Contra el fred i la fam - Joan M. Tresserras\nBon Nadal. Bona companyia. Dies de fer balanç i bons propòsits. De mirar enrere amb prou perspectiva. D’aventurar-nos endavant amb determinació il·lusionada i compromís ferm. Dies d’autoinculpar-nos de covar grans esperances i no renunciar-hi. D’haver volgut i voler votar. D’haver defensat la dignitat i la democràcia, davant del totalitarisme. Dies d’acordar el gir social, urgent i necessari per la mateixa dignitat i la mateixa democràcia. Dies de prendre decisions per no haver-nos d’autoinculpar mai més. Decisions immediates que canalitzin l’energia del catalanisme sobiranista cap a l’assoliment d’una àmplia majoria democràtica. Dies d’acordar i conjurar-nos perquè, en paraules de Manuel Forcano (Ciència exacta ), “necessitem que sigui veritat / allò que desitgem”.\nEls recomano la lectura d’un llibre magnífic, La pell de la frontera, de Francesc Serés (Quaderns Crema, 2014). Centra l’atenció en una Catalunya poc visible i poc tinguda en compte; la de les noves migracions a les zones rurals. Ens revela veritats massa ocultes. I és gran literatura.\nLa narrativa de Serés és material; tàctil. És el resultat d’un esforç disciplinat i sostingut per apropiar-se d’una realitat que ja conté, en la seva sorprenent complexitat, totes les ficcions possibles. I la voluntat de transmetre-la. La de Serés és una literatura enganxada al periodisme. El periodisme preocupat per allò que és substancial, important i decisiu; no per l’actualitat efímera de les nostres rutinàries representacions. L’obra de Francesc Serés es proposa comprendre les vicissituds d’un país i una gent que molt difícilment trobem reflectits als mitjans de comunicació. Un país molt més divers i desencaixat del que volem acceptar. Una gent al llindar de l’exclusió, atrapada als mortificants perímetres del sistema. Vides duríssimes i incertes, concentrades en el més elemental; exercicis continuats de supervivència.\nL’escriptura de Francesc Serés és crua i seca. Defuig l’efectisme. Descriu, exposa, busca un punt d’objectivitat. Fotografia. Però pren posició, assaja anàlisis, s’emociona, denuncia i es rebel·la. No para de fer-se preguntes i de fer-ne, especialment, als que mai són entrevistats. Explora sobre el terreny; literalment, les fronteres i les pells. ¿Periodisme literari, literatura periodística? Reportatges? Contes? Relats? Una mirada original, intel·ligent, atenta al detall, penetrant, profunda. I estil. Color. Batec. Una gran habilitat expressiva, una gran tècnica, un registre lèxic amplíssim, una llengua clavada a terra.\nLa pell de la frontera ens transporta a Alcarràs, a Saidí, a la riba del Cinca, a Fraga, per mostrar-nos els nous protagonistes de les grans transformacions que ha patit aquesta terra, allunyada de Barcelona, durant l’actual cicle de la globalització i la crisi. Les històries que conté l’obra abasten l’arrencada del segle. Fins que les campanes de la Seu Vella de Lleida repiquen i propaguen per tot el país l’hora de la Via Catalana, la tarda de l’Onze de Setembre del 2013. Mentrestant, hi coneixem dones i homes algerians, marroquins, malians, catalans, senegalesos, ucraïnesos, romanesos... De pas cap a altres llocs, o bé instal·lats més o menys definitivament. Arribats tots sols fa pocs dies o ja amb famílies establertes de fa temps. Dormint al ras, en pallers enrunats, en tendes de canyes i ràfia; o disposant de cases i amb fills escolaritzats. Amb papers, o sense; amb feines eventuals i precàries, o sense...\nLa complexitat extraordinària de la Catalunya actual explica millor les raons de l’efervescència independentista que no pas les seves limitacions a l’hora de construir una amplíssima majoria. La varietat de situacions particulars -edats, orígens, situació laboral, expectatives professionals, circumstàncies familiars...- fa que el decantament per l’opció independentista, en cada cas, respongui a raons i comporti la formulació d’exigències molt diferents. Conèixer bé el país i ser capaços de pensar-lo sencer és una condició necessària per poder construir un projecte de futur que pugui engrescar tothom. Per guanyar, els presumptes beneficiaris principals de la independència n’han d’estar convençuts abans. Per al gruix de les classes treballadores, la independència serà l’opció triada si hi ha el convenciment que es tracta de la millor oportunitat d’emancipació, tant social com nacional. El programa social és el que pot fer imbatible el camí cap a la independència. L’independentisme és incompatible amb el fred i la fam dels que tenim a prop, i amb les causes que els provoquen. Tothom ho ha de saber. És el punt de partida de qualsevol invitació a la unitat independentista.


El CN Terrassa sorprèn el CEJ L'Hospitalet i suma la segona victòria de la temporada (58-64) - Canal Terrassa\nEl CN Terrassa sorprèn el CEJ L’Hospitalet i suma la segona victòria de la temporada (58-64)\nJoan Gutiérrez LópezData: 13/11/18\nGran victòria del CN Terrassa a la Copa Catalunya Femenina de bàsquet. Dissabte les egarenques van donar la sorpresa al Municipal Les Planes i van sumar el segon triomf de la temporada, el primer a domicili, en derrotar per 58 a 64 el Club Esportiu Joventut L’Hospitalet, un dels equips cridats a estar a la zona alta de la classificació.\nEl partit va ser molt equilibrat, amb alternatives en el marcador, però amb un CN Terrassa molt més ambiciós, tot i perdre en els primers minuts Maria Olmo per problemes musculars. Sense el concurs de la seva capitana, l’equip de Josep Miquel Bossacoma va tenir més dificultats per anotar i això ho va aprofitar les locals per marxar al descans amb 8 punts d’avantatge, 30 a 22.\nA la represa, però, el CN Terrassa va fer un pas endavant, ajustant la defensa i repartint responsabilitats en atac. Els punts de Berta Martín i de Valentina Nieves van permetre entrar en el darrer quart un punt per sota, 41 a 40. Va ser, però, en els últims deu minuts quan les de Bossacoma van acabar de capgirar el marcador, amb Carla Escuert afegint-se al festival anotador del seu equip. Amb aquest triomf, el CN Terrassa surt provisionalment dels llocs de descens directe. Diumenge rep el CB Lleida.\nTags: basketbàsquetCEJ L'Hospitaletcn terrassaCopa Catalunya FemeninaJosep Miquel Bossacoma\nCarlos Ferrater parla de l’arquitectura del buit\nEl Servei Municipal d’Ocupació omple Foment d’aspirants a trobar feina a Carrefour


S'aprova la segona fase a la fossa de Porreres i l'exhumació de les fosses de Montuïri i de Sant Ferran » Balears » Balears » Setmanari Sóller\ndivendres, 17 de agost de 2018 11:23h\nS'aprova la segona fase a la fossa de Porreres i l'exhumació de les fosses de Montuïri i de Sant Ferran\n#Fossesexhumació fossa Porreresfossa Montuïrifossa Sant Ferran\nLa Comissió Tècnica de Desapareguts i Fosses de les Balears ha aprovat aquest dijous el pla d'actuació de 2017 que inclou la segona fase d'exhumació de la fossa de Porreres, així com la de Montuïri i la de Sant Ferran (Formentera).\nD'aquesta manera, el Govern ha explicat, en relació a Porreres, que un pic enviada la documentació que sol·licita l'Ajuntament, s'acordaran reunions prèvies amb les famílies afectades per l'enderrocament i posterior reconstrucció dels nínxols i capelles afectades en aquesta segona fase. Unes actuacions que, ha incidit la Conselleria, es fan «amb les màximes garanties cap a totes les famílies implicades».\nAixí mateix, de manera paral·lela a la segona fase de la fossa de Porreres, s'impulsaran els projectes d'exhumació de la fossa de Montuïri i la de Sant Ferran.\nEn aquest sentit, s'ha prioritzat, a petició de les associacions de Memòria de Mallorca i les Pitiüses, els casos en què encara hi ha familiars vius directes de primera generació.\nDe manera paral·lela i per optimitzar i aprofitar al màxim els recursos i els trasllats d'equips de treball a Eivissa i a Formentera, s'ha aprovat encarregar estudis de viabilitat de la fossa del cementiri vell d'Eivissa, a les Figueretes, i la fossa de Manacor. Aquests certificats de viabilitat podran aclarir si és possible emprendre l'excavació de les dues fosses.\nLa Comissió va ser presidida per la consellera de Cultura, Participació i Esports, Fanny Tur, i va comptar amb la presència de representants de Memòria de Mallorca, la Federació d'Entitats Locals de les Illes Balears (FELIB), els Consells i el Fòrum per a la Recuperació Històrica d'Eivissa i Formentera.


El toc tropical de l’anturio | Consumer\nEl toc tropical de l’anturio\nLes seves curioses flors vermelloses criden l'atenció\nPer mediatrader 3 de octubre de 2007\nUna de les plantes d’interior que en els últims temps està adquirint una major popularitat és l’anturio (Anthurium), de la família de les aráceas i originària d’Amèrica Central i del Sud.\nAlgunes varietats d’anturio poden sobrepassar el metre d’altura. Té unes flors molt vistoses normalment vermelles, però poden ser de colors que van des de rosa al blanc. La flor està formada per una fulla anomenada espata, i d’una espècie d’espiga que és la pròpia flor.\nAquestes plantes tenen un origen tropical, per la qual cosa no suporten bé el fred i han de trobar-se en un ambient en el qual les temperatures idònies estan al voltant dels 16 ºC. Tot el que sigui trobar-se per sota dels 10 ºC, o estar exposades a corrents d’aire i nivells baixos d’humitat, pot danyar-les.\nQuant a la seva exposició a la llum, l’anturio necessita trobar-se en llocs il·luminats, però en els quals els rajos de sol no incideixin directament. El substrat sobre el qual s’assenta la planta és convenient que sigui humit i molt porós, com el de torba, a més de necessitar un bon drenatge.\nAquesta planta tropical necessita ser regada abundantment durant l’època estival, en els dies en els quals més estrenyi la calor fins i tot seria recomanable polvoritzar les fulles amb una mica d’aigua. Durant l’hivern la freqüència de reg ha de ser menor. És convenient utilitzar aigua temperada, perquè l’aigua freda podria perjudicar a l’exemplar.\nSi volem transplantar l’anturio, la millor època serà durant la primavera, moment de l’any que també és el més adequat per a la seva multiplicació, ja sigui realitzada per divisió o per sembra. En el cas en el qual ens hàgim decideixo per la sembra hem de tenir paciència, ja que la floració trigarà a aparèixer tres anys aproximadament.\nFinalment, és important conèixer altres detalls, quins són els enemics i les possibles malalties que poden atacar a aquesta planta:\n–Les arrels carnosas són molt sensibles a la possibilitat de marcir-se, alguna cosa que s’evitarà amb un bon drenatge.-Poden aparèixer taques en les fulles i les espatas a causa de l’atac de fongs. Aquest problema se soluciona amb un fungicida i procurant a l’anturio un ambient adequat.-Els pugons, àcars i cochinillas també poden atacar-li. Acabarem amb ells fregant suaument la planta amb un cotó xopat en alcohol.\nanturio curioses flors vermelloses criden Flores-ca Plantas-ca tropical\nCom fer esqueixos en aigua\nResoldre els problemes dels pestells


S’esvaeix el fum electoral; amb el pa no s’hi juga! – Sergi Albrich\nPublicat per salbrich el 11 gener 2013 11 gener 2013\nSector Llaudet. http://www.elripolles.info\nDesenvolupar el sector industrial de Llaudet, aconseguir que torni a haver-hi vida i sobretot activitat econòmica, ha esdevingut una quimera desitjada per tots els grups polítics que, des de la crisi del tèxtil, han estat tant al govern com a l’oposició de l’Ajuntament de Sant Joan de les Abadesses. Calia avançar per donar nous usos a aquesta part del municipi, que va néixer amb la implantació de Llaudet fa més de 100 anys, i transformar-lo en un sector altament competitiu.\nEsquerra Republicana de Catalunya a l’ajuntament va aconseguir que la Generalitat comprés aquest sector (colònia, terrenys i naus industrials) l’any 2006 – fins al moment a mans privades – per part d’INCASOL. De fet, la pròpia Generalitat va acabar afirmant que comprava aquestes hectàrees de Llaudet perquè era un àmbit important pel creixement industrial comarcal i podia donar respostes a possibles inversions privades en els termes municipals de Campdevànol, Ripoll i Sant Joan mateix. Des del 2007, l’ajuntament al capdavant del qual hi ha el PSC, ha anat fent petits i testimonials gestos per desenvolupar el sector. Molta acció administrativa i burocràtica i poca exigència perquè la Generalitat posés en solfa el darrer gran pol que pot tenir el Ripollès per captar inversions. I, finalment, el passat divendres 30 de novembre de 2012, tots els grups polítics amb representació a l’ajuntament vàrem donar el vistiplau a l’aprovació provisional d’una nova modificació del Pla de Millora Urbana del sector industrial de Llaudet. Tràmit que finalitza amb massa decalatge de temps des de la compra de Llaudet atesa la situació econòmica que estem patint i que dificulta l’interès de qualsevol indústria per establir-se al sector ja que han estat, des d’aconseguir la compra d’aquesta indústria fins al dia d’avui, fins a 4 aprovacions al ple de mesures totalment administratives, on el grup municipal d’Esquerra sempre hem votat a favor. Sigui com sigui, qualsevol avenç és bo pel futur industrial, econòmic i social de Sant Joan de les Abadesses.\nAra bé, en política no tot s’hi val, i sovint es fan volar coloms que generen frustració a la ciutadania, sobretot en un context de crisi econòmica com l’actual. Això mateix va passar poques setmanes abans de les últimes eleccions municipals quan el candidat a l’alcaldia pel PSC i alcalde de Sant Joan de les Abadesses va esbombar a bombo i plateret que, de forma imminent – concretament al 2013 – una planta de biomassa -conjuntament amb altres empreses del sector- s’establirien a la colònia Llaudet i generarien 250 llocs de treball. En aquell moment tant ERC com CIU vàrem mostrar públicament la nostra disconformitat a la promesa d’un projecte poc madur, que creava expectatives, i del qual molta gent des d’aquell moment en dubtava de la seva viabilitat, agents relacionats que ens deien que no era res més que un brindis al sol i fins i tot algú en va arribar a dir mentida abans d’eleccions. Tots els candidats apostàvem – i apostem – amb els ulls clucs per desenvolupar el sector i generar llocs de treball al nostre municipi, però no podíem acceptar defensar una proposta que tant sols era fum electoral. La nostra gent no es mereixia una promesa amb un tema tan sensible. Aquí és bona l’expressió que diu; que amb el pa no s’hi juga!. Malauradament el temps ha donat la raó a aquells que érem escèptics amb les formes amb les quals s’havia gestionat el projecte i l’establiment de la planta de biomassa finalment s’ha aturat, el fum electoral s’ha esvaït i les expectatives generades s’han frustrat.\nEsquerra considera que la gestió política a fi de generar llocs de treball s’ha gestionat de manera errònia i de forma irresponsable per part de l’equip de govern del PSC. Però no defallirem per tal de sumar i aportar per acabar desencallant el nostre futur econòmic i industrial. Hem de treballar dur per reduir la principal preocupació de la nostra població: l’atur. I, des de l’oposició estenem la mà a l’alcalde Roqué per emprendre accions al respecte. Cal, per exemple, buscar empresaris, tals com grans empreses, ja siguin de la comarca o d’arreu, i actuar d’intermediaris amb INCASÒL per tal que petites o mitjanes empreses es puguin ubicar al sector a preu de cost. Aquí la gestió política és cabdal i nosaltres ens oferim a treballar conjuntament per intentar-ho i fer-ho amb responsabilitat. Això sí, explicant sempre la veritat, no prometre impossibles i menys fer-ho abans d’unes eleccions. Molta gent aquest dies, m’ha repetit aquesta expressió: “Amb el pa no s’hi juga!” i menys en aquests moments!\nLlaudetPromesa electoralRamon RoquéSergi Albrich\nEntrada prèvia El Porta a Porta; els bons resultats d’un bon projecte.\nEntrada següent Josep Picola i Soler; el fill retrobat\nJTS ha dit:\n11 gener 2013 a les 19:58\nUn escàndol. En Roqué hauria de donar explicacions o dimitir per dir mentires.


Relat "Cercles vitals amb els peus xops"\nInici > detall del relat: Cercles vitals amb els peus xops\nCercles vitals amb els peus xops\nEls carrers estan molls, i els meus peus xops, a tocar de Canaletes, la font dels retorns. No puc trobar cap banc on seure, tots estan tan visiblement humits que no em cal esforçar-me gaire per trobar-ne un de sec, absurd pensament, ja que de fet, no vull seure, sé que he d'anar avall, algú m'espera, em cerca. Enllà, avall de la Rambla, un home amb granota groga encara segueix regant els carrers, ignorant potser la pluja que del cel ha caigut; i els núvols no mostren cap intenció de canviar el seu futur més proper. Feia tants dies que no plovia...\nTinc una llàgrima a punt de saltar, una estranya sensació em colpeix sota l'estèrnum. Em cal omplir el pit, amb tot l'aire de no comprendre res. I espirar amb força silenciosa. Alguna cosa em té trasbalsat, i no ho veig, no tinc el record que em retorni una mica de tranquil·litat que l'angoixa diu que em cal. Tinc els peus xops a tocar de Canaletes, i la roba eixuta. A les mans hi retinc un perfum que no és meu, però m'agrada, i m'hauria de dir alguna cosa, que no sé què és. Camino, em cal caminar.\nObservo aquella noia dels cabells caoba, em mira amb insistència, sense la més mínima intenció luxuriosa, es veu d'una hora lluny. No puc creure que sigui d'aquelles que cerquen un atac per sorpresa i marxen tot seguit, com ho faria un guerriller, o una guerrillera en el seu cas. Me la penso amb una gorra estil "Ché", i fumant-se un havà, o potser millor, mossegant un tronc de regalèssia. Li escau millor.\nAra veig que camina en direcció interceptiva a la meva trajectòria, i finalment el càlcul és correcte. M'atura riallera, lumínica.\n-Lluís! -encerta el nom, curiós! M'agafa de les mans i em convida a seguir-la, Rambla amunt, tirant de mi, d'esquena a la seva trajectòria. Sé que ella es diu Eva, i no vull que ensopegui, es faria mal. M'arriba la flaire d'un perfum familiar...\n-Hola Eva! -el somriure ample, els carrers mullats, jo no tornava de la feina i ningú m'esperava, ella potser sí, no sé si hi ha cap Manuel, però ella no és l'Amanda.\nSeiem en l'interior d'un bar al cap damunt de la Rambla, ja a la Plaça de Catalunya. Ens estem l'un enfront de l'altre, mirant-nos, observant les variacions físiques personals. No comentem coses obvies, tot és tan fugisser i tan banal. Però tu dius que m'estimaràs per sempre, i em somrius després de fer un glop de l'aigua que beus. Sabem que el temps pot canviar les coses, però en el fons penso que tampoc les canvia tant. Podria ser que sols canviés, de les persones, la seva forma visible i evident de corbes i arrugues. Jo crec que els individus evolucionem en l'espai i el temps. Es fan evolucions o involucions i la veritat és que, viure, el que en diem viure, són sols il·lusions (ho he llegit en algun lloc, però on?). Observat amb deteniment, veiem com res no ha canviat, i riem tant contents, abans de sortir corrents.\nI ens creem afanys fantàstics per viure la nostra farsa, i ho comento a l'Eva i ella somriu un cop més. Un somriure llest i mofeta, no li puc aixecar el barret, però de la camisa no n'estic tan segur que me'n pugui estar. No n'estic confiat? De fet, estic segur que sí que ho vull. I ella ho veu en els meus ulls; la meva mirada la despulla -em diu-, i s'apropa al meu costat de la taula, m'agafa amb suavitat de les mans i tanca els ulls -no entenc el perquè ho fa, és com si marxés la llum-, s'atansa més, em clava la seva mirada dins dels meus ulls i em cerca els llavis amb la punta de la seva llengua. A poc a poc, fa que obri la meva boca i m'escorcolla, les meves dents, el meu paladar humit, que llepa i tasta. Sento el seu gust, és de maduixa, -típic oi?- No voldria que sortís mai de dins meu. I voldria ser dins d'ella, físicament i mental, ara mateix, en el vell mig del Zuric, i que tothom pogués comprendre que me l'estimo de veritat.\nI el món s'enfosqueix en aquest instant...\nAra torna a ploure de valent, la meva mirada fuig cap el carrer, on ja no plou.\nM'estic a la Rambla i ella no hi és. Ella? Qui és? No sento el seu caliu a la pell ni a les dents, però retinc el record d'un gust que desitjo retrobar i un perfum a les mans. Dret i solitari en el meu cercle invisible. M'espero a tocar de la font de Canaletes amb els peus xops, les sabates a punt de rebentar, a causa del ruixat d'abans i del que no me'n queda cap record.\nRambla avall un home rega, què no veu que ha plogut...?\nI aquella noia de cabell color caoba em mira...\nTinc una llàgrima a punt de saltar, una estranya sensació em colpeix sota l'estèrnum. Veig aquella noia venir en direcció interceptiva a la meva trajectòria.\nHe viscut ja això algun altre cop?\n-Lluís...! -em crida ella.\nI em rebé una cançó als llavis.\nGalzeran (homefosc) | 01-08-2019\nNo sé si algú llegirà aquest comentari, pivot?, si ho fas, m'agradaria que esborressis aquest relat, ja que no va tirar endavant el projecte i que el relat ha sofert moltes modificacions en la seva vida, no vull que aquesta versió continuï penjada.\nT'enviaria un correu electrònic personal, però el no tinc. De tota manera espero que llegeixis el comentari. Gràcies Jordi!\nno ho faig a posta, eh! però m'he tornat a equivocar[Ofensiu]\nGalzeran (homefosc) | 17-12-2008\nho sento pivot, que tu deus rebre els missatges, i no et volia molestar.\nl'enllaç correcte és aquest. =====> peus xops?\nJa fa uns dies que el vaig penjar en el meu lloc, amb els altres meus relats, amb la pertinent correció d'estil supervisada per una amiga que en sap d'això, per alguna cosa treballa a la revista "El Temps"\nenllaça'l aqui, (ara sí)[Ofensiu]\nostres quin embolic, m'havia equivocat i l'he enllaçat en el lloc equivocat, enllaça'l ara ====> peus xops?\ncopernic | 30-07-2008\nUn conte molt ben escrit, sobre el que cau un vel de màgia. Un relat diferent que aguditza la sensibilitat, un text a mig camí entre el somni i la memòria. Les frases curtes li donen rotunditat i la cançó "Te recuerdo, Amanda" ens porta inevitablement a una època en la que crèiem que el món podia ésser diferent. Molt bó!\nNaiade | 11-07-2008\nÉs com un somni repetitiu però no per això deixa de ser original. M'ha donat la sensació de viure dins l'abstracció del món oníric. Veus passar les imatges amb color, sentint l'olor de la pluja. M'ha agradat perquè surt de qualsevol estereotip.\nDescrius molt bé[Ofensiu]\nDavid Gómez Simó | 26-06-2008\nles sensacions que transmet la pluja, la humitat i la desorientació del protagonista, però (deu ser cosa meva, segur) no entenc el sentit de la historia. Hi ha quelcom que se m'escapa i no em deixa apropar-me al personatge.\nTé un punt oníric, molt irreal, tot i que l'espai per on es belluga és molt real i palpable. Sembla una contradicció, però estic segur que és el qué fa que segueixís la narració fins al final.\n(Ara deixo la Rambla i me'n vaig a un altre lloc\nAixò és un poema. Un agredolç poema en prosa d'amors impossibles que no se sap ben bé si són, si no són, si han estat o no han estat. Les frases esdevenen música. És cert que de vegades són molt llargues, però estan ben lligades, ben construides, i la seva llargada, almenys des del meu punt de vista, en l'ambient poètic i trist del relat, hi escau bé, i ajuda a barrejar perfectament el que es pensa i el que es percep.\nCal corregir petites coses normatives (no gaires), però és un relat més profund del que sembla i molt interessant de llegir.\nCRIPTIC I UNA MICA EBROLLAT[Ofensiu]\npivotatomic | 19-06-2008\nAquest és el primer relat que et llegeixo i, a grans trets el trobo com ja t'he dit: críptic a nivell de contingut i embrollat a nivell d'estil.\nPel meu gust, sempre subjectiu i discutible, posses massa comes quan hauries de posar punts (el ritme del relat és més viu i les frases més curtes i entenedores).\nI abuses de construccions embolicades del tipus\n"camina en direcció interceptiva a la meva trajectòria"\nfàcilment substituibles per formes molt més senzilles i eficaces, com:\n"ve cap a mi".\nT'envio a la teva adreça de mail un comentari més llarg de tot el que he vist i les meves suggerències per millorar el relat. Espero que et serveixi d'ajuda. si no, consti que la intenció és la millor...\nGràcies per haver jugat! Una abraçada atòmica.


Cap Vermell - Un any més, els Reis d'Orient desembarcaren al port de Cala Rajada\nUn any més, els Reis d'Orient desembarcaren al port de Cala Rajada\nLa dels Reis és una festa que es viu amb especial intensitat en el nostre poble. Enguany, afortunadament, les previsions meteorològiques fallaren i va fer una nit calma, no gaire freda. Així que l'esplanada del moll estava plena a vessar de nins i nines (i majors) que esperaven ses Majestats, que van arribar amb una mica de retràs en la barca de bou "Joven Mirmer".\nNo cal comentar que hi havia molta expectació, molta impaciència i moltes ganes de veure aparèixer la barca amb l'estrella de Nadal que orienta als Reis d'Orient. La festa seguí el programa establert, que es repeteix any rere any amb la baixada de la barca, recorregut per fins arribar al lloc de d'on fan els seus discursos i anada amb carrosses fins l'església de Cala Rajada, on pacientment escolten els nins i nines, es fan les fotografies i els obsequien amb una bossa de caramels.\nEls Reis lliuraren un premi a la nina guanyadora del concurs de dibuix, Saphia Elena Acuna, que recollí son pare.\nMuntats en les respectives carrosses, es dirigiren a l'església, on repicaren les campanes i s'organitzaren tres fileres de nins, una per cada Rei, per tal d'agilitzar les salutacions individuals, això que fa tan propers i entranyables el Reis a Capdepera. Entre els que s'hi aproparen hi van ser el grup de Som Aquí Gabellins, tan il·lusionats com els que més.\nCom hem dit, molta gent, i sobre tot il·lusió a vessar, tot esperant que els Reis acabassin duent allò que cadascú els havia demanat.\nNo podem fer sinó donar les gràcies a la feinada de la Comissió dels Reis i a la gran quantitat de voluntaris que ajuden a mantenir la festa.\nmés fotos al facebook de Cap Vermell


Com sempre estàs molt ben informat.\nPerò a en Bassas a Nicaragua no el volen, massa merder.\nEn Baron te el que ha volgut, els "cachorros" que s'el estan menjant viu, ell els va alimentar, ara que es foti.\nPer un altre costat, en Xesco es molt màfies, podeu preguntar per Mataró i d'altres llocs.\nLa Consol, igual que Aguilar i Pera juguen el paper de esperar qui els ofereix el millor lloc, ni més ni menys.\nTant de bo totes les persones que varen confiar en Baron hagessin donat suport a Pilar González, almenys es una senyora. Ell ha resultat ser una gran decepció.\nEl PSC te el que s’ha buscat, alimentar “alimanyes” te això.\nSi algunes persones que conec trenquessin el seu silenci, cauria més d’un mite, però tenen por de perdre la feina.\nPer cert, ja no demanes dimissions?, t'han respost de l'IMAC?.\nSuposo que en Montilla no deu venir a Mataró per el tema de les municipals sino de les autonòmiques, em sembla que ara mateix són les que més li preocupen.\nReferent al teu anàlisi de l'esfera municipal estic majoritàriament d'acord amb tu. Excepte en el punt en que Prados és l'opció per sortir d'aquesta situació. Está clar que cal algú que conegui la situació actual, amb visió de transformació i amb coneixements i vàlua per fer-ho. Només hi ha una persona que pot treure Mataró del pou i tornar-lo al mapa i per res és una persona de taranna difícil. És algú que ha demostrat que es creia el tema de la política, que ha vingut a l’ajuntament a fer una feina i malgrat no ha comptat amb els suport dels seus la ha fet de manera brillant. Una persona que han posat a l’ull de l’Alcalde com algú que li volia prendre la cadira, mentre aquests aprofitaven per fer-li el llit per darrera, i que al final serà qui li salvarà el mandat amb el Tecnocampus i la tasca tan seriosa que s'hi ha fet. I per res penso que no sigui una persona de partit, més aviat penso que s’ha mantingut al marge per no barrejar-se amb una gent que ben poc tenen a veure amb la seva manera de treballar.\nEn tot cas espero que Baron la sabrà cuidar i no se la deixarà perdre, d’altre manera estrà avocat a l’avísme\nVeig que com ja anunciava tothom està al cas, però el silenci domina.\nQue trist que la por domini a l’entorn dels partits ( tots ) i que com sempre qui es mogui sap que no sortirà a la foto.\nCom ja deia no entraré en cap picabaralla d’opinions , el que crec cal aclarir per ex. és que Consol Prados no és la meva aposta , si de cas sembla ser l’aposta de Baron i del nucli continuista.\nA mi també m’agrada més Alícia Romero que si domina aquest puntet que jo en dic difícil , i que es pot traduir per un cert deix de “sobrada” i un cert punt irascible quan se li porta la contraria , està suficientment capacitada com per dirigir amb tot encert la nau municipal.\nEl que a hores d’ara , i tu ho saps molt millor que jo, Romero es troba en un punt de reflexió ja que no se sent recolzada per seguir endavant en llocs de més responsabilitat, i aquest dubte la pot portar a la privada on disposa de bona imatge per la seva eficàcia.\nCertament Baron té la paraula, però és la figura més fàcil de sacrificar per contentar als de la castanyola , amb els que manté un odi recíproc, sense possibilitat de pacte , fet que entenc i comparteixo.\nEn quant a Montilla és cert que acudeix en aire autonòmic , però a Gomar i Cia. poc els importa les autonòmiques ja que en elles poc i tenen a sucar. D’aquí la seva clau local com exponent de força de la zona més casposa del partit , aquella que no s’arregla ni amb HS.


Narcisa Freixas, un univers d’amor i música | Femení i Singulars\nNarcisa Freixas, un univers d’amor i música\n≈ Comentaris tancats a Narcisa Freixas, un univers d’amor i música\n“No creiem nosaltres que hi hagi qui desconegui l’obra d’amor i de cultura de Narcisa Freixas, que és d’aquelles que no moriran mai. […] Amics i admiradors lluiten perquè el seu nom i el seu record perduri en forma material, com perdurarà sempre en forma espiritual.” .\nAquest text, signat entre d’altres per Santiago Rusiñol, Amadeu Vives, Pau Casals i Enric Morera, forma part del pòrtic del llibre Obres de Narcisa Freixas, publicat en una edició d’homenatge el 1928. Feia dos anys que la il·lustra honorada havia mort i aquestes paraules i d’altres, de destacats intel·lectuals de l’època, servien per fer evident la rellevància que Narcisa Freixas havia tingut en el món de la cultura catalana. Però el que en aquell moment semblava tan obvi, passat el temps va començar a trontollar, i el seu nom i el seu llegat, que havien de “perdurar sempre”, van ser arrossegats a aquell indret on van a parar els oblidats. Avui pocs saben que va ser una excel·lent compositora, pedagoga, una gran defensora dels drets socials i que també es va dedicar ajudar els desvalguts. Una dona intel·ligent i generosa a qui Santiago Rusiñol anomenava “la mare agradosa”.\nNarcisa Freixas i Cruells havia nascut a Sabadell el 1859 i era filla d’Elvira Cruells i de Pere Freixas, publicista, escriptor, docent i un home molt actiu en el món de la política.\nNarcisa Freixas va començar a “saber de lletra” amb el seu pare, i el vessant artístic l’aprendria a Barcelona, on la família es va traslladar a viure quan era una nena. A la capital, s’aniria endinsant, a poc a poc, en el món de la música, fins que va començar a estudiar formalment piano i solfeig amb el mestre Joan Baptista Pujol. El resultat va ser tan espectacular que als divuit anys ja veia estrenada la seva primera composició, una sardana, a la qual seguirien una cançó, una marxa religiosa i la música per a una obra de teatral, tot plegat amb aires i gust de la música popular catalana. Aquell era el punt de partida d’una carrera que aniria agafant forma i redreçant-se amb el pas del temps.\nPerò l’època no ho posava fàcil a les dones, i menys si volien sobresortir en l’art de la creació, un àmbit absolutament reservat al talent masculí, i Narcisa Freixas va haver d’anar fent més d’una parada. (…) Si vols saber-ne més, segueix escoltant…!


La prestigiosa viròloga demana que es reobrin els parcs, perquè l’exercici moderat enforteix el sistema immunitari\nMargarita del Val adverteix que dimarts pot arribar una nova onada de contagis. // ACN - Guillem Roset\nActualitzada el 21-09-2020 13:22\nLa viròloga del CSIC i directora de la plataforma Salut Global, Margarita del Val, avisa que dimarts pot arribar una nova onada de contagis de coronavirus a Madrid.\nEn una entrevista al Via lliure, ha recordat que el 22 de setembre comença la tardor i és just el dia en què va remuntar l’última pandèmia a Madrid, l’any 2009. “El pic va ser a l’octubre i al novembre”, ha recordat, “però el fred comença a pujar ara”.\nLa tardor comença el 22 de setembre. Va ser la data en què en la pandèmia anterior, la de la grip A, va començar a pujar l’onada a Madrid. Ho tenim aquí mateix. Per tant, les mesures, com més aviat millor\nMargarita del Val viròloga del CSIC i directora de la Plataforma Salut Global\nObrir els parcs\nDel Val insta els ciutadans a extremar les mesures de prevenció després d’un estiu en què “hem mogut el virus, de vacances per tot Espanya”, i avisa que “no podem confiar en la vacuna”. També ha criticat la mesura de tancar els parcs públics.\nCaldria obrir els parcs, és una de les coses que critico. Recordo que l’exercici moderat és bo per al nostre sistema immunitari. I l’únic que ens defensa aquí és el sistema immunitari, no tenim vacuna\nCrítiques a Madrid\nLa viròloga adverteix que a Madrid “es podria haver actuat abans, a principis d’agost” i amb més decisió. En aquest sentit, adverteix que les mesures que s’aplicaran a partir de dilluns deixen fora el 75% de la població de la comunitat. També subratlla que el rastreig de casos “ha tingut un funcionament bastant dèbil”, perquè es tracta d’una mesura eficaç quan hi ha pocs casos entre la població.\n20-09-2020 11:36 ‘VIA LLIURE’\nClara Prats: “Les xifres reals a Madrid són molt més altes del que estem veient”\n20-09-2020 07:55 COVID-19\nSánchez descarta aplicar un nou confinament a tot l’estat davant l’augment de contagis de covid-19\n18-09-2020 14:23 CURS ESCOLAR\nLa primera setmana de curs deixa 111 grups estables confinats a Catalunya


Miquel Iceta (PSC): 'Ana Maria Martínez tindrà total llibertat per pactar amb qui cregui convenient' - Eleccions municipals 2015 - Rubí TV\nMiquel Iceta (PSC): 'Ana Maria Martínez tindrà total llibertat per pactar amb qui cregui convenient'\nEl primer secretari socialista apel·la al 'vot útil i responsable' i augura bons resultats a Rubí\nMiquel Iceta, primer secretari del PSC, ha visitat la nostra ciutat aquest dimarts per mostrar el seu suport a la candidatura socialista a Rubí, liderada per Ana Maria Martínez. Iceta i l'alcaldable han visitat el Mercat Municipal, on han pogut conversar amb diversos paradistes i clients, i alguns carrers del centre.\nEl líder socialista augura bons resultats a Rubí i apel·la al 'vot útil i responsable'. A més, diu que el PSC és 'un partit ambiciós que necessita majories àmplies per aconseguir el seu objectiu: millorar la qualitat de vida dels ciutadans i dels serveis públics que reben'. Per això, espera que els rubinencs confiïn en la candidatura d'Ana Maria Martínez, qui ha explicat que la seva campanya està molt basada en la presència al carrer. Iceta ha celebrat que el PSC de Rubí presenti una candidatura renovada i ha agraït i puntuat amb bona nota la feina feta per l'alcaldessa Carme García durant aquests tres mandats.\nD'altra banda, Iceta s'ha referit als pactes postelectorals. Assegura que Martínez tindrà 'total llibertat' a l'hora d'arribar a acords de govern, ja que confia que aquests buscaran l'estabilitat del govern amb un fort compromís pels temes socials. La visita de Miquel Iceta ha finalitzat a Cal Gori, on ha participat a la tradicional porra electoral.\nlo que hay que hacer para rascar 4 votos, eh Ana MAri...\nOs vais a estrellar!!!\nVeig que la mateixa gent que estan pagant per afusellar les demés candidatures també surten a el·logiar la seva. Ningú amb seny diria ni que es la millor candidatura. Que ha fet aquesta senyora per Rubí? i el seu partit en 12 anys? Va no em feu riure. Podeu criticar, acusar a qui vulgueu i el·logiar, però si la gent te memòria i una mica de sentit comú no us tornarà a donar la confiança per quarta vegada.\nAquestes bosses gens cuquis les he pagat jo amb els meus impostos oi ? Cal tota la parafarnalia xveure la llista dendollats i familiars, de gent de fora i que sabe ben poc de Rubí? Espero que tregueu poca representacio i que lana maria no pugui ser alcaldessa perque pel joc de trons que ha fet no sho mereix.\nNo necessitara pactar.\nEs la millor candidata amb diferència.\nAmb els diners que paguem tots/es rubinencs en impostos i acaban en subvencions als partits, subvencions de més de 90.000€/any en el cas dels socialistes, imagina't si dona per fer una bona campanya\nhome si ja parla de pactes ens està dient que no es menjaran un torrat, vaja que se la fotarà, i parlar de pactes es quelcom dir que voteu que faré el que jo decideixi i vulgui, ja que si voteu PSC acabareu tragant amb ERC o CIU o C'S, i si un socialista no vol ERC s'ho acabarà empassant oi? Ana Maria has d'estar molt desesperada i t'has de veure una bona cleca per ja parlar de pactes i de futur, NO SERÀS L'ALCALDESSA DE RUBÍ, si no al temps\nEstan fent la MILLOR campanya\nEtiquetes: PSC, Miquel Iceta, Ana Maria Martínez, Mercat Municipal, pactes, responsabilitat


Galetes crinkles de red velvet | Chocolates Torras\nAvui us portem unes galetes diferents, no massa difícils de fer però sí molt bones, vistoses i originals. Les crinkle cookies es caracteritzen per les esquerdes que es creen a la massa quan s’estan fent al forn i, tot i que la seva elaboració no és complicada, sí cal tenir en compte que necessiten el seu temps de repòs. Acostumen a ser de xocolata, però aquesta vegada optarem pel red velvet per donar-li un toc més espectacular. Que el color vermell no us confongui, no tenen gust de maduixa, sinó de xocolata! La recepta ens la porta Gabri de Mientras Cocino, un artista a l’hora de cuinar postres i de fotografiar-los.\n10g de cacau pur en pols\n2.5g de llevat\n2g de bicarbonat de sodi\n5ml de llet\n3ml de suc de llimona\n3ml de essència de vainilla\n4g de colorant vermell\nMesclem en un bol gran la farina, el llevat, el bicarbonat de sodi, el cacau en pols i la sal i ho tamisem tot amb l’ajuda d’un colador.\nEn un altre bol, ajuntem el sucre i la mantega i batem bé fins que la mescla estigui homogènia. A continuació, afegim l’ou sense deixar de batre i, més tard, incorporem també l’extracte de vainilla, la llet i la llimona. Afegim també el colorant vermell.\nSense deixar de batre, aboquem la mescla del contingut del bol amb farina i cacau. Batem una estona més fins que ens quedi una mescla fosca i ben integrada. La deixem reposar unes 2 hores a la nevera.\nMentre el forn s’escalfa, traiem la massa i fem 6 boletes de la mateixa mida cadascuna. Veurem que la mescla ens dóna per fer 12 boletes. Fiquem les boletes en un bol de sucre llustre i les arrebossem per després col•locar-les sobre una safata de forn folrada amb paper de forn. Escalfem a 175º durant 13 minuts.\nDeixem refredar sobre una reixeta i llestos.\nvia fotos Galeria Mientras Cocino


Tens un nen asmàtic? Pren nota d’aquests consells – Farmacia Ortopèdia Laia Rosado\nBlogHome Blog Salut Tens un nen asmàtic? Pren nota d’aquests consells\nEls nens que pateixen asma es tornen més sensibles a l’arribada de la tardor, ja que la humitat i els canvis de temperatura provoquen que hi hagi una major exposició al virus, es àcars de la pols i els fons aerògens. Tots aquests factors externs accentuen l’asma.\nPer això, és important que els nens asmàtics reprenguin la seva medicació preventiva abans de l’arribada del fred. D’aquesta manera, estarem prevenint possibles brots d’asma.\nPer a prevenir aquestes crisis, aconsellem:\nAspirar la casa en lloc d’escombrar-la. Escombrar afavoreix la dispersió i elevació de la pols, per la qual cosa és més recomanable netejar el terra amb un aspirador. L’ideal és utilitzar aspiradors amb filtre d’aigua, ja que retenen millor els àcars en el seu interior.\nUtilitzar fundes antiàcars o roba de llit sintètica. Els matalassos tenen molts buits entre els molls on és fàcil que s’acumulin. Els que són de teixits sintètics com el làtex són massissos i, per tant, menys proclius al fet que s’emmagatzemin. També són útils els fongs antiàcars, ja que impedeixen el pas de les partícules.\nProcurar que el dormitori sigui lluminós. Els àcars habiten en zones fosques pel fet que la llum del sol els perjudica, per això convé que un nen amb al·lèrgia disposi d’una habitació en la qual entri abundant llum solar.\nEvitar peluixos, coixins i altres elements que acumulin pols. Els peluixos, les catifes o la llana, són elements en els quals la pols i els àcars s’acumulen més. És convenient que l’habitació dels menors al·lèrgics estigui lliure d’ells o que es netegin sovint.\nVentilar l’habitació diverses vegades al dia. A la tardor i hivern, amb el fred i les pluges es ventila menys la casa, però és important que si hi ha nens al·lèrgics als àcars, es faci amb freqüència, especialment la seva habitació o zones on passada gran part del temps.\nNo dubtis en venir a la farmàcia si necessites el nostre consell farmacèutic!\nasmaconsellsconsells farmàciafarmàciaFarmacia Laia Rosadolaia rosadosalut\nprevious post: Quin tipus d’exercici puc fer estant embarassada?\nnext post: La psoriasi varia segons l’estació de l’any


Monistrol de Montserrat diu l’ultim adéu a Fani Santcristòful. – Castellvilarenc.info\nL’espai Joan Carles Amat s’ha començat a omplir uns minuts abans de les 5 de la tarda, per dir l’últim adéu a la primera tinenta d’alcalde de l’Ajuntament de Monistrol de Montserrat Fani Santcristòful , que va morir aquest divendres 5 d’agost als 55 anys.\nEl fèretre, cobert amb l’estelada, ha estat custodiat pels agents de la Guàrdia Municipal de Monistrol (vestit amb uniforme de gala). Tot seguit, ha començat la cerimònia de comiat amb les paraules de record per part d’unes companyes d’ ensenyament, seguit de l’alcalde monistrolenc, Joan Miguel Rodriguez, que visiblement emocionat ha destacat que «La Fani ha estat una gran persona, sempre la veies pencant a tot arreu, una persona que t’aconsellava i una gran lluitadora«.\nEn el llarg del discurs de comiat, també ha repassat la trajectòria a l’Ajuntament de la finada, en la que ha destacat el seus projectes en la organització de «La Festa dels Romeus (va ser dissenyadora de la mascara i a més va actuar) i donar un nou impuls a la Fira de la Coca i el Mató . Amb la frase «Et trobarem molt a faltar» ha acabat el seu discurs.\nSeguidament, ha tocat el torn a la família, que han recordat els moments viscuts junts i la seva lluita contra la malaltia, a més han agraït l’assistència de tots, des de veïns de la vila monistrolenca, passant per alcaldes i regidors de municipis dels pobles del voltant .\nEn acabar l’acte, mentre el fèretre era portat de nou pels agents de la Guàrdia Municipal, els assistents han llançat sobre el taüt confeti (tal com volia la finada ) i els diables «Els Tronats» del qual la finada en formava part, li han fet un petit homenatge a fora.\nMor la primera tinent d’alcalde de l´ajuntament de Monistrol de Montserrat Fanni Santcristòful als 55 anys.


Un exvicepresident de Camps nega que es donaren instruccions després de l’accident de metro de València: “Es va donar informació”\nVíctor Campos ha defensat la gestió de l’exconseller Juan Cotino després del sinistre que va costar la vida a 43 persones i va causar ferides a 47 persones més\nL’exnúmero dos del Govern valencià assegura que té la consciència “molt tranquil·la” després d’haver fet “tot allò que es podia fer legalment i humanament”\n16/05/2016 - 14:34h\nVíctor Camps compareix en la comissió de l’accident de metro @PodemCiVal\nVíctor Campos, exvicepresident de la Generalitat Valenciana en l’època de l’accident de metro que el 2006 va causar 43 morts i va provocar ferides a 47 persones a València, ha comparegut aquest dilluns en la comissió d’investigació que es du a terme a les Corts i a què també estan convocats hui l’excap del Consell, Francisco Camps, i l’exconseller i expresident del Parlament valencià, Juan Cotino. Precisament, Campos ha defensat la gestió impecable de Cotino, del qual ha destacat la seua “gran tasca i dedicació” en aquest tema.\nAixí mateix, ha recalcat que ningú no va ordenar amagar res ni que hi haguera cap apagada informativa en RTVV: “Jo no vaig participar en cap estratègia ni vaig parlar amb ningú de Canal 9 sobre aquest tema”. A més, ha negat que es donara instruccions a ningú abans de les compareixences, “es va donar informació”.\nL’exnúmero dos del Consell, que ha assegurat que va fer “tot allò que es podia fer legalment i humanament”, ha assegurat que té la consciència “molt tranquil·la”. Així, ha asseverat que es va tractar “exactament igual” totes les víctimes, que ningú no va tenir privilegis i que es va reunir amb ells per mitjà del seu portaveu, Enric Julià, tantes vegades com se li va demanar, “no vaig tancar les portes a ningú”. D’aquesta manera, ha insistit en el fet que no es va establir cap sistema arbitrari d’ajudes, sinó que tot estava reglat.


Un llenguatge per a tothom - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUn llenguatge per a tothom\nLourdes Fisa obre les portes del seu estudi manresà per oferir el taller "La mirada i la creació artística", adreçat a adults i durant tot un curs\nsusana paz | manresa 10.09.2016 | 07:59\nAlumnes de l´escola de Fonollosa pintant un mural a partir del projecte "1, 2, 3... Comença el joc", de Lourdes Fisa, el curs passat arxiu particular\nLa trajectòria artística de Lourdes Fisa (Corbera de Llobregat, 1964) sempre ha estat, com ella mateixa explica, "una recerca plàstica i visual per interpretar el nostre entorn". Camins, cartografies, descobertes, identitat, territoris i canvis formen part dels temes que treballa. Fisa reivindica la tornada a la "simplicitat de fer un dibuix, d'educar la mirada", i considera que "el dibuix, la pintura, el gravat" no poden ser considerats "únicament disciplines artístiques, sinó llenguatges per expressar-nos i comunicar-nos personalment i col·lectiva".\nAquesta concepció de l'art és a la base dels tallers que ofereix per apropar l'art contemporani a l'espectador. Va començar fa cinc anys, a l'estiu, i ara, Fisa torna a obrir les portes del seu estudi manresà (passeig Pere III, 89, entresòl 2a), però amb la voluntat que el curs duri "tot l'any". Amb el títol "La mirada i la creació artística", Fisa engega dilluns (de 18 a 20 h) uns tallers per a adults -sense necessitat que tinguin coneixements d'art- concebuts com "un lloc de trobada de persones amb inquietuds artístiques per explorar el traç del dibuix, el color en la pintura, el diàleg amb les tècniques mixtes, el llenguatge expressiu del gravat i l'estampació, les construccions i el volum...". La idea és clara: "l'art és per a tothom, però només una minoria ho sap", subratlla. Els interessats (encara queden places) poden enviar un correu a info@lourdesfisa.com o trucar al telèfon 606 96 00 05.\nFisa, que s'ha format a Catalunya, Alemanya i els Estats Units, va començar a impartir els tallers intensius de gravat i estampació experimental a altres creadors el 2011, bàsicament catalans, però també de Mallorca. Ara mateix està preparant, explica, "uns tallers internacionals", en contacte amb universitats angleses i alemanyes, perquè els alumnes "vinguin a Manresa a gaudir d'unes vacances artístiques i coneguin el nostre territori i el nostre paisatge".


Antònia Navarro Babiloni\nTítol: El conte com a eina pedagògica per a l’adquisició de competències socials i el tractament de la multiculturalitat\nAutoria: Antònia Navarro Babiloni\nCaracterístiques: El treball conté 61pàgines amb bibliografia agrupada temàticament i 5 annexos. Annex 1: Recull de materials per treballar a l’aula. Annex 2, Crèdit variable Un món ple d’històries I per a 1r. cicle d’ESO, Annex 3 Crèdit variable Un món ple d’històries II per a 2on. Cicle d'ESO. Annex 4: Curs de 30 hores de formació permanent del professorat. Annex 5: CD Duniazad com a material de suport dels crèdits variables i per exercicis a l’aula. Pàgina web\nhttp://www.xtec.es/~mnavar22, on es poden consultar els treballs realitzats i on esperem rebre treballs i notícies en cas que es portessin a terme algunes de les activitats propostes\nOrientació del treball: Treball d’investigació sobre la utilització del conte en el disseny curricular de diverses matèries i tutoria. Materials per a ser utilitzats a l’aula. Realització de dos Crèdits variables relacionats amb l’adquisició de competències socials. Materials per a Socials. Materials per a cursos adreçats a professors. Materials de suport per a l’aula. Us de les noves tecnologies a l’aula en diverses activitats del material elaborat.\nTemes i/o Identificadors: Contes, relats, faules, mites, habilitats socials, multiculturalitat, didàctica, escriptura creativa, expressió oral, expressió escrita, llenguatge no verbal, adolescència, resolució de conflictes, desenvolupament moral.\nV.Propp, B. Bettelheim. M.L.Von Franz, Jung, PNL, Arteràpia\nNivell: Educació Secundària Obligatòria. Ensenyants\nResum: Aquest és un treball pràctic per a la utilització del conte a l’aula, en especial per a l’adquisició de les habilitats socials i per afavorir la comprensió i valoració de la multiculturalitat que estem amb la que ens trobem en la nostre societat.\nS’han elaborat dos crèdits variables per a primer i segon cicle de l’ESO amb nombroses activitats per tal de practicar les habilitats i els conceptes ja esmentats.\nS’ha dissenyat hi impartit un curs de trenta hores de formació permanent del professorat doncs pensem que abans de utilitzar les tècniques i activitats que proposem seria bo que els professors en tinguessin experiència.\nEl CD Duniazad, amb cinc històries conté contes, faules i fins i tot referències als mites. No volíem deixar de banda cap de les possibilitats dels relats fantàstics.\nAmb la creació de la pàgina web http://www.xtec.es/~mnavar22 pretenem posar a l’abast dels companys les nostres conclusions i activitats pràctiques.\nVoldríem que fos un lloc d’intercanvi d’experiències amb el conte com a eina pedagògica.\nAquest és també un espai per aquells alumnes i professors que vulguin escriure els seus contes i veurel’s publicats.


Parc Arqueològic Mines de Gavà: de gener 2013\nGaudiu en família dels nous descomptes d’escapades al costat de Barcelona\nAquest any 2013, el Parc Arqueològic Mines de Gavà s’afegeix novament a la campanya de descomptes promoguda pel Consorci de Turisme del Baix Llobregat. Ja teniu al vostre abast el cupó adreçat a les famílies amb nous descomptes i promocions de visita a deu equipaments de la comarca.\nSigueu amants de la natura, de l’art, de la prehistòria o del món de la tecnologia, de ben segur trobareu una magnífica ocasió per gaudir d’un temps de lleure en família.\nEls recursos que participen d’aquesta campanya són, a més del Parc Arqueològic, la Colònia Güell - Cripta de Gaudí, el Canal Olímpic de Catalunya, els Espais Naturals del Delta del Llobregat, el Museu de Sant Boi, les Coves del Salnitre de Collbató, Catalunya en Miniatura, els Museus d’Esplugues, el Museu Agbar de les Aigües i l’itinerari Jujol a Sant Joan Despí.\nEls cupons es distribueixen entre els visitants dels diferents equipaments, però també els podeu sol·licitar o descarregar des d'aquest bloc o a la pàgina web www.turismebaixllobregat.com/cupons.\nEtiquetes de comentaris: lleure, promocions, turisme\nPublicat per Patrimoni Gavà a 14:22 0 comentaris


El resum del #NoInvestigueu (1a edició) – Nollegiu. Llibreria work in progress\nEl resum del #NoInvestigueu (1a edició)\nNOINVESTIGUEU: TERTÚLIES CIENTÍFIQUES\nEl cicle NoInvestigueu, dedicat a la divulgació científica, ha fet ja la última sessió. Durant aquest cicle, un cop al mes, ens hem reunit per parlar sobre ciència, amb convidats excepcionals, professionals que han aportat la seva experiència i coneixement. Tertúlies científiques en un ambient acollidor i informal, molt enriquides amb la participació de tots els que hi heu assistit i que han tractat diferents temes:\nHem fet dues aproximacions a la història de la ciència, una des del punt de vista d’un jove divulgador científic, que ens parla d’astronomia de forma fàcil i divertida, i una altra des del punt de vista d’un premi Nobel de Física, que examina als científics més importants de la història amb el rigor del coneixement que es té avui dia.\nHem remenat el passat, buscant en els nostres avantpassats l’origen de la comunicació humana i del llenguatge; i el present, buscant en els nostres parents més propers l’origen de la nostra moralitat. També hem barrejat el passat amb els últims avenços de la genètica evolutiva i hem parlat del genoma de l’home de Neandertal.\nA més, ens hem emocionat recordant a Oliver Sacks a través de la seva obra, on els seus pacients, amnèsics, autistes, afàsics,.. esdevenen personatges entranyables amb històries inoblidables.\nTot això no hagués estat possible sense la col·laboració de LA RETROBADA, la llibreria de llibres retrobats del carrer Marià Aguiló. Volem agrair a la Noèlia i a la Marina la seva hospitalitat de la qual volem continuar gaudint en aquestes i altres sessions.\nAra ja només queda posar-nos a treballar de cara l’any vinent, per tornar a portar la ciència a la llibreria. Ens veiem a les tertúlies.\nLlistat de llibres del cicle:\n“El universo en una taza de café” de Jordi Pereyra, editorial Paidós\n“El hombre de Neandertal. En busca de genomas perdidos” de Svante Pääbo, Editorial Alianza\n“L’home que va confondre la seva dona amb un barret” d’Oliver Sacks, Anagrama\n“Los orígenes de la comunicación humana” de Michael Tomasello, Editorial Katz\n“Explicar el mundo” de Steven Weinberg, Editorial Taurus\n“El bonobo y los 10 mandamientos” de Frans de Waal, Editorial Tusquets\nCoordinadora: Taide Pérez.\n14 Juliol 2016 vier3110\n← Cicle #NoExpliqueu dedicat als contes per adults amb INÉS MACPHERSON\nÚltima #NoSortiu de la temporada, els cicles de l’any vinent, les recomanacions i un comité de selecció →


Una ruta de sensacions per la Costa Brava i el Pirineu de Girona - Som Benestar\nUna ruta de sensacions per la Costa Brava i el Pirineu de Girona\nby SomBenestar · Benestar, Costa Brava, Pirineus\t· 03 set. 2020\nLa calor ja afluixa però seguim amb ganes de gaudir de tot el que ens ofereix el nostre territori. Volem dibuixar junts una ruta de sensacions per la Costa Brava i el Pirineu de Girona. Com te la imagines?\nUna ruta per renovar-se\nEt proposem trobar racons de pau i benestar amb l’oferta dels spas i balnearis, gaudir de l’estada perfecta en els seus allotjaments i escollir les millors propostes de tractaments i serveis que ens han preparat per als mesos vinents.\nArxiu d’imatges PTCBG – S’Agaró Hotel Spa & Wellness\nA Roses trobareu a peu de platja l’Hotel & Spa Terraza, un indret perfecte per a relaxar-se i cuidar-se a les seves zones d’aigües i de fitness. Si seguim resseguint la línia de la nostra costa, podem aturar-nos al Sallés Hotel & Spa Cala del Pi de Platja d’Aro per gaudir d’una estada amb cinc estrelles i la seva oferta d’experiències per descobrir l’Empordà amb tots els sentits. Seguim navegant per aturar-nos al S’Agaró Hotel Spa & Wellness i la seva proposta orientada a la salut i als cicles vitals, amb massatges i tractaments basats en productes naturals i actius presents en el nostre entorn. A Sant Feliu de Guíxols ens espera l’Elke Spa Hotel, un nou i elegant hotel boutique de luxe ubicat a primera línia de mar. Hi trobareu piscina, jacuzzi, saunes, sales de massatges amb tractaments facials i corporals, als que podreu accedir tant si us allotgeu a l’hotel com si simplement busqueu uns moments de descans.\nArxiu d’imatges PTCBG – Hotel & Spa Terraza\nAcompanyats de la brisa marina, arribem a Lloret de Mar, una destinació turística innovadora i pionera en posar al centre el benestar. La seva àmplia oferta compta amb establiments amb impressionants vistes sobre el mar, piscines d’hidromassatges i centres de tractament, com el Santa Marta Hotel & Spa, que t’ajudaran a desconnectar de la rutina i fer salut. A més, Lloret aposta per potenciar l’alimentació saludable en els seus establiments i actualment és la població de les comarques gironines amb més restaurants acreditats amb el segell AMED d’alimentació mediterrània.\nArxiu d’imatges PTCBG – Institut GEM Wellness & Spa\nUna ruta per escapar-se\nLa nostra ruta de sensacions es completa amb diverses idees per desconnectar de la rutina i escapar-nos. A Caldes de Malavella, les surgències d’aigua termal són un element singular que n’han definit el caràcter des de l’antiguitat, convertint-la en un sinònim de les teràpies hidrotermals i la cura de la salut. L’Hotel Balneari Vichy Catalan és una joia del modernisme català del segle XIX, i avui és l’entorn ideal per descansar, relaxar-se i recuperar l’energia vital.\nArxiu d’imatges PTCBG – Hotel Balneari Vichy Catalan\nPer a una escapada urbana, a Girona ens esperen a l’Hotel Ciutat de Girona, per descobrir la ciutat amb intensitat i amb tots els sentits, gràcies a les seves instal·lacions i les seves experiències de turisme responsable. Per cuidar-nos amb la saviesa dels nostres avantpassats, a Aqva Banys Romans, han recuperat el ritual dels banys de l’època romana a la ciutat perquè en puguem gaudir avui. La visita a la ciutat no serà completa sense passar per Alimara Espai Salut i descobrir a la seva ecobotiga, l’assessorament en alimentació conscient i la seva oferta de teràpies naturals.\nSi busqueu racons especials per escapar-vos, per tot el territori gironí trobareu diversos espais dissenyats per desconnectar i gaudir d’uns dies de tranquil·litat. A Cantallops, al cor de l’Alt Empordà, trobareu a l’Hotel Can Xiquet un entorn privilegiat unes vistes extraordinàries. A la Casa Santa Elena, al massís de Cadiretes, hi trobareu la tranquil·litat necessària per acompanyar el vostre descans o fer-hi un recés. Si el que busqueu és un retir de benestar actiu, a La Bruguera de Púbol teniu diverses propostes per a tots els gustos, acompanyades de la cuina del seu propi hort i energia renovable a 100%.\nUna ruta per envoltar-se de natura\nAquesta època és perfecta per gaudir de l’espai natural, per a fer excursions o caminar en silenci i sentir la bellesa de la seva llum i les seves textures. L’Hotel Resguard dels Vents, està situat a 1.000 metres d’altitud i ens permet gaudir d’unes vistes magnífiques de la vall de Ribes respirant la tranquil·litat i el silenci dels prats i els boscos que l’envolten.\nArxiu d’imatges PTCBG – Mas Garganta\nA la Garrotxa, el Mas Garganta és una masia rural del s. XIV a la Vall d’en Bas que ens convida tot l’any a visitar-los pel plaer de compartir i fer activitats a la natura. I Can Felicià, a Beuda, ens proposen caps de setmana intensius de desconnexió de les obligacions i de reconnexió amb nosaltres mateixos, aprofundint en la gastronomia vegetal i l’alimentació més saludable i compromesa a través de la seva oferta de tallers. L’extensa xarxa de boscos naturals de gran qualitat paisatgística al nostre territori són ideals per complementar tractaments de salut. Podem gaudir-ne al màxim a través dels banys de bosc de la Cooperativa Sèlvans, amb passos lents, el silenci, la relaxació, la respiració conscient, la contemplació, i una reconnexió amb l’entorn natural a través de tots els nostres sentits.\nUna ruta per cuidar-se i aprendre\nL’oferta de benestar i salut de la Costa Brava i el Pirineu de Girona es complementa amb els serveis de professionals experts que ens obren les portes oferint assessorament, tallers, cursos i experiències úniques per aprendre a cuidar-nos en el nostre dia a dia.\nA Salut Empordà Healthcare, ens ofereixen els serveis de diverses especialitats mèdiques i quirúrgiques, serveis complementaris com reproducció assistida, revisions mèdiques i esportives i tractaments odontològics. L’Edgar Tarrés ens proposa experiències centrades en el mindfulness per trobar espais i moments de tranquil·litat saludables a les vides de les persones i les organitzacions.\nRelacionat també amb el mindfulness i el benestar, destaquem a Ess Empordà, un Centre Experiencial de Benestar Artístic amb una visió innovadora inspirada en el healing art, la tradició i l’avantguardisme de proximitat. Amb ells pots desafiar la ment d’una forma divertida i diferent mitjançant tècniques terapèutiques per a treballar les emocions i els sentits, aconseguint així, l’equilibri perfecte per a sentir el teu cos i no donar tanta importància als pensaments.\nLa nostra alimentació saludable i mediterrània no pot faltar en aquesta ruta de sensacions. A l’EspaiCuinarSa de Matthias Hespe, amb vint-i-cinc anys d’experiència i expert en cuina macrobiòtica, podrem treballar teoria i pràctica a través del seu calendari de tallers. La Marta Romaní ens convida a endinsar-nos en la nutrició conscient amb tallers grupals i sessions personals de cuina vegetariana i vegana.\nSi volem moure’ns per cuidar cos i ment, a Happyyoga Girona, ens proposen ioga per a tots els estats i edats en diferents disciplines que afavoreixen la salut de la columna, la nostra flexibilitat, la nostra circulació i la nostra capacitat de meditació. A Risum, hi trobarem un temps i un espai per a nosaltres, per oblidar-nos de l’estrès gràcies al ioga i la marxa nòrdica, treballant el cos de forma equilibrada i simètrica, i millorant el nostre benestar físic i emocional\nAquesta tardor, ens ajudeu a dibuixar una ruta de sensacions per la Costa Brava i el Pirineu de Girona? Estem bojos per tornar-nos a veure!


El mòbil, únic ordinador - Albert Cuesta\nAra / Destacat 3\nEl mòbil, únic ordinador\nby Albert Cuesta · Published 16 de July de 2017 · Updated 11 de August de 2018\nLa millora continuada en rendiment i funcionalitat dels telèfons mòbils que portem a la butxaca ja ens permet fer-los servir com a única eina per portar a terme la majoria de les nostres tasques personals d’informació, comunicació i creació. Aleshores, com és que seguim comprant ordinadors? La resposta es troba en la manca de productivitat quan no es disposa dels perifèrics adequats: amb les aplicacions actuals d’ofimàtica, cap pantalla tàctil pot competir en rapidesa i precisió amb la combinació d’un teclat i un ratolí, i en una pantalla d’ordinador es poden tenir obertes moltes més finestres que en una de mòbil.\nDiversos fabricants consideren que l’escletxa entre els dos tipus de dispositius es pot superar dotant el mòbil de perifèrics externs que el transformin en ordinador mentre no el fem servir en mobilitat. Qui ho té més fàcil sobre el paper és Microsoft, perquè el seu sistema operatiu Windows 10 per a telèfons és idèntic al dels ordinadors: amb l’adaptador Continuum de la mateixa empresa o una base de sobretaula HP Lap Dock o Acer Liquid Extend es pot connectar el mòbil a un monitor, un teclat i un ratolí. Hi ha un inconvenient, però, i no és pas menor: els mòbils amb Windows es poden considerar en vies d’extinció.\nEn canvi això no els passa als mòbils de Samsung. Per això la marca coreana acaba de treure a la venda (per 130 euros) la DeX Station, una base de sobretaula de la mida d’un cendrer per als seus smartphones emblemàtics Galaxy S8 i S8+ -i previsiblement també per al Note 8 que està a punt de presentar-. Obrint la tapa s’accedeix a un connector USB-C amb el qual podem endollar i carregar el telèfon i a un ventilador de refrigeració. Al darrere hi ha un connector d’alimentació, un port HDMI per connectar un monitor, dos ports USB per al teclat i el ratolí -que també poden ser sense fils, vinculats directament al telèfon per Bluetooth- i un port Ethernet de xarxa, pensat sobretot per a les empreses.\nLa transició entre la modalitat de mòbil i la d’ordinador és pràcticament immediata: es posa el Galaxy S8 a la base, es desbloqueja amb l’empremta dactilar o amb l’iris de l’ull i tot seguit apareix al monitor un escriptori amb icones i barra d’estat que recorda el de qualsevol sistema operatiu d’ordinador, però que en realitat és una (convincent) adaptació d’Android efectuada per Samsung. No es tracta de duplicar al monitor la pantalla del telèfon, sinó de presentar les aplicacions d’aquest sistema en finestres superposables, ampliables i minimitzables.\nLes aplicacions que han sigut adaptades, com les pròpies de Samsung i les de Microsoft Office que venen incloses al telèfon, es veuen amb el mateix aspecte que tindrien en un ordinador; les que no ho han sigut es presenten igual que a la pantalla del mòbil. He tingut oberts simultàniament diversos documents de Word, el navegador web amb una desena de pestanyes, el programa de correu electrònic i tres aplicacions de xat -sí, WhatsApp també funciona, com Google Hangouts, Telegram, Skype i BBM- sense apreciar cap disminució de rendiment.\nLlicència per editar\nL’adaptació feta per Samsung és excel·lent, fins al punt que el navegador web no carrega la versió simplificada per a mòbil de les pàgines sinó la completa. Només he trobat una aplicació que faig servir habitualment a l’ordinador que no funciona al Galaxy S8 mentre l’aparell està connectat a la DeX Station: Spotify. I cal tenir en compte un detall gens superflu: les versions mòbils de les aplicacions de Microsoft Office permeten crear i editar documents gratuïtament només en dispositius amb pantalla de menys de 10,1 polzades, però com que la majoria dels monitors que es fan servir amb la DeX Station són més grossos, haureu de comprar una llicència de 5 euros mensuals per poder editar.\nDesprés d’una setmana amb el Galaxy S8 i la DeX Station com a únic ordinador -he escrit aquest article amb ells- no diria que és una solució per a tothom: hi ha ordinadors portàtils que costen menys de la meitat que la suma de l’S8, la DeX Station, un monitor, un teclat i un ratolí. Però si ja tens el telèfon i el monitor i les teves aplicacions d’ús habitual són compatibles amb DeX, la proposta comença a resultar interessant, sobretot si ets el responsable d’informàtica d’una empresa: gestionar un únic dispositiu per empleat és molt més senzill, i amb les funcions Knox de seguretat corporativa de l’Android de Samsung es pot fer que les dades i les aplicacions de l’empresa només estiguin disponibles quan el telèfon està connectat a la base i amb la xarxa empresarial.\nPalm Foleo (2007). Aquest teclat amb pantalla connectats per Bluetooth al ‘smartphone’ Treo de la marca no va arribar a sortir a la venda.\nMotorola Webtop (2011). Els mòbils Atrix es podien connectar a diverses bases de sobretaula o directament a un ordinador portàtil.\nAsus Padfone (2012). Una pantalla de 10 polzades amb ranura per posar-hi el smartphone i fer-lo servir com a tauleta.\nUbuntu Edge (2013). El projecte de ‘supertelèfon’ utilitzable com a ordinador no va assolir la fita de micromecenatge que l’havia de fer realitat.


SorroBloc: de Barcelona a VARSÒVIA\nQuan arribes a Varsòvia (Warszawa), el primer que et ve a la memòria és la tragèdia del Getto. Aquest monument que commemora la insurrecció del getto l'abril de 1943, emplaçat a dins el barri que va viure aquella tragèdia ens ho recorda dramàticament.\nVam escollir viatjar a Polònia una mica a l'atzar, però també moguts per la curiositat i el desig de conèixer de prop la realitat d'un dels països de l'est que més van patir la crueltat de les guerres, les invasions i les dominacions d'altres potències.\nLa veritat és que no ens ha decebut. Però també constatem que no ha estat un viatge només de plaer, sinó un viatge que ens ha ajudat a reviure i a reflexionar sobre la crueltat humana. Especialment després de visitar Auschwitz i Birkenau.\nFins a quin punt pot ser difícil sobreviure a tantes calamitats, això els que ho van aconseguir..., i com a la fi, amb l'arribada de la llibertat i la democràcia (tan sols fa vint anys que la tenen), han començat a renéixer de les cendres i a aixecar el cap... Polònia avui, comença a ser un país amb una certa normalitat, amb moltes mancances encara, però amb moltes ganes de viure i de progressar.\nCom he fet en altres viatges, aniré fent aportacions i cròniques de tot el que hem pogut veure i experimentar en aquest darrer viatge a Polònia. Hem visitat Varsòvia, Cracòvia, Poznan i Gdansk a la costa bàltica, a més dels camps d'extermini d'Auschwitz-Birkenau, i també vam visitar Czestochova.\nEtiquetes: Gueto, Polònia, Varsòvia


mata soldat, a\nM MA 2 Col·laboradors 38 Visites Bústia de suggeriments\nmata soldat, a JOC És un joc de matances o de vetlada, per a una mitja dotzena de jugadors i jugadores. Un dels participants, aquell a qui ha tocat parar, es posa d’esquena als altres amb la mà dreta a la cintura, amb el palmell cap a enfora, mentre amb l’esquerra es tapa una part de la cara. Un dels que estan darrere d’ell li pega un colp a la mà que té a la cintura. Immediatament, el qui para es gira per intentar endevinar qui li ha pegat. Tothom diu: “he sét jo”. Si el qui para endevina qui ha estat l’agressor, aquest para. En cas contrari, torna a parar la mateixa persona. [JGT/VTM]


Vols barats de Granada-Jaén a Bogotà des de 915 € a Iberia\nVols barats Colòmbia Bogotà Granada-Jaén-Bogotà\nVols barats de Granada-Jaén a Bogotà (BOG) de Granada-Jaén a Bogotà Granada-Jaén-Bogotà, Colòmbia\nConsulta l’oferta de vols de Granada-Jaén a Bogotà i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Granada-Jaén a Bogotà.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Granada-Jaén a Bogotà fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


Tardes de birres: d’agost 2012\nLA JUSTÍCIA NO EXISTEIX (i no ho dic jo, és un fet)\nLes pel·lícules americanes ens han ensenyat que hi ha una Justícia Universal que arriba allà on no arriba la Llei. Després de veure unes quantes sèries i llegir novel·les de gènere carcel·lari acabes convençut que els propis presidiaris tenen un sistema jurídic intern, pel qual els presos amb crims més horribles -violadors, pederastes i xusma d'aquest tipus- reben càstigs i pallisses per part dels altres interns. Aquest tòpic està tan estès que hem acabat donant-lo per bo, i assumint que si un assassí de criatures és engarjolat a la presó hi viurà un autèntic infern. Aquest sentiment, de manera recargolada, ens conforta, perquè ens fa creure que sí, que existeix una Justícia Còsmica que al final posa totes les coses a lloc. Però no és així.\nTinc un conegut que ha passat temporades llargues a la presó. De més jove havia sigut estafador a petita escala, mangui, una mica de tot. Era de la vella guàrdia, dels que procuraven no fer mal a ningú. Delinquia sense malicia, sense passió, de la mateixa manera que la gent normal treballa. Senzillament, no sabia fer res més. Però no ens desviem del tema. Un dia, fent una cervesa amb ell, vaig preguntar-li si era veritat que els violadors i els pederastes les passaven putes a la presó. Recordo el somriure amarg del meu amic. Després de fer un glop de cervesa llarguíssim -sempre bevia amb glops llarguíssims i ràpids, com si de cop prengués consciència de que era lliure i podia fer-ho- va dir-me:\n- Ai, Jordi. Aquests tios a la presó viuen millor que tu i que jo.\nInnocent de mi, vaig respondre-li que no m'ho creia, que per força havien de patir mil turments.\n- Poques vegades he vist que ningú els hi digués res. La gent senzillament passa d'ells. A vegades estan en aïllament, i no et pensis que és una cel·la freda i humida, sinó llocs relativament còmodes amb televisor i tot. No t'enganyis, amic meu. La presó no és com l'has vist a les pel·lícules. Ningú se la vol jugar. Aquests tios van a la seva. Com a mínim aquí, a Espanya.\nJa us podeu imaginar perquè he escrit aquestes ratlles. Finalment han trobat als óssos dels dos germans desapareguts. Amb tota probabilitat els ha mort el seu pare. Si algú encara té la il·lusió de que aquest monstre patirà a la presó va molt errat. El mal parit es llevarà cada matí, esmorzarà, veurà la tele, dinarà, passejarà pel pati i havent sopat anirà a dormir. És trist però és així. Només ens queda l'esperança que un matí, fent el cafè, a les notícies ens diguin que l'han trobat penjat a la seva cel·la. Potser això ens retornarà la fe.\nEl dia que tingui diners em compraré una cottage en un poblet anglès o irlandès. Ben al nord, on no hi arribin aquestes calorades salvatges. La meva cottage tindrà un estudi amb les parets cobertes de llibres i un llac molt a la vora. Si pot ser, a tocar. Tot serà molt verd, i no sabrem què són les sequeres. El sol serà un convidat extravagant, com un tiet tarambana que es presenta a dinar de tant en tant, i que ve tan poc sovint que se li perdona tot. La caseta serà a les afores d'un poblet i cada vespre agafaré la bicicleta per baixar fins al pub més proper -que tindrà un nom compost i un cartell de fusta a l'entrada- i beure'm un parell de pintes de cervesa fent-la petar amb els vilatans, que sera galtavermells i bonhomiosos. Després agafaré la bicicleta i tornaré cap a casa, a gaudir del vespre i a pensar la sort que he tingut de marxar de Catalunya i dels seus estius polsegosos i inclements.\nEls hiverns seran freds i plourà força, però a mi la pluja m'agrada, de manera que no crec que sigui un problema. Els vespres m'asseuré a la vora del foc amb un te, o potser amb un whisky comprat en una destileria propera. Aprofitaré per fer sortides a la capital i perdre'm pels pubs i cafès. O potser llogaré una habitació en un poblet de pescadors per observar la mala mar des de la finestra. I si realment no puc amb el weather, com que seré ric tornaré a Catalunya, on se suposa que els hiverns són suaus. Però de seguida que el termòmetre pugi, ni que sigui una mica, agafaré el Ryanair i fotré el camp d'aquesta sauna insalubre on vivim.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 6:05\nDiu que llegenda que quan Chuck Palahniuk llegeix els seus contes sempre hi ha algú del públic que cau rodó per culpa de la duresa dels textos. Sóc –o més ben dit, era- seguidor d’aquest escriptor nordamericà, i puc assegurar que l’únic conte que mai em va inquietar va ser Guts, que podem traduir com a “Tripes”.\nAmb Fauna Animal, d'en Bardera, és diferent. Kafka deia que un bon llibre ha de ser com un cop de puny al crani. El llibre d’en Bardera, permeteu-me la metáfora pugilística, és un ganxo d’esquerres a la mandíbula, seguit d’un directe de dretes amb tot el pes del cos al darrere. Fauna Animal és un recull ple de contes pertorbadors, a vegades anguniosos, i sempre descarnats. És un llibre escrit magistralment i que compleix, amb escreix, la voluntat de l’autor de remoure consciències sensibles. En Bardera uneix paraules amb precisió de rellotger, i sovint calla més que no parla. Cal saber llegir entre línies i alguns relats necessiten cert temps per digerir-los bé, com les salses de la iaia. I parlant de salses i de iaies: el millor del recull és, precisament, l'ambientació rural, que evoca els paisatges d'infantesa de molts de nosaltres.\nPermeteu-me una altra metàfora, aquesta vegada més festiva. Ens trobem en una barbacoa d’estiu, amb gent de totes les edats i condicions. La majoria beuen cervesa, copes de vi o mojitos, preparats per cambrers i cambreres amb somriures blancs i pell daurada . Uns quants s’atreveixen amb els gintònics, sobretot ara que els fan tan suaus i amb tantes parides surant-hi -més que gintònics, semblen amanides-. El darrer grup (cada grup és més petit que l'anterior) es decanta per begudes consistents: whiskys sols, tequiles i coses així. I en aquesta barra raconera és on hi trobem a en Damià, preparant i servint xupitos destrossaestòmacs. Perquè en aquesta Catalunya nostra, petita, provinciana i autocomplaent, escriptors com en Bardera passen desapercebuts: la gent s'estima més un mojito del Mercadona que un escocès de quinze anys. Ofegats en una marea de llibres clònics sobre la Guerra Civil, manuscrits secrets de templaris i càtars, catedrals i novel·letes ensucrades d'amors adolescents, els seus textos et fan redreçar, com quan t'empasses un got d'absenta. Poca conya.\nEn el moment d’escriure aquestes línies s’està editant Els Homes del Sac, el nou llibre d’en Bardera. Els qui se l’han llegit diuen que aquesta vegada l’autor s’ha tret els guants, i que el cop de puny del qual parlava Kafka serà més contundent que mai. L’esperem amb ganes.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 3:17\nQuan era adolescent jugava a un joc d'ordinador que es deia Lemmings i que consistia en salvar una tribu d'homenets entestada en suïcidar-se llançant-se al buit. Hi ha qui diu que els lemmings reals -una mena de rates però una mica més simpàtiques- es maten com a mecanisme d'autorregulació de l'espècie, tot i que molts científics ho desmenteixen. El misteri dels lemmings segueix en peu.\nSigui com sigui, la metàfora de les tribus suïcides és perfecta per reflectir el que passa al món cultural català. Ja tornem a tenir aquí el debat de si s'ha de considerar literatura catalana aquella que és feta en castellà per gent que viu a Catalunya, alguns dels quals no saben -ni volen saber- ni una trista paraula en català. Em costa molt entendre els raonaments a favor d'aquesta consideració. Aquests dies he rellegit sobre el tema i no he trobat ni un sol argument intel·ligent que hi estigui a favor. De fet, tots vénen a dir el mateix: un escriptor que viu a Catalunya sempre fa literatura catalana, encara que escrigui en castellà (no diuen res de l'àrab o del sarahule, dues llengües parlades per moltíssima gent a casa nostra). Curiosament aquest fet no és reversible: els catalans que viuen a Espanya i que escriuen en català no fan literatura espanyola. Els espanyols ho tenen molt clar. Els catalans, no. En Quim Monzó no podrà guanyar el Cervantes, però molts intel·lectuals catalans volen que Marsé guanyi el Premi Nacional. Nosaltres, amb una llengua feble i en desavantatge davant d'un idioma parlat per milions de persones en tot el món, li busquem el cos a cos, que és el mateix que llançar-se de cap des d'un precipici.\nLa solució, a més, és senzilla. Literatura catalana és aquella escrita en català per gent que visqui a qualsevol part del món. Ras i curt. Tan de bon tot fos tan senzill i clar com això.\nPer cert, si la calor us fa sentir nostàlgics feu click aquí.\nEls pagafantes són paios que, volent-se lligar una noia, es converteixen -contra la seva voluntat- en els seus amics, germans grans, coixins on plorar, sacs de boxa, psicòlegs, companys de cafè, confessors i mossos de magatzem, entre d’altres tasques encara menys gratificants.\nLa gran desgràcia d'un pagafantes és, precisament, ser un pagafantes. Tenir-la a l'abast i que, alhora, sigui inabastable. Mentre que els seus rivals -generalment, macarres i bad boys- coneixen a la noia i al cap de pocs dies (o hores) ja s'hi han allitat, el pagafantes pot mantenir-hi una relació de mesos o anys, sense aconseguir res més que un cast petó a la galta o una abraçada afectuosa.Els pagafantes més recalcitrants han arribat a compartir llit amb la noia (sense cap relació carnal, òbviament), i fins i tot tinc noticia -ho juro- de pagafantes que s’hi han dutxat, anant amb molt de compte de no tocar-la. Segons algunes fonts també hi ha dones pagafantes, tot i que serien minoritàries: és un fenomen eminentment masculí.\nArribats a aquest punt hem de distingir els pagafantes circumstancials dels que ho són a temps complet. Servidor s’ha trobat, en moments puntuals de la seva vida, tenint comportaments de pagafanta, fent autèntics equilibris per no caure en aquest abisme sense fons. Vorejant la frontera, tan traïdora. Però un pagafantes autèntic neix essent-ho. Troba amistat i confessions quan ell esperava sexe i amor. És germà gran i a ell li agradaria ser amant. Pel qui ho viu en pròpia pell (i els que hem tingut etapes pagafantes ho sabem prou bé) és dramàtic, una autèntica tortura: “em tens però no em tens” . Són personatges tràgics i profundament desgraciats. Un subproducte d'aquests dies bojos que ens ha tocat viure.\nEl pagafantes és, en definitiva, una persona amb un patiment tan profund que li comporta devastadores conseqüències emocionals. Darrerament s'han organitzat grups de suport als pagafantes amb la voluntat d'acabar amb un fenòmen tan estès com difícil d'erradicar. Vegeu el vídeo de sota:\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 2:41\nMagistral la pirueta lògica de Sánchez Gordillo: donat que la crisis, segons el seu punt de vista, és deguda als robatoris comesos per uns quants, els ciutadans hem de reaccionar de la mateixa manera. Robant. Ull per ull i dent per dent (parlant de dents: el diputat d'Izquierda en va escàs. Entre això i la barba descurada fa que sigui fàcil confondre'l amb un rodamón borratxí).\nDoncs bé, Gordillo i els seus amics van saquejar un Mercadona andalús. He vist moltíssima gent robar al Mercadona, i aquest fet no em sorprèn ni m'escandalitza. De fet, la majoria de lladres s'assemblaven molt -com a mínim estèticament- a en Gordillo. Sí que em va alarmar que clavessin empentes a la pobra caixera, a qui deuen considerar una titella del capitalisme. Una cosa és pispar quatre tomàquets i un paquet de cigrons marca Hacendado i l'altra atacar físicament als treballadors que, per cert, teòricament haurien de defensar com a sindicalistes que són.\nLa sorpresa ha estat majúscula quan des d'Izquierda Unida li han donat la raó, explicant que Gordillo és un Robin Hood modern. Mireu-li la cara a la fotografia i digueu-me francament si us sembla un Robin Hood modern.\nAquests dies Sánchez Gordillo surt molt a la televisió. El dissabte el vaig veure al Gran Debate, i fa pocs minuts sortia a un altre programa de Tele 5. M'esperava que, com tots els demagogs, tindria un discurs potent i difícil de rebatre. Que faria referència a grans idees. Però no. Gordillo té la capacitat argumentativa d'un tertulià de bar, ni més ni menys. No serveix ni com a idealista demagog. I potser per això desperta certa simpatia i fa que sigui difícil odiar-lo del tot.\nEn fi, que Espanya segueix atrapada entre una dreta que enyora el franquisme i una esquerra papanates. Et volen fer escollir entre neofeixisme i comunisme. Entre senyoritos enclenxinats i pollosos amb mocadors palestins. Tria un polític corrupte que pispa de l'erari públic, o un polític esdentegat que assalta supermercats. Roben uns i roben altres. És normal que amb gent així el país se'n vagi a la merda. No ens mereixem res més.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 2:07\nAvui he vist que encara queden anuncis del club de putes que busca clientela russa. Us en penjo una foto perquè us en feu una idea. Què voleu que hi faci, cada vegada que el veig, amb les ampolles tan ben arrenglerades i totes aquestes paraules en rus, m'entra el riure fluix.\nAquest estiu fan un programa a Cuatro titulat Lo sabe, no lo sabe. La mecànica és tremendament senzilla. El presentador fa una pregunta a un paio que troba pel carrer, però aquest no pot respondre-la, sinó que ha de trobar algú altre que ho faci. La gràcia del tema és que algunes de les preguntes són de no lo sabe, de manera que el concursant ha de preguntar a una persona que cregui que no sabrà la resposta. No cal dir que aquestes preguntes són les més senzilles -a vegades ridículament senzilles- i si el concursant té èxit i la persona que ha escollit no respon, ell s'enduu els diners i l'altre queda com un ruc. Hi ha un truc que no falla mai, sobretot amb les preguntes de no lo sabe, i és fer-les a un immigrant. Això és el que fan bona part dels concursants. La majoria dels immigrants no saben respondre i, conseqüentment, el concursant s'emporta el premi. Si no tenen immigrants a mà ho pregunten a penjats o a gent gran. També tendeixen a preguntar als obesos, vés a saber per què.\nI parlant d'immigrants: fa poc la comarca de Girona es va llevar empaperada amb publicitat d'un puti molt conegut. Shows porno en viu, comiats de solter, el de sempre. Força xabacà tot plegat, però en fi. La qüestió és que aproximadament la meitat d'aquests anuncis tenien sobreimpressa una faixa amb fotografies d'ampolles d'alcohol. A la mateixa faixa hi havia un text en rus. Sembla que l'amo del puticlub tenia ganes de captar clientela russa i devia tenir por que amb el show porno i les putes no en fessin prou, de manera que es va dedicar a promocionar els licors russos. De tots els col·lectius va triar, precisament, els russos. L'associació d'idees era inevitable, i vaig pensar que els col·lectius defensors d'immigrants de seguida posarien la veu al cel. Però no. Silenci total. Al final pensarem malament, i acabarem creient que, per aquestes organitzacions solidàries i sempre vigilants, alguns col·lectius tenen prioritat sobre uns altres.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 13:26\nLa vaig veure el dimecres a la tarda, mentre carregava la bossa del gimnàs al maleter: era una negreta petita, d'uns dos o tres anys. Duia un vestit rosa i aferrava amb força una pilota del mateix color. Els ulls enormes i plens de llàgrimes. Caminava pel mig del carrer de casa meva que, encara que sigui poc transitat, tampoc és el millor lloc perquè una negreta de dos o tres anys passegi sola.\n- Em sembla que s'ha perdut- va decidir una veïna sagaç.\nVaig córrer fins on era la petita i la vaig agafar en braços. La nena va plorar una estona més i, al final, es va calmar. Vam estar deu minuts esperant a veure si els seus pares apareixien i, en veure que no arribaven, la veïna i jo vam intentar descobrir on vivia. A la zona hi ha força africans i no sabíem per on començar. La nena, que no parlava català, va assenyalar una casa. Vam tocar el timbre però ningú ens va obrir. Un veí va treure el cap per la finestra i li vaig explicar la situació.\nAl final la meva veïna va trucar a la policia. La nena i jo ja ens havíem fet amics, i fins i tot reia quan li feia ganyotes i trucs amb les ulleres. Els municipals van arribar de seguida -no havien rebut cap avís de nen perdut- i vaig proposar-los de dur-la a la Llar d'Infants, pensant que potser allà la coneixerien. Mala sort: tampoc no sabien qui era. De tant en tant deixava la nena al terra (per ser tant petita pesava força) però ella només volia anar a coll.\nFinalment la policia va rebre una trucada: per fi els pares es donaven a conèixer. Ens esperaven al meu carrer, al mateix lloc on l'havíem trobat. Els policies i jo vam anar cap allà. Vam trobar-hi una africana amb un nadó penjat a l'esquena, dos homes i una altra criatura. Vaig deixar la nena al terra i aquesta va anar cap a la seva mare, que l'esperava hieràtica com una escultura romànica. He vist gent rebre més calurosament al pizzero. No semblaven preocupats pel fet que la nena hagués estat mitja hora desapareguda i en companyia d'un perfecte desconegut. Ni un somriure d'agraïment ni una ganyota de malfiança, res. Simplement van girar cua i, tot xino-xano, van tornar cap a casa seva.\nQUAN ET DIUEN QUE EN PREFEREIXEN UN ALTRE (Greatests hits remasteritzats)\nEra evident que aquell paio tornava de festa i que havia decidit estirar-se una estona a la platja abans d'anar a casa. La gent passava pel seu costat i se'l miraven amb expressions que anaven des del somriure condescendent fins al fàstic més absolut, com si aquell nano de divuit o vint anys hagués comès un crim horrible.\nLa meva dona i jo vam estirar les tovalloles una mica més avall. El paio seguia dormint la mona i la gent seguia mirant-se'l de lluny. Em vaig aixecar i vaig caminar fins on ell era.\n- Estàs bé? - vaig sacsejar-li el braç.\nEl noi va trigar a despertar-se, em va donar la mà i va asseure's amb les cames creuades, mirant el mar. Com un místic meditant sobre l'origen del Bé i del Mal.\n- Parlo català, castellà i, segons com, també parlo anglès.\nSomrient, em va tornar a donar la mà. Vaig comprendre que encara anava pet.\n- Devia ser una festa grossa.\nEll va assentir. Per primer cop em va mirar a la cara, i em va preguntar:\nSí, sí que ho sé. Molta gent ho sap, però aquestes coses cal viure-les a la pròpia pell, cal superar-les sol. Les grans lliçons de la vida s'aprenen, precisament, quan una noia et diu que prefereix el teu amic.\n- No pateixis, home. A tots ens ha passat alguna vegada. Fins i tot coses pitjors. Encara que et pensis que l'has perdut sempre te'n queda. Es va regenerant, estigues tranquil. Tens apartament aquí?\n- Tens diners?\nVa posar-se la mà a la butxaca, va comptar les monedes i va dir que en tenia prous per comprar un paquet de tabac.\nVaig ajudar-lo a posar-se dret i vam anar fins al bar més proper. Va comprar tabac, vam prendre un tallat parlant de res en concret, com si fóssim dos coneguts de tota la vida, i ens vam acomiadar. Vaig tornar a la tovallola.\n- Què li havia passat? -va preguntar la meva dona.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 3:18\nTal com vaig anunciar fa uns dies, hem posat a la venta uns quants exemplars de Manual de Supervivència que han quedat orfes. Encara es deu poder trobar en algunes llibreries, però pel mateix preu es pot adquirir a l'Amazon (despeses d'enviament incloses). Si algú no se l'ha llegit segur que aquesta crítica el motivarà. Per cert, el link és a la part dreta de la pàgina.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 6:00


La creativitat, protagonista del Concurs d'Enceses | Canal Reus TV\nLa creativitat, protagonista del Concurs d'Enceses\n12:30 - 4 abril 2019\nRiudoms serà la seu del 2n Concurs Nacional d'Enceses. El certamen serà el proper 4 de maig i pretén fomentar la qualitat artística de les enceses i mostrar la creativitat dels grups de diables. 8 colles de tot Catalunya competiran per crear el millor espectacle de foc en dues rondes.\nRiudoms acollirà el 2n Concurs Nacional d'Enceses el proper 4 de maig, organitzat per la Federació de Diables i Dimonis de Catalunya. El concurs pretén promoure la qualitat artística dels espectacles de foc i ser un aparador de la creativitat en les enceses dels diables. 8 colles, triades mitjançant un sorteig, seran les que competiran per fer-se amb el guardó. Els guanyadors però, no podran participar en la propera edició.\nEnguany la primera encesa serà la d'igualtat, en la que tots els participants competeixen amb el mateix material proporcionat per les pirotècnies. En una segona ronda, els diables exhibiran una encesa pròpia en la que cada colla podrà demostrar la seva creativitat.\nEl concurs compta amb una dotació de 15000€ que es destinarà únicament a material pirotècnic.


La Paeria porta la gestió del Club Banyetes a la fiscalia per presumptes irregularitats\nActualitzada 27/11/2019 a les 17:18\nL'ajuntament apunta que l'impulsor d'aquest club infantil creat al 2006 s'hauria apropiat de forma indeguda més de 800.000 euros\nL'equip de govern de la Paeria ha portat a la fiscalia i a l'Oficina Antifrau documentació sobre la gestió del Club Banyetes perquè s'investiguin possibles delictes de corrupció. La regidora Elena Ferré ha explicat que les sospites sobre la gestió d'aquest club infantil creat al 2006 des de l'Ajuntament es basen en delictes de tràfic d'influències, apropiació indeguda de la marca del 'Club Banyetes' i també extorsió o suborn. Segons Ferré, l'impulsor i responsable del club durant els primers anys, Jesús Costa, hauria rebut entre 2006 i 2019, 810.401,05 euros "de les arques municipals". Així mateix, es creu que "no va actuar sol" i per això la Paeria vol que "s'investiguin i aclareixin totes les responsabilitats polítiques".\nSegons la regidora de Participació i Lluita contra la Corrupció, Elena Ferré, el club acumula un seguit "d'irregularitats" que poden ser delictives i per això s'ha registrat una denuncia al ministeri fiscal perquè es puguin investigar i aclarir qualsevol sospita de "corrupció en l'àmbit de l'administració pública". En concret, l'equip de govern de la Paeria creu que s'han comès delictes de tràfic d'influències per obtenir un lloc de treball creat específicament el juliol de 2005 a la Paeria des del qual es va gestionar la creació del club. La persona que va ocupar aquest lloc de gestió és el creador del 'Banyetes', Jesús Costa, de qui ara el nou equip de govern creu que és responsable d'una apropiació indeguda de la marca 'Club Banyetes'.\nSegons Ferré, després d'ocupar aquest lloc d'empleat públic, Costa va continuar realitzant la tasca del club des de la gerència de la Fundació del Paisatge Urbà i també la Fundació del Teatre de la Llotja. En aquest sentit, estimen que des del 2006 fins al 2019, el responsable del club ha rebut 810.401,05 euros de les arques públiques municipals. Aquests sortirien dels dos primers anys que va fer-se càrrec del club, del que va rebre de les fundacions on es va fer càrrec de la gerència, i dels diners que demanava a través de l'explotació de la marca del club ja que cada vegada que es volia fer servir per explotar-la "exigia 42.000 euros anuals", a l'única empresa adjudicatària del contracte, la qual cosa, segons Ferré, podria ser un possible delicte "d'extorsió o suborn".\nFerré també ha remarcat que estan convençuts que Costa "no va actuar sol" i per això volen que s'investiguin i aclareixin totes les "responsabilitats polítiques que han permès autoritzar o impulsar les actuacions que ara es reproven". En aquest sentit, la regidora del Comú ha recordat que han entrat a la Paeria per "aixecar catifes, posar negre sobre blanc i endreçar i denunciar dins i fora les irregularitats". És per això, que ha justificat haver posat a les mans de la justícia tota la documentació de que disposa l'Ajuntament sobre el cas.\nLa primera tinent d'alcalde de la Paeria, Jordina Freixanet, ha volgut deixar clar que el nou equip de govern té molts projectes per als nens i nenes de la ciutat que permeten mantenir un sentiment de pertinença a Lleida i promoguin l'esport i la cultura als espais lliures, tal i com es portava fent des del Club Banyetes. Això no obstant, ha matisat que es repensarà l'oferta dels clubs infantils de la ciutat.\nSegons Freixanet, cada setmana els arriben nous expedients en relació a la gestió dels anteriors equips del govern del PSC, però per "poder dilucidar amb criteri i objectivitat cal revisar-los, demanar opinió jurídica i tècnica i després decidir el que fer". Freixanet ha avisat que aquest no serà el darrer cas que es porti al davant de la justícia i ha assenyalat que estan estudiant i fiscalitzant tot el que els arriba a les mans.\nFa tot just una setmana es va fer públic que el nou equip de govern de la Paeria, format per ERC, JxCat i el Comú, no renovaria el contracte al Club Banyetes pel seu elevat cost de gestió, 286.000 euros anuals, i també per la "pèrdua del projecte educatiu" pel qual havia estat pensat. El Club Banyetes es va impulsar a través d'un personatge, el 'Banyetes' que tenia forma de cargol i que participava i organitzava nombrosos esdeveniments i activitats infantils com la tornada al col·legi, la Batalla de Flors, la rua de Carnaval o Sant Jordi. El Club també edita un programa a Lleida TV i compta amb més de 16.000 socis.\nEl PSC ofereix a l'Ajuntament de Lleida col·laboració en la investigació\nEl PSC ha ofert a l'Ajuntament de Lleida col·laboració en la investigació de suposades irregularitats en la gestió del Club Banyetes. Des del grup municipal socialista afirmen que se sumen a "qualsevol iniciativa que serveixi per clarificar qualsevol investigació" i ofereixen al govern de la Paeria "tot el suport" en la investigació de possibles irregularitats en la gestió d'aquest club infantil. Des del grup municipal asseguren "desconèixer" totes les qüestions apuntades per l'equip de govern i afegeixen que demanaran més informació en relació a aquest assumpte en la propera Comissió per la Transparència.


Carnet A1 a Serra de Daró - FOR VIA, Formació Viària\nCarnet A1 a Serra de Daró\nDescobreix que facil és treure't el Carnet A1 a Serra de Daró amb FOR VIA autoescoles. Disposem de diversos centres a les comarques Gironines. Amb FOR VIA, tot són avantatges: aula online, formació personalitzada i facilitats de pagament. La millor opció per obtenir el Carnet A1 a Serra de Daró\nTreballem una formació de qualitat i als nostres centres trobaràs un equip de professionals compromesos i dedicats al teu aprenentatge. Uns formadors amb experiència que sabran transmetre't les millors indicacions i donar-te tot el suport necessari per aconseguir el teu objectiu.Estas interessat en el Carnet A1 a Serra de Daró? FOR VIA Formació Viària és la teva autoescola de confiança.


Garmin Approach X10 Blau comprar i ofertes a Trekkinn\nDescripció Garmin Approach X10\nLa banda de golf que és tot sobre el golf:\nDispositiu senzill i intuïtiu que tot tracta sobre el golf\nLleuger i còmode i fàcil de llegir amb pantalla tàctil\nPrecarregat amb més de 41.000 cursos a tot el món\nConegueu el recorregut amb distància a la part davantera, posterior i mitjana del green, així com els perills i els doglegs\nLa vista verda amb ubicacions de pins manuals us ajuda a veure el vostre objectiu mostrant la veritable forma i la disposició del green\nT’encanta el golf. És el que fas. La senzilla i intuïtiva banda de golf GPS Approach X10 és també sobre golf. Mostra distàncies precises per a greixos i perills en més de 41.000 cursos precarregats a tot el món. Disposa d'una còmoda pantalla tàctil, tan lleugera i còmoda, que gairebé no sabreu que hi és.\nConeix el curs:\nApproach X10 és un veritable soci de golf. Fins i tot si no havíeu jugat mai al curs, independentment d’on us porti la darrera oportunitat, ja sabeu on esteu, i fins a quina distància us trobeu. El seu receptor GPS d'alta sensibilitat us proporciona les dades de distància que necessiteu per disparar amb seguretat. A més, la pantalla nítida de la pantalla tàctil mostra amb precisió les distàncies a la part davantera, posterior i mitjana del verd, fins i tot quan estiguis sota la coberta dels arbres.\nVisualització de vista verda:\nLa pantalla Visualització verda us mostra la veritable forma i la disposició del verd, encara que estigueu al darrere. És senzill situar manualment el pin de la pantalla a la ubicació actual per a una selecció precisa de les captures.\nActualitzacions gratuïtes del curs:\nAmb la banda de golf GPS Approach X10, la compra és una inversió tot inclòs. Ja està a punt per sortir-ne, amb més de 41.000 cursos precarregats. A més, cada any s’afegeixen nous cursos i actualitzacions mitjançant Garmin Express ™. El millor de tot és que aquestes actualitzacions de cursos són gratuïtes, sense despeses de configuració ni despeses ni subscripcions.\nMaterial de la corretja: TPU\nMida física: Amplada: 21,5 mm\nPetita / mitjana: 132 circumferència de 195 mm\nGran: circumferència 162 225 mm\nMida de la pantalla: 25,4 x 10,7 mm\nResolució de visualització: 160 x 68 píxels\nTipus de pantalla: LCD\nPes: 31 g\nDurada de la bateria: mode de visualització: fins a 23 dies; Mode GPS: fins a 12 hores\nGarmin Approach X10 està disponible amb vàries talles i colors. Compra’l a trekkinn i beneficia’t de tots els avantatges i ofertes exclusives. A més a més, el Garmin Approach X10 té la total garantia oficial de Garmin. A més a més, podràs complementar la teva compra amb altres productes de la categoria de Dispositius de mà a l’apartat de Electrònica.\nCaracterístiques Garmin Approach X10\nTecnologias Garmin Approach X10\nSostenibilitat Garmin Approach X10