la més dura cursa de mtb d'un sol dia a Amèrica? conèixer el marji gesick - Mtb\nLa carrera de BTT d'un dia més dura a Amèrica? Conegueu la Marji Gesick\nMichigans Upper Peninsula acull el que molts afirmen que és la cursa de bicicleta de muntanya més difícil d’Amèrica, si no del món. Una taxa de DNF mitjana del 60 per cent preveu la sort dels pilots que intenten arribar al final de la pista retorçada de Marji Gesicks.\nAra en el cinquè any, la Marji Gesick manté el misteri com a gran esdeveniment en bicicleta de muntanya lluny de qualsevol epicentre previst. El comtat de Marquette, a la Península Alta de Michigan, és un lloc remot i salvatge, amb boscos profunds i rius corrents, tots emmarcats al nord i a l'est pel llac més gran del món.\nEls turons rocosos revelen un sol cant dur. A la vostra perifèria, predominen les indicacions d'una cultura minera que no es deixa de passar per les estructures abandonades, les escales fantasmes i les canonades massisses amb molsa.\nPerò cada any centenars venen a la cursa, incloent pilots de calibre nacional com Tinker Juarez, Jeremiah Bishop, Josh Tostado, Carey Lowery, Neil Beltchenko, Alexandera Houchin i molts altres.\nEl recorregut té una longitud de 100 quilòmetres de llarg o de realització. A aquesta distància, el seu recorregut no marcat es gira sense perdre durant hores mentre puges amunt i amunt, més de 12.000 peus en total pujant pels turons de Michigan.\nVaig recórrer un tram del sender Marji Gesick a l'agost amb el cofundador de la raça Todd Poquette. Ens vam trobar a Ishpeming, un centre miner, i em va deixar preveure una secció del curs poques setmanes abans de l’esdeveniment anual, celebrat aquest any el 21 de setembre.\nLa inscripció a la cursa 2020 s’obre aquest divendres, 11 d’octubre, a les 20h. ET S’espera que les curses de 666 participants s’omplin ràpidament.\nPer obtenir més detalls sobre el passat i l’actual Marjis, ens vam posar de nou amb Poquette per obtenir alguna pregunta i pregunta. Llegiu més informació sobre l'esdeveniment i consells sobre com podeu completar un dels recorreguts de carreres més emblemàtics de les dues rodes a Amèrica.\nTodd Poquette parla sobre Marji Gesick\nGearJunkie: Per què la Marji s’anomena sovint la cursa de bicicleta de muntanya més dura d’un sol dia d’Amèrica? És el més difícil del món?\nPoquette: Quan un esportista professional decorat com Jeremiah Bishop vingui a la ciutat i declari que la seva cursa és la 'cursa de bicicleta de muntanya més dura del dia a Amèrica', la gent tindrà compte.\nVa córrer a tot el món, a tots els nivells, a qualsevol tipus de clima que puguis imaginar. Hed ho va veure tot, fins que va conèixer a Marji. Per descomptat, hem fet un bon treball promocionant la cotització de Jeremiahs i la taxa de 60 per cent de la taxa de DNF d'interès.\nQuè ho fa tan dur?\nBé, el curs, és clar! Falta de familiaritat. Falta de preparació. Sobreconfiança. El temps. Mala sort. Nutrició deficient. Competències en bicicleta poc desenvolupades. Egos fràgils. La llista no té fi - és la bella.\nHo fas un any i aprens molt. Torneu l'any següent, apliqueu lliçons de l'any anterior i descobriu que en teniu més per aprendre. No és una cosa realitzada per a la majoria de la gent; per a alguns, triga tres intents o més.\nLa cursa es comercialitza com a 'no compatible', tot i que durant tot el recorregut hi ha 'trail angels' que ajuden els pilots. Alguna vegada t’has imaginat que apareixerien aquests àngels?\nStacie i jo vivim aquí per la gran comunitat que ofereix el comtat de Marquette. Però mai no hauríem pogut imaginar què ha passat amb el nostre esdeveniment “autoportat”. Sincerament, estic buscant cap a una ètica més precisa sobre la comunitat.\nNo tenim previst començar a establir estacions d’ajuda ni suport tradicional que s’ofereixen en un esdeveniment, però, al mateix temps, no podem ignorar el nivell de suport. La nostra comunitat ha creat bàsicament una nova categoria en l'àmbit del suport als esdeveniments de resistència.\nPer què no anomenar-lo Marji Gesick 108 en lloc dels 100? O per què no fer-lo 100 milles en lloc de 108?\nEns fa aquesta pregunta tot el temps. La vida no és justa. Un any va ser de 93 milles. Ara és més llarg. Alguns anys 104, d'altres 108. Si preguntes a 10 pilots, obtindreu 10 respostes. Quant temps realment és? Creiem que els seus 105.\nCom sentiu el caràcter 'dolent' del màrqueting d'esdeveniments per a les persones que participen a la cursa i la seva actitud durant el curs?\nA continuació, es mostren les tres coses més habituals que la gent em diu sobre Marji Gesick, en cap ordre particular: (1) És el més difícil que han fet mai (2) el suport a la comunitat és diferent a tot el que han experimentat mai (3) i ells. li encanta el màrqueting, el missatge, l’humor i l’entrega crua de l’esdeveniment a través de les xarxes socials.\nA les persones sensibles no els encanta i està bé. El món és ple de curses fàcils a les quals poden assistir. Els corredors de Marji es veuen atrets pel repte, els shenanigans i el sarcasme. Els motiva? Maleït, sí. Els inspira? Absolutament.\nRebo nombrosos correus electrònics, textos, missatges directes i cartes manuscrites que ho demostren. Marji Gesick és el que el doctor Phil anomenaria 'amor dur'.\nQui són alguns dels pilots notables que formen part de l'escena Marji?\nBona feina posant-me al lloc!\nVaig a donar-vos alguns noms de persones, però no és de cap manera una llista completa de moltes persones que coneixem i estimem: Matt Acker, Tinker, Jeremiah Bishop, Carey Lowery, Gordon Wadsworth, Carla Williams, Jorden Wakeley , Jeff Rupnow, Jill Martindale, Evan Simula, Jenny Acker, Roy Kranz, Mark Kransz, Chad Schut, David Cate, Scott Quiring, Kip Hartman.\nExpliqueu-nos més sobre la planificació que suposa trobar la ruta més dura i costa amunt de Marquette a Ishpeming.\nLa veritat és que els constructors locals de senders han passat la millor part dels darrers 30 anys construint-la. Quan Danny i jo ens vam asseure i vam començar a parlar de posar això junts, 'ja' hi era. Teníem alguna feina per fer, però el gruix de l’elevació pesada ja s’havia fet.\nsuspensió completa o suspensió completa\nLa nostra visió que suposava connectar tots els grans grapats del comtat de Marquette ha d’oferir-se en una èpica i dolorosa consigna de pujada fins a la part alta de Jasper Knob. Moltes curses locals comencen a Ishpeming i viatgen 'baixant' per acabar a Marquette. Volíem anar contra el gra i crear una ruta que es puja de principi a fi.\nA diferència de la majoria de curses de resistència, no hi ha un termini de tall a la línia de meta. Per què?\nTot va començar a causa d’una decidida jove que es deia Liz Finkelstein. Va sortir al nostre primer Roll Polar. La vaig conèixer a la pista de la moto de neu amb uns 10 minuts entre ella i les 14:30. tallar.\nTenia un llarg camí per recórrer, per la part més dura i pitjor del curs. Va dir que estava bé, em va demanar que la deixés acabar i em va prometre que no abandonaria. Li vaig dir si no abandonaria, tampoc jo. En aquell moment, alguna cosa va canviar per mi.\nEl podi s’havia decidit moltes hores abans, i la majoria dels corredors i aficionats s’havien tornat a casa, però Liz es trobava davant meu. Per a què? Per acabar el que ella va començar! Va acabar a prop de les 19:00.\nRespectar cada final de pilots és al nostre ADN, la seva part de la cultura aquí. La seva carrera tenia una gran importància i, d’alguna manera, el seu final, i d’altres com ella, és més impressionant que la majoria. Estic orgullós de moltes coses que fem, aquesta és una de les coses de les quals estic més orgullós. Ensenyar a la gent a centrar-se en l’esforç i a no renunciar.\nVostè és director de la carrera de Marji, trituradora i Polar Roll. Que segueix?\nDirigir curses forma part del meu paper com a director d’Aventura per 906 Adventure Team.\nQuan no ajudeu a planificar la propera marxa de la mort d’adults, em trobareu dirigint Adventure Bike Club per a nens de 5 a 17 anys a Marquette o ajudant comunitats com Delta i Gogebic Counties als EUA. fan que el seu propi club de bicicletes d’aventura es faci rodar. També viatjo amb el meu equip local de la NICA quan viatgen a curses a Wisconsin.\nQue segueix? Vull ampliar la nostra plataforma i inspirar més gent a descobrir la millor versió d'ells mateixos a través de l'aventura a l'aire lliure. Això és el que estic en això. Per això vaig deixar una lucrativa carrera corporativa.\nDes d’una perspectiva social, crec que la societat està dirigida per un 20% de les persones. Són els vostres autopropulsadors, els que s’aconsegueixen, persones molt competitives. Enmig de l’altre 80 per cent, crec que molta gent és una sola experiència o una sola persona lluny de realitzar el seu millor jo, simplement necessiten que aquest moment o persona passi.\nVull ajudar a proporcionar aquell moment o ser aquesta persona i aquelles persones que encara no s’han adonat del millor. Què ens han d’oferir? Probablement més del 20 per cent actualment hi ha els controls.\nL’any passat, la tripulació de la neteja va trobar nombroses llaunes de gats buides al llarg de la ruta. Qui creieu que utilitzava com a combustible els aliments per a gats?\nÉs la seva part del nostre esforç per restablir una pròspera comunitat de puma a l’oest del comtat de Marquette.\nEls voluntaris són una part important d'aquest esdeveniment, mantenint-se al dia 24 o més hores seguides. Què vols dir-los?\nNo hi ha prou paraules per expressar com d’agraïts estem. Cap agraïment igualarà l’esforç que fan els nostres voluntaris any rere any, de prop i lluny.\nUn dia a l’any, veig gent de tots els àmbits de la vida, d’arreu del país, intentant afrontar l’insuperable. Res no els divideix, l’obstacle els uneix ... i es donen desinteressadament de si mateixos fins a estranys complets. Humans increïbles. Simplement increïble.\nQuina és la teva part preferida del curs?\nLa línia d’arribada - i totes les emocions primes de les quals som testimonis. No hi ha res com això. Pots passar 30 hores o més sense dormir. Però, a continuació, veus fars a la distància, roden per la línia i sentiu que no hi heu estat 10 minuts. És màgic.\nCom ha canviat la carrera al llarg dels anys?\nM'agradaria dir que l'únic que he vist canviar és el nombre de corredors i alguns petits ajustaments que hem hagut de fer per adaptar-se a números més grans.\nVull dir, ho hem fet més temps. Això està ben documentat i ens vam unir a la Sèrie Nacional de Resistència Ultra. La col·laboració ha estat excel·lent i ens han permès fer les coses com vulguem fer-les. Crec que ha estat bo per a ells i ha estat bo per a nosaltres.\nContinuem arribant a més gent a més estats, fins i tot fins a la U.K.\nQuins consells oferiu als corredors Marji per primera vegada?\nOblideu tot el que sabeu, o com a mínim, esteu d’acord en què no sabreu el que no sabeu - i feu-vos un cop d’ull a Marquette per primerar el curs. L'única manera de preparar-se per allò que queda per venir.\nAssisteix al Marji Camp al mes de juny, un curs d'accidents amb totes les coses més difícils. Els nostres entrenadors t’ensenyaran a manejar les coses més difícils i t’ajudaran a desenvolupar la confiança necessària.\nQuins consells oferiu als pilotos que tornen?\nHas vingut massa lluny i has invertit massa per tornar enrere. Tempera la sobreconfiança i controla el teu ritme. És massa fàcil, sobretot en els primers 15 quilòmetres, per anar més difícil del que hauríeu de pagar i pagar la resta del dia i de la nit per endavant.\nQuina és la bicicleta ideal per a aquest esdeveniment?\nSi sou còmodes i competents en una sola velocitat, feu un bon dia. Si et convé una bici de greix, fes-ne greixos. Tot això sobre confort i confiança. Què creus que et proporciona la millor oportunitat d’acabar?\nNo us proposo suggeriments sobre l’elecció dels pneumàtics i altres modificacions d’equips, però, quan es tracta de la bicicleta, Id us suggereixo que passeu a qualsevol lloc que us porti al vostre lloc feliç. Però estigueu preparats: podríeu canviar d'opinió després de la primera Marji.\nQuin equipament inesperat recomaneu aportar a la gent?\nEsbrineu quantes llums de bicicleta necessiteu; aporteu-ne el doble. I feu un paquet de temps que oscil·la entre els 80 durant el dia i el 40 a la nit.\nHi ha un moment únic d’aquesta cursa que destaca?\nUn tipus va arribar fins a mi a la recollida de paquets divendres a la nit, va somriure i em va donar la mà. Va dir: 'Ja he guanyat.' Vaig riure i vaig respondre: 'Has guanyat? Quins efectes has guanyat? Vaig pensar que estava sent un smartass.\nVa dir: 'Vaig perdre 54 lliures. Ja vaig guanyar. Això m’ha canviat la vida. La gent segueix preguntant-me si penso que acabarà, o quant de temps penseu. No importa. Ja vaig guanyar. Tinc la meva salut i em sento millor que mai. Gràcies'.\nAixò quan saps què estàs fent ha transcendit el que creies que feies quan va començar tot.\ncasc còsmic final mavic\nQuè et motiva a participar en aquest esdeveniment? Com ha canviat aquesta motivació al llarg dels anys?\nQuan vaig deixar el món corporatiu, tenia un objectiu vague: aprofitar les meves habilitats i l’ètica laboral per impactar de manera positiva en la meva comunitat. No tenia ni idea de què seria això, com semblava o quan passaria. Només sabia que estava cansat dels meus esforços incansables de beneficiar una empresa a mig camí del país i no veure mai resultats tangibles.\nAl principi, va afectar la meva comunitat. Però, a mesura que aquesta cosa ha anat creixent, ha esdevingut cada cop més específica; es tracta de persones. No estic només mirant què podem fer per impactar a la comunitat a través d’esdeveniments, turisme i impacte econòmic, estic estudiant més concretament com podem canviar el futur de la nostra comunitat ajudant les persones a canviar la seva vida.\nAmb cada èxit, la motivació aprofundeix. El foc crema més i més calent que mai.\nObteniu més informació sobre el Marji o inscriviu-vos a l’esdeveniment a marjigesick.com/100-bike.\nDream DIY: crea aquest fantàstic camper personalitzat\nMotxilla amb roda: Dixon Rollerpack Traça pesades càrregues\nTest de tortura: ordinador portàtil Dell robust\nFinançar un bosc: com podem ajudar a plantar 1 mil milions d’arbres amb drons\nAmerican Alpine Club: La parada fa mal a les petites empreses\nPrimer aspecte: Ganivet de còlera per a equips de voltor\nProva: ENOs Hamac més lleuger encara\nLa pràctica del patinatge il·legal va llançar aquesta marca de casc de tall: Heres How\nSUV All-Electric de luxe per 38 K $: Fisker revela l’oceà


Biografies del Tercer Reich - La religió\nPosted by biografiestercerreich on Novembre 19th 1866 to països\nEn el període d’entreguerres, Alemanya era un país on la majoria de la seva gent era protestant, 67,7% contra 32,5% de catòlics. La comunitat catòlica es veia com una minoria oprimida quan a altres països com Espanya o Itàlia era la religió més forta i amb més adeptes. Els catòlics volien rescabalar dels fets de Sadowa de l’any 1866 quan la petita Prússia protestant va aixafar a la Gran Alemanya catòlica. A més, els catòlics varen patir les persecucions de la Kulturkampf de l‘Otto von Bismarck entre el 1870 i el 1878. Durant aquests anys l’ensenyança religiosa va passar a dependre de l’Estat, les ordres religioses no podien exercir la docència, es va expulsar als jesuïtes i els béns de l’Església es varen posar sota l’autoritat de consells laics.\nAmb l’arribada al poder dels nazis l’any 1933, l’Església catòlica estava poc representada a l’ensenyança superior, en les professions liberals i a l’Exèrcit, on menys del 20% dels oficials en actiu i en prou feines el 5% dels generals eren catòlics. Tot i aquesta situació, els catòlics no varen votar en massa al NSDAP en les anteriors eleccions abans de que arribessin al poder perquè preferien els candidats del Zentrum, un partit nítidament catòlic. Amb els nazis al poder, el règim va multiplicar al principi gestos d’obertura i tolerància davant els cristians. Sobretot els catòlics se sentien representats per la figura d’en Franz von Papen, un fervent catòlic. El Völkischer Beobachter lluïa titulars com El cristianisme, principi fonamental del govern Adolf Hitler. La cerimònia de Potsdam del març de 1933 i el concordat amb el Papa Pius XI el juliol de 1933 donaven confiança en els catòlics i en els protestants per creure amb el nacionalsocialisme.\nMolts nazis eren o provenien de famílies catòliques com l’Arthur Seyss-Inquart, fet pel qual en Kurt von Schuschnigg no el volia en el seu govern, en Heinrich Himmler, en Reinhard Heydrich, en Joseph Goebbels, que després de renegar de la religió va entristir profundament als seus pares, en Rudolf Höss…. però la majoria d’ells no es varen comprometre amb la religió catòlica o protestant. El mateix Adolf Hitler va estudiar durant un temps, breu, en un centre religiós i va cantar en els cors de l’església. Els grans partidaris del Tercer Reich es declaraven creients, categoria administrativa que a partir de 1936 englobava a tota persona no jueva. També hi havia nazis que odiaven profundament a la religió, sobretot la catòlica, com l’Alfred Rosenberg. En Hitler i en Goebbels durant la Segona Guerra Mundial maquinaven atacar amb mà de ferro a la religió catòlica després de que acabés la guerra, sobretot volien acabar amb el Vaticà perquè no els hi havia donat el suport esperat, i estaven enrabiats amb els capellans i alts càrrecs de l’Església perquè havien criticat durament el programa d’eutanàsia, l’Aktion 4, qua va ser finalment cancel·lat per aquestes queixes. En el bàndol opositor estava ple de fervents protestants com el pastor Dietrich Bonhoeffer i fervents catòlics com en Claus von Stauffenberg.\n← Herbert George Wells\nMaxime Weygand →


Responsabilitats. Diari d'un senador.\nMundo Diario. Dimarts, 30 de maig del 1978.\nLa democràcia té unes lleis pròpies. Qui les trepitja és responsable de trepitjar la democràcia. En el pas de dictadura a democràcia es van trobar en el sistema anterior unes errades tan greus que Govern i oposició ràpidament es van posar d'acord en que havien de corregir-se.\nDavant la nova proliferació de protestes carceràries vull fixar-me en dos aspectes importantíssims.\nPrimer, l'aspecte legal de les presons. Veig signats, en 27 d'octubre del 1977, pels grans líders dels partits parlamentaris, uns pactes de la Moncloa que recomanen la revisió de lleis del Codi Penal, de la Llei d'enjudiciament, del Codi de Justícia Militar i de la Llei d’ordre Públic. També s'ha cregut convenient la revisió de la Llei de Perillositat Social.\nSón molts els canvis. Afecten infinitat de reclusos, potser a tots. Les lleis no es poden canviar amb rapidesa. Cal estudiar bé el canvi. Els demòcrates reconeixen la injustícia d'aquestes lleis, doncs, responsables que durant els vuit mesos que han passat des dels pactes de la Moncloa segueixin molts presos penant per sentències injustes. Els demòcrates. ¿I que es fa en qualsevol altre país davant d'una situació així? Afanyar-se a donar un indult i donar temps així a una reflexionada reforma legislativa.\nSegon, tots els demòcrates i el mateix Govern van reconèixer, pels mateixos dies, que era urgentíssima una reforma penitenciària a les presons. I es van posar a treballar en ells, la Direcció General de Presons i la Comissió Especial del Senat. Això representava acceptar que en aquests 40 anys passats els presos havien patit dins de les presons un plus injust de repressió. El projecte de reforma penitenciària està fet. S’ha trigat vuit mesos. Falten l'aprovació del ministre, del Consell de Ministres, del Congrés i del Senat. Quant de temps falta? Qui és responsable que mentrestant segueixin els presos oprimits injustament? Els demòcrates. Com s’hauria d’arreglar? Amb un indult. Els demòcrates han estafat milions d'hores de llibertat i seguiran fent-ho.\nVaig estar tres mesos sense assistir al Ple del Senat per no fer-me responsable de tan gran lesió a la justícia.


Un mango, temps i ganes – Olleta de verdures\nUn mango, temps i ganes\nPublicat el Mai 29, 2010 by kissumenja\nQuè es pot fer si tens un mango, temps i ganes? De totes les coses que se us puguin acudir, la que jo vaig triar va ser entrar a la cuina i fer una tarta clafoutis de mango.\nEl mango feia dies que corria per casa i s’estava posant massa madur. Ràpidament em va venir al cap el llibre que la Sara, de Cocina Para Emancipados, ens va regalar al sopar que vam fer al restaurant Àtica el passat 24 d’abril. Tenia la fruita i la recepta, però sobretot tenia ganes d’entrar a la cuina, cosa molt important tractant-se de mi, com molts ja sabeu.\nTant important com tenir els ingredients o les ganes per posar-me a cuinar, és que la cosa sigui fàcil. Com podreu comprovar tot seguit, ho és. A continuació podeu llegir la recepta tal i com està al llibre, però jo la vaig fer només amb un mango i després vaig adaptar les mides de la resta dels ingredients.\n5 o 6 mangos\nPrimer es pelen els mangos, en fem diferents talls i els posem a bullir durant 15 minuts. Hi afegim 150 gr de sucre i els deixem coure encara cinc minuts més.\nA banda, barregem els ous amb la resta del sucre, després la llet i per últim la farina.\nQuan el mango ja ha bollit els 20 minuts que hem dit, el posem en una safata que pugui anar al forn i hi afegim la barreja anterior. Baixem la temperatura del forn a 200ºC (l’hem preescalfat a 230º) i hi deixem la safata uns 20 minuts.\nUn cop passat aquest temps ja tenim les postres fetes, les quals es poden menjar tèbies o fredes.\nEn un primer moment vaig quedar una mica decepcionada, no estaven malament però tampoc era el que m’esperava. La sorpresa va ser, però, que l’altre tros que vaig menjar i que estava fred em va agradar moltíssim! Per tant, és molt probable que la meva vessant llaminera les volgués tastar massa d’hora i la tarta estigués massa calenta. Per la propera vegada ja ho sé perquè de ben segur que les torno a fer!\nEntrada prèvia Tomàquets raf madurs fregits\nEntrada següent Making off d’un llibre de cuina\n13 pensaments sobre “Un mango, temps i ganes”\nMai 29, 2010 a les 12:40 am\nBONÍSSIM!! Fred o calent, ara mateix me’n menjava un tall!!!! Salutacions\nMai 29, 2010 a les 12:46 am\nVisca el clafoutis!! Ara ve la millor època fruitaire de l’any: mangos, cireres, meló…quines ganes de fer receptes com la que ens poseu….ostresssss!! 🙂\nMai 29, 2010 a les 2:09 am\nEp…mango… la darrera cosa que he tastat…llàgrimes de mango…així que em puc imaginar el sabor d’aquests clafoutis…\nMai 29, 2010 a les 12:29 pm\naquesta foto del tall et fan venir ganes de clavar-hi queixalada!\nMai 29, 2010 a les 1:05 pm\nAmb aquesta foto, m’imagino com deu d’estar bonissimmm jo esperaré a que es refredí, jejeje.\nMai 30, 2010 a les 12:14 am\nDoncs no passis de llarg de la cuina, perquè quan t’hi poses, mira quines coses tan delicioses que fas!\nMai 30, 2010 a les 7:12 pm\nTé bona pinta, eh, Francesc ?\nParlant de cireres, starbase , no crec que trigui molt en fer una clafoutis de cirera que, segons tinc entés és la original.\nEp! Llàgrimes de mango? Sona interessant això, marta . A més el mango m’agrada molt!\nNo sembla una truita, Dolça ? Jajjaj! La veritat és que estava molt gustós i molt bo.\nSi, no facis com jo, Sión … Com a mínim tebi!\nAi, Glòria , gràcies per aquestes coses que em dius. Això em fa venir més ganes de cuinar!\nMai 30, 2010 a les 8:05 pm\nQué bó!!!! jo ho preferiexo una mica temperat i al costat una boleta de gelat de bescuit??? si o si!!!!\nJuny 1, 2010 a les 10:20 am\nA mi el mango no m’apassiona i tot així veient aquest tall, ummmm….\nJuny 1, 2010 a les 5:01 pm\nAla Kissumenja, ningú diria que tu no ets LA cuinera de casa…\nJuny 1, 2010 a les 5:40 pm\nEfectivament: qualsevol dira és Kissumenja i no Kihocuina! jajjajja\nJo també me’n menjaria un tall… m’has sentit, Susanna?????\nJuny 1, 2010 a les 10:34 pm\nHola anaori! Saps que està molt bé aquesta idea? La propera vegada no el deixaré de refredar tant i hi posaré una bola de gelat! Gràcies!\nGemma, si el mango no t’apassiona pots fer la recepta amb cireres. Jo no trigaré gens a provar què tal…\nJjajajaajj! No entro molt sovint, no, Gemmota! Però quan hi entro m’hi poso de veritat! 😉\nOído cocina, Massitet!\nJuny 2, 2010 a les 1:09 am\nMenudo clafutis que t’has marcat, li donarria una bona queixalada ara mateix.


Inici > Seat desplega a Barcelona Seat MÓ, el seu servei de mobilitat urbana\nPost published:2 setembre, 2020\nSeat MÓ estarà disponible en dues opcions: un servei de motorsharing i un model de subscripció. Imatge: Seat\nSeat ha desplegat Seat MÓ a Barcelona. Es tracta el primer servei de motorsharing urbà de l’empresa de Martorell. Per ara, es desplegaran 632 eScooters 100% elèctriques a la Ciutat Comtal. A més, els ciutadans i ciutadanes de Barcelona es tindran disponibles ciclomotors i patinets elèctrics mitjançant un servei de subscripció. Tota la flota de Seat MÓ a Barcelona estarà protegida contra la Covid-19 amb Liquid Guard, un revestiment antimicrobià creat mitjançant la nanotecnologia.\nAmb aquesta nova iniciativa, Seat espera “assegurar la mobilitat individual a tots els ciutadans, fins i tot els dies de restricció de tràfic a la Zona de Baixes Emissions“. Un altre objectiu de Seat MÓ és el de “reduir la contaminació i millorar la mobilitat urbana a Barcelona”, afirma Seat en un comunicat.\nSeat MÓ oferirà a Barcelona un servei de motorsharing i un model de subscripció\nSeat MÓ oferirà un servei de motorsharing pels ciutadans i ciutadanes de Barcelona. Per accedir-hi, aquests simplement hauran d’instal·lar l’aplicació mòbil de Seat MÓ. Mitjançant l’aplicació, podran cercar al mapa de la ciutat una moto aparcada a les seves proximitats i desbloquejar-la. Al bagul del ciclomotor hi ha disponibles dos cascos amb les seves respectives xarxes higièniques d’un sol ús. Tant el conductor com l’acompanyant també hi trobaran tovalloletes higièniques per prevenir contra la Covid-19.\nD’altra banda, Seat MÓ també estarà disponible com a model de subscripció. Aquest model de subscripció inclourà l’accés a la moto, assegurança, manteniment, un casc i un canvi de bateria setmanal. A més, la subscripció estarà lliure de permanència. El seu preu serà de 75€ setmanals, o bé 200€ mensuals. També estarà disponible en un pla de lloguer trimestral, amb un cost mensual de 150€. La subscripció serà de caràcter personal extensible a una persona addicional, com ara un familiar.\nA més del lloguer de ciclomotors elèctrics, Seat MÓ també inclourà l’accés als seus dos models de patinet elèctric. L’eKickscooter 25 tindrà un cost de 15€ setmanals i 40€ mensuals. L’eKickscooter 65, per la seva banda, es podrà llogar per 25€ setmanals o bé 75€ mensuals.\nSeat MÓ portarà a Barcelona “una mobilitat més accessible i assequible”\nSegons Lucas Casanovas, responsable de Seat MÓ, “aquest llançament reforça el nostre compromís amb la mobilitat urbana“. En paraules de Casanovas, “Seat MÓ suposa una passada endavant cap al nostre objectiu de millorar les ciutats, amb una mobilitat més accessible i assequible“. Amb la posada en marxa de Seat MÓ, doncs, Lucas Casanovas espera “oferir el millor producte, amb motos equivalents a 125cc, i el millor servei, incloent-hi mesures addicionals contra la Covid-19“.\nPel que fa al model de subscripció, el responsable de Seat MÓ afirma que “els hàbits de consum evolucionen cap als serveis de pagament per ús”. En aquest sentit, Casanovas creu que Seat MÓ permetrà “tenir sempre un vehicle a la disposició de l’usuari, però sense despeses com el pàrquing, l’assegurança o el manteniment”. Pel que fa al possible risc de contagi de la Covid-19, Lucas Casanovas també ha volgut recordar que “durant el període de subscripció, l’usuari serà l’única persona que utilitzarà els vehicles durant el període contractat”.\nLiquid Guard: mobilitat urbana sense risc de contagi de la Covid-19\nA banda de les mesures de prevenció habituals, com les tovalloletes higièniques o les xarxes pel cap d’un sol ús, els vehicles de Seat MÓ comptaran amb Liquid Guard. Es tracta d’un recobriment fet amb nanotecnologia que protegeix els usuaris permanentment contra qualsevol virus o bacteri. A més, Seat assegura que Liquid Guard és un producte 100% ecològic capaç l’eliminar el 99,9% dels virus, microbis, bacteris i fongs.\nLiquid Guard neix d’un projecte europeu d’investigació per la seguretat i higiene dels vehicles. Aquest projecte, anomenat CAMS (COVID Adapted Motosharing Services), està liderat per Seat; Elisava, Escola Universitària de Disseny i Enginyeria de Barcelona; i Nano-Care, empresa encarregada de fabricar i produir Liquid Guard. Aquest projecte compta amb el finançament del programa europeu EIT Urban Mobility.\nFormula Student Spain tanca la 10a edició i consolida la participació dels vehicles autònoms


Canvis en el sistema de recollida porta a porta de Palafrugell • Ràdio Capital de l'Empordà\nporta a porta a Palafrugell\nCanvis en el sistema de recollida porta a porta de Palafrugell\nLa recollida de fracció orgànica es farà quatre vegades a la setmana, els envasos fins a tres i el cartró, el vidre i la resta un dia a la setmana\nHi ha canvis al sistema de la recollida porta a porta de Palafrugell. La recollida de fracció orgànica es farà quatre vegades a la setmana, els envasos fins a tres i el cartró, el vidre i la resta un dia a la setmana.\nAquest nou calendari començarà a aplicar-se a partir de dilluns 19 d’abril. Per tal d’informar dels canvis a la població s’ha enviat una carta a tots els afectats amb un tríptic informatiu i un calendari en format d’imant.\nEls dies 8, 9, 10 i del 12 al 17 d’abril, de 9 a 13 hores, s’instal·larà un punt informatiu davant de l’edifici de l’Ajuntament, Can Bech, on es podran recollir els cubells de reciclatge a aquelles persones que no en disposin encara.\nEn el cas dels domicilis que hagin de llençar bolquers o excrements d’animals, podran deixar aquests residus tancats en una bossa independent els dies que hi ha recollida d’altres tipus.\nEl sistema de recollida porta a porta s’aplica al centre de Palafrugell, en un total de 1.980 habitatges.\nÉs important recordar, que els residus s’han de dipositar sempre al cubell corresponent, i que aquest s’ha de guardar dins de casa un cop s’hagi fet la recollida. D’altra banda, els serveis d’inspecció també vetllaran per una correcta separació de residus. Així doncs, si els residus no es treuen correctament, deixaran un avís al domicili en qüestió, que haurà de recollir el cubell i fer la separació correctament.\nArticle anteriorOrganitzen una taula rodona virtual sobre “ser trans al Baix Empordà”\nArticle següentLa Sala d’Exposicions de les Escoles Velles obre la temporada de primavera\nBegurEugènia Güell - 15 d'abril de 2021\nDes de l'Ajuntament paralitzaran cautelarment les obres a l'espera de la sentència definitiva, i han presentat un recurs d'apel·lació d'aquesta interlocutòria.\nAnna Salvadó Figueras - 15 d'abril de 2021\nRàdio Capital - 15 d'abril de 2021\nNotícies Redacció - 15 d'abril de 2021\nCultura Sergi Villena - 14 d'abril de 2021


Desafiaments de la narrativa llatinoamericana. VEU Revista cultural de la Universitat d'Alacant\nDesafiaments de la narrativa llatinoamericana\nEls escriptors Fernando Iwasaki, de Perú, Juan Carlos Méndez Guédez, de Veneçuela i Consuelo Triviño, de Colòmbia, participen en el cicle Desafiaments de la narrativa llatinoamericana: la veu de tres narradors, que ha organitzat el Centre d'Estudis Iberoamericans Mario Benedetti de la Universitat d'Alacant. El cicle es desenvoluparà en la Seu d'Alacant entre el 12 i el 14 de desembre a partir de les 20’15 hores.\nCoordinat pels professors de la Universitat d'Alacant, Carmen Alemany i José Carlos Rovira, l'objectiu és “indagar en el moment actual de la narrativa de l'altra riba”. Els tres convidats aprofundiran en els seus mons ficcionals i abordaran, des de les seues perspectives, el món de la literatura llatinoamericana contemporània.\nHistoriador de formació, Fernando Iwasaki és un tot terrè de les lletres que es considera “més novel·lista que historiador i més escriptor que novel·lista”. Per la seua banda, Consuelo Triviño és més coneguda pels seus articles i ressenyes de llibres que publica en revistes de prestigi internacional, encara que les seues novel·les conten amb l'aplaudiment de la crítica més exigent. Quant al veneçolà José Carlos Méndez Guédez, és autor de quinze llibres entre novel·les, volums de contes i assajos, caracteritzats principalment pels seus múltiples registres, des de la utilització de l'oralitat, fins al desenvolupament d'una prosa sonora, recorreguda per un profund lirisme.\nL'entrada a les conferències és lliure i està limitada a la capacitat de la sala. És possible inscriure's i aconseguir certificat d'assistència.


Pintada vulturina | Zoo Barcelona\nLa pintada vulturina, que rep aquest nom per tenir el cap desplomat com els voltors, viu a les sabanes seques, zones semidesèrtiques i deserts espinosos del sud d’Uganda i Somàlia, l’est de Kenya i el nord-est de Tanzània. Normalment forma petits estols que pasturen durant tot el dia per terra i només s’enfilen al arbres per dormir o per fugir dels predadors.\nSabanes del Sud d'Eitòpia, Somàlia, Kenya i Tanzània\nLa pintada vulturina és un ocell de color gris fosc amb tot de petites taques blanques que mesura entre uns 60 i 72 centímetres. Al pit, de color blau, hi presenta unes plomes blanques llargues i primes molt característiques. El seu nom fa referència al fet que el cap, desproveït de plomes, recorda el d’un voltor. La femella és més gran que el mascle, tot i que aparentment no ho acaba de semblar.\nEs distribueix per Àfrica des del sud i l’est d’Etiòpia, Somàlia i Kenya fins al nord-est de Tanzània, on prefereix les regions àrides i semiàrides com la sabana.\nÉs d’hàbits terrestres i s’alimenta principalment de llavors, brots i fruits, tot i que completa aquesta dieta amb la captura d’invertebrats, especialment escorpins i aranyes.\nL’època reproductiva varia ostensiblement a causa de la gran franja distributiva que té al llarg d’Àfrica. Tot i això, sol fer un niu, en forma de depressió excavada a terra condicionada amb una mica de matèria vegetal on pot arribar a pondre entre tretze i quinze ous, tot i que l’habitual és entre quatre i vuit. La femella cova els ous durant 23 a 32 dies, i els petits, en néixer, ja estan preparats per sortir del niu. De fet, és una espècie nidífuga, com molts altres membres dels gal·liformes.\nForma grups d’entre vint i trenta exemplars i cria coordinadament a l’acabament de l’època de pluges, entre el juny i el gener, depenent de la latitud. Molt terrestre, fa volades extremadament curtes i limitades en altura. És una espècie principalment sedentària.\nEs calcula que actualment les seves poblacions superen el milió d’exemplars i, tot i que es troba fora de perill, en alguns països, com Uganda, ha desaparegut a causa de l’excés de caça. Recents estudis sobre la influència del canvi climàtic en algunes de les zones on presenta distribució aquesta espècie indiquen que el futur a mitjà-llarg termini pot comportar problemàtiques noves i un ritme de pèrdua d’hàbitat més gran i més ràpid.


Hotel Saint Georges Canet de Rosselló França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel Saint Georges45, Promenade De La C?te Vermeille, La Jetee, Canet de Rosselló, França, 66140 - Veure al mapaExcel·lent8,1Basada en433comentarisHotel Saint GeorgesVeure més fotos"Good coffee and breakfast buffet\nFriendly staff"CathyUnited StatesVestíbulVeure més fotosVeure totes les 34 fotosExcel·lent ubicació 9,2Veure al mapa9,2Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióL'Hotel Saint Georges es troba davant de la platja de Canet i ofereix vista sobre el mar Mediterrani. Els clients es poden relaxar a la piscina exterior, al bar o a la terrassa amb vista panoràmica sobre el mar.\nLes habitacions de l'Hotel Saint Georges disposen d'aire condicionat, bany privat i TV de pantalla plana. Algunes tenen balcó i vista sobre el mar i hi ha internet Wi-Fi gratuïta disponible a les zones comunes.\nEl Saint Georges es troba a 42 km de la frontera espanyola i hi ha aparcament a prop per un suplement.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantS'accepten xecs de vacances com a mètode de pagament. Comentaris recents de clients


Som_riure 2017 – L'Horta Teatre\nEn gira Les 3 Porquetes\nLa companyia L´Horta Teatre\nLa Sala Campanya escolar\nAixò era una volta…\nSom_riure 2017 Amb un Som_riure arriba la primavera\nSom_riure és una mostra de teatre dirigida al públic jove i adult que pren com a denominadors comuns l’humor i la comèdia. Enguany hem volgut proposar una programació més espectacular i màgica, però sense oblidar qui som i cap a on ens dirigim. Una mescla d’humor, música, màgia, teatre i el plus del nostre propi caràcter valencià.\nAprofitarem per a estrenar i presentar-vos l’última producció de L’Horta Teatre i Eventime Producciones, Las 3 cerditas, un musical dirigit al públic familiar divertit, fresc, atrevit, amb molt de ganxo, i que ben segur que saciarà la fam voraç de grans i menuts.\nLa programació d’enguany es reparteix en tres caps de setmana consecutius: dissabte 29 d’abril, dissabte 7 i diumenge 13 de maig.\nLes bones dades obtingudes en la passada edició del Som_riure confirmen el bon acolliment del festival per part de públic i la seua fidelització malgrat les dificultats en què es troba immers el món de la cultura general i del teatre en concret.\nAquesta 8a edició continua amb la línia de treball de les edicions anteriors, espectacles plens d’humor, sàtira i crítica social amb un mateix objectiu: que els espectadors passen una bona estona i isquen de Sala L’Horta amb un gran Som_riure.\nSala l’Horta c/ Sant Martí de Porres, 17, 46026 València (Castellar-Oliveral)\ntel.: 96 375 96 43 i 96 375 11 47\nVenda d’entrades i abonament a:\n“Un musical que dará que aullar”\nde L’Horta Teatre i Eventime Producciones amb Nelo Gómez, Rebeca Artal, Laura Salcedo, Victoria Mínguez i Ramon Ródenas.\nDissabte, 29 d’abril, a les 19 h\nLas 3 cerditas és una coproducció de L’Horta Teatre i Eventime Producciones amb direcció i text de Roberto García. Un espectacle musical per a públic infantil i familiar que posarà en escena una sorprenent i divertida revisió del clàssic infantil Els tres porquets. En la nostra proposta, el llop serà un ídol de la cançó i les tres porquetes, les seues fans número u. El banquet, per tant, estarà servit. No obstant això, més d’una sorpresa en aquesta trepidant aventura farà que res succeïsca segons el previst.\nLa nostra actualització vibrant del conte tradicional comptarà amb cinc intèrprets i una escenografia que evocarà el món dels concerts (pantalles de leds, focus mòbils…) La música se sustentarà en melodies i ritmes llatins (des de cadències populars d’origen ancestral al reggaeton més saborós i altres estils electrollatins). Un apartat musical i coreogràfic que dotarà de personalitat pròpia el muntatge allunyant-lo de l’estil Disney d’altres musicals.\nEn definitiva, una proposta fresca, atrevida i apetitosa, tant en la forma com en el contingut, que saciarà la fam voraç de grans i menuts. Un musical 100% pota negra.\nMés enllà de l’interés de provocar una diversió feroç, l’espectacle plantejarà també sucoses lectures d’indubtable actualitat. El fet de canviar-li el sexe a les protagonistes confereix a la història una òptica femenina que ajudarà a fer-nos reflexionar sobre el sexisme encara predominant en la nostra cultura actual. L’esclavitud per la imatge i l’aparença, els rols tradicionals reforçats des de la nostra societat de consum, l’ús compulsiu de telèfons mòbils i xarxes socials, el tuf masclista d’algunes lletres de cançons, el bullying, l’alimentació… són temes que subjauen en la trama, i que l’espectacle posarà sobre la taula sense caure en el didactisme ingenu. Tot açò, servit amb un menú àgil, ple de saborosa música i suculentes rodanxes d’humor.\nESTRENA EN CASTELLÀ\nDiumenge, 7 de maig, a les 19 h\nLa màgia de Yunke, amb el seu espectacle Conjuro és, sens dubte, una opció que deixarà en els espectadors una sensació que tardaran a oblidar. Els oferim des de números amb molta força i espectacularitat fins a tendres jocs, que faran les delícies de tot tipus de públic. Durant una hora i vint minuts Yunke ens presenta les seues últimes creacions màgiques. Els seus números de grans i xicotetes il·lusions ens causaran un ventall de sensacions que aniran de la incredulitat a la fascinació, passant per la incertesa i la tensió del moment, acompanyats a cada moment amb una força i un ritme impressionant.\nÉs un espectacle únic a Espanya. Els espectadors formen part en tot moment d’aquest espectacle, el viuen de prop i el fan seu…. El veuran tant de prop que no crearan el que veuran.\namb Ferran Gadea\nDiumenge, 14 de maig, a les 19 h\nViure en esta terra i mantindre el trellat és cada vegada més difícil. Per això, Ferran Gadea ha creat la fundació Apadrina un valencià, dedicada a millorar la vida dels habitants de la Comunitat a través d’una eina fonamental: l’humor.\nHumor àcid sobre nosaltres, sobre la nostra manera de ser, d’expressar-nos, de divertir-nos … i també sobre les nostres contradiccions i debilitats, que no en són poques.\nEvidentment, Apadrina un valencià és una ONG fictícia que sols existeix durant els 70 minuts que necessita Ferran per a presentar-la en societat. El que és ben cert és que els assistents se’n tornaran a casa amb un somriure a la cara.\nVenda d’entrades a :\ttlf. 902 444 300 i en la taquilla de Sala l’Horta una hora abans de cada funció.\nAmb el suport de :\tAssociats a :\t· © 2017 L'Horta Teatre · Designed by Press Customizr · Powered by ·


2017 a Tarragona: l’adéu a Jaume Marí | FET a TARRAGONA\nPublicat el 28 de Desembre, 2017\nUn dels fets que més ha commocionat la societat civil de Tarragona al llarg del 2017 ha estat la mort de Jaume Marí, l’ànima de l’Associació Provincial de Paràlisi Cerebral La Muntanyeta. Aquí reproduïm l’article que vam publicar l’endemà de la seva mort i l’última entrevista que va concedir al FET, a principis d’any:\nAvui (12 d’abril de 2017) més que mai pren (maleït) sentit l’obertura d’aquella entrevista quan esmentava els dos moments cabdals de la seva vida. Ara, un altre (maleït) infart se l’emporta massa aviat. La Muntanyeta i Tarragona et trobarem molt a faltar, Jaume! Aquí tens, en un moment de desconcert i profunda pena, l’únic homenatge que et puc oferir en forma de conversa.\nJaume Marí, president de l’Associació Provincial de Paràlisi Cerebral de Tarragona en una imatge del 2013. Foto: Ricard Lahoz.\nDes d’aquesta perspectiva més global, ¿Tarragona compta amb un bon nivell de serveis i equipaments?


Punto Blanco entra al mercat rus i angl�s\n574 lectures 0 Comentaris Imprimir Enviar notícia +A\n25/04/2012 Punto Blanco entra al mercat rus i angl�s\nL’exportaci� de la firma de roba interior igualadina representa un 15% de la facturaci�, que l’any passat va ser de 22,5 milions d’euros\nLa tradicional marca de mitjons Punto Blanco, amb seu a Igualada (Anoia), acaba de signar acords amb diferents distribu�dors per entrar al mercat rus i angl�s. Aquests dos pa�sos se sumen als 35 als quals ja exporta la marca, des que va comen�ar la seva pol�tica d’internacionalitzaci� a la d�cada dels cinquanta, a trav�s de la seva pr�pia xarxa de vendes o de distribu�dors. El director general de l'empresa, Josep Ignasi Reixach, explica que l'exportaci� representa “entre un 10 i un 15% de la facturaci�” per� confia que aquesta xifra pugui augmentar en els propers temps. “Desgraciadament el mercat intern, amb la crisi, est� patint molt i per aquest motiu estem potenciant molt l'exportaci�, que �s el que ha d'ajudar la ind�stria catalana a sortir d'on es troba”, assenyala el director general de la firma catalana.\nA m�s dels acords que acaba de signar amb nous distribu�dors per entrar als centres comercials de R�ssia i del Regne Unit, la marca t� “altres pa�sos en marxa”, malgrat que encara considera prematur anunciar-los. 16 botigues pr�pies Punto Blanco compta amb 16 botigues pr�pies, 15 repartides arreu de l'Estat i una a Portugal. A la resta del m�n, la marca hi �s present a trav�s de les botigues multimarca o les “masterfranqu�cies”. Tot i aix�, Reixach confia en obrir m�s botigues durant els propers temps, “ja que ara el mercat immobiliari es troba en un moment molt interessant i es poden trobar bones oportunitats en bones ubicacions”. Aix� mateix, l’empresa t�xtil catalana tamb� espera tenir un “creixement molt important” a trav�s d’Internet, tot i que les seves vendes en aquest canal encara s�n “petites”.\nL’empresa t�xtil catalana produeix un 90% dels seus mitjons a la seva f�brica que l'empresa t� a Igualada, mentre que la resta de productes que t� la marca -roba interior, pijames i banyadors - “es fan a diferents pa�sos del m�n com Portugal, el Marroc o Tun�sia”, precisa Reixach. La firma t� m�s de 300 treballadors en plantilla i, l’any passat, va facturar 22’5 milions d’euros.\nNous materials t�xtils per tractar malalties cut�nies Punto Blanco forma part d'un consorci d'empreses que estan coordinadores pel centre tecnol�gic Fitex, que estudia la creaci� de nous materials t�xtils per tractar malalties cut�nies. El projecte Sanitex t� per objectiu elaborar teixits que, en contacte amb la pell, pal·li�n afeccions com la psoriasi, la dermatitis at�pica i el peu diab�tic. “Fa m�s de dos anys que estem investigant en aquest sentit i es tracta d'uns fils que porten adherides unes microc�psules que, quan contacten amb la pell, alliberen una s�rie de subst�ncies”, detalla Reixach. Els productes finals que volen obtenir els impulsors del projecte s�n un mitj� per tractar el peu diab�tic i un bodi per als malalts de psoriasi i pell at�pica. X (0 en total)\tOpini sobre la not�cia que acaba de llegir.


Poc després de les nou del matí engeguen la megafonia del Corpus de la Garriga. Dutxa i avall, a ajudar a fer la catifa del carrer. Aquesta la fem els veïns. La feina l'han començat cap a les set, quan es guixa la plantilla. En afegir-m'hi, hi ha un ampli grup de feinejadors, i molta catifa per omplir. Primer els clavells, que de seguida queden posats. Es veu que vénen de Múrcia i n'hi ha pocs. La resta, imaginació: gerbera, bruc, xiprer, esclòfia d'arròs, esclòfia de pinyó. “Esclòfia”, quina sonoritat. No la sentia de feia anys. Aquestes paraules et submergeixen en un món arran de terra, de la terra, a genollons, asseguts, esquenatorts, anem trampejant...Les catifes van dibuixant una metàfora fàcil, però metàfora al cap i a la fi, que escombra els immòbils, els “ja s'ho faran”, els de zitzània de sofà. Demanes indicacions als directors de catifa -per dir-los així- i a estones, confonem el bruc amb el xiprer o amb un altre verd. Mica en mica el carrer s'acoloreix. Mares amb nens petits, veïns de sempre, catifaires de trajectòria, curiosos i festius s'ajupen a afegir gerbera, bruc, esclòfia...I parles amb gent que no saps qui són per demanar on calen mans ara. Un exèrcit bellugadís d'infants s'afanya a posar el colofó de la catifa al començament del carrer, mentre els grans escombren. I això és només un trosset de Corpus, senyors. A la nit, dos policies locals que tanquen la processó s'hi aturen i s'hi fan una fotografia.\n(Article publicat a la contra d'EL 9 NOU el divendres 1 de juliol de 2011)\nPublicat per Anna Ballbona a 1:06\nEtiquetes de comentaris: Contra del divendres d'EL 9 NOU


Drets, llibertats i mordasses\nA banda del centralisme informatiu, d’ara i sempre, i de la polarització política generalitzada, estos dies vénen carregats de judicis de valor sobre el bon i el mal periodisme amb el rerefons del blanqueig informatiu a l’extrema dreta.\nÉs un assumpte prou torbador, on el periodisme sense adjectius ha de parar-se, pensar i actuar. I tindre en perspectiva allò que torna de manera recurrent i en paral·lel a l’extrema dreta: el concepte de la banalització del mal. Si Hannah Arendt alçara el cap…\nHumilment, considere que els i les periodistes hem de ser fidels a contar allò que qualsevol poder no vol que es conte. I que és necessari i sa dur a la pràctica l’exercici d’aguaitar sempre per la finestra, per saber amb tota certesa quin és l’oratge vertader de cada dia. Perquè segons uns, plou; segons altres, està núvol; i segons els d’enmig, fa un sol que enlluerna. Així que millor treure el cap per la finestra, no?\nEl ben cert és que enfrontem un Dia de la Llibertat d’Expressió amb el signe inequívoc que alguna cosa hi ha que no va bé. Primer, el colpidor assassinat de David Beriain i Roberto Fraile a Burkina Faso, per voler aprofundir en les entranyes de la caça furtiva.\nDesprés, com apunte línies més amunt, el qüestionament del bon exercici professional lligat a blanquejar l’extrema dreta, amb l’evident deriva de desconfiança i, potser, menyspreu de la ciutadania cap a la professió periodística. Una situació que dóna guanys als atacs i al discurs més brut contra el col·lectiu periodístic d’eixa part de l’espectre polític.\nEn tercer lloc, l’assetjament en línia a les dones periodistes. Una creixent xacra a sobre del desenvolupament del treball informatiu de les professionals de la informació.\nRepesque les dades de l’informe que recentment ha publicat l’Organització de les Nacions Unides per a l’Educació, la Ciència i la Cultura (UNESCO), “La Seguridad de las Mujeres Periodistas”: un 73% de les dones periodistes enquestades afirmen haver patit violència en línia en el seu treball. D’elles, el 49% han estat atacades amb discursos d’odi; el 48% va rebre missatges privats no desitjats; el 25% ha tingut amenaces de violència física; el 18% va experimentar violència sexual i altre 18% asseguraven haver estat vigilades. Molt preocupant.\nI com no, a la diada de hui no li pot faltar un clàssic de novel·la negra: la tríada formada per la ‘Llei Mordassa’ o Llei de Seguretat Ciutadana, més les dos reformes del Codi Penal. Totes tres a tota virolla des de 2015, amb alts i baixos i intents de canvi que no quallen ni tenen pinta de voler quallar. I ja ni esmentar-ne res de la derogació, clar.\nA més a més, la ‘Llei Mordassa’ s’ha trobat amb la complicitat afegida de la pandèmia. Entre una i l’altra han fet xas els drets dels ciutadans i de qui es guanya la vida informant. Un dels exemples més cridaners d’esta minva s’ha vist en l’arribada dels migrants a les Illes Canàries i els entrebancs per fer una cobertura informativa com cal.\nO en el cas de la fotoperiodista Mireia Comas, detinguda pels Mossos d’Esquadra mentre cobria un desnonament a Terrassa i que al final ha estat absolta de les acusacions d’atemptat contra l’autoritat. O les dificultats de periodistes i fotoperiodistes per informar sobre els morts de la pandèmia i de la crueltat del virus als hospitals, accedint només al material prefabricat pels governs.\nCasos hi ha molts, tants que podria estar en bucle. De fet, la Unió de Periodistes Valencians atorga el Premi Llibertat d’Expressió 2021 amb un esperit col·lectiu: al conjunt dels i les periodistes represaliades per l’aplicació de la ‘Llei Mordassa’. I el personalitza en la fotoperiodista Mireia Comas.\nTan depredadora de la llibertat d’expressió és la ‘Llei Mordassa’ que la Classificació Mundial de la Llibertat de Premsa 2021, publicada anualment per Reporters Sense Fronteres (RSF), també ho ha reflectit.\nPerò el pitjor de tot és que demà seguirem igual. I encara pensarem que no estem tan malament, que no vivim a Eritrea, Corea del Nord, Turkmenistan, Xina…\nAconseguir drets i llibertats costa temps i treball. Perdre’ls passa en un sospir.


Allotjamentsrural - Casa Rural Cal Segon (CAT)\nLloc: Foradada (25737) - Lleida\nPreu : Desde 18 €\nTARIFA ( 7 PERSONES )\nPer un menor nº de Persones consultar\nFi de Setmana : 280€ TB / 350€ TA\nSetmana (6 nits): 672 € TB / 798 € TA\nTA: 23 de Juny a Setembre, ponts i dies festius\nTB : Resta del any.\nCasa Rural Cal Segon disposa de 8 Places repartides en 4 habitacions (Opció +1 llit supletori)\nEdificada amb construcció tradicional de "pedra seca".\nLa casa es troba a la localitat de Foradada, als peus del Montsec.\nL'habitatge té una superfície de 100 m2, en dos nivells. I altres 120m2 a la part exterior.\nAmb una terrassa gran amb barbacoa acompanyada d'unes excel·lents vistes, un preciós porxo i zona de jardí.\nLa casa disposa de les condicions bàsiques per tenir una estada agradable. Perfecta per descansar i fer turisme rural.\nPiscina a 200 metres de Cal Segon amb entrada a ella inclosa. A més tenim bicicletes disponibles al mateix allotjament.\nL'entorn ofereix moltes activitats per fer per a tots els públics. Com senderisme, activitats lucratives per als més petits, museus com el museu del torró i la xocolata, museu dels dinosaures, museu de l'or.\nHi han serveis, com botigues, farmàcies, ... molt a prop de Cal Segon. Oberts també en diumenge.\nPots viure l'experiència de viatjar a l'època de la prehistòria, scape room a un castell, visites a castells, vols en globus i parapent, piragüisme, lloguer de barques a motor, escalada, enologia, vies ferrates,.. etc\nL'allotjament es troba a 1,5 km del castell de Montsonís, a 3 km de Sant Maria de Salgar, a uns 30km del Parc astronòmic del Montsec i el congost de Mont-rebeï . Ofereix la ruta del vi de Lleida amb gran varietat de Cellers on realitzar tasts de vins a un pas. Rutes de senderisme amb paratges increïbles. I molt més.\nLa Casa Rural Cal Segon és independent. No es comparteix amb persones alienes\nBarbacoa con llenya inclosa\nCalefacció a toda la vivienda\nSaleta amb TV i DVD\nRoba de la llar (Tovalloles i joc de llit )\nJoguines per als nens\nBressol, trona i banyera per a nadons (Baix petició)\nPaella i paellero de butà per a realitzar paelles\nAcceptem mascotes ( Màxim 2 gossos)\nEntrada a la piscina municipal ( Juny a Setembre)\nOMPLE EL FORMULARI PER RESERVAR:\nInfants (Especifica nº d'Infants i les seves edats)


El president del Port de Tarragona visita la planta de producció de paper d’Essity a Puigpelat - Autoritat Portuària de Tarragona\nEl president del Port de Tarragona visita la planta de producció de paper d’Essity a Puigpelat\nPublicat a 2019\nLa trobada ha servit per conèixer el final de la cadena logística de pasta de paper des del Port de Tarragona fins al client final\nEssity importa a través del Port el 50% de la cel·lulosa que transforma\nEl president del Port de Tarragona, Josep Ma Cruset, ha visitat la planta de producció d’Essity a Puigpelat, acompanyat de membres de l’equip comercial de l’Autoritat Portuària de Tarragona. Cruset ha estat rebut pel director d’operacions, Toni Mata, i altres membres de la direcció tècnica de la fàbrica de paper situada a prop de Valls (Alt Camp), i ha pogut conèixer de primera mà els processos de producció d’Essity.\nLa trobada ha servit per compartir informació sobre les fases finals de la cadena logística de pasta de paper, des de la seva arribada al Port de Tarragona fins al seu lliurament al client final, i explorar la introducció de millores en la gestió, manipulació i transport de la matèria primera. Essity col·labora amb el Port de Tarragona des del 2006 i, en l’actualitat, importa a través de les instal·lacions portuàries de Tarragona el 50% de la pasta de paper que utilitza en la seva planta de Puigpelat.\nEl president del Port també ha destacat “el compromís d’Essity en produir productes essencials que millorin la salut i el benestar de les persones” i s’ha interessat per conèixer en detall les mesures mediambientals de la planta de producció Puigpelat. Toni Mata ha explicat que “Essity destaca pel seu triple compromís amb les persones, amb el principi ‘més amb menys’, el consum responsable i l’economia circular”.\nEn aquest sentit, la planta vallenca d’aquesta firma reutilitza de manera circular tota la matèria primera que és rebutjada durant el procés de fabricació, compta amb una EDAR pròpia i amb un circuit tancat d’aigua a través del qual es reutilitza gairebé el 100% de l’aigua emprada en el procés productiu.\nA més, l’empresa fabricant de productes per a la salut i la higiene d’origen suec ha aconseguit reduir la producció de CO2 en 990 tones a l’any i ha assumit el compromís per al 2025 d’utilitzar embalatges 100% reciclables i que el 85% provingui de materials reciclats i renovables.\nUna empresa global amb compromís local\nEssity està present en més de 150 països del món i factura uns 12.000 milions d’euros a l’any. L’empresa, implantada a la península des del 1998, compta amb 1.200 treballadors i tres plantes de producció a Allo (Navarra), Telde (Illes Canàries) i Puigpelat (Tarragona).\nEl centre de producció de l’Alt Camp es va implantar fa 15 anys a Puigpelat i té 500 treballadors. La fàbrica compta amb 11 línies de producció dedicades a la fabricació de “tissue” destinat a la producció de marques pròpies i dels distribuïdors més importants del nostre país; i tres més, dedicades a la producció de bolquers infantils. A Essity es produeix gairebé el 50% del paper higiènic consumit en el mercat peninsular.\nEssity és un dels majors proveïdors mundials de productes per a la higiene i la salut certificats pel FSC, que garanteix que es fan a partir de matèries primeres de boscos sostenibles, tant del nord d’Europa com de països sud-americans. A més, de la certificació FSC, alguns clients d’Essity ja exigeixen productes certificats per al Programa Endorsement of Forest Certification (PEFC).\nLa majoria amb productes manufacturats a Puigpelat van destinats al mercat de la península Ibèrica. Per aquesta planta passen, de dilluns a divendres, uns 100 camions al dia.\nTràfic paper i productes forestals\nTràfics al Port de Tarragona\nDijous 09 Juliol\nPort de Tarragona, petjada de carboni zero al 2030\nDilluns 06 Juliol\nDivendres 03 Juliol\nL’Arxiu del Port de Tarragona celebra els seus 30 anys d’història\nDijous 02 Juliol\nCruset confia en la fortalesa econòmica i inversora del Port com a motor de recuperació econòmica del territori\nDimecres 01 Juliol\nEl Port de Tarragona avança en la col·locació de material d’escullera en el moll de Balears\nDimarts 30 Juny\nEl Port de Tarragona se suma a la celebració del Dia Mundial de les Ajudes a la Navegació encenent els fars\nPlatts European Petrochemicals Conference\nTall de trànsit: Treballs manteniment Pont mòbil


L'Hospital Verge de la Cinta s'adhereix a la campanya "Hospitals sense alcohol" ~ EbreDigital.cat\nRedacció Ebredigital.cat2019-01-18T14:20:03+02:0018 de Gener de 2019|Societat| Tortosa|Hospital Verge de la Cinta, Màquines Expenedores|0 Comentaris\nACN (Tortosa) – Les màquines expenedores de l’Hospital Verge de la Cinta de Tortosa (HVCT) s’han adaptat per donar prioritat a la venda de productes saludables. També s’hi ha inclòs missatges que promouen “de manera atractiva” una alimentació saludable. Per altra banda, s’ha prohibit als serveis de càtering i restauració del centre vendre begudes amb contingut alcohòlic. Durant el primer trimestre d’enguany la iniciativa s’estendrà a la resta de centres d’atenció primària i consultoris locals de les Terres de l’Ebre que disposen d’aquest tipus de màquines.\nL’ICS Terres de l’Ebre vol donar exemple en la promoció de la salut i la prevenció de malalties amb aquesta iniciativa i s’ha treballat amb les empreses UTE CLECE-ARCASA i Homatic, per donar compliment a les recomanacions de Salut i a la Instrucció 05/2018, del CatSalut Servei Català de sobre “Hospitals sense alcohol“.


Joc violent: els hem de deixar jugar amb armes o a lluites? | Criar.cat\nJugar a ser un cavaller medieval, pirata o superheroi, sovint porta implícit jugar a lluitar i a matar. T'has preguntat mai si has de deixar que el teu fill o filla jugui amb armes o a lluites? Has sentit mai la frase "jo de petit hi jugava i no m'ha passat pas res"? Com hem d'actuar davant la irrupció de jocs com el "Fortnite" o sèries com "El juego del calamar" en l'imaginari col·lectiu dels infants i preadolescents?\nHi ha moltes sensibilitats entorn d'aquest tema i cada família ha de crear el seu propi marc, però per entendre millor el paper del joc agressiu en el desenvolupament de les criatures, hem parlat amb dues especialistes: la psicòloga, psicoterapeuta i fundadora d'Acompanyament Familiar, Elisenda Pascual Martí i la pedagoga, investigadora i referent en transformació educativa, Heike Freire.\nTotes dues coincideixen a afirmar que el joc brusc i l'energia agressiva formen part de la vida i que és necessari que les criatures hi transitin de manera natural durant la primera infància. La Heike assegura que cal "preservar" aquest tipus de joc, dins uns límits, i l'Elisenda explica que "l'energia agressiva, ben acompanyada, és quelcom sa que ajuda als infants a saber quin és el seu espai i a ocupar-lo".\nLògicament, no tot s'hi val, i, tal com explica la Heike: "Si detectem que un infant està traient la seva ràbia contra un altre, no se l'ha de deixar". I aquí és on cal posar límits clars. "Però si es tracta d'un joc brusc on hi ha un equilibri entre els participants, com una dansa de forces, cal preservar-lo i mantenir-nos com a observadors", afegeix.\nEn aquesta línia, l'Elisenda Pascual posa l'èmfasi en el fet que "l'energia agressiva està molt pervertida, i sovint nosaltres, com a adults, no la sabem gestionar perquè ens remou, perquè ens han educat en la prohibició de l'agressivitat. Però si no travessem aquesta etapa, l'agressivitat s'acaba enquistant i apareixent en etapes posteriors".\nAquest tipus de jocs agraden perquè al nostre cervell li agrada el circuit dopaminèrgic que generen: donen força i poder. Si juguem amb una criatura a fer que nosaltres som un monstre i que ell o ella ens mata, per exemple, els donem un espai on, durant una estona, poden situar-se per damunt nostre. "Això ajuda molt als infants que tenen una energia agressiva més forta, ja que necessiten un espai on poder-se desfogar i poder-ho canalitzar i gestionar", afirma Elisenda Pascual, alhora que després els podem dir "juguem a això aquí i ara, però després el joc pararà i jo tornaré a ser l'adulta que t'acompanya i que et posa límits".\nSegons Elisenda Pascual, fins als 9 o 10 anys encara hi ha poca articulació d'allò que és ètic, moral o abstracte, i per tant encara entren en aquest joc més físic. Jocs que tenen a veure amb la pulsió de la lluita, la construcció d'espases o pistoles, de guanyar, de matar... "Són valors molt patriarcals que si no els acollim i canalitzem s'acaben pervertint i acabem tenint la societat que tenim, però alhora són aspectes de la vida que els envolta i que els infants han de poder experimentar".\nUna altra cosa, diu, és quan els infants superen aquest llindar d'edat i es queden fixats en aquesta etapa del "matar". Ho veiem en jocs com el "Fortnite", per exemple, on ja passem a parlar de violència gratuïta. "Aquí ja hem d'anar amb més cura i introduir els valors ètics i morals dins del joc". A partir dels 8-10 anys comencen a comprendre com es regula el món exterior, els codis ètics i socials, i és quan els hem de començar a ensenyar aquesta regulació. "De mica en mica se'ls ha d'anar regulant que poden fer-ho en uns espais concrets de joc i educar-los molt bé que fora d'aquests espais això no està permès. En això hem de veure també que sovint permetem el joc agressiu durant més temps als nens, per un biaix de gènere que tenim".\nInfants (+ 3 anys)Aleví ( + 5 anys)CriançaGeneral


Bancals de panical - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nBancals de panical - Diari de Barcelona\nDe Meritxell Nus\nBancals de panical\nLa salvatgia de saltar bancals\nsense el temor de trepitjar cap serp.\nAllí. Al quall de l’argelaga feta\nal gust de la tempesta,\na la serena de les llunes\ni a tantes hores on no passa res,\nres més que el sol fent via al mig del cel.\nBancals de panical i de preguntes\nper on vorejo dies de vacances\nmirant de fit a fit el verd inèdit\nde l’herba punxeguda i el seu card.\nMiro la terra al fons, com si fos cau\nd’arrels de panical o niu de serps,\nla terra feta de respostes clares\nmare del verd inèdit,\ncàlid bressol, equànime aixopluc\nque estima cada mata i cada bèstia\nvivint per sempre de vacances.\nMeritxell Nus ens recita 'Bancals de panical' (La serp que ens mira,2020) un poema que fusiona la contemplació profunda de la natura amb la contemplació indagativa del propi ésser. El poema està comprès dins el poemari La serp que ens mira que es publicarà aquest setembre.\nLa poeta explica que en aquest "s'estableix un paral·lelisme entre el període de vacances del jo poètic amb les vacances permanents de la terra, en concloure que la terra genera un moviment des d’una generositat i una felicitat com si fos de vacances".\nA més, Nus comenta que l’altra gran aportació del poema és l’equanimitat: el jo poètic observa com la terra acull panicals (que punxen) i nius de serp (que piquen) sense fer distinció: aquesta acceptació ens convida a reflexionar sobre la importància de cada cosa, sense judici ni dualitat (bo/dolent), entenent que tot té una funció i que, una vegada més, la natura ens és Mestra.\nLa poeta Meritxell Nus\nMeritxell Nus (1985) combina la docència de llengua catalana, literatura i ioga amb la passió per l’escriptura i la recitació.\nEn l’àmbit de la literatura ha publicat la plaquette Sense permís (2013) i el poemari Fenòmens (2014) i, durant aquest setembre, sortirà publicat La serp que ens mira, llibre del qual s’ha extret el poema recitat. Té algunes produccions en el camp de la narrativa, com ara L’atrapasomnis (Premi Drac I de Solsona, 2009 ) o bé Els que es van quedar (Premi Pirineu, Homilies d’Organyà, 2010). Al 2011, va col.laborar com a poeta i com a rapsode al disc de jazz Open Secrets. Ha participat en algunes antologies i en diversos festivals de poesia.


Fillon assegura als diputats crítics que no abandonarà la cursa a l'Elisi\n“M’ajudareu o m’ho fareu més difícil?”, pregunta el candidat dels Republicans en una trobada amb els legisladors de la formació\nEl candidat dels Republicans a la presidència francesa, François Fillon, atenent els mitjans de comunicació.\nActualitzada 15/02/2017 a les 06:42\nL’aspirant dels Republicans a la presidència de França, François Fillon, va reiterar ahir davant diputats de la seva formació que no retirarà la candidatura, després que diversos legisladors demanessin la seva renúncia després dels escàndols divulgats per la revista Le Canard Enchaîné. Fillon ha caigut en les enquestes a mesura que s’han anat coneixent les informacions sobre els suposats llocs de treball ficticis pels quals la seva esposa es va embutxacar centenars de milers d’euros de diners públics, majoritàriament gràcies a contractes com a assistent parlamentària seva.\nUns 40 diputats liderats per Georges Fenech van signar una carta per sol·licitar una reunió on discutir la “crisi” en la qual s’ha vist sumida la candidatura dels Republicans, si bé van fer marxa enrere coincidint amb aquesta trobada amb Fillon, segons una font parlamentària citada per l’agència Reuters. “Sé que la campanya és difícil”, va admetre el candidat davant els seus companys a l’Assemblea Nacional, segons diversos participants citats per France Info. El polític, que se sent víctima d’un “assetjament” per part dels mitjans de comunicació i de les autoritats judicials, va apel·lar a la solidaritat del partit: “M’ajudareu o m’ho fareu més difícil?”\nFillon va demanar perdó davant els francesos pels dubtes ètics que planteja el cas, però les últimes setmanes ha reiterat que tot es va fer conforme a la legalitat i ha negat que tingui previst fer-se a un costat. Ahir va recalcar que ja ha pres “una decisió” i no renunciarà.\nEl portaveu del candidat, Thierry Solère, va assegurar al final de la reunió que Fillon compta amb el suport de tots els parlamentaris dels Republicans. “Ningú a la nostra família política no vol res que no sigui el canvi de govern”, va al·legar davant els mitjans, en un intent d’oferir una imatge d’unitat interna del partit a poques setmanes dels comicis.\nL’escàndol ha fet que Fillon hagi passat de ser el favorit a les enquestes a córrer el risc de quedar-se fora de la segona volta de les eleccions presidencials. La líder del Front Nacional, Marine Le Pen, i el representant del moviment En Marxa!, Emmanuel Macron, figuren com a probables aspirants del cara a cara final.\n2.Tallat l'accés a França, Ransol i el port d...\n4.Virtus Unita acusa Espanya de fomentar la...\n6.Espot només mantindrà de ministres Torres, J...\n7.Vuit-cents manifestants clamen contra Govern\n8.Nomen fa llista nacional i no descarta...\n9.L'advocat Josep Parramon, inhabilitat durant...\n10.Nice Fruit obre un centre d'investigació ...\n1.Virtus Unita acusa Espanya de fomentar la...\n10.Neguen la pensió de viduïtat a una dona per no ...\n1. La història viva dels Antonis\n2. El llegat culinari de Rossini\n3. L'altra cara de Juanma Casero\n4. Josep Saboya Lladós\n5. Josep Maria Saboya Lladós\n6. Josep Saboya Lladós\n7. Josep Saboya Lladós\n8. Josep Saboya Lladós\n9. 'Ça chauffe pour la planète'\n10. Moscovici veu possible que es faci marxa...


ACTIVITAT AJORNADA – Ramon ACTIVITAT AJORNADA - Ramon | Centre Cívic Urgell\nHome Espectacles ACTIVITAT AJORNADA - Ramon\nCia. Eòlia · Autoria i direcció: Mar Monegal · Interpretació i composició musical: Francesc Ferrer · Dramatúrgia de l’espai i les projeccions: Josep Galindo · Espai escènic: Anna Tantull · Audiovisuals: Toni Roura · Disseny de llums: Conchita Pons\nEl Barcelona Districte Cultural suspèn durant 15 dies la seva activitat presencial. Més informació fent clic aquí\nEl Ramon s’acaba de separar de la Patri i, mentre busca pis, s’instal·la a l’habitació d’adolescent de casa dels seus pares. Allà retroba la guitarra, la bicicleta estàtica i tot de casetes que el transporten als anys noranta.\n“Ramon és, sens dubte, un dels millors monòlegs que he vist darrerament. Text, interpretació i posada en escena es combinen per donar lloc a un muntatge intens, commovedor i interessant que parla de fer-se gran des d’una perspectiva que no s’acostuma a posar sobre els escenaris, però que és tan real com qualsevol altra. Perquè, arribats a certa edat, tan normal és tenir fills com haver de cuidar els pares.” Gemma Moraleda a Somnis de Teatre\n“Ramon és un magnífic Francesc Ferrer que assumeix en solitari l’orfebreria dramàtica que és el text tragicòmic escrit per Mar Monegal.” Juan Carlos Olivares a TimeOut\n“És d’aquelles petites joies que, un cop vistes, segur que qualsevol espectador no dubtarà a recomanar.” Teresa Farré a Recomana.cat\nMar Monegal és una diplomada en Infermeria i infermera d’urgències que va descobrir el teatre quasi sense voler-ho, primer com a actriu i després com a dramaturga i directora. Formada com a actriu a l’Escola Eòlia i com a dramaturga en diversos tallers impartits per Pablo Ley, també és autora de la peça Essència absoluta (2015) o Oxigen (2012).\nA partir del dilluns 9 de novembre, a les 9 h, reserveu les vostres entrades:


La llegenda dels afrodisíacs\nEntre la llengua i el nas hi ha el punt G del gust, segons una teoria que relaciona aliments i desig sexual; no hi ha, però, evidència científica que cap menjar desperti la libido\nTRINITAT GILBERT 15/08/2011 00:00\n260x366 La llegenda dels afrodisíacs La llegenda dels afrodisíacs\nL' afrodisíac més efectiu és el cervell. La ciència argumenta que no hi ha cap aliment que estimuli l'activitat sexual, malgrat que la literatura, el cinema, la llegenda i el saber popular assegurin que sí. "L'únic que fan els aliments és aportar nutrients al cos per rendir en determinades situa cions físiques com el sexe i l'esport", assenyala Abel Mariné, catedràtic de Nutrició i Bromatologia de la Facultat de Farmàcia de la Universitat de Barcelona. Dit d'una altra manera, "l'únic que té fonament és que si hi ha carències per una mala alimentació, totes les prestacions de l'organisme baixen, tant les sexuals com també les altres".\nUna de les teories no científiques amb més força és la de les aparences dels aliments. Segons la forma que tingui l'aliment va bé per a una part del cos o una altra. Seguint aquest criteri, les nous anirien bé per al cervell i les maduixes, per al cor. En canvi, les ostres i les cloïsses serien positives per al sexe, perquè reprodueixen el sexe femení. "Quan s'ha intentat buscar la base científica de l'associació entre el marisc i el sexe s'ha parlat del contingut de zinc, metall que es relaciona amb la funcionalitat i el nombre d'espermatozoides i amb la síntesi de testosterona, i la falta del qual ocasiona alteracions en la maduració sexual".\nAixí doncs, si segons la forma de l'aliment s'activa una part del cos o una altra, els que han buscat despertar les zones erògenes han cercat remeis en plàtans, genitals d'animals (turmes), verdures (idea sostinguda per refranys populars -com ara el que diu que l'espinac fa l'amor llarg- i, en general, sobre moltes de les verdures que tenen forma fàl·lica), farigola, menta, carn, etc. Les figues són molt citades, fins al punt que han creat un eufemisme per anomenar el sexe femení. El dissenyador Claret Serrahima va pensar a crear un cartell de la festa major de la Mercè de Barcelona amb una imatge de figues de coll de dama, que es cullen justament al mes de setembre, però finalment va haver d'oblidar la idea, entre d'altres motius, per la força que l'eufemisme té en català.\nLa xocolata i l'alcohol es mereixen dos capítols a part. Ho explica el catedràtic de Nutrició de la UB Abel Mariné: "La xocolata proporciona plaer gustatiu i energia, que sempre va bé per a l'activitat sexual, però no té cap efecte específic". I l'alcohol, en canvi, és un desinhibidor: "A mi m'agrada dir la frase que sempre pronunciava un professor meu, que «l'alcohol inhibeix inhibicions», incloses les se xuals, però l'excés provoca els efectes contraris". Bàsicament, una gran quantitat d'alcohol provoca son perquè és un depressor del sistema nerviós. I mira que la fraseologia popular s'ha esforçat a remarcar-ne els efectes contraris, per això hi ha qui diu que "el vi moscatell escurça la vida i allarga l'ocell".\nPer la seva banda, la cuinera Ada Parellada assegura que si demanéssim a un adult que ens localitzés les zones erògenes segur que baixaria la mirada i s'oblidaria de la llengua i de la boca, les zones més eròtiques de l'organisme. "Al cervell es reben les sensacions de plaer transmeses per la llengua. Entre la llengua i el nas hi ha el punt G del gust". Per això "un menjar pot ser un estímul perquè el cervell engegui la maquinària del desig", diu la psicòloga i sexòloga Rocío Rico. "Ara bé, si la teva parella no t'excita, ja pots menjar quilos de maduixes amb cava o amb xocolata que la libido no es despertarà mai".\nA més a més, hi ha un altre factor que va més enllà del menjar com a estimulant se xual. "També hi pot ajudar una taula ben parada, amb unes tovalles, uns tovallons, una ampolla de cava, unes espelmes i una llum tènue. Tot plegat diu més que si dels nostres llavis sortís la frase completa: «Et vull conquistar»", conclou la cuinera Ada Parella da.