administrar polítiques de gestió comunes i en definitiva compartir experiències i continuar aprenent”, explica Eliseo.\nLa idea de la creació va tindre lloc durant una estada de pràctiques internacionals a Brussel·les. El fort lligam que sempre va tindre Eliseo Martínez Roig amb el corrent campaner valencià li va impedir desprendre’s de la seua passió. Els seus estudis, enfocats a la gestió de la cultura entre països, el van portar a idear el projecte i gestionar el domini en internet perquè la plataforma tinguera visibilitat en línia, i va ser aleshores quan va rebre una trucada: una reunió a la ciutat italiana de Ferrara amb experts per a la creació d’una xarxa de museus o centres d’interpretació del patrimoni campaner a Europa. “Per a posar a funcionar això era necessari comptar amb el que jo estava duent a terme. Ara estem treballant en el web perquè tot vaja com correspon”, explica. Només cal imaginar un espai comú europeu on es puguen conéixer els voltejos o els repics de campanes dels diversos països que mantenen la tradició musical campanera. A més del manteniment d’aquesta en moltes localitats que poden perdre, per falta de personal, el moviment de les campanes.\nEliseo Martínez. Foto: Enrique Gandía\nEliseo Martínez va estudiar el Màster en Patrimoni Cultural a la Universitat de València, després d’acabar els seus estudis de Filologia Anglesa. Per a ell, el fet que hi haja frescor en la transmissió de dades i d’informació sobre la cultura campanera resulta fonamental. En un primer moment, l’imaginari col·lectiu pot unir en una escena típica un home major tocant les campanes en un context purament religiós. Però la mitjana d’edat de l’investigador actual sobre campanes és molt jove.\nLa mera suposició que poguera ser alguna cosa freturosa de futur, Eliseo l’atribueix a la gran cultura del so musical que hi ha al territori valencià. “A València tenim bandes, pirotècnia i campanes. Una de cada dues campanes que es fonen es ven a València. El fet que la gent jove s’unisca a aquest moviment és un exemple de com d’associatius que som. No ho veiem ja amb la malenconia del passat, s’ha convertit en una afició fonamentada en la passió”, explica Eliseo. En definitiva, construir el present a través de les campanes, moltes d’elles d’un passat centenari. Una bona imatge és la combinació de campanes medievals, partitures barroques i gent jove que s’hi interessa, un fet que el campaner veu com un exemple de “la música del segle xxi”.\nUna passió que ve de xicotet\n“Pots moure un moble i trobar un dibuix antic, de quan eres xicotet, en el qual hi ha campanes”. Amb aquesta frase, Eliseo ens transporta a la seua època de xiquet. L’interés que va despertar en ell el món de les campanes l’ha portat a la creació d’Europe is Ringing, però abans has de passar pel campanar, lloc del qual afirma l’investigador que “quan puges, ja no tornes a baixar”.\nEl seu futur com a gestor de patrimoni expert en tradició campanera passa per un doctorat europeu que d’ací a un temps espera fer realitat a la Universitat de València. “És una resposta a una part acadèmica que a voltes es dóna com a innecessària però que realment no ho és. Un model de gestió, de restauració i de conservació que ha sigut fruit del treball dels campaners. I això cal deixar-ho ací. Si les campanes desapareixen, almenys hi haurà un treball sobre la seua tradició, que reflectiria el que va ser per a nosaltres”, afirma Eliseo.\nPrevious Post Alumnes de la Universitat organitzen la Mostra de Produccions Artístiques i Multimèdia PAM!15 Article següent Orquín: “La malaltia rara de la meua filla em va dur a estudiar Medicina: vull investigar l’idic15”


Captació de nous membres per BCNeMotorsport. Del 9 de maig al 24 de juny de 2022. — Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona. ETSEIB — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nCaptació de nous membres per BCNeMotorsport. Del 9 de maig al 24 de juny de 2022.\n≡ Captació de nous membres per BCNeMotorsport. Del 9 de maig al 24 de juny de 2022.\n- 9 de maig a les 12 h\n13 maig. Participació Festa de l'Escola d'Industrials\nJornada de Portes Obertes el 16 i 17 Maig\nPer assistir-hi heu d'emplenar el següent formulari.\nLes inscripcions per formar part del projecte de BCNeMotorsport estarán obertes fins al 24 de juny.\nSi voleu entrar en el procés de selecció de l'equip haureu d’enviar una carta de motivació, el vostre CV, l’expedient acadèmic i el formulari al correu bcn.emotorsport@upc.edu. A més a més, els alumnes de la ETSEIB heu d'enviar-los també a l'Arnau Doria (arnau.doria@upc.edu).


Portfoli del 21T: Comentari d'un fragment literari.\nComentari d'un fragment literari.\nCom Jacob Xalabín i la senyora Nerguis recuperaren el coneixement i se sorprengueren en\ntrobar-se tots dos sols.\nL'autor d'aquest fragment es anònim però cal dir que aquesta narració és del final del segle XIV.\nEs pensa que aquest autor era català encara que també és posible que fóra un renegat que col.laborà amb els turcs.\nEn aquest llibre es conten les aventures de Jacob Xalabín, fill del sobirà turc Murat, i el seu amic Alì Baixà.\nEl gènere lietrari al que pertany se l'ha considerat novel.la històrica i novel.la romàntica pel que fa a l'estil és bastant pobra i conta la història d'una manera lineal i amb molt pocs recursos literaris.\nEl tema d'aquest fragment seria:"Les aventures i romanços de Jacob Xalabín".\nPer altra banda, els principals esdeveniments podrien ser aquests:\nQuan Jacob Xalabín i la senyora Nerguis van recuperar el coneixement i es van trobar tots dos sols.\nQuan Jacob i Nerguis van fer "aquella cosa" que no està bé pronunciar, que mes o menys es sap per l'escena romàntica.\nJo a l'autor me l'imagine un home amb grans coneixements, apassionat i aventurer i els destinataris, imagine que es tracta de persones amb una classe elevada per la delicadesa que té al contar fets com els que imaginem que van fer aquests dos personatjes a la torre.\nL'epoca tracta del final del segle XIV i al començament del segle XV.\nRelacione aquest fragment am el poema d'Ibn Khafaja d'Alzira "El viatje de les mans" per l'erotisme que té aquest poema.\nPublicat per Melannie Terán a 23:35\nAntoni de la Torre 28 de gener de 2013 a les 19:56\nEstà acceptablement bé el comentari. Elimina els guions del resum del text i esborra allò que dius que no has trobat. Allò que no es troba, no s'esmenta normalment.


Clases de Yoga a Barcelona | Fisiocatsalut Clot camp de l'arpa\n40€/mes 1 día a la setmana (4 classes al mes) o 45€/mes 4 dies a la setmana (16 classes al mes)\nTallers 1 al mes 5€\nTipos de Yoga que trobaras a Fisiocatsalut Barcelona\nEl Yin Ioga pot assemblar-se a una sèrie de meditacions curtes de 3-5 minuts, amb canvis a nivell d’experiència física interna amb poc moviment, de manera que mantenim la ment enfocada sense perdre’ns en l’excés d’acció que podria implicar una pràctica dinàmica de Ioga. Dins de la quietud externa se’ns ofereix una experiència o “paisatge” intern únic a explorar.\nTambé podem considerar l’Yin Ioga com una pràctica regeneradora, amb un ritme lent. El tipus de postures són sobre el sòl i les fem amb el mínim esforç muscular. És com una pràctica per equilibrar les nostres vides que estan massa ocupades. També és una pràctica que pot donar una oportunitat al cos per obrir, suavitzar i deixar tensions sense gaire inversió d’energia. Yin Ioga igualment té aquest èmfasi de deixar anar i deixar-te portar amb el mínim esforç muscular en les postures, però la seva presentació inclou elements de conceptes de medicina Xina, per exemple el concepte de Yin i Yang i els canals d’energia que recorren el cos.\nPodem considerar una pràctica Yin regeneradora, com una eina en el ventall de mètodes i tècniques que tenim al nostre abast. A vegades la quietud és útil, de vegades convé més el dinamisme, i altres vegades no practicar. Yin Ioga pot ser tant una preparació per a un Ioga més actiu, com una via per relaxar-se després d’aquest.


Francesc Garrigós3 - Domoteràpia\nPortada » Francesc Garrigós3\nFrancesc Garrigós3Francesc Garrigós2022-02-21T13:04:01+01:00\nHe pensat que serà interessant compartir i publicar properament algunes de les experiències de situacions feines al nostre blog, Sempre lògicament com no podria ser d’una altra menera respectant l’anonimat dels afectats lectura que us recomano especialment.\nTot i que m’agrada dir que: No soc terapeuta “de persones” no es pot dissociar el fet que treballo pel seu benestar.\nEn aquest sentit el meu recorregut en el camp terapèutic es molt concret i penso que fins i tot es innecessari fer-ne menció perquè no es la meva intenció presentar un currículum més lluït.\nAmb tota la humilitat penso que el millor currículum és el resultat del dia a dia de treball i el veure com la teva feina es promociona sola a partir de la bona recomanació que en fan aquells amb qui has treballat. Veure fins i tot com aquells que tenien pitjor la casa es converteixen en els més incondicionals del que fas i a voltes també amb els teus nous alumnes. Això és quelcom que aprofito des d’aquí per agrair a tot-hom i aquest si que és per mi un veritable privilegi.


La Carxofa d'Or 2019 premia a productors i comerciants que treballen amb la carxofa DO - La Calamanda\nInici Gastronomía\tLa Carxofa d’Or 2019 premia a productors i comerciants que treballen amb la carxofa DO\nper Alicia Coscollano Masip 11/12/2018 11/12/2018\nLa distinció que acredita la major excelència de la Festa de la Carxofa serà aquest pròxim 2019 lliurada al sector de productors i comerciants que treballen amb la carxofa en DO\nEl màxim guardó de la 26a edició de la Festa serà lliurat el divendres 25 de gener durant el Sopar de Gala. El premi serà recollit, segons han avançat aquest matí l’alcaldessa de Benicarló, Xaro Miralles, i el regidor d’Agricultura, Domingo Roca, pel president del Consell Regulador, Francisco Lluch.\nAixí, el premi per mèrits propis en aquesta propera edició estarà dirigit a aquests dos sectors que treballen perquè la carxofa sigui reconeguda per la seva denominació d’origen. Com han ressaltat l’alcaldessa i el regidor d’Agricultura de la localitat, es tracta de persones i entitats que des del naixement de la Festa de la Carxofa han treballat perquè el producte estrella de l’horta benicarlanda mantingue la seua qualitat com a producte amb Denominació d’Origen .\nEn aquest sentit, Miralles ha recordat que «enguany hem apostat per homenatjar els responsables que la carxofa sigui un producte amb Denominació d’Origen». Un sector que, com ha indicat l’alcaldessa, resulta imprescindible dins de la Festa, «sense ells no seria possible tota la repercussió mediàtica que genera aquesta festa». «Els productors i comerciants que s’engloben dins el Consell Regulador de la denominació d’origen de la carxofa de Benicarló s’han esforçat durant aquests 26 anys perquè la festa de la carxofa sigui el que és avui i per portar-la tan lluny».\nPer la seva banda, l’edil d’Agricultura ha destacat que aquest guardó «està molt merescut perquè fa molts anys que productors i comerços de Benicarló estan treballant a favor de la carxofa i són ells els que van apostar per aquest producte des del principi».\nA més, Roca ha aprofitat el moment per anunciar el nom de l’agricultor que rebrà l’homenatge de Benicarló durant la Festa de la Carxofa. Es tracta de Francisco Querol Foix, una persona que ha dedicat tota la vida a la terra, «igual que els seus fills, i que ha col·laborat activament amb la Cooperativa».\nEl plat fort de la Festa: un Show Cooking dels germans Torres per a la carxofa de Benicarló\nLa XXVI Festa de la Carxofa començarà oficialment el 10 de gener amb un programa d’actes que s’anunciarà en breu. Diumenge Roca ha avançat que un dels plats forts de la programació de la Festa de la Carxofa 2019 serà el Show Cooking a càrrec dels cuiners Javier i Sergio Torres, més coneguts com a germans Torres, del programa «Torres a la cuina» que es emet per RTVE.


L’Obra Social ”la Caixa” organitza a Rubí dos concerts dintre del cicle DIVERSONS – Música per a la integració - Ajuntament de Rubí\nL’Obra Social ”la Caixa” organitza a Rubí dos concerts dintre del cicle DIVERSONS – Música per a la integració\nL’Obra Social ”la Caixa” organitza a Rubí dos concerts dintre del cicle DIVERSONS – Música per a la integració Maracatú FM i Ogun Afrobeat son els dos concerts que se celebren a la Plaça Dr. Guardiet de Rubí, el proper 28 de juny, dins la programació de la Festa Major. https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/l2019obra-social-201dla-caixa201d-organitza-a-rubi https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg\nMaracatú FM i Ogun Afrobeat son els dos concerts que se celebren a la Plaça Dr. Guardiet de Rubí, el proper 28 de juny, dins la programació de la Festa Major.\nEs tracta de grups que s’han presentat a una convocatòria convocada per l’Obra Social ”la Caixa” i que posteriorment han estat seleccionats per un jurat especialitzat en músiques del món i que formaran part del projecte DIVERSONS durant aquesta temporada.\nEn aquesta ocasió, l’Obra Social ”la Caixa” porta a Rubí, en col·laboració amb l’Ajuntament, dos concerts del programa DIVERSONS, a càrrec dels grups Maracatú FM i Ogun Afrobeat. Els concerts se celebraran el proper dimarts, 28 de juny, de manera gratuïta a les 23.30h i a la 1:00h de la matinada, a la Plaça Dr. Guardiet de Rubí, dins la programació de la Festa Major.\nL’Obra Social ”la Caixa” ofereix amb aquesta iniciativa les eines necessàries per tal que un grup de música que inicia la seva trajectòria es professionalitzi: formació tècnica, musical, nocions administratives i remuneració dels concerts. Amb l’objectiu de fomentar la integració i la convivència entre cultures, DIVERSONS ofereix la possibilitat d’expressió atractiva i valuosa als nombrosos intèrprets i conjunts de músiques del món que, originaris dels llocs més diversos, resideixen i elaboren la seva proposta creativa al nostre país.\nEn aquest sentit, DIVERSONS suposa una plataforma de llançament a la carrera musical, de fet, alguns dels grups que han participat en altres edicions formen part de les programacions més importants de músiques del món del nostre país, a més a més, alguns d’ells, posteriorment al seu pas pel programa DIVERSONS, són escollits per altres projectes pedagògics de l’Obra Social “la Caixa”.\nDes del seu naixement, ja fa set anys, el projecte ha portat a més de 200 ciutats espanyoles més de 600 concerts en viu davant de més de 200.000 espectadors. El projecte ha donat a conèixer tradicions que van des de la música andina fins a l’Àfrica negra passant per la música dels Balcans. Cada any, l’Obra Social ”la Caixa” obre una nova convocatòria perquè es puguin presentar les diverses propostes.\nGrups DIVERSONS a Rubí\n28 de juny – 23:30h Pl. Dr. Guardiet\nCarlos Mankuzo, veu principal, percussions menors\nCarlos Leal, guitarra elèctrica\nSergio Salvi, teclats, efectes digitals\nBruno Lopes, baix elèctric\nFabio Xucuru, percussions\nLa música de Maracatú FM destaca per la seva creativitat, així com també per la constant investigació musical. La seva línia artística queda traçada per la unió de la música folklòrica pernambucana (forró, maracatú, côco) amb diferents sonoritats contemporànies (funk, rock, electrònica). Amb tots aquests elements, els seus concerts es converteixen en un espai on conflueixen màgia, energia i musicalitat.\nCarregat amb un munt d’energia i amb les músiques tradicionals de la seva terra (Pernambuco, nord-est del Brasil), el mestre de maracatú Carlos Mankuzo va arribar a Madrid l’any 2003. Al cap de poc temps, ja col·laborava amb altres artistes i posava en marxa Maracatú FM, un projecte que quedava estabilitzat dos anys després.\n28 de juny – 1:00h Pl. Dr. Guardiet\nAkin Onasanya, veu principal, bateria\nPablo Hernández, saxòfon alt\nDaniel Niño, saxòfon baríton\nIsaac Shamam, teclats\nPablo Alfieri, baix elèctric\nLiderada pel bateria nigerià Akin Onas, Ogun Afrobeat és una formació que uneix els contundents ritmes de l’afrobeat amb músiques negres nord-americanes com el soul o el funk. En un viatge musical d’anada i tornada d’allò més natural, aquest sextet mostra a l’escenari una força sorprenent a partir de la qual desenvolupa un so enèrgic i poderós. El grup funciona des de l’estiu de 2009 i en aquest curt espai de temps ja ha fet un munt de concerts, a més d’enllestir un disc que vol ser un homenatge a Fela Anikulapo-Kuti, la figura principal de l’afrobeat encara avui, tretze anys després de la seva mort. Sens dubte, les actuacions d’Ogun Afrobeat sorprendran per la seva combinació de varietat, potència i elegància.\nDepartament de Comunicació de l’Obra Social “la Caixa”


El “In Real Time” d’Almussafes recapta 4.500€ per a projectes solidaris a Etiòpia – RiberaTV\nVan participar 580 persones en les proves disputades, entre els quals es trobaven l’alcalde, el regidor d’Esports i el tinent de la Guàrdia Civil\nAlmussafes, a 19 d’abril de 2016. L’ONG “Etiopia ABAY” revalida l’èxit obtingut amb les dues primeres edicions de “In Real Time” a Almussafes, l’esdeveniment esportiu que recapta fons per al desenvolupament dels habitants de la regió etíop de Gaba Kemisa-Walmara. Van participar 580 persones en les carreres organitzades per aquesta entitat benèfica en col·laboració amb el Club d’Atletisme Almussafes i l’Ajuntament de la localitat, obtenint 4.500€ amb l’arreplegat per les inscripcions.\nAlmussafes va tornar a demostrar el passat diumenge 17 d’abril que és un municipi solidari. Les xifres obtingudes amb la celebració de l’última edició de la iniciativa “In Real Time”, que arreplega fons per al desenvolupament de la regió etíop de Gaba Kemisa-Walmara, parlen per si soles. Finalment, es van inscriure un total de 580 persones a les proves plantejades per l’organització, amb el que es van recaptar 4.500€ per als projectes iniciats per l’ONG “Etiòpia ABAY”.\nConcretament, van participar 131 persones en la carrera de 10 quilòmetres, 85 en la de 5, 80 en la infantil i 284 en la caminada, desenvolupant-se totes segons el previst i sense cap incident. La Policia Local d’Almussafes i els voluntaris del col·lectiu de Protecció Civil van contribuir al fet que la jornada transcorreguera de forma segura per a tots els assistents.\nEn les inscripcions es trobaven amants de l’esport arribats de tota la geografia valenciana que no volien perdre’s aquest esdeveniment que uneix activitat física, solidaritat i diversió. A més, l’alcalde, Toni González, i el tinent de la Guàrdia Civil, Javier Muñoz, van córrer en la prova dels 10 Km. i Pau Bosch, regidor d’Esports, en la de 5Km., implicant-se més enllà del lliurament de trofeus, en la qual van participar els dos components de l’equip de govern municipal.\nL’edil d’Esports, ressalta “la necessitat de ser solidari i de col·laborar en iniciatives com aquestes que, a més de recaptar fons per a causes més que justes, suposen una oportunitat de promoure l’esport i de practicar-ho al costat de familiars i amics”.\nEl guanyador dels 10K va ser Estefan Navarro Ibáñez, seguit d’Ángel Ramón Abella i Francisco Javier García. El primer Almussafeny es va situar en el sisè lloc i el primer del Club d’Atletisme Almussafes, entitat que col·laborava en l’organització de l’esdeveniment, va aconseguir la posició número 12. En l’apartat femení, la primera dona apareix en el lloc 29 de la llista, Emi García, del C.A. Correliana. I la segona en el 37, Elisa Magraner, precisament la primera del C. A. Almussafes a aparèixer en el rànquing.\nPel que fa al 5K, Nicolae Grigoruta, Ximo Puig i Pedro Vicente, aquest últim del C. A. Almussafes, van aconseguir la primera, la segona i la tercera plaça del podi, respectivament. La primera dona a creuar la línia de meta en aquesta prova va ser Tania Navarro, que va ser desena, i la primera del club almussafeny, Catalina Punzano, va arribar la vintè tercera.\nÈxit, per tant, d’aquesta tercera edició, que manté el nivell de participació respecte a la passada convocatòria i que anima a l’organització a seguir treballant per a obtenir diners que permeten el desenvolupament de la població etíop i la millora de les seues condicions de vida.\nEl “In Real Time” d’Almussafes recapta 4.500€ per a projectes solidaris a Etiòpia added by Ribera Televisió on 19 abril, 2016


Afegir i substituir text al Pages del Mac - Assistència d'Apple\nMarcadors i referències creuades\nEnllaçar a una pàgina web, a un correu electrònic o a una pàgina al Pages del Mac\nAfegir i substituir text al Pages del Mac\nHi ha diverses maneres d’afegir text a un document. Pots substituir text de marcador de posició en una plantilla, afegir text en un quadre de text fora del cos principal del document (per exemple, en una barra lateral) i afegir text a l’interior d’una forma.\nEn un document de processament de text pots tenir text al cos principal del document i, a més, afegir quadres de text per a elements com les barres laterals. En un document de disposició de pàgina, tot el text es troba dins d’un o diversos quadres de text.\nAfegir i substituir text al cos d’un document\nPer a text de cos en una plantilla en blanc: escriu directament.\nPer al text de cos d’una plantilla amb text de marcador de posició: fes clic al text de marcador de posició per seleccionar‑lo i després escriu el teu text. Per eliminar totalment el text de marcador de posició, fes‑hi clic i prem la tecla Suprimir.\nUna part del text de marcador de posició està escrit amb paraules en llatí barrejades. El text que escriguis apareixerà en l’idioma que utilitzes al teu ordinador.\nAls documents de processament de text s’afegeix una pàgina nova automàticament quan s’arriba al final de la pàgina, o pots introduir un salt de pàgina a qualsevol lloc per començar la línia següent en una pàgina nova. Als documents de disposició de pàgina pots afegir una pàgina en blanc a qualsevol punt del document. Consulta Afegir, eliminar i reordenar pàgines.\nAfegir text a un quadre de text\nA la pàgina apareixerà un quadre de text (més endavant pots canviar l’aspecte del text).\nPer canviar la mida del quadre de text, fes una de les accions següents:\nSi el quadre és massa petit per al text: selecciona el quadre de text i després arrossega l’indicador de retall fins que es vegi tot el text. També pots arrossegar un marcador de selecció.\nSi el quadre és massa gran per al text: selecciona el quadre de text i arrossega un marcador de selecció per canviar la mida del quadre de text.\nPer eliminar un quadre de text, fes clic al text del quadre i, després, prem la tecla Suprimir.\nTambé pots enllaçar un quadre de text a un altre per incorporar text desbordat. Consulta Enllaçar quadres de text.\nUn quadre de text és un objecte que pots modificar tal com fas amb la major part d’objectes: pots girar‑lo, canviar‑ne la vora, emplenar‑lo amb un color i disposar‑lo en capes amb altres objectes, entre altres possibilitats. També pots canviar l’aspecte del text de l’interior del quadre, incloent el tipus de lletra, el color, la mida i l’alineació.\nConfigurar un quadre de text per omissió per a un document\nTotes les plantilles del Pages incorporen un estil de quadre de text per omissió; per tant, quan afegeixes un quadre de text a un document i hi escrius text, el quadre i el text fan servir aquest estil. Pots modificar aquest estil per omissió (és a dir, canviar el tipus de lletra, el color de la lletra, l’emplenament de color, etc.) i, després, convertir‑lo en el nou estil per omissió per al document. L’estil de quadre de text per omissió s’aplica només al document on l’has creat.\nAfegeix un quadre de text al teu document i canvia’l de la manera que vulguis.\nPer exemple, pots canviar el tipus i la mida de la lletra i afegir una vora al quadre, entre altres possibilitats.\nPots canviar l’estil per omissió dels quadres de text sempre que vulguis, però aquest canvi no afectarà cap quadre de text que ja sigui al document.\nSi vols aplicar els mateixos canvis de disseny a altres quadres de text que ja són al document, pots desar l’estil de quadre de text per omissió com un estil d’objecte i, després, aplicar l’estil d’objecte a altres quadres de text.\nPots canviar l’aspecte del text de l’interior de la forma tal com ho fas amb qualsevol altre text.\nPer afegir un peu de foto o una etiqueta a un objecte, consulta Crear un peu de foto per a una imatge o un altre objecte.\nVeure tambéUtilitzar el dictat per introduir text al Pages del MacAccents i caràcters especials al Pages del MacAfegir, reordenar i eliminar pàgines al Pages del MacEnllaçar quadres de text al Pages del Mac


Vicenç Villatoro inaugura el curs de l’Aula d’Extensió Universitària\nL’escriptor i periodista va omplir l’Auditori Municipal Miquel Pont amb la conferència ‘Cap on va el món i la Catalunya d’avui’. L’escriptor, periodista i exdirector de l’Institu Ramon Llull, Vicenç Villatoro va ser l’encarregat d’obrir dimarts passat el setè curs de L’Aula d’Extensió Universitària. Amb un Auditori Miquel Pont pràcticament…\nDietari de la setmana del 28/09 al 05/10\n29 de setembre: “A Espanya sembla que tothom porti al cos un president del Constitucional…” 30 de setembre: “No vaig veure l’entrevista de l’Ana Pastor amb el president…” 1 d’octubre: ‘I ara què hem de fer? Amb el cap fred, el que més convingui al procés’ 2 d’octubre:…\n22 de setembre: Diuen a Madrid que els escocesos ho han fet tan bé i els catalans tan malament… 23 de setembre: “Carme Chacón és de l’escola Zapatero: especialistes en propaganda…” 24 de setembre: “Hi ha una certa tendència, selectiva, a apropiar-se de la majoria silenciosa…” 25…\nDietari de la setmana del 15/09 al 21/09\n15 de setembre: “Es comença a parlar massa de violència. A mig camí entre el debat democràtic…” 16/09: “Per al catalanisme, la unitat és una necessitat imprescindible…” 17 de setembre: “Volem votar per saber quin futur volen la majoria dels catalans…” 18/09: “Espanya té pànic al referèndum…


L'ESPECTACLE DE LA CREU | Església Parroquial de Sant Andreu Apòstol\nL’ESPECTACLE DE LA CREU\nPublicat el 10 Abril, 2020 Publicat per: Parròquia Sant AndreuCategorías:Sense categoria\nL’espectacle de la Creu.\nDiuen que ens atrau més la penombra que no pas la llum. Més la nit que el dia. Sovint ens deixem seduir per la tragèdia i el dolor dels altres, de vegades d’una manera gairebé morbosa. Ens agrada penetrar en la vida complexa dels demes a traves de les costures adolorides de la seva existència. Fins i tot, en algunes ocasions fruïm a l’esbudellar els aspectes més íntims de la vida de les persones, que formen part de la seva privadesa més pregona. Les creus –aquesta complexitat ambivalent de la pròpia existència- les enarborem orgullosos com una bandera tintada de transparència i de llibertat. Ens atrau l’existència contemplada com a espectacle. La dels altres, però de vegades també la nostra. Els reality show televisius potser podrien ser el nostre termòmetre.\nParlant de la Creu, diu Sant Lluc: “El poble era allà mirant-ho (…) Tota la gent que era present en aquell espectacle” (Lc 23, 35 i 48). Els contemporanis de Jesús no sembla que fossin massa diferents de nosaltres. L’espectacle com una forma codificada i socialment reconeguda de pair la realitat.\nTanmateix, la Creu és ben bé una altra cosa. La Creu presenta amb tota la seva cruesa la nuesa de la nostra humanitat. Exposa als quatre vents els topalls del control real que tenint sobre la nostra existència. Ens força a degustar els nostres propis límits i la impotència que experimentem en situacions que ens condicionen d’una manera contundent, inapel·lable i àdhuc agressiva. Sant Marc recull aquesta mateixa experiència viscuda per Jesús: “Eloí, Eloí, ¿lema sabactani? –que vol dir: “Déu meu, Déu meu, per què m’has abandonat” (Mc 15, 33). La Creu podria acabar essent això: l’expressió evident de la nostra definitiva derrota.\nEls cristians i les cristianes, però, no ens rabegem en el dolor de la Creu. Ni ens volem cabussar en el mar de la mort que mai no s’acaba. Tampoc no rebreguem Jesús, aquell que ha compartit la nostra existència, dient-li: “¿No ets el Messies? Doncs salva’t a tu mateix i a nosaltres!” (Lc 23, 39b). Nosaltres, com el lladre de l’Evangeli, confiem des de la nostra pròpia creu en Aquell qui penja de la Creu: “Jesús, recorda’t de mi quan arribis al teu Regne”. (Lc, 23, 42). Nosaltres, amb humilitat, com el centurió de l’Evangeli, el reconeixem vivent també en la Creu: “Realment aquest home era innocent”. (Lc 23, 47b). I en la seva Innocència hi reconeixem tots els innocents del món, no per a contemplar-los en un espectable marcat per la desfeta, sinó més aviat per a baixar-los de la Creu. No per a acontentar-nos amb les engrunes de les llàgrimes, de l’absència i del consol, sinó per a proclamar-lo vivent entre nosaltres: “Al capvespre d’aquell mateix dia, que era diumenge, els deixebles, per por dels jueus, tenien tancades les portes del lloc on es trobaven. Jesús va arribar, es posà al mig i els digué: Pau a vosaltres. Dit, això, els va mostrar les mans i el costat. Els deixebles s’alegraren de veure el Senyor”. (Jo, 20, 19-20).\nQue la Passió, Mort i Resurrecció del Senyor us portin a la plenitud de la Vida.\nManuel Maria Fuentes i Gasó, pvre,\nTarragona, 10 d’abril de 2020.


Solucions austro-suïsses - aula d'economia i empresa\nPosted on 20/01/2020 16/01/2020 Author Estudis d'Empresa 0\nAquesta setmana hem presenciat l’arribada de Carles Puigdemont i Antoni Comín com a eurodiputats de ple dret al Parlament Europeu. No ho ha pogut fer Oriol Junqueras, ja que el passat 10 de gener el president del Parlament Europeu, David Sassoli, comunicava que feia seva la decisió del Tribunal Suprem i de la Junta Electoral Central de desposseir-lo de la seva condició de diputat europeu. La nota emesa per l’italià compta amb l’assessorament previ dels serveis jurídics de la cambra i, per tant, és una nota institucional. A falta de saber què hi dirà el Tribunal General de la Unió Europea, és obvi que el problema de Catalunya torna a posicionar-se en primer lloc en el debat europeu. El procés del suplicatori contra Puigdemont i Comín, objectivament molt difícil de guanyar, pot convertir-se en una oportunitat per a què els polítics catalans expliquin davant les institucions i l’opinió pública europea les irregularitats comeses per la justícia espanyola en la seva lluita contra l’independentisme català. Malgrat totes les febleses del projecte europeu, torpedinat sistemàticament pels Estats meridionals, la causa independentista s’ha de moure sempre dins de l’europeisme militant, l’únic que pot oferir alguna escletxa d’esperança al procés.\nEn la filosofia del liberalisme clàssic i de l’escola austríaca, la llibertat política rau en el dret d’associació política de l’individu i porta implícit el dret de dissociació. El gran economista austríac Ludwig von Mises comenta a Omnipotent Government que alguns pobles pretenen que la història els dóna el dret de subjugar altres races o nacions. Quan arrelen les idees vicioses d’hegemonia, dominació i opressió, el conflicte esdevé inevitable. Mises porta el dret de secessió, mitjançant plebiscit, molt lluny. Tan lluny com a una ciutat, un barri o districte. Inclús, si fos d’alguna manera possible, al propi individu. Els Estats, però, són antiliberals per naturalesa i no reconeixen legalment el principi de secessió. Les excepcions a aquesta norma són el Principat de Liechtenstein, que admet constitucionalment la secessió política dels seus onze municipis, i els referèndums sobre la independència al Quebec (1980 i 1995) i Escòcia (2015). Per la resta de casos, i amb poques excepcions, la secessió s’aconsegueix amb violència. L’Estat té el monopoli de la violència legal en un territori i també exerceix el poder decisor últim. I, és clar, no deixarà mai escapar el motor econòmic d’Espanya.\nConnectat amb la noble tradició austríaca, els economistes Bruno Frey (universitat de Basilea) i Reiner Eichenberger (universitat de Friburg) plantegen una solució al conflicte anomenada jurisdiccions funcionals sobreposades i en competència. La idea consisteix a modificar l’organització de l’Estat per introduir models polítics i institucionals que imitin el funcionament del mercat. Es tracta que diferents entitats amb poder normatiu (ajuntament, Càritas…) gestionin serveis públics (policia, sanitat…) de manera competitiva. Com si a Manresa, per exemple, es confiés l’ordre públic a la Policia Nacional, la sanitat a la Generalitat, ensenyament a l’ajuntament i serveis socials a Càritas i la Comunitat de Sant Egidi. Això reduiria la insatisfacció dels ciutadans amb el govern i permetria que les diferents administracions, espanyola i catalana, s’ajustessin més a les preferències dels votants. La centralització política fa que la norma democràtica de la majoria (espanyola) deixi mal parada la minoria (catalana). A efectes pràctics, aquesta proposta suposaria admetre consultes vinculants a un nivell municipal, per exemple, deixant una constel·lació de pobles que estarien vinculats a la legalitat espanyola i catalana, en funció del resultat obtingut. En aquest escenari, continuen havent-hi dos monopolis estatals confrontats, però al reduir l’escala territorial es minimitzaria el conflicte. Si algú no se sent representat per la catalanitat del seu poble, podria empadronar-se al poble del costat que no ho fos. I viceversa. Aquesta possibilitat de “votar amb els peus” i la competència jurisdiccional també hauria de fer possible un alleujament de la pressió fiscal, ja que individus i empreses s’acollirien a la institució que millor tracte fiscal oferís.\nNotem que aquesta solució no suposa trencar totalment amb un Estat. Diferents legalitats coexistirien en àmbits funcionals i territorials diferents. La discontinuïtat territorial d’un Estat ja funciona perfectament i sense problemes en el cas de les ambaixades i consulats. Ni Catalunya trencaria amb Espanya, ni Còrsega tindria que abandonar la Grand France, ni Escòcia la Gran Bretanya. I no és un model utòpic, sinó una realitat a Suïssa. La pròpia essència d’Europa és un mosaic de pobles i institucions molt diverses agermanades per un mercat i uns valors compartits. Cal seguir aquest camí.\nCategory: Articles d'opinió Tag: ADE, Discontinuïtat territorial, UManresa Leave a comment\nNext PostAprenentatges amb impacte pel desenvolupament de les organitzacions\nArxius Selecciona el mes Abril 2020 Març 2020 Febrer 2020 Gener 2020 Desembre 2019 Novembre 2019 Octubre 2019 Setembre 2019 Agost 2019 Juliol 2019 Juny 2019 Maig 2019 Abril 2019 Març 2019 Febrer 2019 Gener 2019 Desembre 2018 Novembre 2018 Octubre 2018 Setembre 2018 Agost 2018 Juliol 2018 Juny 2018 Maig 2018 Abril 2018 Març 2018 Febrer 2018 Gener 2018 Desembre 2017 Novembre 2017 Octubre 2017 Setembre 2017 Agost 2017 Juliol 2017 Juny 2017 Maig 2017 Abril 2017 Març 2017 Febrer 2017 Gener 2017 Desembre 2016 Novembre 2016 Octubre 2016 Setembre 2016 Agost 2016 Juliol 2016 Juny 2016 Maig 2016 Abril 2016 Març 2016 Febrer 2016 Gener 2016 Desembre 2015 Novembre 2015 Octubre 2015 Setembre 2015 Juliol 2015 Juny 2015 Maig 2015 Abril 2015 Març 2015 Febrer 2015 Gener 2015 Desembre 2014 Novembre 2014 Octubre 2014 Setembre 2014 Agost 2014 Juliol 2014 Juny 2014 Maig 2014 Abril 2014 Març 2014 Febrer 2014 Gener 2014 Desembre 2013 Novembre 2013 Octubre 2013 Setembre 2013 Agost 2013 Juliol 2013 Juny 2013 Maig 2013 Abril 2013 Març 2013 Febrer 2013 Gener 2013 Desembre 2012 Novembre 2012 Octubre 2012 Setembre 2012 Agost 2012 Juliol 2012 Juny 2012 Maig 2012 Abril 2012 Març 2012


Arxius de arquebisbe | Diari La República Checa\nL’església no veu “delicte” contra els mossens de Constantí i Arbeca\nL’arquebisbe el dia de la seva presa de possessió\nL’Església no veu cap «prova delictiva» contra els antics rectors de Constantí i Arbeca, Francesc Xavier Morell i Josep Maria Font, investigats per abusos a menors.\nUn informe de l’Arquebisbat de Tarragona conclou que no hi ha prova que “canònicament” incrimini penalment els mossens. Ambdós capellans van ser destituïts en fer-se públic, el febrer del 2019, que havien estat investigats pel Vaticà per presumptes abusos infantils, en uns fets que es remunten al 2015 i 2016.\nL’arquebisbe de Tarragona, Joan Planellas, assegura que és el primer interessat en què “s’imposi la veritat i la justícia”, però alhora demana que es respecti l’”honorabilitat” dels capellans fins que no es demostri la seva culpabilitat.\nJOAN PLANELLAS: Les mans en creu i el front signat amb cendra\nREDACCIÓ12 Juny, 2016\nJAUME PUJOL: L’amor en el dia a dia\nÉs una petita anècdota real. Un matrimoni vivia en una casa amb jardí. El marit va morir de manera sobtada i, com que a més era molt conegut perquè era el metge del poble, molta gent va acudir a la vetlla que es feia a casa seva. Als peus del fèretre la vídua hi havia dipositat una rosa. El gest cobrava especial significat per a qui sabia que durant molts anys, quan hi havia flors al jardí, la dona en collia una cada matí per a posar-la a la taula de despatx del seu marit.\nL’amor matrimonial necessita posar-se en relleu en circumstàncies especials —una malaltia, un contratemps—, però també en el dia a dia, com s’expressa en l’exhortació del papa Francesc Amoris lætitia.\nPerquè aquest amor conservi la seva frescor inicial, i l’augmenti fins i tot, el Papa anima els esposos a utilitzar tres paraules clau que ja ha recomanat altres vegades: permís, gràcies i perdó. Són tres actituds: la delicadesa en dirigir-se a l’altre cònjuge, la gratitud pels petits serveis, que a vegades no requereix paraules sinó que n’hi ha prou amb una carícia o un somriure, i saber disculpar-se per qualsevol imperfecció que hagi pogut molestar en la convivència.\nL’amor matrimonial no pot aturar-se, perquè, com l’aigua estancada, es corrompria. Tampoc no pot ser fruit de la inèrcia, és a dir d’un apassionament inicial que té força suficient per a durar tota la vida. Ha de renovar-se cada dia, encara que no s’ha d’expressar sempre de la mateixa manera.\nHi ha una maduració en l’amor dels esposos. El primer impacte, caracteritzat per una atracció marcadament sensible, deixa pas a la necessitat de percebre l’altre com a part de la pròpia vida. Ja no sols és algú que m’agrada, que m’atrau i em fa feliç, sinó que és algú a qui veig com inseparable del meu destí.\nRespectant la intimitat de l’altre, ja són dues mirades que conflueixen en un mateix objectiu: l’amor i l’atenció als fills, en la majoria de casos. I sempre un acompanyament enmig de les vicissituds de la vida personal i social.\nEl Papa constata també que la prolongació de la vida en l’època actual fa que es produeixi una cosa menys freqüent en altres temps: l’experiència d’envellir junts a través d’una pertinença mútua que pot ser de quatre, cinc o sis dècades. També en l’ancianitat, quan la passió amorosa no és tan viva, hi ha la necessitat d’escollir-se una vegada i una altra. L’amor autèntic no envelleix, es reforça.


Col·labora - Waldorf l'Arc de Colors - Espai per Infants\nCol·labora amb L’Arc de Colors\nL'Arc de Colors és un espai per infants creat per famílies i mestres constituït legalment com una associació sense ànim de lucre, l'Associació Amics Waldorf Mataró. Treballem tots junts per donar forma i vida a aquesta iniciativa creada per oferir als nostres infants un espai especialment pensat per acompanyar i respectar la infància.\nEncara ens queda camí per fer. Volem créixer i consolidar-nos com una alternativa real per a tothom, creant una comunitat compromesa amb l'educació i la transformació social.\nUna bonica forma de recolzar el nostre treball és formar part de la nostra associació i ajudar a que espais com el nostre es mantinguin en el temps i els nens d'avui i de demà puguin tenir una opció saludable pel seu desenvolupament.\nPer això et demanem que col·laboris amb el nostre projecte, per a que els nostres infants puguin gaudir d’una educació Waldorf, per a que el nostre espai sigui un centre consolidat i referent a Mataró i per a que la nostra societat pugui beneficiar-se d’aquest projecte.\nPots col·laborar fent-te soci simpatitzant de la nostra associació i/o amb una donació amb beneficis fiscals si ho desitges.\nTriant l’opció de soci simpatitzant, podràs beneficiar-te de descomptes i tenir prioritat per participar a les nostres activitats. També estaràs informat de les novetats i progrés de l’Arc de Colors.\nSi vols col·laborar com a soci simpatitzant, retorna'ns l'arxiu Soci_simpatitzant a la nostra adreça de correu electrònic.\nSi vols fer una donació, omple l'arxiu Donació on trobaràs la informació sobre els beneficis fiscals i envia'l a la nostra adreça de correu electrònic.\nCorreu electrònic: info@waldorfmataro.cat\nSi tens qualsevol dubte, posa't en contacte amb nosaltres.


[PDF] CONTROL DE SOCIALS Estructuració. - Free Download PDF\nDownload CONTROL DE SOCIALS Estructuració....\nCONTROL DE SOCIALS 1.Característiques i estructuració de la monarquia autoritària dels habsburg: El rei concentrava tot el poder de manera que les decisions importants es prenien des de la cort. Estructuració. Rei i auxiliars: −Consell d'estat: (nobles) S'encarregava de els problemes relacionats amb les guerres, els tractats de pau i les relacions internacionals amb altres estats. −Consell d'hisenda: s'encarregava de recaptar i administrar els recursos de l'estat. −Consell d'Aragó i d'índies −Consell de la Sta. Inquisició. 2.Causes de la crisi que va viure Espanya al segle XVII demografia\nla població a causa de: • Guerres constants • Emigració a Amèrica • Expulsió dels jueus i moriscos • Mortalitat elevada (pestes i epidèmies)\n• Els impostos (senyorials i reials). • Abandonament dels camps • Agricultura i ramaderia molt empitjorada • No es fabricaven productes, sinó que és compraven de l'estranger.(ruïna de l'industrial espanyola)\n3.Preguntes sobre la intervenció d'espanya a la guerra dels 30 anys: − raons per què Espanya hi participés: Per motius religiosos (protestants i catòlics) i evitar aspiracions hegemòniques financeres. − Per què França catòlica va ajudar als prínceps protestants? Perquè així aconseguirien l'ascensió com a potència Europea. − Quines van ser les conseqüències de la guerra per espanya? La fi de l'hegemonia d'espanya a Europa. 4.Trets de l'escultura barroca:\n− escultura europea barroca: • Representació del moviment(línies corbes, obliqües...) • Agafen molta importància les vestimentes • El naturalisme amb un caràcter efectista que pretén commoure o sorprendre. − escultura espanyola barroca: • Fusta policromada • Temes religiosos • El realisme • La imatgeria(proporciona escenes dramàtiques: cares demacrades, ferides obertes, mostres de dolor i patiment) 5.Pintura de Velàzquez: TEMÀTICA\n• Molts retrats (família de Felip IV) • Mitologia(les filoses) • Interior • Paisatges oberts (la rendició de Breda)\nTÈCNICA • Perspectiva aèria: terme que defineix la sensació òptica de la llum que circula entre els objectes i les figures. • Aconsegueix la perfecta fusió entre les figures i els fons. • Composicions dels seus quadres amb diversos plans i focus de llum que il·luminen les escenes esglaonadament i amb una gran intensitat.\n6.Conseqüències de la pau de Westfàlia: POLITIQUES • Independència d'Holanda • Divisió d'alemanya en més de 300 estats. • Enfonsament de l'imperi dels Àustria.\nRELIGIOSES • Divisió catòlica (protestants i catòlics) • Igualtat i llibertat religiosa.\n7.Esquema del comerç triangular: 8.Detalla les transformacions que va experimentar l'Europa del segle XVII en els àmbits que es detallen a continuació: −DEMOGRAFIA: és manté la població menys Holanda i Anglaterra. −JERARQUIA SOCIAL: Continua essent una societat estamental (piràmide) amb la diferència que els burgesos(no privilegiats) es van convertint poc a poc en un sector ric i influent. −POLÍTICA: 2\nAscensió d'Europa coma potència, enfonsament de l'imperi dels Àustria. Independència d'Holanda. Alemanya es fragmenta en més de 300 estats. Llibertat religiosa protestants Catòlics −CIÈNCIA: empirisme: defensava el mètode experimental com l'única base per a un coneixement científic.(astrònom italià: Galileu Galilei − teoria heliocèntrica) −FILOSOFIA: El francès Descartes, A la seva obra discurs del mètode, va donar primacia a la raó per a la comprensió de la realitat, va establir el dubte metòdic i va proposar un llenguatge matemàtic coma model per fonamentar el coneixement. esclaus manufactures EUROPA ÀFRICA AMÈRICA\nReport "CONTROL DE SOCIALS Estructuració."\nDownload "CONTROL DE SOCIALS Estructuració."\nShare & Embed "CONTROL DE SOCIALS Estructuració."


Les línies H2, V1, V19, V23 i V25 completen el desplegament de la nova xarxa de bus\nInici > Les línies H2, V1, V19, V23 i V25 completen el desplegament de la nova xarxa de bus\nAquest dilluns culmina la remodelació global del transport de superfície a Barcelona, que en la fase final suposa sumar 66 autobusos més al servei diari\nDilluns, 26 de novembre, es posaran en marxa les darreres cinc línies de la nova xarxa de bus, una d’horitzontal i quatre de verticals: H2, V1, V19, V23 i V25. També es modifiquen una dotzena de línies existents i se’n substitueixen dues. D’aquesta manera culmina l’aposta de transformació iniciada fa sis anys i a partir de la qual l’Ajuntament de Barcelona i TMB han dut a terme la remodelació global del transport públic en superfície més important feta mai a la ciutat.\nLa nova xarxa de bus queda definitivament configurada per 28 línies d’alta freqüència, dissenyades amb trajectes rectilinis, mesures de prioritat i abundant informació de servei per facilitar-ne l’ús als ciutadans. La delimitació i senyalització de 97 àrees d’intercanvi busca a més que es puguin combinar entre elles i amb altres transports públics.\nLes línies que es posen en marxa demà, totes amb la freqüència bàsica de 8 minuts els feiners, són: H2 (Av. Esplugues - Trinitat Nova), V1 (Granvia l’Hospitalet - Av. Esplugues), V19 (Barceloneta - Pl. Alfonso Comín), V23 (Nova Icària - Can Marcet) i V25: Nova Icària - Horta. Per al seu bon funcionament, l’Ajuntament de Barcelona ha creat 11 quilòmetres de nous carrils bus, ha fet 237 actuacions en parades i ha adaptat 17 cruïlles semafòriques.\nCarril bus per a la línia H2 al passeig Valldaura / Foto: TMB\nAl mateix temps, dues línies convencionals, 45 i 92, deixen de circular. El recorregut de la 45 entre la plaça Maragall i Horta es podrà fer amb la V25 i el recorregut entre la plaça Maragall i l’Hospital del Mar amb la 47, que es prolonga. Pel que fa a la 92, la línia V19 fa un recorregut molt similar entre la plaça Alfons el Savi i avinguda Tibidabo, i la V23 entre l’Hospital de Sant Pau i l’avinguda Icària.\nModificació i prolongació de línies\nCom a part de la reorganització del servei d’autobús, s’apliquen canvis en línies existents per atendre millor la demanda, com ara les prolongacions de les línies H6, a Onze de Setembre, H8, al Bon Pastor, i V13 a avinguda Tibidabo, o bé per reforçar i clarificar l’esquema de la xarxa. És el que persegueix la redistribució de la part alta dels recorreguts de les línies 22, V15 i V17, que s’intercanvien els destins. A partir del 26 de novembre la 22 va al Carmel, la V15 a l’avinguda Tibidabo i la V17 a Vall d’Hebron.\nUna altra novetat és que per primera vegada en una línia de la nova xarxa de bus, la H6, s’alternaran vehicles amb dues destinacions diferents: Fabra i Puig, la parada terminal actual, i Onze de Setembre, que és la nova parada terminal resultat de la prolongació fins a Pare Manyanet. La destinació es mostrarà als cartells indicadors frontals dels vehicles.\nAquestes i altres variacions són objecte d’una àmplia campanya de comunicació, que inclou la presència de més de 200 informadors al carrer . La informació de detall es pot consultar als webs de TMB  i de l’Ajuntament .\nAl mateix temps que es completa la malla de línies verticals, horitzontals i diagonals, el projecte ha comportat un reforç del servei de proximitat amb més oferta i més cobertura territorial. En conjunt s’ha incrementat en 66 vehicles (22 el 2017 i 44 el 2018) el servei diari en el conjunt de la xarxa per atendre l’augment de demanda i les creacions i prolongacions de línies. Una d’aquestes noves línies és la 133 (Sant Andreu Arenal - Baró de Viver) , que es posa en servei també el 26 de novembre.\nSource URL: https://noticies.tmb.cat/sala-de-premsa/linies-h2-v1-v19-v23-v25-completen-desplegament-de-nova-xarxa-de-bus


Subtítol: Sessió d'intercanvi i discussió d’experiències. Gestionat per:Servei de Prevenció i Control de la Contaminació Acústica i Lumínica Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic Departament d’Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural Coordinació: Carles López / Eduard Puig Servei de Prevenció i Control de la Contaminació Acústica i Lumínica carles.lopez@gencat.cat / epuigs@gencat.cat\nAbstract: Les terrasses de les activitats de restauració i les activitats que es poden realitzar a via pública i que en alguns casos poden generar problemes de soroll al veïnatge, sovint presenten problemes d’incompliments que dificulten la seva gestió. Com ho fan els municipis?\nA qui va dirigit?: Va dirigit bàsicament a gestors municipals (tècnics i responsables), encarregats de la gestió de la contaminació acústica, i d’atorgar autoritzacions i/o llicències.\nDescripció: En aquest repte, es pretén generar idees i possibles solucions a aquests dos problemes comuns que sovint dificulten la feina dels tècnics municipals: - El soroll degut a les terrasses a la via pública. - El soroll de les activitats festives o de lleure en espais públics.\nLa dinàmica de la sessió serà la següent: Introducció de la dinàmica de la sessió. Invitació a alguns ajuntaments que expliquin que han implementat en el seu municipi i si en tenen resultats.\nEntre tots els inscrits a l’activitat es realitzaran dos grups de 15 persones màxim. Aquests grups disposaran de temps suficient per poder parlar de les dificultats i/o diferents solucions que han trobat o que busquen a la problemàtica del soroll de les terrasses a la via pública. Cal la partició dels assistents.\nLa sessió finalitzarà amb un plenari de tots els assistents, amb un resum de les idees principals que han sorgit en els grups de treball, per part dels moderadors dels grups.\nCaldrà inscripció prèvia a la sessió, el mateix dia de l’activitat al congrés.\nEtiquetes: Gestió soroll / terrasses / festes populars / festes majors / activitats via pública\nRepte R04 Anàlisi i gestió del soroll ambiental amb la Plataforma Smart City.


Una nova exposició del MUME recorda els afusellaments del Camp de la Bota – CATzona\nUna nova exposició del MUME recorda els afusellaments del Camp de la Bota\nEl Museu Memorial de l’Exili de la Jonquera (MUME) inaugura aquest dissabte l’exposició ‘Sota la llum del mar’ de l’artista Espe Pons (Barcelona, 1973). Es tracta d’un assaig fotogràfic que vol dignificar totes les víctimes del franquisme, de l’Espanya de la Guerra Civil i de la postguerra. La mostra fa una reflexió sobre la memòria esborrada i la recuperació de testimonis silenciats combinant fotografia contemporània amb testimonis documentals de l’època.\nL’exposició es basa en la recuperació de la memòria del germà petit del seu avi, Tomàs Pons Albesa, que va ser afusellat al Camp de la Bota l’any 1941, amb 31 anys. Per poder reconstruir aquesta història, l’autora recorre amb la càmera els indrets per on el seu besoncle va passar els últims moments de la seva vida, amb imatges actuals de la presó Model o el cementiri de Montjuïc, entre d’altres.\nEl títol ‘Sota la llum del mar’ fa referència al mur que hi havia al Camp de la Bota, a Barcelona, on més de 1.700 persones van morir afusellades entre els anys 1939-1952. Amb les obres de remodelació del port esportiu del Fòrum de les Cultures, els vestigis d’aquell mur van quedar esborrats. La intenció de la fotògrafa, amb aquest títol, és posar el focus en aquell lloc i recordar la barbàrie que s’hi va cometre.\nL’exposició es podrà veure fins el 27 de juny de 2021. És una síntesi de la que va acollir fa poc, en un format més extens, la Fundació Vila Casas de Torroella de Montgrí, al Baix Empordà. La mateixa autora, Espe Pons, inaugura aquest dissabte la mostra al Museu Memorial de l’Exili, amb una visita guiada a les 12 hores.\nTomàs Pons Albesa va afiliar-se a la UGT de ben jove i va ser un dels primers militants del Partit Socialista Unificat de Catalunya. Després de l’alçament militar, es va fer combatent republicà i va sobreviure lluitant en diferents fronts. Un cop acabada la Guerra, va decidir no exiliar-se i participar en la reconstrucció clandestina del PSUC. El van detenir el febrer de 1940, junt amb unes altres cinquanta persones, en la desarticulació del Partit Comunista en la clandestinitat. Un cop a comissaria, va ser torturat i enviat a la presó Model, on va estar pres durant un any i dos mesos, fins que va ser condemnat a mort pel delicte d’adhesió a la rebel·lió militar. El maig de 1941 va ser afusellat al Camp de la Bota i enterrat a la fossa comuna del Fossar de la Pedrera, de Montjuic.\nEspe Pons reparteix la seva activitat professional entre la fotografia d’encàrrec i la de creació personal. Exposa la seva obra des de finals dels anys 90. Està especialitzada en la fotografia artística i de reportatge i el nucli fonamental del seu treball és la memòria i el paisatge. En els seus darrers treballs, ‘Portraits’, ‘Sota la llum del mar’ i ‘Tierra’, fa palesa una mirada més critica i compromesa.\nDe manera complementària a la mostra, el Museu Memorial de l’Exili ha organitzat una conferència de l’autora per al proper 14 de maig, a les 19 hores. Amb el títol ‘Quantes històries hi caben, en la història?’, Espe Pons parlarà de l’exposició ‘Sota la llum del mar’ i ho acompanyarà d’una projecció d’imatges per donar a conèixer de més a prop el llenguatge visual que proposa.


Àger obre un pàrquing de 60 places al créixer el turisme\nA l’entrada del poble i per a estacionament gratuït || De forma provisional, encara que estudiaran mantenir-lo tot l’any\nImatge del nou pàrquing de 60 places que s’ha habilitat a l’entrada d’Àger.\nL’ajuntament d’Àger ha construït un nou pàrquing que té aproximadament seixanta places a l’entrada del municipi. Aquest s’ha obert aquest estiu a causa de l’augment en el nombre de visitants que es registra durant la temporada estiuenca.\nEs tracta d’una zona d’estacionament provisional gratuïta, segons va explicar ahir l’alcalde, Lluís Ardiaca. El primer edil va assegurar que els turistes “aparcaven on podien i on volien” i amb aquest nou espai es vol donar una solució a aquest problema. Així mateix, Ardiaca va avançar que des del consistori estudiaran mantenir-lo com un espai de pàrquing permanent durant la resta de l’any “en funció de l’ús que faci la gent” del nou equipament que s’ha habilitat en aquesta localitat de la Noguera.\nEl pàrquing està situat a peu de la carretera C-12, a la desviació cap a la carretera que dóna accés al Centre d’Observació de l’Univers (COU) i davant de la Casa del Montsec, entre el camí de les Fontetes i el del Coll d’Ares.


La dou del Bastareny i el castell de Murcurols\nSortida d’interpretació del paisatge a la vall del Bastareny, al Berguedà\nRuta circular a la vall del Bastareny que ens portarà fins al castell de Murcurols passant per la dou del Bastareny i l’església romànica de Sant Martí del Puig. Recorregut per camins i corriols enmig de boscos amb bones vistes de les valls del Bastareny i la Muga. Durant l’itinerari visitarem el naixement del Bastareny, descobrirem les restes del castell de Murcurols i la història que s’amaga darrera dels paisatges de muntanya de la vall del Bastareny on antigues vinyes, senyors, vassalls, rectors, clergues, bisbes, llenyataires, pastors, carboners, pagesos i ramats van ser protagonistes d’aquesta terra ara quasi deshabitada i dominada pels boscos.\nLa vall del Bastareny es troba encaixonada entre el vessant sud de la serra del Moixeró i el vessant septentrional de la serra de Gisclareny, en terme d’aquest municipi i dins del Parc Natural del Cadí Moixeró. El Bastareny, el riu que dóna nom a la vall, neix de la surgència de la dou del Bastareny i desemboca al Llobregat a Guardiola de Berguedà. Més avall de la dou del Bastareny, hi trobem el torrent dels Empedrats, que aboca les seves aigües al Bastareny després de travessar l’estret d’Escriu. Aquest pas natural ha estat utilitzat des de temps antics per travessar del Berguedà a la Cerdanya. Aquesta petita vall, ara quasi despoblada i totalment emboscada, amaga indrets de gran bellesa i un ric llegat històric.\nEl Parc Natural del Cadí Moixeró és un espai protegit situat al Prepirineu i repartit en disset municipis de tres comarques: l’Alt Urgell, la Cerdanya i el Berguedà. El parc està format per una barrera muntanyosa de naturalesa calcària que s’estén d’est a oest i separa la plana cerdana del Berguedà. El parc engloba la serra del Cadí, la del Moixeró, el massís de la Tosa i el Puigllançada i el Pedraforca. Els seus principals atractius són la notable biodiversitat, la gran riquesa d’endemismes i les escarpades cingleres calcàries.\nEndevinar què amaga el paisatge de la vall de la Muga\nVisitar el castell de Murcurols i l’ermita romànica de Sant Martí del Puig\nGaudir de l’espectacle natural de la dou del Bastareny\nDesnivell: +/ - 425 m\nTemps efectiu: 3h30\nDurada prevista: 4h\nDificultat tècnica: Ruta per camins i corriols de muntanya amb algun pendent pronunciat.\nHora i punt de trobada: 08:30 h a Bagà, davant de l’oficina del Parc Natural del Cadí Moixeró\nRestaurant Cal Misèria, Gisclareny Tel. 93 744 1 1 80\nSantuari de Paller, Bagà