Confia sempre en Jehovà! | Estudi\nLLEGEIX-HO EN acholi aimara albanès alemany amhàric anglès armeni batak (Toba) bemba bengalí bikol bislama búlgar català cebuano chewa (Malawi) chitonga chitonga (malawi) chitumbuka chiyao chokwe chuvash cinyanja congo coreà crioll de les seychelles crioll haitià crioll mauricià croat danès drehu efik eslovac eslovè espanyol estonià fijià finès francès georgià grec guaraní gujarati gun haussa hebreu hiligainon hindi hiri motu hongarès ibo ilocano indonesi ioruba islandès isoco italià japonès kanarès kaonde karen (s’gaw) kazakh kikamba kikuiu kiluba kinyaruanda kirguís kiribati kirundi kisonge krio letó lituà llengua de signes americana llengua de signes argentina llengua de signes brasilera llengua de signes colombiana llengua de signes italiana llengua de signes japonesa llengua de signes mexicana llengua de signes russa luganda lunda luo luvale macedoni maia malai malaiàlam malgaix mambwe-lungu marathi mixe mizo mongol moré ndebele (Zimbàbue) neerlandès nepalès noruec oromo osset otetela pangasi panjabi papiament (aruba) papiament (curaçao) persa polonès portuguès quítxua (Bolívia) quítxua (imbabura) romanès runyankore rus samoà sango serbi serbi (alfabet llatí) shona sidama silozi singalès sranan tongo suahili suahili (congo) suec tadjik tagal tai telugu tigrinya tiv tok pisin tshiluba turc turcman turcman (alfabet ciríl·lic) tuvaluà txec tzotzil tàmil tàtar ucraïnès urdú uzbek vietnamita wallisià waray-waray wayuunaiki wolaita xinès mandarí (simplificat) xinès mandarí (tradicional) zande zapotec de l'Istme àrab àzeri àzeri septentrional (alfabet ciríl·lic)\n«Confia en ell en tot moment, oh poble» (SL. 62:8).\nPer què Jehovà no sempre contesta les oracions immediatament?\nPer què són reconfortants les paraules de 1 Corintis 10:13?\nQuines coses t’ajudaran a confiar més en Jehovà i a enfortir la teva relació amb ell?\n1-3. Què va ajudar Pau a confiar més en Jehovà? (Mira la imatge del principi.)\nEN LA Roma del segle primer, ser cristià era molt perillós. Els romans van acusar falsament els cristians d’odiar les persones i de calar foc a la ciutat l’any 64. Allò va provocar una onada de persecució molt cruel. Molts van ser arrestats i torturats. Alguns fins i tot van ser espedaçats per animals, i a altres els van clavar en pals i els van cremar vius perquè servissin d’il-luminació durant la fosca nit. Si tu haguessis viscut en aquella època, segurament t’hauries llevat cada dia amb la por que allò et pogués passar a tu.\n2 I segurament enmig d’aquell ambient va ser quan l’apòstol Pau va ser empresonat a Roma per segon cop. L’ajudarien els seus germans? Bé, és possible que al principi Pau tingués els seus dubtes, ja que va escriure a Timoteu: «En la meva primera defensa, ningú no em va ajudar, sinó que tots em van abandonar; que no els sigui tingut en compte». Tot i això, va reconèixer que hi havia algú al seu costat. Va escriure: «Però el Senyor em va assistir, i em donà forces». En efecte, Jesús li va donar les forces que necessitava. Però, fins a quin punt el va ajudar? Fixa’t què va dir ell mateix: «Vaig ser deslliurat de la boca del lleó» (2 Tim. 4:16, 17). *\n3 Recordar que Jehovà l’havia ajudat en el passat segur que va enfortir Pau i el va convèncer que l’ajudaria a aguantar, no només les proves que afrontava en aquell moment, sinó les que podrien venir en el futur. De fet, justament després va dir: «El Senyor em deslliurarà de tota obra dolenta» (2 Tim. 4:18). Com veiem, Pau havia après que, encara que els seus germans no el poguessin ajudar, Jehovà i Jesús sempre estarien al seu costat.\nOPORTUNITATS DE CONFIAR EN JEHOVÀ\n4, 5. (a) Qui estarà sempre al teu costat per ajudar-te? (b) Com pots enfortir la teva relació amb Jehovà?\n4 Alguna vegada t’has sentit sol quan has passat per alguna situació difícil? Potser et vas quedar sense feina, vas fer front a molta pressió a l’escola, vas tenir un problema de salut o vas passar per alguna altra circumstància inquietant. Potser vas demanar un cop de mà, però et vas sentir decebut al veure que els altres no et van donar l’ajuda que necessitaves. I és que hi ha problemes que els humans no poden arreglar per si sols. Així, doncs, què pots fer en aquests moments? La Paraula de Déu t’aconsella que confiïs en Jehovà (Prov. 3:5, 6). Però, com pots estar segur que Ell t’ajudarà? Bé, a la Bíblia hi ha moltíssims relats que ens convencen que Jehovà ajuda els seus servents.\n5 Per tant, en comptes de guardar rancor quan els altres no et donen l’ajuda que necessites, per què no ho veus com l’apòstol Pau? Considera-ho oportunitats de confiar plenament en Jehovà i d’experimentar la seva ajuda de ben a prop. Això farà que la teva confiança en Ell s’enforteixi i que la vostra amistat encara sigui més íntima.\nPER SER AMICS DE JEHOVÀ ÉS ESSENCIAL CONFIAR EN ELL\n6. Per què no sempre és fàcil confiar en Jehovà quan estem sota pressió?\n6 Pensa en aquesta situació: tens un problema greu, has fet tot el que estava en la teva mà per solucionar-ho i has fet oració per deixar-ho en mans de Jehovà. Et quedaràs tranquil i confiaràs que t’ajudarà? Tens bones raons per fer-ho (llegeix Salm 62:8; 1 Pere 5:7). Aprendre a confiar en Jehovà és essencial si vols tenir una bona relació amb Ell, tot i que és veritat que no sempre és fàcil. Per què? Una raó és que Jehovà no sempre ens respon immediatament (Sl. 13:1, 2; 74:10; 89:46; 90:13; Hab. 1:2).\n7. Per què Jehovà no sempre ens contesta les oracions immediatament?\n7 I per què Jehovà no ens respon immediatament a totes les oracions? Per entendre-ho, recorda que ell mateix compara la seva relació amb nosaltres a la relació que tenen un pare i un fill (Sl. 103:13). Un fill no pot esperar que el seu pare li doni tot el que vol quan ho vol. De vegades, el pare sap que algunes coses que li demana el seu fill són capritxos passatgers, que altres peticions hauran d’esperar fins que sigui el moment oportú, i que n’hi ha que potser no li convenen al fill o a altres persones. I no només això, si el pare li concedís tot el que vol, al final seria el fill qui acabaria manant. De manera semblant, és possible que abans de respondre’ns a les oracions, Jehovà permeti que passi un temps. Però ho fa per al nostre bé. I està en el seu dret, ja que és el nostre Pare i Creador. Si ens concedís tot el que li demanem quan li demanem, la nostra relació amb ell es podria acabar distorsionant (compara-ho amb Isaïes 29:16; 45:9).\n8. Què ens promet Jehovà pel que fa a les nostres limitacions?\n8 Una altra raó és que Jehovà coneix molt bé les nostres limitacions (Sl. 103:14). Per això, ens ajuda a aguantar les proves, tal com ho fa un pare amb el seu fill. És veritat que hi ha moments en què ens pot semblar que ja no podem més, però Jehovà ens assegura que mai deixarà que els seus servents pateixin més del que poden suportar. La Bíblia promet que Jehovà ens indicarà «la sortida» al nostre problema (llegeix 1 Corintis 10:13). Per tot això, podem confiar que Jehovà sap exactament fins on podem aguantar.\n9. Què hauríem de fer si demanem ajuda a Jehovà i no ens contesta de seguida?\n9 Si orem a Jehovà per algun problema en concret i no ens respon de seguida, tinguem paciència i esperem en ell, perquè sempre sap quin és el millor moment d’actuar. No oblidis que ell també està tenint paciència, ja que, tot i que té moltes ganes d’ajudar-nos, s’espera al moment adequat per fer-ho. La Bíblia ens assegura: «Jahveh esperarà per afavorir-te, i per això serà exalçat, per tenir compassió de tu; perquè Jahveh és un Déu de justícia: feliços tots els qui esperen en ell» (Is. 30:18).\n«LA BOCA DEL LLEÓ»\n10-12. (a) Per què de vegades és difícil cuidar d’un familiar que pateix una malaltia crònica? (b) Quin efecte té en la teva relació amb Jehovà el fet de confiar en ell durant els moments difícils? Posa’n un exemple.\n10 De vegades, quan passem per una situació molt difícil ens pot semblar que, com Pau, estem a «la boca del lleó», o almenys molt a prop. En aquests moments es posa a prova la nostra confiança en Jehovà, i és precisament quan més la necessitem. Per exemple, imagina’t que estàs cuidant d’un familiar que té una malaltia crònica. Potser has orat a Jehovà perquè t’ajudi a ser fort i a prendre bones decisions. * Si has fet tot el que estava en la teva mà, estaràs tranquil al saber que Jehovà veu els teus esforços i que promet donar-te el que necessitis per poder aguantar fidelment (Sl. 32:8).\n11 En certes ocasions, però, pot semblar que les coses no van com haurien d’anar. Potser els metges no es posen d’acord. O potser et sembla que els teus familiars, en comptes d’ajudar-te, t’ho posen més difícil. Però no et rendeixis. Segueix demanant forces a Jehovà i apropant-te a ell (llegeix 1 Samuel 30:3, 6). Així, quan t’adonis que t’ha ajudat, la teva relació amb ell s’enfortirà.\n12 Això és exactament el que li va passar a la Lídia, * qui va cuidar dels seus pares durant molt de temps, fins que van morir. «Quan estàvem en aquella situació, el meu marit, el meu germà i jo de vegades no sabíem ben bé què fer. En ocasions ens sentíem desemparats. Però ara, mirant enrere, veiem molt més clarament que Jehovà sempre va ser al nostre costat. Ens va donar forces i tot el que necessitàvem, fins i tot quan ens semblava que no hi havia solució.»\n13. Explica com es va beneficiar una germana de confiar en Jehovà.\n13 Confiar plenament en Jehovà també ens ajudarà quan afrontem una tragèdia. Pensa en la Rosa. Justament quan el seu marit, que no era Testimoni, estava emplenant els papers del divorci, al seu germà li van diagnosticar lupus, una malaltia que pot ser mortal, i uns mesos després es va morir la seva cunyada. Amb el temps, quan la Rosa va veure que ja es començava a recuperar d’aquelles experiències tan traumàtiques, es va fer pionera regular. Però al cap de poc va morir la seva mare. Què la va ajudar a aguantar? Ens explica: «Parlava amb Jehovà cada dia, fins i tot per prendre decisions petites. Allò va fer que el veiés com algú real, i em va ajudar a confiar en ell en comptes de refiar-me de mi o d’altres persones. Ara m’adono que em va cuidar, ja que em va donar tot el que necessitava en aquell moment. Gràcies a això, he notat que Jehovà mai m’ha deixat sola. Sé que sempre ha estat al meu costat».\nFins i tot dins la família, es poden donar situacions que posin a prova la teva relació amb Jehovà (Consulta els paràgrafs 14 a 16)\n14. De què pot estar segur un cristià que té un familiar expulsat?\n14 Vegem una altra situació. Imagina’t que expulsen un familiar teu. Coneixes bé la Bíblia, i saps el que diu sobre el tracte amb els expulsats (1 Cor. 5:11; 2 Jn. 10). Però com que estimes aquesta persona, hi ha cops que obeir aquest manament et sembla molt difícil, o fins i tot impossible. * Confiaràs que Jehovà et donarà la fortalesa necessària per mantenir-te ferm i obeir la seva norma sobre l’expulsió? I ho veuràs com una oportunitat d’apropar-te més a Ell?\n15. Per què va desobeir Adam el manament de Jehovà?\n15 Comparem aquesta situació amb la del primer home, Adam. De debò es creia que podia desobeir Jehovà i seguir vivint? En realitat no, perquè les Escriptures diuen que «Adam no fou enganyat» (1 Tim. 2:14). Llavors per què va desobeir i va menjar del fruit que la seva dona li va oferir? Perquè se l’estimava més a ella que a Jehovà, i per això va escoltar «la veu» de la seva dona, en comptes d’escoltar la del seu Déu (Gèn. 3:6, 17).\n16. A qui hem d’estimar per sobre de tot, i per què?\n16 El que acabem de veure no significa que no haguem d’estimar els nostres familiars. Però ens ensenya que hem d’estimar Jehovà més que a ningú altre (llegeix Mateu 22:37, 38). En realitat, posar Jehovà en primer lloc serà beneficiós per als nostres familiars, siguin Testimonis o no. Per tant, procura enfortir el teu amor i la teva confiança en Déu. I si estàs especialment preocupat per algun familiar expulsat, explica-li a Jehovà com et sents (Rm. 12:12; Fili. 4:6, 7). * Encara que aquesta situació et dolgui, considera-la una oportunitat d’enfortir la teva amistat amb Ell. Això t’ajudarà a confiar més en el teu Déu i a tenir clar que obeir-lo serà el millor.\nQUÈ POTS FER MENTRESTANT?\nEstigues molt ocupat en la predicació i així demostraràs que confies en Jehovà (Consulta el paràgraf 17)\n17. Com demostrem que confiem en Jehovà si estem molt ocupats en la predicació?\n17 Per què va deslliurar Jehovà l’apòstol Pau de «la boca del lleó»? Pau mateix va dir: «Perquè a través meu fos acomplerta la predicació, i tots els gentils escoltessin» (2 Tim. 4:17). A nosaltres, Jehovà també ens ha donat la comissió de predicar la bona nova, i ens considera els seus «col-laboradors» (1 Cor. 3:9; 1 Tes. 2:4). Per tant, si fem com Pau i estem molt ocupats en la predicació, podem estar segurs que Jehovà ens donarà tot el que necessitem (Mt. 6:33). Estar actius en aquesta obra farà que ens sigui més fàcil esperar fins que Jehovà respongui a les nostres oracions.\n18. Com pots confiar més en Jehovà i enfortir la teva relació amb ell?\n18 Esforça’t cada dia per enfortir la teva relació amb Déu i, si et topes amb alguna situació angoixant, aprofita-la per apropar-te més a Ell. Llegeix, estudia i medita la Paraula de Déu, fes oració regularment i estigues ocupat en activitats espirituals. Si ho fas, pots estar completament segur que Jehovà t’ajudarà a aguantar les proves actuals i les que et puguin venir en el futur.\n^ § 2 Quan Pau va parlar de «la boca del lleó» es podia estar referint tant a un fet real com a un fet metafòric.\n^ § 10 S’han publicat articles per ajudar tant els cristians que afronten alguna malaltia com els qui els cuiden. Consulta la ¡Despertad! del 8 de febrer de 1994; 8 de febrer de 1997; 22 de maig de 2000; i 22 de gener de 2001.\n^ § 12 S’han canviat els noms.\n^ § 14 Consulta l’article «Per què és l’expulsió una mesura amorosa?», que apareix en aquest número.\n^ § 16 S’han publicat articles per ajudar els germans que tenen algun familiar que ha deixat la veritat. Consulta La Torre de Guaita de l’1 de setembre de 2006, pàgines 17 a 21 (en espanyol); i 15 de gener de 2007, pàgines 17 a 20 (en espanyol).


Thomas D'Ansembourg: “La no-violència no vol dir no estar mai enfadat” (Antoni Bassas)\nEntrevista al terapeuta en l’àmbit de la comunicació no violenta\nANTONI BASSAS 22/10/2017 01:58\nPer descomptat, el que estic dient no té a veure amb una renúncia de la meva opinió sinó amb la capacitat d’escoltar l’opinió de l’altre juntament amb la capacitat de poder expressar la meva pròpia opinió. La idea seria començar per entendre què està vivint l’altre, què està sentint i, també, demostrar-li respecte pel que està dient encara que no hi estiguem d’acord. Aquesta actitud de respecte, en general, fa que l’interlocutor tingui tendència també a demostrar aquest respecte per la meva posició, de tal manera que es construeix un clima de respecte. Evidentment escoltar l’altre quan està dient una cosa amb la qual no estem gens d’acord reclama esforç... Se n’aprèn, no cau del cel, se n’ha d’aprendre. Podem estar enfadats però de manera no-violenta. La no-violència no vol dir no estar mai enfadat. Es pot aprendre a ser vigorós, assertiu, sense ser violent.\n¿Hi ha algun mitjà per arribar a aquesta vida interior?\nQuan hi va haver els atemptats de París vaig trucar a un amic per dir-li que no podíem quedar-nos veient a la televisió com el govern francès actuava amb aquestes mesures de violència, de presó o de venjança sobre el territori sirià. Vam pensar que hi havia almenys dues coses que ni el públic en general ni els nostres dirigents no entenien: la primera és que la pau s’aprèn. Tothom entén que les matemàtiques no s’aprenen en un dia. Doncs la pau, igual: requereix esforç i mètode. I la segona és que ni nosaltres ni els nostres dirigents no acaben d’entendre que mitjançant la pacificació d’un mateix es pacifica la relació amb l’altre. Un ciutadà pacificat és un ciutadà pacificant. No és passiu, no es fuma un porro en una cantonada, és actiu mitjançant la seva capacitat d’escoltar i de respectar. Però per desenvolupar aquesta capacitat de col·laboració es requereix un canvi en el vell programarique tenim instal·lat i que funciona en funció de criteris de violència.\n¿Té algun consell per als pares i mares per educar els nens en la pau?


L’obra del mes de gener: Autorretrat, 1958 | fundacio arranz-bravo>bloc\nL’obra del mes de gener: Autorretrat, 1958\nEn motiu del concurs generat a través de les xarxes socials de la Fundació Arranz-Bravo; autoretrat i esguard, Eduard\nEl retrat és una font d’interès inesgotable, respon a l’impuls humà i natural de mirar una cara i desvetllar el que se’n desprèn d’ella. L’autoretrat porta implícit l’al·licient que resulta de l’esguard d’un mateix, el resultat de mirar-se al mirall i la voluntat d’examinar el propi rostre. Singularitat, introspecció i misteri, quelcom s’amaga entre la frontera entre el que veu i el que és vist. La consciència per la individualitat i el descobriment d’un món propi, el del jo. L’autoretrat ha gaudit d’aquest acusat valor per la intensitat de la vida, la força i ha estat poder evocador de pintors com Rembrandt, Picasso, Bacon o Warhol, escultors i també fotògrafs.\nArranz-Bravo i la figura humana són indissociables, és una de les característiques principals de la seva obra. El seu interès plàstic i emocional l’ha acompanyat des del principi de la seva carrera. Amb autoretrats com el de 1958 (A) en que l’artista tenia 17 anys; composició frontal i llenguatge formal configuren una peça en que el jove artista està buscant el seu propi jo. A la segona obra (B) que porta per títol Figura amb barretina (1973) ens trobem amb un Arranz-Bravo més madur, en què la Nova Figuració ha assolit un estil més personal; el cap apareix suspès en l’aire, i els cromatismes esclaten a la tela, però el màxim exponent el trobem amb la darrera obra, datada a la dècada dels vuitanta (C). Els punts on es concentra la força és, sense dubtar-ho, als ulls, l’eix vertebrador és aquesta mirada penetrant, intensa que és mutable amb els anys però que persisteix amb una presència distinta. Veiem un recorregut de l’autoretratística d’Arranz-Bravo que està indiscutiblement vinculada\na la seva evolució com artista però també i, el més important, com a creador amb esperit humanista.\nÉs interessant creure que els autoretrats que avui veiem són el resultat de com un artista es veia a sí mateix en un moment determinat, però potser és més veraç pensar que és una ficció en què el testimoni del mirall ha estat objecte d’una reinterpretació. Ens trobem davant la necessitat per representar-se, de la obsessió per la representació humana, una tradició potenciada, especialment, a partir del Renaixement. El nou estatus que l’artista havia assolit era evident; Leon Battista Alberti va realitzar el gravat d’un autoretrat, celebrar-se a sí mateix a la manera esmentada per els textos clàssics, o Albrecht Dürer que realitzà un autoretrat en que busca una forta aparença amb Crist. Una reiterada pràctica que ja se’n troba algun testimoni des de l’Antic Egipte i fins a dia d’avui, igual que s’ha mantingut vigent com a tipologia, de la mateixa manera la mirada personal d’Arranz-Bravo en la cinquantena de retrats que la Fundació té a la seva Col·lecció.\nEtiquetes: 1958, Arranz-Bravo, autoretrato, col·lecció, l'hospitalet de llobregat, selfportrait\nServei educatiu= art i compromís social →


L'Aula de la Ciència organitza una excursió a Banyeres de Mariola. VEU Revista cultural de la Universitat d'Alacant\nL'Aula de la Ciència organitza una excursió a Banyeres de Mariola\nAmb motiu de la celebració del Dia dels Museus, el de la Biodiversitat i el dels Parcs Naturals, l'Aula de Ciència proposa visitar el dissabte 9 de maig el Museu del Paper de Banyeres de Mariola i els molins del riu Vinalopó. Després de les visites, s'ha organitzat també un dinar en un restaurant cèntric al preu de 15 euros.\nDesprés de dinar i si encara queden forces, els participants de la jornada podran assistir a un concert de música de càmera en el pati del castell de Banyeres de Mariola que revisarà peces del segle XVIII amb l'agrupació formada per Jordi Piñol, al violoncel, Francis Blanes, al piano, Rebeca Guill, amb el violí, Toni Lloret tocant l'oboè i amb la soprano Pepi Lloret.\nL'eixida de l'expedició serà des del Campus de la UA a les 9 hores i el desplaçament serà en cotxes particulars. S'haurà de comunicar a la inscripció qui assisteix a l'excursió i si es disposa de places als cotxes o si serà necessari ocupar places compartides en un altre cotxe. El dinar serà a les 14 hores i l'horari per a la primera tornada serà a les 16 hores. Per a aquells que vulguen assistir al concert, hi haurà una altra hora de tornada a les 20.30 hores.\nInscripcions en aula.ciencia@ua.es


Pérez trasllada a la Unió de Llauradors i Ramaders el suport de la Diputació de Castelló al sector de l'ametler\nEl diputat de Desenvolupament Rural destaca en la II Jornada Tècnica la importància del cultiu de l'ametla per a consolidar població a l'interior\nGeneral 17 de junio de 2022 Redacció\nEl diputat de Desenvolupament Rural, Santi Pérez, ha assistit hui a la II Jornada Tècnica organitzada per la Unió de Llauradors i Ramaders sobre el cultiu de l'ametler, on ha aprofitat per a traslladar el suport de la Diputació de Castelló al sector. A l'acte també han assistit el director territorial d'Agricultura, Tomás Verdejo, el secretari general de la Unió de Llauradors i Ramaders, Carles Peris Ramos, i l'alcalde de la Serra d'en Galceran, Juan Carlos Mateu.\nPérez ha assenyalat que el cultiu de l'ametla «és molt important a l'interior de Castelló i ajuda a conservar el mosaic agroforestal i a consolidar població en el territori». A més, ha destacat el suport de la Diputació de Castelló al sector primari i ha celebrat que l'ametla «continua viva» gràcies als i les joves vinculats en el seu cultiu, per la qual cosa, «el relleu generacional és fonamental».\nEl diputat provincial també ha destacat la importància del treball que duu a terme la Unió de Llauradors amb la «divulgació, formació i informació» a través de l'organització de jornades com la que s'ha celebrat hui.\nPérez ha reiterat el suport de la Diputació de Castelló per a reforçar i ajudar al sector «i fer arribar les preocupacions de la gent de Castelló davant altres institucions». Finalment, el diputat provincial ha recordat que la Diputació de Castelló subvenciona amb 300.000 euros un projecte d'investigació d'àmbit internacional per a combatre les plagues en cultius en el qual participa la Universitat Jaume I (UJI) i en el qual també s'estudien els ametlers i les oliveres per part d'altres universitats.\nAgricultura i desenvolupament agricultura valenciana Cultiu atmeler Unió de Llauradors i Ramaders


Presentació del Pla tipus LGTBI – L'independent\nLa Diputació de Barcelona, per mitjà de l’Oficina de Polítiques d’Igualtat i Drets Civils, ha iniciat avui un procés per tal de dissenyar, elaborar i difondre un instrument (Pla Tipus) que permetrà al món local desplegar la Llei 11/2014, de 10 d’octubre, per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals (LGTBI) i per eradicar l’homofòfia, la bifòbia i la transfòbia.\nEl diputat d’Igualtat i Ciutadania de la Diputació de Barcelona, Antoni Garcia, acompanyat de la directora general d’Igualtat de la Generalitat de Catalunya, Mireia Mata, i de regidors i regidores de diferents ajuntaments de la demarcació de Barcelona, així com entitats del sector, han encapçalat la reunió d’avui, que ha tingut lloc al recinte de les Llars Mundet de Barcelona.\nAquesta primera sessió ha posat les bases del treball que culminarà amb la realització d’un pla tipus adaptat a municipis petits, mitjans i grans, i que servirà per aplicar la llei a la demarcació.\nTotes les persones assistents han coincidit en destacar la importància que les institucions i entitats del país treballin en xarxa per desenvolupar les polítiques LGTBI. També han destacat el lideratge de la Diputació de Barcelona en el suport als municipis en el desplegament de la llei.\n← La dirección de Delphi presenta el ERE\nAcabat el Pla director de Ca n’Altimira, a Barberà del Vallès →


LUCY DACUS DESCOMPON CADA CANÇÓ DEL SEU TERCER ÀLBUM NOSTÀLGIC, HOME VIDEO - CANÇÓ A CANÇÓ\nLucy Dacus descompon cada cançó del seu tercer àlbum nostàlgic, Home Video\nGràcies a un snafu de programació, Lucy Dacus queda sorprès quan arribo al seu Brooklyn Airbnb en una càlida tarda a mitjans de maig. Però el rocker independent de 26 anys s’enfonsa amb els cops de puny, desprenent una calma tranquil·la. Dacus té una petició: ¿M'importaria si tornés a aplicar una capa d'esmalt blau mentre parlem del seu nou àlbum? A principis del dia, va filmar una entrevista per a PBS i va notar després que les seves ungles estaven mal xafades. Amb un gemec i una risa que s’autoritza, s’imagina una trucada telefònica imminent de la seva mare.\nEn aquest àlbum, el d’aquesta setmana Vídeo casolà , Dacus revisa els seus anys d’edat a Richmond, Virgínia, on era devotament cristiana amb un complex salvador autoadmetut. El registre està profundament arrelat a la fisicitat de l’adolescència: galtes enrojolades al soterrani de l’aixafament, cossos d’adolescents que brollen com males herbes, ballen al passadís de cinc i deu. Els records no sempre són de color rosa, però Dacus exerceix l’amabilitat cap al seu jo més jove: no puc desfer el que he fet i no voldria, canta a First Time.\nAquesta disposició a l’autoexamen no serà una sorpresa per als oients de fa temps: des del seu debut del 2016 no Burden , Dacus s'ha consolidat com una documentalista empàtica d'un compositor, que examina el món que l'envolta amb un ull agut i un cor tendre. Amb Historiador el 2018, va aprofundir en qüestions de mortalitat i els llaços que uneixen i, el mateix any, va trobar el parentiu al costat de Phoebe Bridgers i Julien Baker a boygenius. A l’epònim homònim del supergrup, les visions d’escriptor de Dacus es van elevar a grans extensions noves.\nArran de Historiador i boygenius, el perfil públic de Dacus va créixer de maneres que van començar infringeixi la seva privadesa ; necessitava un canvi d’escenari. Després de gravar Vídeo casolà a Nashville, l'agost del 2019, es va traslladar de Richmond a Filadèlfia, on ara viu amb mitja dotzena d'amics i una extensa biblioteca. Entre la seva col·lecció de llibres hi ha una sèrie de revistes que conserva des de petita. Mentre escrivia Vídeo casolà De tant en tant, Dacus fullejava els seus diaris per veure com percebia experiències formatives en temps real. De vegades ni tan sols l’escrivia, com si en aquell moment no ho trobés important, diu ella. O mentiria sobre esdeveniments i no recordo la sensació de mentir, ho devia fer compulsivament.\nAquí, Dacus estableix el rècord i ens guia pels records que alimenten cada cançó Vídeo casolà.\n1. Calent i pesat\nPitchfork: Per què vau escollir aquesta cançó per començar el disc i quin to desitgeu que marqui?\nLucy Dacus: Una cosa que vaig aprendre a l’escola de cinema abans d’abandonar és que la seqüència del títol d’una pel·lícula us ha de fer saber de què tractarà tota la pel·lícula. De la mateixa manera, la primera cançó d’un disc hauria de ser com una introducció de paleta que marca el to. Els tons aquí són el nerviosisme, la contemplació, la nostàlgia i la calidesa. Volia que em sentís molt acollidor i rubor.\nmillors grups de dream pop\nDe qui tracta aquesta cançó?\nVaig pensar que escrivia aquesta cançó sobre un amic meu que abans era súper reservat i que ara és molt animat. Solíem ser propers, però com més amigues feia, menys ens vèiem. Aleshores em vaig sentir com si escrivís sobre mi mateix des de la perspectiva d’algú amb qui havia sortit, com mirar-me passar pel procés d’aprendre sobre el món i estar menys tancat. Llavors em vaig adonar que era ambdós personatges. Mai no m’he sentit totalment còmode parlant de mi mateix en una cançó perquè compulsivament no vull ser egoista. Però tothom ha de ser un cert egoista per sobreviure. L’art egoista és sovint el més revelador.\nAquest disc se sent més específic en les seves històries sobre altres persones de la vostra vida. Què va motivar això?\nNo escric des d’un lloc de motivació. Passa de manera més inesperada, com si alguna cosa del meu cervell finalment hagi convençut el meu cos per deixar-lo sortir. Però el que m’ha motivat a compartir les cançons és que podrien tenir un significat més enllà de mi, i ja no necessito aguantar-les tant. He estat pensant molt en els himnes i en com sovint no sabeu qui els va escriure, però s’han cantat repetidament des de fa centenars d’anys. No dic que vull ni espero que les meves cançons siguin així, però m’agrada la idea que les cançons no necessitin escriptor.\n3. Primera vegada\nM’encanta com aquesta cançó capta la incòmoda fisicitat de ser adolescent. Com eres aquells anys?\nEra bastant obedient i estimava molt Déu. Sempre intentava arribar a la profunditat més profunda de tot. Desafiava els desconeguts a mirar concursos i bufar bombolles al passadís del meu institut. Era una merda de noia peculiar. Dit això, em desvinculava molt. M’adormiria a l’atzar quan m’estressés. Una vegada, vaig tancar completament i vaig fer una migdiada a la vorera, al sol. Vaig tenir prou drama per aprendre coses i tenir prou coses agradables —i prou coses doloroses— que m’he convertit en algú que sobretot entenc. No crec que ho hagués pogut dir fa un parell d’anys.\nEn un moment donat, canteu, no puc desfer el que he fet i no voldria. Com vas aprendre a tenir compassió pel teu jo més jove?\nNo m’agrada preparar-me per la decepció i, si teniu alguna part de vosaltres que vulgui canviar el passat, us decebrà perquè literalment no podeu. Tot el que podeu fer és aprendre i embarcar-vos en el futur, o fins i tot embarcar-vos en el present. Joder el futur, només una idea.\nL’escenari d’aquesta cançó és Vacation Bible School. Amb quina freqüència vas anar a l’església creixent?\nAnava a l’església quatre de cada set nits a la setmana: diferents esglésies amb amics. Era l’avinguda social. La part de cobertura de les meves apostes de la cançó tracta de com mai no se sap amb certesa si està fent el correcte. La fe sense culte, vaig pensar en aquell moment, era buida. Com sabria Déu que us dediqueu sense expressar-ho?\nQuina relació tens ara amb l’espiritualitat?\nJa no adscric a cap religió. Les religions són molt interessants, però les persones religioses poden estar molt equivocades. Durant molt de temps, vaig pensar que canviaria el cristianisme per ser el tipus de cristià que volia veure. Llavors jo era Christian Agnostic, però molt lentament, ningú no em preguntava què creia i vaig deixar de parlar-ne. Vaig deixar de presentar-me com a cristià. Però no puc apartar-me del fet que m’havia criat cristiana, de manera que em sembla una gran part de la meva vida. En general, totes les religions intenten esbrinar com viure d’una manera respectuosa, o millor dit, intentar esbrinar com viure i morir. Aquesta és una bona pregunta per a qualsevol persona que es plantegi a si mateixa.\n5. Roda de carretó\nCom va sorgir aquesta cançó?\nCartwheel és una de les cançons més divertides del disc. El vaig escriure en un passeig per Nashville quan gravàvem el 2019 EP. Amb el pas del temps, em vaig adonar que tractava del meu amic de secundària. Finalment, al meu grup d’amics els van començar a agradar els nois, i em va dir: 'Què fas, ens divertim?' Per què colem-nos als nois fins a les nostres dormides? No ho és més divertit quan arriben aquí, és menys diversió. No ho vaig aconseguir. El dia que em va dir que tenia relacions sexuals per primera vegada, em vaig sentir tan traïda. No està boig, exactament, però plorant per alguna cosa que no pogués precisar. No em va donar suport, cosa que probablement no va ser bona per a mi, però tots els meus amics semblaven voler créixer més ràpid que jo.\nQuan va començar a interpretar aquesta cançó en directe, va demanar al públic que no la gravés. Per què?\nÉs una de les cançons que estic més orgullós d’escriure. No volia que la gent l’escoltés per primera vegada a través d’un altaveu del telèfon. El vaig tocar en directe durant molt de temps, perquè necessitava acostumar-m’hi amb zero expectatives davant meu. Després d’escriure Thumbs, vaig començar a plorar i vaig pensar que tiraria endavant. Al principi, plorava molt tocant-lo. M’ofegaria i hauria de fer una pausa; i com que ningú coneixia la cançó, no hauria pogut valer la pena enregistrar-la. En aquest punt, si ploro, està bé, tothom pot fer un vídeo.\nQuè en pensa de la cançó l’amic que està al centre de Thumbs?\nEstà molt commoguda per això. Li vaig demanar permís per gravar-lo i mostrar-li-ho va ser molt emotiu. Ella és qui m’ha fet molta il·lusió compartir-la, perquè al principi em semblava que era massa brutal. Però per a ella és una mostra de la nostra amistat i ho he interioritzat. Se sent com una victòria real, que tenim un fort vincle i aquest escenari el va fer més fort.\nLa línia: 'Tots dos esteu connectats per una pura coincidència lligada a ell per la sang, però, nena, tot és relatiu: pensàveu en la vostra pròpia vida com a persona adoptada?\nSóc adoptada, igual que la meva mare, de manera que tenia una perspectiva molt única a l’hora de criar-me. Crec que la gent aprèn a entendre què significa la família escollida, però aquesta ha estat la meva definició predeterminada des del naixement. Mai no he sentit la pressió dels lligams sanguinis i no he conegut ningú amb qui estigués relacionat fins als 19 anys. El meu pare natal realment creu en els vincles de la sang i no tendeixem a entendre’ns . Allà hi ha una barrera lingüística; és d’Uzbekistan, però realment no respecta els meus límits. Em pregunto una mica si simplement no els entén.\nQuan vaig escriure la cançó, parlava amb l’amic: tu no el coneixes, encara que digués que sí. Però després me la vaig tornar a dir i em vaig adonar que també havia de sentir-ho. No he de tenir cap paper en particular, encara que ell i la seva família ho esperin de mi. Una part de mi vol ser capaç de fer-ho, però és molt intens i no és una cosa que estigui familiaritzada. Amb el temps oportú, està bé si l’hora no és actual o mai, però pot ser que sigui en el futur; depèn de mi.\nAquesta cançó examina l'evolució d'un home al llarg dels anys. Per què us volíeu centrar en aquest tema?\nAquell era una mica més teòric. Tenia a algú en ment quan l’escrivia, però volia escriure sobre el cicle de noi-nena, home-dona, pare-filla i sobre com de protectors poden ser els pares perquè saben de primera mà de què són capaços els homes. El cicle de la innocència a la corrupció a la por.\ndr. dre - el crònic\nA les coros apareixen els vostres companys de banda boygenius, el gos Beans de Julien Baker i Mitski. Com va arribar a ser això?\nQuan vaig escriure aquest, no em va agradar tant perquè tenia aquella vibra de foguera i vaig pensar que era massa twee. Durant molt de temps, he intentat establir-me en la ment de la gent com Not Americana, perquè la gent s’esforça tant per mostrar a les noies amb guitarres com a country adjacents. La gent m’ha dit alt-country ... El gènere ha mort i, tanmateix, faig música rock. Però em vaig sentir més còmode fent el que volia la cançó aquesta vegada. Per tant, si es tracta d’una cançó de foguera, deixem la gent a la tornada i fem-ho amb guitarres acústiques i el fem molt acollidor. El meu moment preferit és parlar al final. M’agrada que sigui el centre exacte del disc perquè se sent com un interrupció.\n8. Parella en delictes\nPodeu donar algun context per a aquest?\nQuan era adolescent, volia que em prenguessin seriosament. Volia tenir converses profundes perquè anés a espectacles i em sortís i no expliqués a la gent de la meva edat o mentís al respecte. Fins i tot si els ho expliqués, algú em donaria una línia com ara: L’edat és només un número. Vaig acabar veient durant una estona a aquesta persona que era molt més gran que jo. Així doncs, Partner in Crime és un doble sentit fosc. Aleshores em vaig sentir preparat per a una relació així, perquè em sentia segura i podia entrar en espais d’igualtat amb persones que eren més grans que jo. Llavors se’m va ocórrer: Espera, tinc 17 anys, és estrany que em surti. Vaig pensar que era més sobre mi i si estava preparat per a alguna cosa, i la resposta va ser afirmativa. Però, per a què no estava preparat si estava disposat a sortir amb un estudiant de secundària?\nPer què heu decidit utilitzar Auto-Tune?\nNo va ser una elecció inicialment. Vaig tenir una lesió vocal i vaig haver d’estar callat durant un mes i, finalment, vaig poder parlar un parell d’hores al dia. Quan gravàvem, només cantava entre les 15 i les 17 hores. Vam pensar que hauríem de tornar a fer un seguiment de tot, però va sortir bé. Per a Partner in Crime, no vaig tocar les notes, així que el vam sintonitzar automàticament i va resultar ser un feliç accident. Abans no havia fet res semblant i va acabar influint en l’arranjament i ajustant-se al significat de disfressar-se per ser més atractiu.\nQuina és la història que hi ha darrere d’aquesta cançó?\nBrando tracta d’un amic que vaig tenir a l’institut que havia basat gran part de la seva identitat en els seus gustos i els mitjans que consumia. Quan ens vam conèixer, va reconèixer en mi una falta de cultura perquè vaig créixer en una zona suburbana rural i no vaig entrar en contacte amb moltes pel·lícules ni música. Així que em va ensenyar tot allò que li encantava i aquest era el fonament de la nostra amistat. Amb el temps em vaig adonar que tot el que volia de mi era ser un receptacle per als seus gustos, reflectir-lo. Va ser com si fos el seu company d’escena a la vida. Més tard se’m va ocórrer que les coses que em va dir i que pensava que érem tan profundes eren només cites, no pensaments originals. Aquí us mirem, el nen era una cosa que va dir. I després vaig veure Casablanca .\n10. Si us plau, quedeu-vos\nAquesta és sens dubte la cançó més pesada del disc. Em pots explicar?\nSi alguna vegada has estat amic d’algú que no creu que hauria de continuar vivint i intentes amb tot el que tens al seu abast dir-los el contrari, tot se sent com un joc net. Feu qualsevol cosa amb la vostra vida, arruïneu-la, però no l’acabeu, només us quedeu un altre dia: aquest tipus de coses. Al llarg de la meva vida he tingut molts amics que han contemplat o suïcidat i he estat involucrat en diversos graus, com a algú amb qui poden parlar o estar físicament. El sentit de la claredat en situacions com aquesta és tan profund, com l’únic que importa és que estiguis aquí.\nAquesta cançó descriu el floriment d'un jove romanç estrany entre tu i un amic. Com vau interpretar aquest incident en aquell moment?\nLa relació al centre era el meu primer any de batxillerat, tot i que visualitzo els personatges de la cançó com a més joves. Teníem una amistat molt estreta i probablement ens enamoràvem una mica. Però la seva mare va veure el que passava d’una manera que jo no. Era catòlica i psíquica i li deia al meu amic: Estàs en perill imminent si vas a casa de Lucy. Així doncs, la nostra relació va vacil·lar perquè ens allunyàvem els uns dels altres. La cançó se centra en la nostra connexió, la seva mare és molt protectora i, al final de la cançó, hi ha un final alternatiu ficcionat on roben un vaixell i fugen. No queda clar si tenen èxit o moren al mar. La veu del grup al final és com una festa de cerca. En l’últim vers, la mare protectora està en pena, però també s’alleuja que no pugui passar res pitjor. Aquesta idea va sorgir d'un passatge de Una mica de vida de Hanya Yanagihara, on un personatge parla de com tothom sap sobre la devastació de la pèrdua, però realment ningú no parla d’aquest sentiment d’alleujament.\nzero 7 coses simples\nPer què volíeu acabar el disc amb aquesta nota d’escapisme?\nM’agrada la idea d’un final i la cançó dura gairebé vuit minuts i té un final molt fort. M'agrada que la cançó els acabi començant la següent part de la vida, que hagin triat i hagin sortit de la infantesa.\nfoo fighters medicine a mitjanit\nnou vídeo de j cole\npremi Grammy a la millor cançó de rock\ngenial per ser tu


Fins on pensen arribar? - Andreu Mas-Colell\nFins on pensen arribar?\nDurant cinc anys, a les reunions de govern he tingut asseguts a la meva esquerra el president Mas, la vicepresidenta Joana Ortega i el conseller Francesc Homs, i a la meva dreta la consellera Irene Rigau. Tots estan ara processats per raó d’un exercici pacífic del dret fonamental a la llibertat d’expressió, el 9-N. Jo no ho estic. És una situació personalment incòmoda que no intentaré explicar. No podria. Però com que he fet els mateixos mèrits que ells, he de concloure que la diferència de tractament és una decisió arbitrària i estrictament política. Una manifestació de quelcom molt pertorbador: la utilització de la justícia per part d’un govern que pretén limitar la lliure expressió d’opinions.\nNo és un cas isolat. Tenim, per motius similars, processada la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, i un bon nombre de responsables municipals (Montse Venturós, alcaldessa de Berga; Joan Coma, regidor de Vic; etc.) i de ciutadans. La sanció al jutge Vidal n’és un altre exemple. Veiem com, lamentablement, l’Audiència Nacional sembla que no vol que ens oblidem que és una derivació del Tribunal de Orden Público del franquisme. Però el més greu és que el Tribunal Constitucional, o, més ben dit, una majoria de vuit membres (confesso que m’estranya que no sigui de set), no fa escarafalls a l’hora de ser el braç executor del govern central.\nNo sempre ha estat així. Hi va haver un temps en què el Tribunal Constitucional va ser molt respectat i en què els seus membres eren majoritàriament juristes de gran mèrit i de gran ponderació. Era un tribunal que entenia que les ambigüitats del text constitucional demanaven una tasca interpretativa que consolidés l’equilibri polític a què s’havia arribat a la Transició. En certa manera era el garant del manteniment del seu esperit. Va ser aquest tribunal el que, l’any 1984, va tombar la Loapa, i el que, l’any 1994, va resoldre a favor de la constitucionalitat de la llei de normalització lingüística del 1983, font del model educatiu català. Si el TC hagués persistit en aquest tarannà, potser avui Catalunya seria una entusiasta defensora de la Constitució. Però no ha estat el cas. Les forces involucionistes, molt principalment el PP i els influïts o condicionats per ell, van entendre que per assolir l’objectiu, intensament desitjat, de retornar a l’Espanya uninacional i hipercentralitzada els calia manipular i controlar el TC. I ho van aconseguir. En conseqüència van obtenir, l’any 2010, el vergonyós dictamen sobre un Estatut votat pels catalans, i tot el que ha vingut després i que és prou conegut.\nSe’ns diu que hem de respectar la justícia. Sona bé. Però si no se’ns respecta, ¿com podem respectar? Personalitzant, ¿com podem respectar un president del TC que només cinc anys abans de ser nomenat escrivia, entre altres perles, “ El dinero es el bálsamo racionalizador de Cataluña ” i que, encara més greu, no ha considerat oportú excusar-se’n? És incomprensible, i fora dels millors referents internacionals, que un nomenament així fos possible.\nObrir la via sancionadora judicial, incloent-hi la penal, per condemnar exercicis pacífics de llibertat d’expressió va ser molt poc assenyat. Fins on pensen arribar? ¿S’adonen, els que l’han impulsada, dels límits d’aquesta via en el marc europeu en què vivim (afortunadament som a Europa, i que ningú es faci il·lusions: no hi deixarem de ser)? Són conscients d’on porta? En una democràcia, quan hi ha un conflicte entre el govern i els que practiquen la llibertat d’expressió entorn d’algun tema (religiós, cultural, polític, de costums...), i per més agut que sigui el conflicte, sempre acaba guanyant la llibertat d’expressió. Excepte, esclar, que es deteriori la democràcia: és el camí de Putin i d’Erdogan. I com que ni l’un ni l’altre tenen cabuda a la Unió Europea, he de concloure que la via repressiva de la llibertat d’expressió està condemnada al fracàs. Deixarà, però, moltes ferides que ens podríem estalviar. Diagnosticaven bé, dit sigui de passada, els que, des de les posicions més dures i intolerants, van criticar el govern central per “permetre” el 9-N. Efectivament, el 9-N es va poder fer perquè, per un moment, l’actitud del govern central va semblar ser la de no interferir en la celebració de l’exercici participatiu. Era l’actitud correcta i intel·ligent, la que hauria d’haver portat a admetre amb naturalitat la legitimitat del sobiranisme català. Però va ser només un moment. La inconsistència de canviar d’actitud a posteriori i de prendre la via morta de la repressió aprofundeix el precipici, trenca ponts i agreuja el conflicte. No serveix, en absolut, als interessos a llarg termini ni d’Espanya ni d’Europa.


3 botons i START: Petits clàssics: Dr. Franken\nPetits clàssics: Dr. Franken\nEls lectors i les lectores més veterans recordeu, almenys d'haver-lo vist als catàlegs de les botigues que s'anunciaven als anys noranta a la Hobby Consolas, el Dr. Franken? He d'admetre que jo no hi he jugat mai, però sempre em va cridar l'atenció, i prova d'això és que tants anys després m'hagi vingut al cap com a protagonista d'una nova entrega de la secció de Petits clàssics.\nEn aquest cas sí que no tinc cap dubte sobre la mida d'aquest clàssic. No és gran, evidentment, però tampoc mitjà. És clarament petit. En fi, posem-ne ja el primer vídeo:\nEl Dr. Franken, o The Adventures of Dr. Franken, era un senzill plataformes que ens demanava que ajudéssim en Franky, que no és res més que una versió de la criatura del Doctor Frankenstein (erròniament coneguda com "el Frankenstein!"), a trobar les parts del cos de la seva desmembrada xicota. Com podem sentir, la versió de la Gameboy té com a música la famosa Moonlight Sonata de Beethoven, que particularment m'agrada força.\nEl mateix que passava amb la versió de la NES, de 1993, que no va veure la llum. Per cert, també podem apreciar que la peça de la pantalla del títol és la Fuga número 2 en do menor BWV 847 de Bach. M'ho sabia de memòria? No, ho diu la Wikipedia. No conec els motius de la cancel·lació d'aquest títol en versió 8 bits de sobretaula de Nintendo, però sembla força complet, pel que podem veure al vídeo. I es veu que també se n'havia fet una per a la Game Gear, però tampoc no es va arribar a llançar. Sí que va sortir, el 1993, la versió de la Super Nintendo:\nCom veiem és un altre rotllo, més modernet (les ulleres de sol i la música norantera ho deixen ben clar), i pel que he pogut veure és una versió que va agradar menys, i no m'estranya. Perd part de la gràcia, no trobeu? En fi, hi hauria una seqüela, el Dr. Franken II, va sortir el 1997 i només per a la Gameboy:\nDisculpeu que hi hagi comentaris en àudio, però és l'únic vídeo que hi havia i us el volia mostrar igualment. Sembla que aquest va agradar força menys, i d'aquesta petita saga no se n'havia tornat a saber res més fins que va tornar el 2009, però d'una manera molt estranya.\nNo n'he trobat més informació, però es veu que va sortir, almenys als Estats Units, un Dr. Franken per a iPhone i iPod Touch, encara que per la foto (no n'hi ha cap vídeo, si no ja l'hauria posat) podem veure que es tracta de quelcom ben diferent, difícilment atribuible a la mateixa franquícia però que, com a mínim, hi coincideix en el nom.\nEtiquetes de comentaris: doctor franken, dr franken, Petits clàssics


cal rèflex: de maig 2013\n1. Abans del xoc de trens cal que Catalunya desobeeixi. Quan passarà, això? Amb la llei Wert? Amb les eleccions plebiscitàries? Amb la llei de consultes? Si tots plegats n’hem de ser partícips, potser que els polítics comencin a donar exemple. Torno a reclamar que els diputats catalans parlin en castellà al Congrés espanyol.\n2. Mas-Colell explica el dèficit fiscal de Catalunya del 2010. Cap novetat: 8,5 del PIB i 16.5000 milions. El primer que em va venir al cap quan el conseller va presentar les dades és la cara de satisfacció del Puigcercós quan ens va anunciar el millor finançament de la història, amb aquell cartellet dels 3.855 milions al faristol (13 de juliol del 2009). Quina ràbia. Cal no oblidar que l’espoliació fiscal també és culpa nostra. Després hem d’aguantar xists com el del senyor Enric Millo (PP), que ha dit que segons com es calculin les balances fiscals, Catalunya podria tenir fins i tot superàvit. Amb dos collons. En canvi, el porfessor Sala i Martín va deixar clar a cal Basté que el mètode per calcular el dèficit fiscal no es pot triar segons els teus interessos, sinó que des d’una anàlisi macroeconòmica només té sentit que els beneficis que comporten els ministeris, els museus nacionales, etc., s’han d’atribuir al lloc on es troben, no a tots els espanyols. D’aquesta manera, el dèficit fiscal de Madrit seria zero.\n3. L’operació tornada Aznar (auspiciada pel Perejota i el Planetalara) ja està en marxa, però confio que tindrà tant d’èxit com la reunificació d’Espanya. Vaig veure un Asnart bastant desesperat i acabadot. Em va sobtar la reacció del ministre Montoro, que va ser el mestre econòmic d’Aznar quan el milhomes era president. “L’enyorança i la melancolia [sobre la rebaixa d’impostos] les deixem per a un altre dia.” Pam. Es veu que el senyor deliris de grandesa va explicar a Antena 3 que quan va arribar a la presidència va saber que tenia 300.000 pessetes per anar fent cada dia. Però ho diu ara. No ho va denunciar llavors. S’ha de ser impresentable, no? Penso que el nou-ric-he-is-my-friend no tornarà, però farà tant mal com pugui i utilitzarà Catalunya per tapar els seus problemes de sobres made in Bárcenas i la soledat que sembla que pateix per part dels seus. Atiar el foc. “S’ha de lluitar contra el sobiranisme fins a les últimes conseqüències”, va etzibar, i els entrevistadors no li van preguntar què volia dir.\n4. Per sort, avui la gaviota azul sembla que no podrà aplicar la medicina que ha suggerit un tertulià de la COPE: “Si fusilamos a Companys, más todavía.” Poca broma, però no ens queda cap més alternativa que donar suport al tàndem Mas-Junqueras (et al.), resistir l’ofensiva final dels no-nacionalistes i confiar que, tal com va dir el Barnils, la democràcia els acabarà matant.\n5. Fernández-Díaz diu que l’homenatge a la División Azul (la unitat 250 d’infanteria de l’exèrcit nazi alemany) va ser un acte de “reconciliació històrica”. A Alemanya també es reconcilien homenatjant l’exèrcit nazi i repartint diplomes.\n6. Si algú encara es pregunta el perquè d’aquesta moda del nazisme, tres comentaris molt aclaridors. De Jordi Bianciotto: “Frivolitzar amb el nazisme només pot estar a l’abast dels qui l’han patit i vençut, si és que això és possible. [...] qui té l’acusació de nazi, sempre ben histèrica, a la punta de la llengua potser és perquè aquest món, el dels nazis, deu formar part del seu imaginari familiar més natural i secular, i ell sabrà per què. [...] Els que ara fan anar el mot criminal amb la lleugeresa de la nena que va escopint al terra closques de pipes són, senzillament i essencialment, una bona colla de burros.” De Francesc Serés: “Creada per la ultradreta, promoguda per la dreta i celebrada per l’esquerra, la comparació amb el nazisme s’ha instal·lat perquè és tremendament útil. L’insult és tan greu que sembla que aconsegueix l’efecte desitjat, el silenci. Però és només un efecte de superfície, el dany causat és enorme i marca un punt de no-retorn, no es pot anar més enllà. Amb què més se’ns pot amenaçar? Amb la balcanització? Si fins i tot Sèrbia reconeixerà Kosovo abans que Espanya.” I de Ramón Cotarelo: “Que desagraïts que són els franquistes! Amb tot el que els nazis van fer per ells i ara fan servir el seu nom com a insult.”\n7. Després hi ha l’opció Corea del Nord. Dues mil persones formen una estelada humana per reivindicar la independència, d’una manera festiva, sense crits contra els que “advoquen per la reconciliació” i estan en contra de “la divisió i la discòrdia” (això del lapao no és divisió, és concreció), doncs apa: com els núvols aquests dies, surten comentaris comparant aquest acte simbòlic amb els mosaics de Pionyang. Com va dir un piulador: “Somos la Corea del Norte actual y la Alemania nazi combinadas. #magia” També des del nostre bàndol, com no pot ser d’altra manera, també hi ha les típiques crítiques de sonat: que quina manera de perdre el temps, que cal dedicar-se a altres coses... Sí, jo aquesta setmana he començat a crear estructures d’estat.\n8. Una fiblada, més que no pas una piulada, del Bibiloni: “Un lingüista que creu que dient ‘els científics’ es discrimina algú ha de dimitir immediatament.” (P. s.— Al cap d’una estona, una altra piulada molt bona: “Diu que en lloc de ‘els científics’ s’ha de dir ‘la comunitat científica’. I en lloc de ‘els valencians’, ‘la comunitat valenciana’? #enbroma”\n9. Un altre lingüista, l’Albert Pla, ha fet un bon article aquesta setmana sobre la cooficialitat del castellà al futur estat català. Arran d’un altre article de Sebastià Alzamora en què l’escriptor defensava “tenir el castellà com a llengua plenament cooficial”, la resposta: “No hi ha possible simetria en un bilingüisme social, cap societat viu en dues llengües al 50%. I en el cas que aquest absurd es pretengui dur a terme entre una llengua petita i una gran llengua mundial, la asimetria resultant acaba sent letal per a la primera.” Claríssim. Ja ho he dit alguna vegada: els castellanoparlants han de tenir el dret d’adreçar-se en castellà a les administracions públiques i l’estat ha de garantir el coneixement del castellà, com a patrimoni cultural de Catalunya. Més o menys, com ara, però fent la immersió com déu mana i complint les lleis com déu mana (etiquetatge, retolació, cinema, justícia, etc.). Els castellanoparlants de bona fe saben perfectament que no serem tan ximples d’arraconar el castellà i que l’oficialitat única del català no afectarà la seva vida; al contrari, a molts els empenyarà a fer del català la seva llengua pròpia.\n10. Sí, em deixò l'aranès, que mantindrà l'oficialitat i la preferència d'ara a la Vall d'Aran; però abans potser que hi facin un referèndum d'autodeterminació, no?\n11. Quatre dades en aquest sentit (o sigui, la por que molts castellanoparlants votin no en la consulta), via Carmen P: El 21% de les persones que parlen habitualment castellà diuen que votaria sí, el 45% no i el 27% s’abstindria. Del total de persones que diuen que s’abstindrien, el 30% té el català com a llengua pròpia i el 58% el castellà. Dels que votarien no, el 19% té el català com a llengua pròpia i el 69% el castellà. Del total que votarien sí, el 82% té el català com a llengua pròpia i el 12% el castellà.\n12. Al diari Segre diuen que la meitat dels aspirants a mestre no superen la prova de català. Tolerància zero amb els que volen ser mestres i no saben diferenciar l’accentuació de és i es i no saben posar les comes al seu lloc.\n13. Potser és l’article de la setmana, de Francesc-Marc Álvaro. Diu: “El sobiranisme català és una causa moral. S’alimenta d’arguments econòmics, culturals i polítics que subministra Madrid diàriament, però va més enllà. És una causa moral perquè té a veure amb la necessitat de deixar de donar explicacions sobre allò que som, com si fóssim criatures. Qui no entengui aquesta dimensió profunda del conflicte no entendrà res del que avui mou milers de catalans i catalanes.”\n“I ni tan sols des cinyes vivim, del so dels cinyes, no la vida del mot sinó la pel del so, l’antelament del mom, a l’obaja dels mots.” (Josepmaria Asnart de Balaguer)\nAvui he tingut un malson\nEntre que aquests dies em trobo redactant a batzegades el capítol correponent als records de la guerra i la postguerra de la gent gran del nostre poble, aquest clima de tensió permanent amb Espanya, i haver-me posat a dormir just després del 'Pujol Catalunya', quan la Maria m'ha fet llevar a quarts de dos i m'he tornat a quedar adormida al seu costat tenia tots els números per tindre un malson d'aquells que fan mal.\nHe somiat que havia esclatat la guerra entre Catalunya i Espanya. Una guerra molt bèstia. Em veig a les muntanyes de Tost al costat de la Pilar Rahola, mig amagades perquè una mica més al nostre davant hi ha dos cap-rapats feixistes espanyols que col·loquen un còctel Molotov en un tros de paret de la zona de guix de la Bastida. Explota i s'obre un forat petit. A dins d'aquest forat hi col·loquen un altre còctel Molotov que provoca un forat enorme. I de dins del forat en treuen una mena de metralladora gegant, negra, que amb la Rahola reconeixem de seguida perquè es veu que és l'arma més moderna i més mortífera de l'exèrcit espanyol. Ens quedem amagades i una mica més avall nostre hi passen la Muriel Casals amb una altra dona. Se sent un tret bestial. Han matat la presidenta d'Òmnium Cultural, que es converteix en la primera persona assassinada en aquesta guerra. I de cop hi ha com un sentiment general i incontenible de venjança.\nPerò no segueixo als boscos de Tost. De sobte em trobo al mig de la Diagonal observant la desfilada de tancs espanyols. Els de davant de tot són de plàstic i de colors. Hi ha molta gent amb banderes independentistes que els rep amb crits i escopinades. Se sent una música de fons i en l'ambient es diu que no patim, que Europa ho està mirant i que no permetrà cap guerra ni cap atac contra Catalunya. Ospedré, quin consol, també mirava cap a Iugoslàvia el 1991, goso dir. Però els dos grans líders del país, el Mas i el Junqueras, no paren de sortir a les ràdios i a les teles dient-nos que no ens desanimem, que siguem valents, que no passarà res, que aquesta ja és l'última funció que a Espanya li quedava per fer a Catalunya i que tot el món ho està veient i és a punt d'actuar. Sí, penso jo, però ens han matat la Muriel Casals, això no pot quedar així, no pot quedar així!! I m'he despertat de cop i amb mal cos perquè l'angoixa em matava per dins.


POLÍTICA - 26/02/2020 12:22 / ACN\nEl primer secretari del PSC, Miquel Iceta, ha admès que les posicions de la Generalitat i de l'Estat són "molt distants" just el dia que es constitueix la taula de diàleg. En una entrevista a la Cadena Ser, Iceta ha avisat que "no hi ha recorregut" per a l'autodeterminació i l'amnistia, les principals reclamacions del president de la Generalitat, Quim Torra. A més, el líder dels socialistes catalans ha alertat que hi haurà "costos molt alts" per als que de manera "grossera" vulguin rebentar el diàleg que avui es constitueix formalment a la Moncloa.\n"Hi ha molts obstacles a salvar i molta gent que no vol aquest diàleg", ha afegit tot i dir que avui és un dia "feliç".\nIceta ha manifestat que més que ser optimista, "vol ser optimista" i ha remarcat que fa deu anys que s'esperava una taula de diàleg entre els dos governs. En aquest sentit, ha esperat que la reunió d'avui sigui útil però ha afegit que no s'atreveix a generar expectatives molt altes que després podrien portar a frustracions.\nA més, Iceta ha emmarcat la taula de diàleg en una "competència" entre JxCat i ERC sobre qui és més independentista i ha considerat que aquesta situació arrossega els dos partits a posicions més maximalistes. Segons Iceta, JxCat no volia aquesta taula de diàleg i preguntat per si Torra té voluntat que no funcioni, Iceta ha avisat: "Fa deu anys que esperàvem una cosa així, tindria costos molt alts per als que de manera grossera vulguin rebentar-ho".\nPer a Iceta, en la llista de 44 punts que Sánchez ha posat sobre la taula, l'anomenada 'agenda per al retrobament', hi ha moltes coses en les què es pot avançar. I en canvi, ha afegit que si Torra només vol parlar sobre amnistia i autodeterminació, el camí serà mot curt perquè "no hi ha recorregut".\nParaules clau: MIQUEL ICETA TAULA DE DIÀLEG


Seguretat alimentària i nutricional: vuitè informe anual de col·laboració entre les Nacions Unides i la UE, "Salvar i millorar les vides" - EU Reporter\nSeguretat alimentària i nutricional: vuitè informe anual de col·laboració entre les Nacions Unides i la UE, "Salvar i millorar les vides"\nEl 16 d’octubre, coincidint amb el Dia Mundial de l’Alimentació, l’equip de les Nacions Unides a Brussel·les llança en línia el vuitè informe anual de col·laboració entre les Nacions Unides i la UE, "Estalviar i millorar les vides", que aquest any presenta l'associació Nacions Unides-Unió Europea per a l'alimentació i la nutrició seguretat del 2008 al 2012.\nLa publicació de fotografies web i els vídeos inclosos a l’informe us proporcionaran els resultats del nostre treball sobre el terreny.\nEs pot accedir a l'informe a partir de les 10.00 del matí del 16 d'octubre aquí.\n"Durant el període de cinc anys, vam oferir ajuda alimentària en situacions de crisi i vam millorar la seguretat alimentària i l'estat nutricional de les persones vulnerables de tot el món ... també vam permetre als petits propietaris augmentar la producció agrícola i minimitzar l'impacte de l'augment dels preus dels aliments".\nEl secretari general de l’ONU, Ban Ki-moon.\n"Des de 2008, la UE, l'ONU i la comunitat internacional han demostrat la seva capacitat per respondre col·lectivament a les crisis alimentàries ... la nostra relació combina visió política i col·laboració programàtica".\nEl president de la Comissió Europea, José Manuel Barroso.\n“La UE i les Nacions Unides tenen una col·laboració única i de llarga data. L'informe d'aquest any il·lustra un aspecte crucial ... la forma en què proporcionem ajuda concreta per millorar la seguretat alimentària ”.\nAlta representant per a afers exteriors i política de seguretat Catherine Ashton.\nTemes relacionats:Ban Ki-Mooncrisis alimentàriesaugment dels preus dels alimentsSalvar i millorar les videsInforme de col·laboració ONU-UEAssociació Nacions Unides-Unió Europea per a la seguretat alimentària i nutricional\nL’Informe mundial sobre crisis alimentàries revela l’abast de les crisis alimentàries, ja que # COVID-19 presenta nous riscos per als països vulnerables


La nostra escola torna a començar de nou el seu Projecte Pit-Roig. Cadascuna de les classes, ja té la seva guardiola preparada per anar estalviant i comprar aliments per als més necessitats.\nEl curs passat va ser un gran èxit, els diners recaptats es van fer servir per a comprar llet (sencera, semidesnatada i sense lactosa) a petició de la Creu Roja per la urgència d'abastir-se d'aquest producte de primera necessitat.\nPer culpa de la pandèmia, els nostres alumnes no van poder lliurar la llet. Tot i així, tenim un video de com arriba la llet a la Creu Roja (feu CLICK A LA IMATGE PER VEURE'L).


Hollande aposta per accelerar les reformes econòmiques (Carme Riera)\nEl cap d’estat afronta una ‘rentrée’ complicada dins i fora de casa\n4 min. París 21/08/2014 00:00\nFrançois Hollande ha tornat amb forces renovades de les seves vacances a la Lanterne, una residència oficial situada a Versalles, a vint quilòmetres de l’Elisi. En una entrevista publicada ahir mateix a Le Monde, va apostar per “accelerar les reformes” que busquen elevar el creixement econòmic del país, anant “més ràpid i més lluny” en la via encetada pel seu govern. Entre altres coses, va anunciar un “pla de recuperació” per al sector de l’habitatge, un altre d’incentivació de les inversions financeres a les pimes i nous programes de formació per als aturats de llarga durada.\nAbans de marxar de vacances, Hollande ja havia demanat als seus ministres en l’última reunió de govern que seguissin “mobilitzats” durant la pausa estival per respondre a “la impaciència” dels francesos, que volen “resultats ràpids i concrets per millorar la seva vida quotidiana”.\nEl Consell Constitucional va tombar fa dues setmanes la principal mesura social del pacte de responsabilitat d’Hollande. Aquesta institució no permet que el govern abaixi les cotitzacions als salaris més modestos i priva així l’executiu d’aplicar l’única promesa que havia aconseguit calmar una mica els més crítics amb un pacte que sobretot beneficia les empreses, que s’estalviaran 40.000 milions en costos laborals a canvi de generar llocs de treball. Cap treva, doncs, per a Hollande, que entoma el primer revés del nou curs polític.\nUna “tardor negra”\nEl primer ministre, Manuel Valls, ja va preparar govern i ciutadans per a una “tardor negra” abans de la pausa estiuenca. No feia ni dues setmanes que Hollande s’havia mostrat moderadament optimista en el seu discurs del 14 de juliol, quan les paraules de Valls van caure com una galleda d’aigua freda. Preveient una tornada “difícil en matèria econòmica”, el cap de l’executiu va alertar que “el risc de deflació és real”. Encara va anar un pas més enllà pel que fa a la situació laboral. “L’atur se situa en un nivell insuportable”, va afegir un primer ministre seriós i contundent que, després del vuitè mes consecutiu sumant francesos a les llistes de desocupats, veu molt lluny la inversió de la corba de l’ocupació promesa per Hollande fa dos anys.\nEl president francès ha hagut de fer front des de la residència estival a un enèsim cop de porta de Berlín. En resposta a una tribuna publicada també al diari Le Monde, en què el cap d’estat demanava a Angela Merkel “una Alemanya més present en l’escena mundial” i amb “un suport més fort al creixement”, la cancellera hi responia amb una negativa per boca del seu portaveu. “No veiem cap necessitat de fer el més mínim canvi en la nostra política econòmica -deia-. Alemanya ja és el motor més important del creixement a l’eurozona”, concloïa el govern de Berlín. Malgrat tot, Hollande no perd l’esperança de “reorientar” les polítiques europees cap a l’impuls del creixement.\nEl president ha de replegar-se fins i tot en l’escenari internacional, l’únic que li ha permès inflar pit en els últims temps. Hollande va agafar les regnes en la investigació pel vol d’Air Algérie estavellat a Mali a finals de juliol, amb la promesa d’una investigació acurada de cara als familiars de les víctimes. Però tot i que París manté la seva credibilitat en el terreny africà, les crisis d’Ucraïna i de Gaza el forcen a recular. En mala hora va decidir París vendre a Rússia els portahelicòpters Mistral, ara que les sancions europees prohibeixen cap intercanvi armamentístic amb Moscou. A Hollande li han plogut les crítiques dels seus homòlegs europeus per fer tractes amb Putin.\nSarkozy encara no sap si tornar\nUn mes després de ser imputat per corrupció, l’expresident Nicolas Sarkozy torna a passejar-se per la premsa francesa sense concretar encara si té pensat tornar a la vida política o no. A la revista Valeurs Actuelles va explicar que encara no ha pres “cap decisió” sobre si optarà a presidir la UMP en el congrés previst per a finals de novembre, però es mostra satisfet davant el dubte. “Que es parli del meu retorn a la vida política ja és miraculós”, admetia. “Vol dir que la idea ja és en el cap i l’esperit de molts -afegia-. A partir d’aquí, una part important del camí ja està feta”.


Forcadell a la jutgessa: "Aquest procés atempta contra la separació de poders"\nAmb 20 minuts la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, n'ha tingut prou per reclamar la tutela del Tribunal i la Fiscalia perquè garanteixin la seva inviolabilitat. Forcadell ha mantingut els arguments de la seva primera declaració del 16 de desembre de l'any passat i avui ha anat més enllà exposant que si el president de la Generalitat pot parlar de referèndum, la Mesa ha de poder recollir aquest debat polític.\nForcadell i Simó s'agafen exclusivament a la feina de la Mesa després del debat de política general i del "referèndum o referèndum" de Carles Puigdemont i desvinculen la resolució del TC sobre la prohibició del 9-N.\nForcadell ha exposat que aquest procés judicial està paralitzant tot un Parlament i ha dit a la jutgessa que "atempta contra la separació de poders".\nCarme Forcadell només ha respost a les preguntes del seu advocat, Andreu Van den Eynde. N'hi ha fet 15. Igual que va fer el primer cop, no ha volgut respondre ni a la jutgessa, Maria Eugènia Alegret, ni al fiscal Paco Bañeres. A la sala de vistes només s'ha sentit la veu de Carme Forcadell i el seu advocat. Ni la jutgessa ni el fiscal han badat boca.\nLa declaració de Forcadell ha començat a les 9.03 h. De fet la presidenta del Parlament entrava per la porta del Palau de Justícia a les 8.52 h i la rebia el seu advocat, que havia entrat cinc minuts abans sol, i el gerent de l'edifici. No han passat pels controls de seguretat, i després de la salutació dels mossos d'esquadra, ha enfilat l'escala principal que porta a passos perduts i a la porta d'accés a la sala civil i penal del TSJC.\nForcadell ha declarat durant 20 minuts i tot i que Anna Simó, secretària primera de la Mesa, estava citada per a les 11 h, com que ja hi era, la jutgessa l'ha fet passar tot seguit. Simó també ha estat 20 minuts declarant.\nDeclaració sobre dos pilars\nLa declaració tant de Carme Forcadell com d'Anna Simó s'ha estructurat en dos pilars: la inviolabilitat parlamentària i el debat d'orientació política.\nTal com ja va passar en la primera declaració, Forcadell ha reclamat empara al Tribunal perquè garanteixi la seva inviolabilitat parlamentària i que s'arxivi el cas. Però el Tribunal no ha respost.\nDe fet el Tribunal no es dona per al·ludit i no s'ha posicionat en cap moment sobre aquests termes. Tot fa pensar que s'hi refereixi més endavant, després de sentir totes les declaracions dels membres de la Mesa previstes per 12 de maig i el 12 de juny.\nLa presidenta la Parlament també ha explicat que el lletrat major del Parlament els va advertir de les resolucions del TC, però no els va dir en cap moment què havien de fer.\nLa interlocutòria avisava tant la presidenta Carme Forcadell com els quatre membres de la Mesa implicats en el procés —Lluís M. Corominas, Anna Simó, Joan Josep Nuet i Ramona Barrufet—, perquè "s'abstinguin de fer qualsevol actuació pendent a executar la resolució 306/XI" i els advertia que, en cas que desobeeixin, incorreran en responsabilitats, "incloent-hi la penal".\nL'altre pilar de la declaració, el debat d'orientació política, ha marcat les explicacions de Forcadell per argumentar per què la Mesa va donar curs als documents que instaven a convocar el referèndum. Les resolucions de la Mesa recullen el que s'ha parlat als plens, i en aquest sentit, els seus integrants van donar curs al que es va aprovar a la Cambra catalana.\nLa presidenta del Parlament ha fet èmfasi en aquest punt en la separació de poders i ha denunciat que els tribunals estan intervenint en una fase de debat previ a la convocatòria del referèndum.\nDues querelles i un procés\nCinc mesos després de la primera citació Forcadell ha tornat al Palau de Justícia, aquest cop a causa de la querella que va presentar la Fiscalia contra la presidenta del Parlament, després que el Tribunal Constitucional anul·lés la resolució sobre el referèndum unilateral. Juntament amb Forcadell, la Mesa està investigada pels suposats delictes de desobediència i prevaricació, perquè la Cambra va aprovar la resolució per convocar un referèndum sobre la independència de Catalunya.\nEn aquesta segona querella contra Forcadell el Ministeri Públic inclou la Mesa i també cita a declarar Lluís M. Corominas, vicepresident primer de la Mesa; Anna Simó, secretària primera; Joan Josep Nuet, secretari tercer de la Mesa, i Ramona Barrufet, secretària quarta.\nProcés Forcadell: "Em sento molt orgullosa. Som un gran país, un gran poble" Marta Lasalas


Joan Pujol, astrònom: “En vint anys, potser fins i tot abans, hi haurà bases habitables a la Lluna” | BonDia Diari digital d'Andorra.\nViatjar en el temps, és possible? Si fa 30 anys em diuen que arribaríem a descobrir planetes fora del sistema solar, no m’ho hauria cregut. Avui se’n descobreix un cada quinze dies. Hipòtesis que avui ens semblen de ciència-ficció, potser l’any que ve o d’aquí a deu anys són fets científicament desmostrat.\nPerò viatjar en el temps com Matthew Mcconaughey a ‘Intersetllar’...!?\nSegons Einstein, si estiguéssim prou a prop d’un forat negre comprovaríem que ’espai i el temps es dobleguen per efecte de la gravetat: viatjar a través d’un forat de cuc que uneix dues zones properes a un forat negre és avui ciència-ficció... Però tampoc no ho podem descartar.\nS’hi pot entrar i sobreviure, doncs, en un forat negre, com planteja Christopher Nolan?\nÉs una llicència perdonable, perquè estem parlant d’una pel·lícula, no d’un documental, i això que Interstellar és de les més rigoroses des del punt de vista científic. Si el poc que sabem d’un forat negre és cert, seria impossible.\nI què se’n sap?\nQue és inimaginablement massiu, amb una temperatura que s’enfila a bilions –amb b– de graus, i per tant la matèria tal com la coneixem nosaltres allà dintre no existeix. Un coet, tampoc... si no fos d’antimatèria, però aquí ja ens allunyem de la ciència estàndard.\nAnem a la Lluna: segur que el viatge de l’‘Apol·lo XI’ no és muntatge de l’estil de ‘Capricornio Uno’?\nArmstrong i Aldrin hi van deixar una estructura metàl·lica en forma de reposapeus formada per uns 250 miralls. Si hi enviem un làser des de la Terra, i és possible encertar, al cap de 2,4 segons, una part d’aquell làser és observable per telescopi i permet conèixer la distància exacta que ens separa de la Lluna. Sense aquell mirall, el làser no rebotaria i no el veuríem. Però n’hi ha 50.000 més, de proves.\nL’exploració espacial es cruspeix fortunes que es podrien destinar a projectes humanitaris...\nÉs una crítica comprensible, però cal saber que molts objectes avui d’ús quotidià i que ens faciliten molt la vida van ser originàriament concebuts i dissenyats com a part dels telescopis i de les missions espacials.\nEls bolquers, per començar. Però també el velcro, el menjar liofilitzat, els extintors, les bayeries que porten els marca-passos, que es van inventar perquè els ordinadors que es van enviar a Mart tinguessin prou memòria. Els cascos dels motoristes. I moltíssims altres.\nQuan hi tornarem?\nEl que tinc lar és que el turisme espacial està a punt de fer eclosió. En quatre o cinc anys hi haurà naus que volaran a 100 quilòmetres d’alçada. Home, això no és ben bé la Lluna. És fins on arriba l’atmosfera terrestre i quasi, quasi un viatge espacial, perquè requereix cert entrenament, la nau s’enlaira a una velocitat mínima de 10.000 quilòmetres per hora, i farà un parell de voltes al planeta... Si som capaços de construir aeronaus prou eficients, el preu s’abaratirà i serà un producte turístic més. El següent pas serà anar a la Lluna. No la tenim tan lluny.\nEn vint anys, potser abans, crec que hi haurà bases habitables, però això és una estimació subjectiva meva. El problema ara és la seguretat dels coets, però ja hi ha empreses privades que hi treballen i arribarà el moment que a la NASA li sortirà més a compte fer-ho així.\nI a Mart?\nMés complicat. A la Lluna hi tens un mal de panxa i en un dia, com qui diu, tornes a la Terra en el coet d’emergència. El viatge a Mart triga mesos. I els costos es multipliquen per 100. Crec que serà més difícil, i que el colonitzaran robots.\nExisteix vida, allà fora?\nCal diferenciar entre vida intel·ligent –una formiga ja ho és, i un dofí, i un gos– i la intel·ligència tecnològica, que és la que tenim nosaltres i ens distingeix dels altres 8 milions d’espècies que viuen a la Terra. Vida en altres llocs és probable que n’hi hagi. Que hagi generat una tecnologia similar a la nostra?És més complicat.\nSi n’hi ha, ens hi donem a conèixer, o ens amaguem, per si de cas?\nEl problema és la distància. Una ona de ràdio viatja a la velocitat de la llum. El missatge que el 1974 van enviar els astrònoms Drake i Sagan –el de Cosmos– des del telescopi d’Arecibo a una regió de la nostra galàxia en què hi ha 500.000 estrelles, amb l’esperança que alguna d’aquestes estrelles tindria un planeta similar a la Terra. I que si aquest planeta tenia vida intel·ligent i amb tecnologia, escoltaria el senyal i ens respondria.\nAquest grup d’estrelles es troba a 21.000 anys llum. Això vol dir que el missatge arribarà d’aquí a 20.944 anys. I que necessitarà 21.000 anys més perquè la resposta arribi als nostres rebesnets.\nSegur que és una bona idea, revelar la nostra existència?\nHawking considerava que com més tecnològicament evolucionada, més depredadora i destructiva es tornava una espècie. I veient el que està passant a la Terra costa de no donar-li la raó. Ell recomanava prudència. Potser soc massa optimista, però penso que aliens i depredadors són cosa de la ciència-ficció.\nHi haurà humanitat, d’aquí a 21.000 anys? Hi haurà, glups, Terra?\nEns queda planeta per a 3.500 milions d’anys, que és quan el sol s’extingirà perquè se li acabarà el combustible. Si sobrevivim fins llavors, haurem descobert nous mitjans de transport, i prou eficients, per viatjar fins a planetes habitables i colonitzar-los. Per això serveix l’astronomia, també. Digue’m optimisa.


La 28a Mostra Internacional de Films de Dones de Barcelona se celebrarà en línia de l'1 al 14 de juny a Filmin - Regió7\nThe Worlds of Ursula K. Le Guin | IMATGE PROMOCIONAL\nLa 28a Mostra Internacional de Films de Dones de Barcelona se celebrarà de l'1 al 14 de juny a Filmin. L'escriptora de literatura fantàstica Ursula K. Le Guin és una de les protagonistes d'enguany. El festival arrenca amb el documental 'The Worlds of Ursula K. Le Guin' d'Arwen Curry. La programació inclou una activitat dedicada a l'escriptora amb Eulàlia Lledó, Helen Torres i Blanca Busquets; una convocatòria creativa adreçada a dones que vulguin filmar les utopies en un vídeo d'un minut, així com una selecció retrospectiva a la documentalista Marta Rodríguez, pionera en el registre i la defensa dels drets de la població rural i indígena a Colòmbia. En total, 22 pel·lícules que es podran veure durant dues setmanes a través de Filmin.\nUna selecció de 16 films, ha detallat l'organització del certamen, configuren un recorregut panoràmic per la creació contemporània i ofereixen "manifestacions diverses de la dissidència femenina així com diferents formes de representar els subjectes col·lectius".\nEl festival mostrarà, a través de les pel·lícules de la programació, temes i protagonistes tan variats com la denúncia de les lleis antiavortistes a 'Niña mamá' d'Andrea Testa; la història d'un grup de teatre de dones d'un poble rural de Turquia a 'Queen Lear' de PelinEsmer; les revoltes d'una comunitat nepalesa de 'For Your Sake' de RonjaHemm; el lideratge de les dones saharianes amb les seves comunitats a 'Laatash' d'Elena Molina. Així mateix, s'ha programat un film dedicat a artistes inspiradores de la cultura queer nord-americana, 'The Cancer Journals Revisited' de Lana Lin. Altres films fan una immersió pels trajectes de la memòria com 'Playback. Ensayo de una despedida' d'Agustina Comedi i 'Xulia' de Lur Olaizola.\nLa programació infantil del certamen inclourà dues preestrenes: 'Les vides de Marona' d'Anca Damian i el film d'animació premiat en diferents festivals internacionals 'iBinti' de Frederike Migom.\nL'equip organitzador del festival ha explicat que tot i que sigui en línia, s'organitzaran presentacions de les directores, xerrades i formacions, així com activitats infantils.\nWashington és lluny de Kíiv


Bocairent completa les ajudes del Pla Renhata amb un 15% addicional - Diari La Veu\nEscriba el número 831548\nL’Ajuntament de Bocairent destinarà, en principi, 5.000 euros per a completar les ajudes del Pla Renhata amb un 15% addicional per a cada beneficiari local. D’aquesta forma, aquelles persones que realitzen una reforma de millora de les condicions de l’interior de les vivendes en cuines o banys, o una adaptació per a inquilins amb diversitat funcional podran comptar amb una aportació de fins a 630 euros que caldria afegir al 35% atorgat per la Conselleria d’Habitatge, Obres públiques i Vertebració del territori. Per tant, el veïnat de Bocairent podran rebre una subvenció del 50% sobre el cost total que no pot ser inferior a 2.000 euros ni superior als 12.000 euros.\nEl termini de presentació de sol·licituds comprén del 15 de març al 14 de maig i l’atorgament de l’ajuda municipal vindrà determinada per l’ordre de puntuació que establisca la Conselleria en la resolució d’adjudicació. Els 5.000 euros del pressupost municipal destinats a la mesura procedeixen de l’estalvi generat per la cancel·lació anticipada de quatre préstecs bancaris amb fons procedents del romanent positiu de tresoreria de l’exercici del 2016, la qual va estar aprovada per l’equip de govern en el Plenari del 23 de febrer passat.\nEscriba el número 576980


La Policia deté un home a Lloret de Mar que obligava la seva parella a prostituir-se\nActualitzat 31/8/2020 9:22:30 +00:00 CET\nAgents de la Policia Nacional han alliberat una dona de nacionalitat romanesa que la seva parella obligava a exercir la prostitució a diversos locals de Lloret de Mar i Blanes (Girona), i han detingut l'home, de la mateixa nacionalitat que la víctima.\nEl detingut feia deu anys que convivia amb la dona, a la qual infringia continus maltractaments físics i psicològics per aconseguir que es prostituís, alhora que utilitzava la seva filla menor com un element de xantatge, ha informat la Policia Nacional en un comunicat aquest dilluns.\nSegons els investigadors, el control que l'arrestat exercia sobre la dona era tan dur que no la deixava mai sola, l'acompanyava a tot arreu on es desplaçava i li impedia relacionar-se amb altres persones, a més de quedar-se íntegrament la recaptació que obtenia.\nInvestigadors de la UCRIF de la Brigada Provincial d'Estrangeria i Fronteres de Barcelona van conèixer els fets a començament de la setmana passada i, al cap de tres dies, un cop fetes les comprovacions pertinents, van detenir el presumpte autor i parella de la víctima.\nLa investigació es va posar en coneixement dels Mossos d'Esquadra perquè es tractava d'un presumpte delicte de violència contra la dona, competència d'aquest cos; i es va desenvolupar en col·laboració amb la Unitat de Seguretat Ciutadana de Blanes, que es va encarregar de la valoració de risc de la dona, a través de l'atestat policial.


El modista Elio Berhanyer rep el Premi Nacional de Disseny de Moda\nBerhanyer, de 82 anys, es va acomiadar de la confecció al desembre després de cinquanta anys dedicats a l'alta costura i el 'prêt-à-porter'\nEFE 13/10/2011 16:45\nEl modista Elio Berhanyer, mestre de l'alta costura espanyola, ha rebut el Premi Nacional de Disseny de Moda concedit pel ministeri de Cultura per "la seva trajectòria de més de mig segle provant d'embellir el més quotidià". El premi està valorat en 30.000 euros.\n"El premi em fa molt feliç, més ara que la meva carrera professional és a l'ocàs", ha explicat Behanyer a Efe. La moda el va escollir "com a parella de ball" i "després de 66 anys" continua "enamorat i ballant amb ella".\nBerhanyer, de 82 anys, ha presentat més de cent col·leccions al llarg de la seva carrera i més de 22.000 vestits, unes xifres que l'ubiquen a l'Olimp de la moda a nivell estatal i internacional. Segons el jurat, Berhanyer és "un dissenyador fet a sí mateix, treballador incansable i autodidacte en què destaquen la seva passió i entrega" i "la seva capacitat d'innovació". El modista ha aconseguit el premi després dels reconeixement a Paco Rabanne i Manuel Pertegaz.\nEl modista, originari de Còrdova, va obrir la seva casa de costura el 1960. Nou anys després va començar a dissenyar prêt-à-porter col·leccions que es vestien a Europa, Japó i Austràlia. Personatges com Ava Gardner o Cyd Charisse han vestit les creacions de Berhanyer. El desembre passat, Berhanyer va fer públic que abandonava el món de la costura influït, entre d'altres, per la crisi econòmica.


El medi ambient / Estudiar la perdiu roja | Curriki\nLa perdiu roja és una de les peces de caça més apreciades, i la gestió de les seves poblacions és molt important des del punt de vista cinegètic. "El medi ambient" es fa ressò d'un estudi que intenta esbrinar per què està disminuint la població de perdius roges. L'Estació Biològica de Sanaüja, a la Segarra, que depèn del CSIC, el Consell Superior d'Investigacions Científiques, està estudiant, des de fa cinc anys, les causes de mortalitat que afecten aquesta espècie. Per això n'estudien l'alimentació, i també els efectes dels herbicides i plaguicides sobre les poblacions. La instal·lació de termòmetres digitals directament sota els ous dels nius naturals permet conèixer amb detall les oscil·lacions de temperatura dins el niu. Per estudiar l'efecte dels depredadors reparteixen ous autèntics de perdiu farcits de guix i lligats amb un fil, i miren qui se'ls ha intentat cruspir. A banda, també fan seguiments dels nius naturals, i de moment han comprovat que el 75 % dels ous depredats ho van ser durant els primers estadis de la incubació. El vedat municipal de Sanaüja té mil cinc-centes hectàrees i està dirigit bàsicament a la conservació d'una bona població de perdius. Per això tenen dues hectàrees tancades on no es pot caçar i on s'alliberen més d'un miler de perdius cada any. A fora i a dins de l'àrea d'exclusió hi ha zones de refugi, punts d'aigua artificials i menjadores plenes de blat que asseguren que les perdius tenen satisfetes totes les necessitats. Des de fa un any, els responsables del vedat fan els censos a cavall per molestar menys l'aviram. Mentrestant, els responsables de l'estudi treballen per determinar les causes que fan que els ous fracassin en els primers estadis de la incubació. Coneixent les causes, serà més fàcil millorar l'èxit reproductiu d'una espècie que tothom coneix, però que molt poca gent ha estudiat amb detall.\nEUN,LOM,LRE4,hdl:10494/202114,work-cmr-id:202114,MERLI:merli/9095,ilox,learning resource exchange,LRE metadata application profile,LRE


Testimonials - La magia del FC Barcelona\nOpinions sobre el llibre personalitzat del FC Barcelona\nA continuació podràs veure algunes de les opinions dels nostres clients.\nEl meu fill em demana cada nit el seu llibre del Barça. El conte és un somni per a qualsevol culè.\nEl llibre personalitzat del Barça es genial. Ja li he regalat a quasi tots els nens de la família, i tant ells com els seus pares, han quedat encantats. 100% recomanable.\nLi vaig regalar al meu fill i la veritat que ja és un dels seus llibres preferits. Em sembla una idea genial. És el regal perfecte.\nEncara que el futbol no em cridi l’atenció haig de reconèixer que és un regal molt bonic per a tot nen que li agradi aquest esport. Gràcies a aquest llibre personalitzat hem ampliat la colecció d’objectes del Barça!\nQuan el vaig veure per Internet em va semblar una idea diferent. M’agrada el fet que pots escollir tant el personatge del nen o nena, inclós el color de cabell. El resultat és un llibre personalitzat de qualitat a un preu assequible.\nUn regal bonic per amants del Barça. El fet que sigui un producte oficial i que estigui avalat pel FC Barcelona és el que em va fer decidir comprar-ho. Després de realitzar la compra el vaig rebre en uns 10 dies. El resultat fantàstic!\nTots a la família som fans del Barça. Quan vaig veure per Internet que estava disponible en anglès, no ho vaig dubtar. Altament recomanable!\nCrear el llibre és molt fàcil. Al cap de pocs segons de posar el nom del nen podràs veure la previsualització del llibre tal com el rebràs. Bona qualitat-preu.\nM’ha semblat una idea bonica i un regal perfecte. No és el típic llibre personalitzat i el fet que es pugui veure el nom de la portada el fa encara més especial.\nLa compra per Internet em va resultar molt fàcil. Em va arribar als pocs dies sense cap problema. La història és molt maca, plena de valors. Al meu fill li va fer molta gràcia. Felicitats!\nDescobreix ara el teu llibre personalitzat FC Barcelona!


Yesilada Big Fish Pansiyon Egridir Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nYesilada Mah. No:107, Egridir, Egridir, Turquia, 32500 - Veure al mapa\nBarri Egridir Egridir Egridir\nMés informació sobre Yesilada Big Fish Pansiyon\nConvenientment situat a Egridir, Yesilada Big Fish Pansiyon és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Rruïnes del Castell, Estàtua Atatürk, Hızır Bey Camii.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Yesilada Big Fish Pansiyon és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Recepció 24 hores, restaurant, canvi de moneda són només algunes de les comoditats que fan que Yesilada Big Fish Pansiyon sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent pesca, parc infantil, jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Yesilada Big Fish Pansiyon és una selecció idònia per a la vostra estada a Egridir.


Mobilitat - Amposta Jove\n"Les experiències de mobilitat, especialment aquelles vinculades a algun projecte són una oportunitat per al teu creixement personal i professional; és per això que moltes persones joves us hi mostreu interessades. Hi ha molts programes de mobilitat internacional dirigits a joves, cadascun d’ells amb característiques diferents; escull el que s’adapti més a tu. Al territori, qui presta serveis de mobilitat internacional és Obre’t Ebre, una entitat que rep i envia a joves arreu del món"\n〉 Treball remunerat\nUna opció de mobilitat internacional és fer-ho amb una feina remunerada. Hi ha una sèrie de borses de treball per treballar a altres països que pots fer servir per buscar feina.\n〉 Treball a canvi d’allotjament i manutenció\nHi ha programes i iniciatives de mobilitat internacional que promouen una relació on la persona treballa a canvi de sostre i menjar. Cadascuna de les propostes tracta sobre diferents àmbits de treball, consulta-les i escull la que més s’adequï al que estàs buscant.\n〉 TLN Mobilicat\nEl Programa TLN Mobilicat és una línia de subvencions per donar suport a les entitats que disposin de projectes de mobilitat transnacional, per tal que les persones joves realitzin pràctiques formatives no remunerades en entitats o empreses, públiques o privades, d’estats membres de la Unió Europea.\nEurodisea, el primer programa de l’Assembea de les Regions d’Europa que pretén augmentar les oportunitats de les persones joves europees a l’hora d’iniciar la seva vida professional, a través d’oferir experiències de treball a l’estranger.\n〉 Cos Europeu de Solidaritat\nEl Cos Europeu de Solidaritat és una iniciativa de la Unió Europea l’objectiu de la qual és crear oportunitats perquè els joves treballin com a voluntaris o col·laborin en projectes que beneficiïn a comunitats i ciutadans de tot Europa.\n〉 Estades solidàries\nEstades de contacte amb la població local que oscil·len entre un mes i mes i mig. Pe Participar-hi es paga una quota i s’ha de superar un procés de selecció.\nEls camps de treball són estades d’estiu en projectes de contacte i intercanvi amb una comunitat, per a persones d’entre 14 anys i 29 anys, que poden ser a Catalunya, en altres Comunitats Autònomes de l’Estat o bé a l’estranger.\n〉 Brigades internacionals\nProcés formatiu sobre el context internacional i viatge a la comunitat on l’ONG treballa. El viatge I manutenció els paga la persona participant I a més es paga una quota. El temps oscil·la entre un i tres mesos.\n〉 Cos Europeu de Solidariat\nEs tracta d’un programa de voluntariat completament finançat, que oscil·la entre els 15 dies I els 365 dies. Poden ser internacionals o dins del mateix país I, en acabar, es reconeix la tasca mitjançant un certificat.\n〉 Vacances solidàries\nEmpreses amb responsabilitat civil que organitzen vacances solidàries.\nPrograma integrat de la Unió Europea (UE) que engloba les iniciatives en educació, formació, joventut i esport. És un programa on es finança el bitllet, la manutenció I l’allotjament I que pot tractor diverses temàtiques en funció del projecte.


Inici » Actualitat » Notícies » Presentació de la Vertical Montserrat 'Bombers amb causa' 2019\nPresentació de la Vertical Montserrat 'Bombers amb causa' 2019\nEntre les novetats d'enguany han explicat que, coincidint amb la celebració de la cursa Vertical Montserrat de 2019, el projecte 'Bombers amb causa' ha previst organitzar una jornada tècnica, on es tractarà sobre la seguretat a la muntanya de Montserrat, i convocar una diada de donació de sang a Esparreguera per incrementar-ne les reserves.\nLa cursa es farà el pròxim dia 23 de març de 2019. La prova, que arriba a la segona edició i que estarà limitada a un màxim de 130 participants, s‘emmarca en el projecte solidari 'Bombers amb causa', en què participen els Bombers de la Generalitat i l’Obra Social Sant Joan de Déu. Té per objectiu recaptar fons per finançar beques de recerca pediàtrica i programes de suport per a menors amb malalties mentals i les seves famílies. Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya ha cedit un any més les seves instal·lacions a la muntanya de Montserrat perquè la prova s’hi dugui a terme.\nLa campanya 'Bombers amb causa' va començar al 2011 amb l’edició del calendari solidari en què hi participen de manera totalment voluntària professionals de la fotografia d’arreu del país. El passat mes de novembre es va presentar a Girona l’edició de 2019, que compta, també, amb la col·laboració del Cos de Bombers de l’Ajuntament de Barcelona i dels Bombers d’Andorra. Al mes de maig també tindrà lloc la tercera edició de la Cursa de Muntanya de Cercs. Oriol Bota, director de l'Obra Social Sant Joan de Déu, ha destacat que "La Vertical Montserrat té èpica pels seus 2.180 esglaons, però sobretot per ser un projecte que engega un grup de bombers i acaba sumant parcs, entitats i institucions amb el noble objectiu d'ajudar els altres".\nA més del calendari solidari, pròximament 'Bombers amb causa' vendrà també, a través de la botiga virtual d’Obra Social Sant Joan de Déu, productes solidaris com ara dessuadores, samarretes i pins. També s’instal·larà un punt de venda físic coincidint amb la Vertical Montserrat i la jornada tècnica sobre seguretat a la muntanya. Amb totes aquestes iniciatives, 'Bombers amb causa' ha aconseguit recaptar fins ara més de 400.000 euros des de 2011.\nEmbedded video for Presentació de la Vertical Montserrat &#039;Bombers amb causa&#039; 2019


El Club Esportiu Premià arrenca un punt del camp del Palamós - Ràdio Premià de Mar\nEl Club Esportiu Premià arrenca un punt del camp del Palamós\nUn moment del partit al camp del Palamós\nEl Club Esportiu Premià va oferir una bona imatge en el seu desplaçament d’ahir diumenge al camp del Palamós. Els premianencs es van endur un empat a un gol en un partit que van acabar amb un home menys després de l’expulsió de Johny. Després del matx, els homes de José Luis Garcia es mantenen en la 18ena posició de taula del grup cinquè de la Tercera Divisió amb 8 punts.\nEl Club Esportiu Premià aconseguia a Palamós un empat a un gol tot i acabar amb un home menys per expulsió de Johnny en el minut 85. El tècnic premianenc, José Luis Garcia, considera que els seus jugadors van fer un molt bon partit i van estar molt ben posicionats, tant al centre del camp com a la defensa. I pel que fa a les línies d’atac, José Luis Garcia considera que van tenir prous ocasions com per haver-se endut la victòria.\nDesprés d’aquest empat el Club Esportiu Premià manté la 18ena posició de la taula del grup cinquè de la tercera divisió, amb 8 punts. La propera jornada toca derbi comarcal. Els homes de José Luis Garcia reben el Masnou al Municipal d’Esports. Els masnovins ocupen la 12ena posició de la taula amb 12 punts.\nPlanetari dilluns 18 d’octubre\nEl Club Esportiu Premià es desplaça diumenge al camp de la Gramenet B\nEl Club Esportiu Premià s’estrena aquest diumenge en la Segona Divisió Catalana\nEl Club Esportiu Premià buscarà acabar la temporada en 6 posició a la taula\nBe the first to comment on "El Club Esportiu Premià arrenca un punt del camp del Palamós"