Mikä kirja on sinulle se kaikkein rakkain? | Kirjojen Suomi | yle.fi\nMikä kirja on sinulle se kaikkein rakkain?\nJulkaistu 07.01.2017 - 13:39 . Päivitetty 25.08.2017 - 16:45\nJokaisella on kirjoja, jotka eivät lähde sielusta vuosienkaan aikana. Mikä kirja on sinulle tärkein? Kerro lempikirjastasi meille, ja ehkä se löytää uuden lukijan.\nTimo K. Mukka muistutti Isossa-Britanniassa asuneelle näyttelijä ja käsikirjoittaja Sanna Stellanille, mitä on olla suomalainen.\nKirja vie toiseen maailmaan, auttaa ymmärtämään itseä, toisia, elämää. Ne viihdyttävät, lohduttavat ja sivistävät. Tutkimuksetkin osoittavat, että kirjat lisäävät terveyttä, joten ei ole ihme, että lukeminen on suomalaisten yleisin harrastus!\nKerro meille, kuinka kirja on muuttanut sinun elämäsi!\nTarinoita julkaistaan Kirjojen Suomen verkkosivuilla ja Kirjojen Suomen Facebook-sivulla.\n7.6. Onneksi olkoon, Louisa!\nKevään viimeisessä kirja-arvonnassa onni suosi nimimerkki Louisaa. Hän saa Peter Sandströmin kirjan Laudatur. Onneksi olkoon!\nLouisa kirjoitti näin Jojo Moyesin romaanista Kerro minulle jotain hyvää näin:\nElä täysillä, nauti joka hetkestä, näe, koe ja uskalla. Ole rohkeasti oma itsesi ja oman tiesi kulkija... Tämä kirja antoi minulle paljon hyvää. Kirjan sanoin: "Live well. Just live. "\n31.5. Onneksi olkoon, Havina!\nTällä viikolla Kirjojen Suomen lukijat mainitsivat tärkeimmiksi kirjoikseen hienoa teoksia: Italo Calvinon Paroni puussa, Margaret Mitchellin Tuulen viemää ja John Steinbeckin Vihan hedelmät. Arpaonni suosi viimeisimmän muistelijaa. Nimimerkki Havina kirjoitti näin:\n"Ei John Steinbeckin Vihan hedelmät (1939) muuttanut elämääni, mutta kyllä se avarsi ajatteluani. Luin sen siinä iässä, etten yhteiskunnallisista asioista paljon tiennyt. Kirja kuvaa havainnollisesti pienen ihmisen kohtaloa rakennemuutoksen kourissa. Tuohon aikaan traktorit olivat uutta tekniikkaa ja korvasivat ihmistyövoimaa. Työttömien laumat vaelsivat Kaliforniaan, mutta harvalle riitti sielläkään kunnon työtä. Ihmisarvo joutui koetukselle. Ajankohtainen kirja yhä.\nHavinalle lähetetään Petina Gappahin teos. Ensi viikolla arvotaan Peter Sandströmin Laudatur. Se onkin kevään viimeinen kirja-arvonta, joten nyt kaikki mukaan!\n24.5. Onneksi olkoon, Kirjanen!\nTämän viikon kirja-arvonnassa nimimerkki Kirjanen voitti Erika Vikin teoksen Hän sanoi nimekseen Aleia. Ensi viikolla arvotaan juuri Suomessa vieraillut Petina Gappahin teos Muistojen kirja. Kerro, mikä kirja on ollut sinulle tärkeä, ja osallistu arvontaan!\nKirjanen kirjoitti näin:\nKirjat ovat elämäni. Kirjat ovat olleet vierelläni kaikissa elämän vaiheissa, joten lempikirjoja ja tärkeitä kirjoja on paljon. Tärkeisiin kirjoihin lukeutuu tietokirjallisuutta, proosaa ja lyriikkaa... Tässä haluan kuitenkin nostaa esille aivan pikkuruisen kirjan, joka vain sattui käteeni kirjakaupassa ja sillä hetkellä sai minut nauramaan ja iloitsemaan elämän ihanasta keveydestä. Mark Levengoodin Riemujen rikkaus ja surujen summa. Kirja kertoo kepeästi, mutta ah niin tavallisesta suomalaisuudesta ja ihmisyydestä yleensä. Tärkeän kirjan ei aina tarvitse olla suuri ja raskas klassikko. Se voi olla myös heleästi kupliva, riemullinen, hyvää mieltä tuottava kirjanen.\n17.5.Onneksi olkoon Henna! Voitit Juha Itkosen teoksen Minun Amerikkani.\nJoskus kannattaa tarttua uudelleen kirjaan, joka ensilukemalta ei ole miellyttänyt, voi kokea iloisen yllätyksen, kuten Hennalle kävi:\n"Aleksis Kivi: Seitsemän veljestä. Lukiossa pakkoluettuna tuskaa. Vuosia myöhemmin uusi lukukerta ja iloinen yllätys. Kirja on oikeastaan kaikkea, samaan aikaan koskettava ja hauska, toiminnantäyteinen ja tarinoihin rauhoittuva. Vanhahtava kieli tuntemattomine sanoineen teki lukemisesta vielä riemukkaampaa."\nEnsi viikolla uusi arvonta. Kerro meille, mikä on sinulle tärkein kirja!\n10.5.2017 Onneksi olkoon, Eliis! Voitit Sirpa Kähkösen romaanin Tankkien kesä!\nKirjat ymmärtävät yksinäisiä, ne pitävät seuraa ja kuvaavat tuota jokaista ajoittain riivaavaa tunnetta. Tätä käsitteli myös viikon kirja-arvonnan voittaja Eliis:\n"Juhani Ahon Yksin on minulle kaikkein tärkein kirja. Se kertoo kaipauksesta, kaihosta sekä yksinäisyydestä. Siinä avautui minulle täysin uusi maailma ja ehkä myös osaltaan muistutti mitä on olla suomalainen."\nEnsi viikolla arvotaan Juha Itkosen Minun Amerikkani. Kerro meille, mikä on sinulle tärkein kirja!\n3.5.2017 Onneksi olkoo, Henna! Voitit Vesa Haapalan Karhunkiven!\nTällä viikolla Kirjojen Suomen verkkosivuilla muisteltiin klassikoita: Tepatepsukka kertoi Veijo Meren tuotannon olevan hänelle rakkainta ja nimimerkki PH piti Sinuhe egyptiläistä tärkeimpänä. Arpaonni suosi kuitenkin Hennaa, joka kirjoitti myös suomalaisesta klassikosta:\nAleksis Kivi: Seitsemän veljestä. Lukiossa pakkoluettuna tuskaa. Vuosia myöhemmin uusi lukukerta ja iloinen yllätys. Kirja on oikeastaan kaikkea, samaan aikaan koskettava ja hauska, toiminnantäyteinen ja tarinoihin rauhoittuva. Vanhahtava kieli tuntemattomine sanoineen teki lukemisesta vielä riemukkaampaa.\nEnsi viikolla arvotaan Sirpa Kähkösen Tankkien kesä. Kerro meille, mikä on sinulle tärkein kirja!\n26.4.2017 Kirjaholisti, onneksi olkoon!\nTällä viikolla saimme 47 kirjoitusta teille tärkeistä kirjoista. Huikea määrä, kiitos!\nMuistelitte paljon lastenkirjoja: Maria ja Jonnariikka ovat lukeneet lapsesta alkaen Astrid Lindgrenin Veljeni Leijonamieltä, Marikki Peppi Pitkätossua ja Ilona L.M. Montgomeryn Anna-sarjaa. Ehkä ilahduttavin elämän tärkein kirja tuli tällä viikolla Pialta, joka mainitsi Aapisen. Niinpä tietenkin!\nArpaonni suosi lyriikan ystävää. Kirjaholisti kirjoittaa näin:\nItselleni tärkeä kirja on Pentti Saarikosken vuonna 1978 ilmestynyt Tähänastiset runot, koska se avasi omalla kohdallani portit laajaan kirjojen maailmaan. Olin kyllä lukenut kirjoja lapsesta lähtien, mutta kun Pekka Tarkan Saarikoski-elämäkerran I osa vuonna 1996 (olin tuolloin 16-vuotias) ilmestyi runsaan julkisuuden saattelemana, kiinnostuin oitis tuosta kiehtovasta kirjailijapersoonasta. Laitoin kirjan varaukseen, mutta koska halusin tutustua Saarikoskeen myös hänen omien tekstiensä kautta, lainasin kirjaston runohyllystä löytyneen Tähänastiset runot. Viehätyin Saarikosken omaperäisestä runotuotannosta ja huomasin, että tärkeää ei ole pelkästään se mistä kirjailija kirjoittaa, vaan oleellista on myös se, miten hän sen tekee. Aloin lukea kirjoja aivan uudesta näkökulmasta. Voi siis sanoa, että Tähänastiset runot avasi minulle tien kirjojen & kirjallisuuden avaraan maailmaan.\n19.4.2017 Daughterofaslan, onneksi olkoon!\nKuluneen viikon aikana saimme paljon hienoja lukumuistoja. Kiitos siitä! Hulda löysi kaipaamansa metsän Veikko Huovisen Puukansan tarinasta ja Hartsa pikkulapsivaiheen Juha Seppälän Hyppynarusta. Lisäksi on kirjoja, joita suositellaan viikosta toiseen: Linnan Pohjantähden alla, Raamattu, Tolkienin Taru sormusten herrasta ja Janssonin Taikatalvi.\nArvonnassa Susinukke Kosolan runoteoksen Avaruuskissojen leikkikalun voitti nimimerkki Daughterofaslan. Ensi viikolla on sitten uusi arvonta ja uusi kirja voitettavana!\nDaughterofaslan kirjoitti näin:\nOlen lukenut Narnian tarinat jo lapsena. Varsinaisen elämyksen niiden äärellä koin kuitenkin, kun luin niitä vuosikymmeniä myöhemmin omille lapsilleni. Se kohta, kun vaatekaapista tullaankin ulos toiseen maailmaan herättää minussa oudon kaipauksen. Ja se katulamppu, joka narnialaisessa metsässä osoittaa kahden maailman välisen rajan, on osa mielenmaisemaani. Olen kuvataiteilija, ja niinpä tuo narnialaismetsä ja katulamppu on tullut moniin teoksiini. Rakkaus Narniaan on periytynyt myös tyttärelleni, joka myös on taitelija. Hänenkin taiteessaan on paljon viittauksia tuohon maailmaan, joka on kuvitteellinen, mutta kuitenkin mahdollinen. Ehkä Narnia on jossakin.\n12.4.2017 Kaisu ja Laura voittivat, onneksi olkoon!\nTällä viikolla arpaonni suosi Kaisua ja Laura Finskaa, joille lähtetetään siis Susinukke Kosolan Avaruuskissojen leikkikalu.\nSain äitiltäni 1992 kesäloman alkajaisiksi Taru Sormusten Herrasta (kovakantisen ja kangaspäällysteisen). Olin 11-vuotta ja luin kirjan kahdessa viikossa, tekemättä mitään muuta. Palasin kirjan pariin vuosittain kymmenen vuoden ajan, lukemalla sen uudelleen ja uudelleen. Jouduin ostamaan itselleni pokkariversion kuuden vuoden jälkeen, kun alkuperäinen kirja oli hajoamassa käsiin... Se on edelleenkin hyllyssä odottamassa kirjan entisöintikurssia.\nSamaisena syksynä vanhempani erosivat erittäin riitaisasti ja en nähnyt isääni kahteen vuoteen, ja myös koulu alkoi mennä huonosti. Taru Sormusten Herrasta -kirjan kautta löysin fantasiakirjallisuuden ja pakenin sinne. Käytin kaiken vapaa-aikani lukemiseen, ja lukeminen jäi vähemmälle vasta kunnolla työelämään siirryttäessä. Nyt olen saanut taas uuden innon lukemiseen.\nLaura Finskan tarina:\nJuha Itkosen Anna minun rakastaa enemmän on minulle kirjoista tärkein. Kirjoitan itsekin ja kyseinen kirja on antanut minulle valtavasti oivalluksia siitä kuinka kirjoittaa, miten ihmisiä kuvaamalla voi auttaa ymmärtämään jotakin sellaista, mitä ei muuten voisi ymmärtää. Anna minun rakastaa enemmän on täynnä tunnetta, nuoruuden ehdoton kerronta kantaa läpi kirjan. Ja mikä parasta kirjalle on vielä jatko-osa, Palatkaa perhoset.\n5.4. 2017: Onneksi olkoon Kaisa ja Hullu, voititte kirjat!\nKaisa ja Hullu lähettivät meille omakohtaiset tarinat, ja kiitokseksi heille lähetetään Susinukke Kosolan teokset Avaruuskissojen leikkikalu. Kaisan tarina kuuluu näin:\n"Monet kirjat ovat minulle tärkeitä, mutta yhtenä tärkeimmistä muistan Kreetta Onkelin Ilosen talon (1996). Luin sen lukion ensimmäisellä luokalla koulussa. Se nauratti ja järkytti ja kosketti tunnetasolla. Myöhemmin olen käsittänyt, aikuisena, että kirjassa kuvattiin samantyyppisiä asioita, joita koin itsekin lapsena. Ilosessa talossa elämä on kauheaa mutta luonnollista. Siinä on jotakin suomalaista, mitä en soisi kadotettavan."\nNimimerkki Hullu taas kirjoitti näin:\n"Ei mikään kirja ole muuttanut minua mutta Amerikan Psyko kolahti lujaa ja sai ajattelemaan muutamia asioita uusiksi. Kehityin mielestäni hyvään suuntaan loppujen lopuksi mutta en suosittele kyseistä keinoa kellekään:)"\n29.3.2017: Onneksi olkoon Marjo! Olet voittanut viikkon kirjapalkinnon!\nJa koska palkintoja ei ole myönnetty aiemmin, poimimme aiemmilta viikoilta vielä neljä palkittavaa ja he ovat: A_K, Taisto Vanhapelto, Johanna ja Ykspenavaan!\nValtaa ja vankiloita käsittelevä Michel Foucaultin teos Tarkkailla ja rangaista, joka innoitti aikoinaan tutkimaan opinnäytetyössä vankiloiden historiaa. Foucault räjäytti myös maailmankuvani. Teos avasi näkökulman vaikkapa siihen, miten yhteiskuntajärjestelmä oikeuttaa kaikkien kansalaisten valvonnan ja tarkkailun mm. vankiloiden kautta. Vankila on siten vain väline yhteiskunnallisessa vallankäytössä, ei itsetarkoitus. Ihana, rakenteita läpivalaiseva kirja!\nMinulle rakas kirja on Kaarina Helakisan Pikku Joonas. Sain sen veljeni vaimolta lahjaksi synnytettyäni poikani. Luin kirjaa pojalleni kun imetin häntä. Luin pienelle vauvalle koko kirjan ja samalla itselleni, meille. Monta kirjaa olen hänelle lukenut senkin jälkeen. Nyt jo aikuinen poikani on myös minulle monta hyvää kirjaa antanut lahjaksi, ne ovat olleet yleensä puhuttelevia kirjoja, eivät koskaan myyntilistojen kärkeä. Minäkin ostan joka syntymäpäiväksi ja joululahjaksi kirjan edelleen pojalleni. Poikani valmistuu joskus suomen kielen ja kirjallisuuden aineenopettajaksi. Hän saa valmistujaislahjaksi Kaarina Helakisan Pikku Joonaksen. Ympyrä sulkeutuu.\nPeter Hopkirkin teos The Great Game (1990) on pitänyt minut otteessaan vuodesta 2001. Ostin sen jossain lentokentällä.\nRaadoin silloin Kansainvälisen Punaisen Ristin organisaatiokehitysdelegaattina Keski-Aasian viidessä stanissa: Kazakstan, Kirgistan, Uzbekistan, Tadjikistan ja Turkmenistan.\nTyömatkan yhteyteen sattuneessa viikonlopussa kävin Khivassa, YK:n suojeluun kuuluvassa entisessä kaupunkivaltiossa, jonka Venäjä ns. vapautti ja otti ns. suojelukseensa 1800- luvun keskivaiheilla.\nKuulin, luin ja opin, että siellä oli tuhat vuotta sitten elänyt tähtitieteilijä ja matemaatikko Al Ghorezm, joka kehitti kymmenjärjestelmän ohella algoritmin. Hänen nimestään länsimaissa väänneltiin matematiikan haara algebra, jota minulla oli mahdollisuus, pakko, ilo oppia Hämeenlinnan lyseossa 1950-luvulla. Tuntui hämmentävältä toimia organisaatiokehittäjänä maanosassa, jossa tuhat vuotta sitten eli sellainen nero. Miten eleltiin Suomessa silloin?\nThe Great Game on Rudyard Kiplingin luoma termi. Hopkirkin The Great Game avaa tajunnan ymmärtämään imperialismia, sekä Brittien että ennen muuta Venäjän. Venäjä kahmi salaahiipimistaktiikallaan valtavia alueita ja valtioita kahdellla tavalla: ei noudattanut Britannian kanssa tekemiään sopimuksia ja vapautti merkittävien kaupunkivaltioiden asukkaita maallisesta elämästä (esim. Geok Tepe ja Lenkoran), kaikista puolustajista ja asukkaista viimeiseen lapseen.\nKotikontuiselle suomalaiselle Hoipkirkin The Great Game avasi tajunnan ymmärtämään imperialismin, minkä kosketuksen me suomalaiset olemme kokeneet, mutta emme ole koskaan ymmärtäneet.\nHieman "tylsä" vastaus, mutta kaikista eniten ajatuksia herättänyt kirja on ollut Da Vinci -koodi. Luin kirjan 8. luokalla pian sen ilmestymisen jälkeen. Alttiissa iässä kirja opetti minut kyseenalaistamaan. Kirjasta voimaantuneena haastoin uusilla ajatuksilla ja erilaisilla näkökulmilla opettajia uskonnon, yhteiskuntaopin ja historian tunneilla - olin varmasti melko rasittavakin. Yhden tunnin jälkeen opettaja tuli ehdottamaan minulle keskusteluryhmään liittymistä, koska osasin kyseenalaistaa ja ilmaista mielipiteeni. En koskaan liittynyt, mutta sen pyynnön ansiosta sain valtavan määrän itseluottamusta ja uskallusta puhua. Mikään kirja ei ole antanut yhtä voimaannuttavaa kokemusta ja uskallusta, kuin oikeaan aikaan lukemani Da Vinci -koodi\nM. Waltari: Sinuhe. Sen parempaa kirjaa ei ole eikä tule. Siinä on kaikki, mitä ihmisen tulee elämästä tietää. Olen lukenut kirjan jo kolme kertaa elämäni eri vaiheissa ja nyt 80+ iässä olen taas sen aloittanut. Jo nyt, aivan alussa, olen löytänyt siitä uusia aspekteja, joihin ei nuorempana niin huomiota kiinnittänyt.\nMuut Waltarin teokset, samoin kuin V. Linnan kirjat, täydentävät mainiosti Sinuhea ja laajentavt näköalaa elämästä ja sen eri muodoista.\nMarianne Alopeus: Pimeyden ydin\nSiinä kirjassa on kaikki: Maailman parannus, seikkailu, rakkaus, ihmisen kehitys.\nOlen lukenut kirjan 3 kertaa ja tulen vielä lukemaan\nMinulle tärkein ja rakkain kirja on Margaret Mitchellin kirjoittama Tuulen Viemää. Sitä en muista koska luin sen ensimmäisen kerran ehkä se oli joskus 90-luvun alkupuolta. Kirjasta tekee minulle erityisen juuri kirjan päähenkilön Scarlett O'Haran kasvutarina nuoresta naisesta aikuiseksi sodan keskellä. Ja erityisesti Scarlett O'Harassa ihailin hänen sinnikkyyttään ja periksiantamattomuuttaan vaikka hänen rakkauselämänsä ei sujunutkaan hyvin lapsen menetyksestä nyt puhumattakaan.\nJ. R. R. Tolkienin Taru Sormusten herrasta. Luin sen ensimmäisen kerran 1970 - luvulla, kun olin lukiossa. Kolmatta osaa (Kuninkaan paluu) ei ollut vielä suomennettu ja joudui odottamaan jonkin aikaa ennen kuin sain tietää, miten jännittävä tarina päättyy. Mutta kertomuksen jännittävyys ei ole tärkein asia vaan se, miten kirjassa kuvataan ystävyyttä ja sen kaiken voittavaa voimaa. Myös se, miten pienikin voi olla rohkea ja tehdä suuria tekoja, on tässä kirjassa kuvattu hyvin. Lisäksi ihailen Tolkienin ihmeellistä kykyä luoda kokonainen maailma ja sille pitkä historia sekä useita kieliä.\nMinulle on tärkeä Michael Howardin Valloita maa-kirja. Se on innostava ja rohkaiseva teos joka auttaa huolissa jotka liittyvät maamme turvallisuuteen. Howard toteaa monesti, suurinpiirtein, että yksi rukoileva mummo on vaarallisempi kuin komppania sotilaita. Eli ei tarvi surra rajoittuneisuuttaan vaan jokainen voi olla hyvä soturi.\nMinun paras ja tärkein kirjani on pyhä Raamattu siksi koska siin on ilmoitettu minulle kaikki nykyiset ja tulevaiset mitä elämässäni on nyt ja tulee siksi sitä ei voi verrata mihinkään muuhun kirjaan\nPauli Matikaisen Salaseura Mustakäsi!\nOlin ehkä noin 9-vuotias (1987), kun löysin kirjan. Tarkastin myöhemmin jokaisella kirjastokäynnillä sen varaustilanteen ja mahdollisen jatko-osan, joka tulikin nimellä Mustakäsi koulunpenkillä.\nKirja antoi jännittävän mallin kaveruudelle ja voimisti mielikuvitusta.\nSinuhe, luettu joskus 12-13 vuotiaana ja muutama kerta sen jälkeen. Jotenkin vaan kolahti.\nMinulle kaikkein rakkain kirjasarja on ollut Anni Polvan Tiina-sarja.Sen seurassa meni monta monta ihanaa hetkeä lapsena .\nTärkein kirjani on Ernest Hemingwayn vanhus ja meri, jonka Tauno Tainio on kääntänyt erinomaisesti suomeksi. Kirjan sanoma, tunnelma, lauseet ja henki luovat toivoa ja valoa myös silloin, kun elämä tuntuu vaikealta. Luin kirjan ensimmäisen kerran ollessani 13-vuotias ja vuosien varrella olen palannut kirjan ääreen useita kymmeniä kertoja. Vanhusta ja merta lukiessani mieleni valtaa rauha. Tällaista kirjallisuus parhaimmillaan on.\nSain vuosia sitten lahjaksi kirjan "Valloittava salaisuus". Se oli minulle ihana aarre ja on vieläkin vaikka nyt jo ymmärrän asiaa monipuolisemmin muutenkin. Kirja kertoo naiseudesta, mitä se pohjimmiltaan on ja minkälaisia haasteita siihen liittyy. Olen lukenut sen varmaan useita kertoja läpi, välillä kokonaan ja välillä selaillen. Sen sanoma on niin vastoin tätä nykyajan menoa, että aina tulee uudestaan jotenkin raikas olo sen kirjan parissa ja löytää taas jotain tärkeää.\nWaltarin Sinuhe egyptiläinen. Olen lukenut sen 12-vuotiaasta lähtien muutaman vuoden välein. Ensipainos kassakaapissa.\nLapsena lukemani kirja "Seikkaileva leikkimökki". Sen kirjoittajaa en muista. , enkä enää juontakaan.Muistan vain sen,että se kolahti ja kunnolla.Olen etsinyt ko. kirjaa antikvariaateista tuloksetta.Olisi mielenkiintoista lukea se uudelleen näin kypsässä iässä ja analysoida vähän, että mikä siinä oli SE JOKIN...\nKielinikkari Gabriel García Márquezin hulvaton lemmenseikkailu Rakkautta koleran aikaan tulee luettua muutaman vuoden välein aina uudestaan ja uudestaan.\nJohn Steinbeckin Vihan hedelmät oli minulle, tuolloin 17-vuotiaalle tytölle 70-luvulla pysäyttävä kokemus. Aikaisemmin olin lukenut nuorten kirjoja, Christietä, Angelica-sarjoja yms. romanttisia- , sekä jännityskirjoja. Kirja teki minuun niin suuren vaikutuksen, että olen sanonut sen "vinksauttaneen vasemmalle".\nPentti Saarikoski, Kirjeitä vaimolleni\nSiitä kirjasta löysin elämäni,konkreettisesti.\nSairauden kourissa,eksyneenä ja ollessani yksin tämä kirja toi lohdun ja valon elämääni.Kirja, johon meidän länsimainen kulttuurimme perustuu.\nSe kirja on Raamattu,elävän Jumalan Sana.\nTällä hetkellä Soile Raunion kirjasarja (8kirjaa), joista ensimmäistä suosittelen Enkelten Valtakunnan avainta jokaiselle elävälle!\nOlen lukenut vain hyvin harvoja kirjoja useampaan kertaan, mutta kaksi tälläistä ovat Ursula K. Le Guinin kirja alkuperäisnimellä ¨The Word For World Is Forest¨ (hyvin selvästi Avatar käsikirjoituksen alkulähde) ja Joanne Greenbergin novellikokoelma ¨With the Snow Queen¨. Ensimmäinen kuvaa hyvin poeettisesti elämän verkkoa ja monimuotoisuutta, jälkimmäinen on hämmästyttävän monitahoinen novellimaailma, jossa ihmisen sisäisten päätösten vaikuttimet saavat pääroolin. Näissä kirjoissa on virtuoosimaista kertomista ja ne haastavat ihmisen, lukijan, miettimään onko epätäydellisyys, inhimillisyys, ehkä yksi elämän suurista lahjoista...\nOlen aina rakastanut satuja, etenkin Grimmin satuja... Lempikirjani on Bram Stokerin -Dracula, joka johdatti minut fantasiakauhun valloittavaan maailmaan. Tuon kirjan luin ensimmäistä kertaa ollessani kolmannella luokalla ja sen jälkeen olen lukenut sen vaikka kuinka monta kertaa uudestaan. Aina siitä saa jotain uutta irti. Aivan mahtava tapa päästä toiseen aikaan ja maailmaan...\nGiovanni Guareschi: Isä Camillosarja, varsinkin 5 ensimmäistä, vaikka kyllä Isä C ja ne nykynuoretkin menee. On omassa hyllysssä ja luen läpi muuutaman vuoden väliajoin. Huumoria (absurdia), historiaa, elämänfilosofiaa ja teologiaa sopivasti sekoitettuna.\nandre bring.KATSOIN PIMEÄÄN, TUOKIO TUULESSA\nSuosittelen lämpimästi paras kirja\nRaamattu. Siitä olen saanut toivoa tulevaisuuteen, oppinut ymmärtämään ihmistä ja itseäni, anteeksisaamisen ja - antamisen merkityksen, armon. Tunnen kymmeniä ihmisiä, itseni mukaan lukien, jotka ovat kokeneet Raamatun kautta löytäneensä tulevaisuuden ja toivon.\nTäällä Pohjantähden alla. Aivan loistavaa kerrontaa ja hienot henkilöhahmot ja kertoo kiihkoilematta maamme historiasta.\n.Aapelin Pikku Pietarin Piha. Upea kuvaus puutalomiljööstä, ihmisten arjesta. Mahtava loppuhuipennus, kun Henry vihdoin oppii pissaamaan seisaaltaanniin kuin muutkin pojat. Olen lukenut tämän kirjan monen mont akertaa, itselleni ja lapsilleni aikanaan. Ensimmäinen lukukerta ollessani noin 11v 2. Lassie palaa kotiin. Ihana tarina koiran vaelluksesta kotiin. Ensimmäinen lukukerta n. 10-11 v. 3. Yrjö Kokon Pessi ja Illuusia. saman ikäisenä 4. Selma Lagerlöfin Peukaloisen retket villihanhien seurassa. Noin 9v. 6. Astrid Lindgrenin Veljeni Leijonamieli. Luin tämän kun omat lapset olivat pieniä. Itkin liikuttuneena läpikirjan. Silloin jo lukutaitoinen esikoiseni sanoi lohduttavasti: Äiti, minä voin lukea välillä kun sulla on niin paha mieli...7. Guareschi: Isä Camillon kylä. Aivan hulvaton kirja, luin sen äidinkielenopetajani Liisa Tertin opastamana 8. Kivi: Seitsemän veljestä. 9. Nummisuutarit. 8-9 niinikään kyseisen äidinkielenopettajani ansiosta, arvostan suuresti sitä, että hän on vienyt minut hyvien kirjojen pariin 10. Steinbeck: Helmi . 11. Ilmari Kiannon Punainen viiva, Linnan Täällä Pohjan tähden alla ja Tuntematon sotilas. Näiden kirjojen avulla olen hahmottanut, mitä kaikkea isoäiti oli jutellut meille lapsille, sillä aikaa, kun vanhemmat olivat saunomassa. 3-4 lukukerrankin jälkeen aukeni vielä uusia asioita. Nämä kirjat ovat vaikuttaneet minuun syvästi: jäkytys siitä, miten suomalaiset tappelivat veli veljeä vastaan kansalaissodassa. Ja miten kauhea kokemus sota on. Näiden kautta olen hahmottanut myös oman suvun historiaa: isän puolelta oltiin punaisia ja äidin puolelta valkoisia- ja minä en ole kumpaakaan….jne jne Kaikki kirjoja, joita olen lukenut yhä uudelleen. Modernimmastakin kirjallisuudesta Lumen taju, Harry Potterit, Mma Ramotswe, Vadelmavenepakolainen….voi lista on loputon ja kirjahyllyni pursuaa\nkaiken kauniin ja kannatettavan kannattaja\nF Sagan: Muuan hymy\nkielen rytmi, henkilöiden kuvaus mm.\nO. Fallahi: Mies\ntarina, kielen runollisuus, rytmi\njos yksittainen kirja pitaa valita niin olkoon sitten albert camusin sivullisen varjoon jaanyt rutto. ,, kertomus kuvitteelisesta rutosta ranskan alusmaasta algeriasta oranin kaupungista. kertojana laakari berhard rieux.. paahenkilo toinen oranin asukas. kirja jonka luen uudestaan ja uudestaan muutaman vuoden valein..\nJos saisin valita kaikista rakkaista kirjoistani yhden, se olisi Fynn: Setä Jumala, täällä Anna. Se on ajatuksia herättävä ja koskettava yhtä aikaa. Se on tehnyt minuun suureen vaikutuksen ja olen suositellut sen lukemista monille ystävilleni\nMerete Mazzarellan kirjat ovat myös aina ajatuksien herättelijöitä, todella hyviä.\nKaari Utrion Saippuaprinsessa. Sankaritar on hauska, suloinen ja kiero Tarina on yllätyksellinen: lopussa kaikille käy hyvin, tavoilla, joita ei aluksi voinut kuvitellakaan. Luin sen ensi kerran erottuani pitkästä, vaikeasta suhteesta ja tarvitsin juuri tällaista hauskaa ja nokkelaa ajateltavaa.\nThomas Mann: Taikavuori. Luin kirjan joskus 80-luvun alussa. Lumouduin alkusivuilta asti kirjan kiireettömyyteen ja parantolan omaan omalaatuiseen, erilaiseen maailmaan. Tiedän vieläkin miltä paikka mielestäni näytti ja toivoin koko ajan, ettei kirja loppuisi. Olin turta kun se päättyi. En ole lukenut kirjaa vielä uudelleen, mutta ensi vuonna kun jään eläkkeelle, kenties.\nMärta Tikkasen Vuosisadan rakkaustarina.\nLuin sen ensimmäisen kerran yli 12 v sitten entisessä liitossani. Olin kovin ahdistunut tuolloin elämääni. Tämä kirja puki sanoiksi oloni ja antoi minulle rohkeuden olla nainen ja seistä omilla jaloillani.\nTämän jälkeen olen palannut kirjan pariin silloin tällöin sen hienon kielen vuoksi. Voimakirjani.\nKirjastossa silmiini osui hurmaava uutuuskirja ”Olympia – ensimmäinen lapseni”. Se kertoo kiehtovalla tavalla Helsingin olympiakisojen aikaan matkatoimiston perustaneen Eero Julinin seikkailuista sekä hänen perustamansa yrityksen ja samalla suomalaisen kaukomatkailun historiasta. On uskomatonta lukea, kuinka matkustajia 1950-luvulla vietiin Volkswagen Kleinbusseilla Pyhälle maalle ja jopa Intiaan asti! Matkustaminen on ollut sellaista seikkailua, että kun kirjaan kerran tartuin, sitä oli vaikea laskea käsistään.\nYllättävintä mielestäni oli miten kirja, joka genrensä puolesta on oikeastaan yrityksen (jonka kanssa minulla ei edes ole mitään tekemistä!) historiikki, onnistui nousemaan mieleenpainuvimpien ja mielikuvitusta kiehtovien kirjojen joukkoon. Tuo otsikkonne "rakkain kirja" on kovin hankala päättää, mutta mielelläni esittelen tämän uuden löytöni kaikille matkailusta kiinnostuneille. Ja miksei sohvaperunoillekin!\nKenties kliseinen ja tylsä vastaus: Täällä pohjantähden alla. Siinä vain on kaikki. Äärinmäisen koskettava ja kattava kuvaus Suomen historiasta. Alussa on suo, kuokka ja Jussi. Lopussa Jussin leski Alma sanoo kaihoisasti Jussin raivaamaa maata isänmaaksi. Väliin on mahtunut kokonainen ihmiselämä ja hirvittävän paljon asioita ja taphtumia joista meidän Suomi on rakentunut. Henkilöhahmot ovat rakastettavia ja vihattavia.\nTämän kirjan pitäisi olla suuremmin esillä suomalaisuudessa ja itsenäisyydessä. Sen pitäisi olla isompi osa historian ja kulttuurinopetustamme. Moni tuntee Linnan Tuntemattoman, mutta moni heistä ei tunne tätä tarinaa.\nKirsi Kunnas: Tiitiäisen Satupuu. Sain kirjan puoli vuotiaana ja sitä on luettu paljon, ne ihanat runot ja lorut jäävät kaikkien mieleen. Samat runot viehättävät aina uusia sukupolvia ja vanhatkin se saa hymyilemään.\nVäinö Linnan Tuntematon Sotilas.\nLoistavaa kerrontaa, henkilöhahmot aitoja ja persoonallisia murteineen kaikkineen. Kaikesta kerronnasta huokuu sodan mielettömyys. Koskettava kirja. Luin lukiossa äikän kurssilla ekan kerran, sittemmin lukenut monesti uudelleen, aina saa jotain uutta irti. Suosittelen kaikille.\nToivo Pekkasen varjoon jäänyt pienoisromaani Musta hurmio on ollut minulle ihmeellinen aareaitta. Osaan sen tapahtumat ympäri ja ämpäri ja palaan lumotun saaren tapahtumiin kerta toisensa jälkeen.\nJo pelkkä takakansiteksti teki joitakin vuosia sitten omituisen vaikutuksen kirpputoripöydältä napattuna. Todellinen kummajainen siis kirjahyllyssä maagisen realismin ja symbolismin edustajana.\nUskomaton kolmiodraama etenee joka virkkeellä jotenkin muusta lukemastani poikkeavalla tavalla. Kauppiaan, Joelin ja Renkosen hahmot ovat vastaani sattuneista romaanihenkilöistä varmasti hienoiten tyypiteltyjä.\nHuomasin Mustan hurmion myös kuvaavan liikkeitä, joista kyllä olin kuullut mutta ymmärtänyt hyvin vähän: tolstoilaisuutta, nuoriseuroja näytelmineen, osuuskauppaliikettä. Pekkasen henkilöhistoriaan tutustuminen syventää tulkitsemista vielä ihan mahdottomasti. Kirjailijan hätkähdyttävä lukukokemus Strindbergin "lumotusta saaresta", oma tolstoilainen kasvimaa ja käsillä tekeminen, jolloin kirjoittaa sai vain illalla ruumiillisesti jo kovin väsyneenä... En edes muista mitä kaikkia oivalluksia ja ymmärrystä tämä on tuonut tullessaan.\nOlen 80v nainen. Teen "pesänsiivousta". Kirjahyllyyni romaaneista jäivät - tietenkin: Mika Waltarin Sinuhe egyptiläinen, Väinö Linnan Tuntematon sotilas, Antti Tuurin Lakeuden kutsu sekä Francois Mauriacin Käärmesolmu, Sinclair Lewisin Babbitt sekä Gabriel Garcia Marquezin Sadan vuoden Yksinäisyys. Aion lukea niistä vielä ainakin Käärmesolmun ja Babbittin. Sadan vuoden yksinäisyyttä en jaksaisi ja Waltaria ja Linnaa Olen jo aiemmin kertaillut. Suosittelen vahvasti.\nOlen lukenut satoja kirjoja elämäni aikana, mutta jostain syystä luen John Irvingin kirjan A Prayer for Owen Meany (suom. Ystäväni Owen Meany) aina uudelleen ja uudelleen. Se on kirjaerilaisuudesta, ystävyydestä ja sankaruudesta, Amerikasta ja 1960-luvusta, ja se koskettaa minua joka lukukerralla yhtä paljon.\nRiikka Pelon Jokapäiväinen elämämme (2013) on mieleenpainuvin koskaan lukemani kirja. Tarina äidin ja tyttären vaikeasta suhteesta on itsessäänkin mielenkiintoinen, mutta lisäksi Pelon kirjoitustapa on niin soljuva ja täynnä upeita yksityiskohtia, etten ole ehkä ikinä lukenut kauniimmin kirjoitettua kirjaa.\nOpin lukemaan 5-vuotiaana ja kun pikku-tyttö on innostunut uudesta taidostaan, niin hänhän lukee. Lukee kaiken, minkä saa käsiinsä. Lopulta käsiin osui Aili Somersalon Mestaritontun seikkailut. Alle kouluikäiselle tarina oli huikea kokemus,\nOlen lukenut tuon sadun aikuisenakin lukuisia kertoja ja käsittänyt, että tuo saturomaani sai minut ajattelemaan hyvän ja pahan suhdetta ihmisessä - enhän tietenkään sitä pienenä tällä tavoin ajatellut. Tarina vain sai kysymään mielessään, miksi? Ja kun lukemaan oppinut pikku-tyttö sanoo mielessään sanan miksi, niin kysymykselle pitää löytyä vastaus. Mistäpä muusta kuin kirjoista.\nNyt 40 vuotta ja lukemattomia historian, filosofian, yhteiskunnan, politiikan, psykologian jne. kirjoja myöhemmin, etsin edelleen vastausta. Tämä on ollut mielenkiintoinen matka täähän saakka.\nEdelleen jokainen vastaus herättää uuden miksi-kysymyksen. Miksi Suomen juhlavuonna on tärkeää alleviivata suomalaisuutta, kun kysytään ihmisten rakkainta kirjaa? Taiteellahan ei ole kansalaisuutta, eivätkä valtioiden rajat sitä kahlitse.\nYksi merkittävimpiä lukukokemuksiani koskaan on ollut Anu Holopaisen Kristallien valtakunta, jonka luin ollessani seitsemännellä luokalla. Tuo teos johdatteli minut fantasia- ja scifikirjallisuuden pariin ja sieltä olen löytänyt luettavaa jo seuraavat 17 vuotta. Moni mahtava ja näkökulmia avaava teos olisi jäänyt lukematta, jos en tuohon nuortenkirjaan olisi aikoinaan tarttunut. Fantasia ja scifi kertovat pohjimmiltaan ihmisistä, mutta vieraanuttamalla ne antavat tilaa omille ajatuksille ja oivalluksille olematta liian valmiiksi pureskeltuja.\nKuvittelin sotia edeltävän ajan olevan olevan kaukaista historiaa. Ja ihmisiä en edes tullut ajatelleeksi - nehän olivat jotain mennyttä. Kunnes luin Kjell Westön Missä kuljimme kerran. (Se voitti Finlandia-palkinnon 2006, joten varmaan luin niihin aikoihin.) Ja tajusin, että 1900-luvun alussa sukulaiseni taaksepäin ovat olleet tuolla, kokeneet nuo asiat itse, ja tapahtumat sitä kautta vaikuttavat minuunkin. Sillä siitä on kuitenkin aikaa vain muutama sukupolvi: hehän olivat isovanhempieni vanhempia. Kirjan henkilöiden tekemisten, ajatusten ja tapahtumien myötä katson Suomea, Helsinkiä ja omaa historiaani uusin silmin. Järisyttävä kokemus, järisyttävä kirja.\nHeikki Kännö och romanen Sömnö får Runebergspriset 2019\nLitteraturpriset delas ut på stadshuset i Borgå i dag, på Runebergsdagen. Prissumman är 10 000 euro.\nElin Willows debutroman utforskar passivitet.\nGeir Rönning utvidgade sina läsvanor på trettio dagar\nGeir Rönning antog utmaningen att läsa mer än bara deckare.\nVanligtvis är det deckare som gäller, ifall Geir Rönning mot förmodan läser. Under en månads tid har han utmanat sig litterärt och fått testa på romaner, seriealbum, lyrik, noveller och mycket annat och inte bara i traditionell bokform.


Tiesitkö kuohuviinistä? Prosecco, Pohjois-Italian trendikäs kuohuviini | Viiniateljee\n, kategoriat Prosecco\nProsecco -nimi varattiin pelkästään tuotantoalueelle, missä tätä keveää ja keskihapokasta kuohuviiniä saa valmistaa, ja rypäle sai uuden nimen: Glera. Näin turvattiin proseccon säilyminen italialaisena kuohuviininä. Glera on itsessään on melko neutraali lajike, jolle tyypillisiä aromeja ovat omena, päärynä ja vaaleat kukat. Mikäli haluat tietää enemmän Glerasta tai pikemminkin Glera -lajikkeista, suosittelen tutustumaan Viinilehden artikkeliin 3/2021, missä käsitellään Gleraa yksityiskohtaisesti. Artikkelin pääset lukemaan tästä linkistä.\nProsecco valmistetaan tankkikäymismenetelmällä (tunnetaan myös nimellä Charmat Method, Cuve Close ja Martinotti Method) eli toinen käyminen tapahtuu pullon sijaan suurissa terästankeissa. Proseccoa ei siis ole valmistettu samppanjamenetelmällä kuten esimerkiksi samppanja ja cava. Tarkempaa tietoa perinteisestä menetelmästä voit lukea samppanjaa käsittelevästä kirjoituksestani.\nVirallista tietoa proseccosta löydät Italian viralliselta Consorzio Tutela Prosecco DOC -sivustolta.\nViiniateljeen valikoimiin olemme parhaillaan valitsemassa uusia proseccoja, mutta tästä linkistä voit tutustua voimassa olevaan kuohuviinivalikoimaamme. Alkon valikoimasta puolestaan löytyy useita proseccoja ja niitä pääset tarkastelemaan tästä linkistä.


Kymppi-blogi / Syyskuu 2019 | lshp.fi\nKymppi-blogi / Syyskuu 2019\n10.9.2019 Jari Jokela; Mitä saa kympillä?\n20.9.2019 Kati Manninen: Yhdessä potilaan parhaaksi\n20.9.2019 Yhdessä potilaan parhaaksi\n”Ei tässä työtä pelätä - käyvään vaikka työn viereen makkaamaan."\n”Työ tekijäänsä kiittää."\n"Työ tekijäänsä neuvoo."\n"Työ on miehen kunnia."\n- Suomalaisia sananparsia\n"Työ on siunaus joka näyttää kiroukselta." - Lawrence Durrell\nMitä on työ? Mitä on yhteistyö? Työelämässä yhteistyö on monen yksittäisen asiantuntijan tai osaajan yhdessä tehtyä työtä. Tavoitteena yhteistyölle on jokin yhtenäinen päämäärä, jonka haluamme saavuttaa. Sairaalatyössä päämäärä on luonnollisesti hyvin hoidettu ja tyytyväinen potilas tai asiakas. Potilaan hyvä hoito vaatii monen eri ammattiryhmän osaamista ollakseen turvallista ja sen vuoksi se vaatii myös moniammatillista yhteistyötä. Ennen kaikkea hoitajien ja lääkäreiden välisen yhteistyön lisäämisen tärkeys ja tasavertainen työkaveruus ovat yhteistyön muotoja, joita sairaalassa tulisi edistää.\nMitä ajattelemme yhteistyön toteutumisesta hoitohenkilökunnan ja lääkäreiden välillä Lapin keskussairaalassa? Tehdäänkö sitä yleensäkään ja sujuuko se jouhevasti toisiimme luottaen? Työmme päämäärät ja tavoitteemme ovat samat. Haluamme hoitaa potilaat hyvin. Miksi emme tavoittelisi potilaan parasta hoitoa yhteistyössä? Onko hoitajien ja lääkäreiden välillä kilpailua ja omaan arvoon tai ammattiylpeyteen liittyviä tekijöitä, jotka estävät hyvän moniammatillisen yhteistyön tai ainakin vaikeuttavat sitä?\nMoniammatillinen yhteistyö on tärkeää, jotta potilasturvallisuus säilyy. Yhteistyö auttaa ymmärtämään toisiamme ja lisää avoimuutta. Se lisää myös luottamusta toisiimme sekä toisen arvostusta ja toisen tekemän työn arvostusta. Yhteistyötä tehden koemme oman työmme tärkeäksi ja olemme motivoituneita. Päämäärä ja tavoitteet ovat selkeänä mielessä, haluamme sitoutua työhömme ja ottaa vastuuta. Toimiva yhteistyö vaikuttaa myös siihen, että voimme hyvin työssämme.\nTarvitsemme yhteistyötä paljon silloin, kuin suunnittelemme uusia hoitotyön käytänteitä. Meillä kirurgian vuodeosastolla ajankohtaista on nyt muutos, jossa potilaiden lääkehoitoa kehitetään katkeamattomaksi käytännöksi ja jossa lääkärin rooli määrätyn lääkkeen kirjaamisessa muuttuu. Aiemmin hoitajan toteuttama lääkemuutos Esko-lääkehoito -osioon on nyt yhteisesti sovitusti lääkärin tehtävä. Alussa tietysti teemme sen hoitajan ja lääkärin yhteistyönä. Näin voimme lisätä lääkehoidon turvallisuutta, kun lääkemääräyksen tulkinta jää pois ja määrääjä kirjaa lääkkeen koneelle. Tämän uuden lääkehoitomallin kohdalla olemme saaneet koulutusta ja sopineet lääkäreiden kanssa yhteistyöstä. Yhteisten käytänteiden sopiminen uudessa tilanteessa vaatii keskustelua, perusteluja ja toisen työn ymmärtämistä. Olemme siis jälleen toteuttamassa muutosta. Teemmekö sen moniammatillisesti yhdessä loppuun saakka?\nMuutos vaatii siis paljon yhteistyötä. Yhteistyö ei suinkaan lopu siihen, kun uusi käytäntö on polkaistu käyntiin, vaan jatkossa tarvitsemme jatkuvaa vuoropuhelua siitä, miten uusi käytäntö on toiminut ja millaiseen yhteistyöhön olemme pystyneet. Vuoropuhelua voidaan käydä arjen työn keskellä tai järjestää aikaa keskustelulle. Hoitohenkilöstöllä on toiveita siitä, että voisimme järjestää enemmän yhteisiä keskustelutuokioita lääkäreiden kanssa. Tulevina niukkuuden aikoina yhteisen ajan järjestäminen eri ammattiryhmien välillä on haastavaa ja kallistakin, mutta yhteistyöllä lopputulos voisi olla parempi työn tehokkuuden ja motivaation näkökulmasta.\nMukavaa yhteistyötä syksyyn!\n10.9.2019 Mitä saa kympillä?\n- Mitä saa viidellätoista pennillä, kyseltiin aikanaan televisiomainoksessa. Mustavalkotelevision aikana eläneet muistavat, että sillä sai lautasellisen ravitsevaa ja hyvää kaurapuuroa. Viidellätoista sentillä saa tänä syksynä tunnin pysäköintiaikaa virka-aikana LKS:n henkilökunnan pysäköintipaikoilla. Ensimmäisen maksullisen viikon jälkeen kokemus on, että ainakin lämpimän syyssään aikana pysäköinnin maksullisuus täyttää tavoitteensa. Pysäköintipaikoilla on täyttä, mutta siellä täällä on kuitenkin muutama tyhjäkin ruutu. Lappi-Areenan pysäköintipaikalla puolestaan on kohtalainen määrä autoja ja sairaanhoitopiirin työntekijöitä näkyy aamusella kulkemassa vaaran rinnettä alas ja iltapäivällä ylös. Pysäköinnin maksullisuus on keskusteluttanut ja herättänyt kritiikkiä. Useimmat työntekijät tuntuvat kuitenkin ymmärtävän pysäköintitalon rakentamisaikaisen poikkeustilanteen ja sopeutuneen siihen. Syksyn räntäsateiden ja talven pakkasten myötä tilanne saattaa toki muuttua.\nSairaanhoitopiirin talousarvion laadinta tulevalle vuodelle ei tänä syksynä ole helppoa. Laskennallinen sopeutustarve talousarviokehyksessä on n. 3 miljoonaa euroa. Se perustuu sairaalan toiminnan rahoittavien jäsenkuntien tiukkaan taloustilanteeseen. Mukana ei vielä ole mukana pysäköintitalon eikä sairaalan laajennuksen pääomakustannuksista (lainojen korot ja lyhennykset) aiheutuvaa sopeutustarvetta. Talousarviovalmistelun edetessä sopeutustarve näyttää muodostuvan n. 4 – 5 miljoonaksi euroksi. Siis sairaanhoitopiirin menot näyttävät ensi vuonna olevan tuon verran enemmän kuin mihin käyttöömme annettavat yhteiset verorahat riittävät. Olipa kyse kolmesta, neljästä tai viidestä miljoonasta, kyse on isosta summasta rahaa. Toisaalta sairaanhoitopiirin yli 200 miljoonan euron budjetista nuo miljoonat ovat parin prosentin suuruusluokkaa.\nNeljä miljoonaa euroa vastaa n. 80 työntekijän vuosipalkkaa henkilösivukuiluineen. Onko meillä siis 80 työntekijää liikaa? Maksajat ja veronmaksajat miettivät rahojen riittävyyttä ja kenties vastaavat myöntävästi. Potilaat ja jäsenkuntien asukkaat miettivät palvelujen saatavuutta ja kenties vastaavat kieltävästi. Totuus on ehkä savolaisittain ”suattaa olla vuan suattaa olla olematta”.\nSairaanhoitopiirillä on pyöreästi laskettuna 2000 työntekijää, joista kukin tekee pyöreästi laskettuna 200 työpäivää vuodessa. Me kaikki yhdessä teemme siis pyöristettynä n. 400.000 työpäivää vuodessa. Jos meistä jokainen pystyy jokaisena työpäivänä aikaansaamaan kymmenen euron menojen säästön tai toiminnan tehostamisen, siitä kertyy vuodessa neljä miljoonaa euroa. Käytämmekö jossain rahaa sellaiseen, mikä ei ole välttämätöntä? Kymmenen euroa on keskimäärin vajaan puolen tunnin palkka henkilösivukuluineen. Käytämmekö oikeasti työaikamme jokaisen puolituntisen tehokkaimmalla mahdollisella tavalla? Vaikka emme työpäivän mittaan laiskottele tai odottele turhaan, onko silti tapamme tehdä töitä tehokkain mahdollinen? Mitä kaikkea sellaista hukkaa työpäiväämme sisältyy, josta voidaan päästä eroon toimimalla toisin kuin ennen?\nVanha tarina kertoo laihialaisemännän hautajaisista, jossa joku hautajaisvieraista oli ottanut kahvikupin kanssa toisenkin pullapalasen. Tähän leski-isäntä oli kommentoinut: ”Et viittis, kun on muutoonkin tuota surua”. Kiirettä, painetta ja stressiä on työssämme meillä jokaisella, ja lisäkuormaa emme enää kaipaisi. Tästä huolimatta, tässä syksyn ensimmäisessä kymppi-blogissa kutsun kaikki sairaanhoitopiirin työntekijät miettimään jokaisena tulevana työpäivänä, miten tuo kympin säästö tai toiminnan tehostaminen puolella tunnilla oikeasti saadaan aikaan. Kysytään yhdessä, mitä saa kymmenellä eurolla. Olisiko vastaus potilaiden ja veronmaksajien kannalta järkevää toimintaa? Sitähän on inhimillisesti tehokas sairaala.\nJulkaistu 13.12.2019 klo 13.50, päivitetty 18.12.2019 klo 15.14


Työeläketurvan vartijat. Työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnoissa 1960-luvulta tähän päivään - PDF\nDownload "Työeläketurvan vartijat. Työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnoissa 1960-luvulta tähän päivään"\n1 Työeläketurvan vartijat Työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnoissa 1960-luvulta tähän päivään\n2 Kesäkuu 2014 Tuuli Salonen Lisätiedot: Kaija Kallinen puhelin Tilaukset: SAK puhelin\n3 SISÄLTÖ SAATESANAT JOHDANTO Työeläkevakuutusyhtiöt syynissä Selvityksen tavoitteet Aiempi tutkimus ja kirjallisuus aiheesta PIKAKELAUS ELÄKEJÄRJESTELMÄÄN Kansaneläke ja yrityskohtaiset eläkkeet Työeläkejärjestelmän kehitys Julkisten alojen eläketurvan laajennus Yksityisen puolen työeläkejärjestelmän rahoitus ja hallinnointi tänään Suomen työeläkejärjestelmän erityisyys SOPIMUKSIA HALLINTOEDUSTUKSESTA YLI 20 VUOTTA Sopimukset työmarkkinajärjestöjen edustuksen lisäämisestä Sopimusten merkitys palkansaajien edunvalvonnalle HALLINTOEDUSTUKSEN LAKISÄÄTEISTÄMINEN Louekosken selvitys Puron selvitys Työeläkevakuutusyhtiölaki Työeläkevakuutusyhtiölain uudistaminen MITÄ NYT? Työmarkkinakeskusjärjestöjen edustuksella on paikkansa Julkinen keskustelu lisääntynyt Edessä siintävät haasteet LÄHTEET JA KIRJALLISUUS Painetut lähteet Lait ja hallituksen esitykset Internet lähteet Kirjallisuus Haastatellut henkilöt LIITTEET\n4 2 Työeläketurvan vartijat SAATESANAT Työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkelaitosten ja erityisesti työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa on viime vuosina ollut julkisen kritiikin kohteena. Kritiikki on kohdistunut eniten ay-liikkeen edustajiin. Samalla on esitetty vaatimuksia, että molempien työmarkkinaosapuolten olisi luovuttava hallintoedustuksesta. Yksityisen sektorin työeläkelaitosten hallinnossa työmarkkinajärjestöjen edustuksella on vankka historia. Se perustuu ennen muuta Suomen malliin lakisääteisen työeläketurvan kehittämisestä. TEL-järjestelmän synty 1960-luvun alussa oli iso koitos, jonka valmisteluun työmarkkinaosapuolet vahvasti sitoutuivat. Siitä lähtien työeläketurvan muutosten päälinjoista ja työeläkkeiden rahoittamisesta ovat neuvotelleet keskeiset työmarkkinaosapuolet. Suomen työeläketurvaa on hoidettu ja hoidetaan edelleen monimuotoisesti. Yksityisillä aloilla päädyttiin yli 50 vuotta sitten hajautettuun malliin, jossa työnantaja sai valita järjestääkö se työntekijöidensä TEL-eläketurvan työeläkevakuutusyhtiön eläkesäätiössä vai eläkekassassa. Viimeisen parinkymmenen vuoden aikana eläkesäätiöiden ja -kassojen hoitaman työeläketurvan osuus on supistunut voimakkaasti ja vastaavasti työeläkevakuutusyhtiöiden osuus on kasvanut. Valinnaisuuden rinnalla yksityisillä aloilla on toiminut myös monopoleja, kuten Merimieseläkekassa vuodesta 1956 ja rakennus-, satama- sekä metsä- ja maataloustyöntekijöiden työeläkevakuuttajien LEL-kassat. TyEL-uudistus 2007 johti lopulta LEL-työeläkekassan muuttamiseen työeläkevakuutusyhtiöksi. Julkisilla aloilla työeläketurvan järjestämisen malli on toinen: kuntien, valtion ja kirkon työeläkkeet on hoidettu omissa monopoleissaan. Nykyään näiden alojen työeläketurvan hoitaa Keva, mutta valtion ja kirkon eläkerahastot vastaavat omasta rahoitus- ja sijoitustoiminnastaan. Työmarkkinaosapuolten osallistuminen työeläkelaitosten hallintoon on ollut monimuotoista. Kaikissa työeläkelaitosten hallinnoissa on mukana sekä työnantajien että työntekijöiden nimeämiä edustajia. Edustukset ovat nykyään lakiin perustuvia. Tässä selvityksessä kartoitetaan sitä, miten työmarkkinajärjestöjen osallistuminen työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoon on kehittynyt viimeisen yli viidenkymmenenvuoden aikana. Suurin osa yksityisten alojen työntekijöistä on työeläkevakuutettuina työeläkevakuutusyhtiöissä. Selvityksen on tehnyt SAK:n käyttöön valtiotieteiden kandidaatti Tuuli Salonen osana opintoihinsa liittyvää työharjoittelua. Kaija Kallinen,\n5 Työeläketurvan vartijat 3 1 JOHDANTO Suomen lakisääteisen työeläkkeen tarkoitus on turvata jokaiselle suomalaiselle kohtuullinen toimeentulo, kun työstä saatava ansio lakkaa. Tämä tapahtuu joko vanhuuden, työkyvyttömyyden, pitkäaikaisen työttömyyden tai perheen huoltajan kuoleman vuoksi. Työeläkejärjestelmän piiriin kuuluvat kaikki palkka- tai ansiotyötä tekevät eli lähes kaikki aikuisiän saavuttaneet suomalaiset. Suomalainen työeläkejärjestelmä koostuu kahdesta osasta, yksityisestä ja julkisesta sektorista. Lakisääteinen työeläke järjestetään molemmissa omalla tavalla. Työeläkejärjestelmää täydentää tarvittaessa kansaneläkejärjestelmä. Eläketurva koskettaa lähes kaikkia suomalaisia, joten myös keskustelu siitä on vivahteikasta. Aiheita ovat niin työeläkelaitosten hallinto, eläkkeiden suuruus kuin eläkemaksutkin. Yksityisen sektorin työeläkelait tulivat voimaan vuonna 1962 ja julkisten alojen lakeja uudistettiin vuonna Sen jälkeen eläkelainsäädäntö on uudistunut jatkuvasti. Suuri eläkeuudistus astui voimaan vuonna Sen yhteydessä toteutettiin muun muassa joustava eläkeikä. Yksityisen alan eläkkeet, TEL, LEL ja TaEL, yhdistettiin kokonaisuudeksi, työntekijän eläkelaiksi TyEL:ksi vuonna Nyt neuvoteltavana oleva eläkeuudistus astuu voimaan vuonna Sen tarkoituksena on turvata työeläkkeiden rahoitus, riittävä eläketurva sekä sukupolvien välinen oikeudenmukaisuus eläkkeissä Työeläkevakuutusyhtiöt syynissä Eläkejärjestelmän uudistamisen ohella keskustelua on 2000-luvulla käyty erityisesti työeläkevakuutusyhtiöistä. Julkinen keskustelu on viime vuosina ollut pääsääntöisesti kriittistä. Työeläkevakuutusyhtiöitä on kritisoitu sijoitustoiminnan tuottamattomuudesta, yhtiöiden läpinäkyvyyden puutteesta sekä yhtiön johdon suurista tuloista. 2 Myös julkisten alojen eläketurvaa hoitava Keva on saanut osansa negatiivisesta julkisuudesta. Kuntien eläkevakuutuksen Kevan toimitusjohtajan työsuhdeepäselvyyksistä nousi kohu syksyllä Tämä nosti uudelleen silmätikuksi myös yksityisten alojen työeläkkeitä hoitavien eläkevakuutusyhtiöiden johdon etuudet. Työeläkevakuutusyhtiöt eivät ole tavallisia vakuutusyhtiöitä. Niiden tehtävä on hoitaa lakisääteistä työeläketurvaa ja sitä varten kerättyjä varoja. Sijoitustoiminta on vain osa yhtiöiden toimintaa. Lain mukaan sen tulee olla kuitenkin tuottavaa sekä turvaavaa. 3 Työeläkevakuutusyhtiöiden sijoitustoimintaa on kritisoitu siitä, että sijoituskohteet ovat vääriä tai ne eivät tuota tarpeeksi. Sijoitustoiminnasta vastuussa olevan hallituksen tieto-taito sijoitustoiminnasta on kyseenalaistettu, samoin työmarkkinajärjestöjen, erityisesti ay-liikkeen, sijoitusosaaminen. On jopa esitetty, että työeläkemaksujen maksajien ei kuuluisi lainkaan olla mukana eläkevakuutusyhtiöiden hallinnoissa. 4 1 Eläkeuudistus <http://www.elakeuudistus.fi/tavoitteet/html.>, Esim. Helsingin Sanomat, Mielipide ; ; Laki työeläkevakuutusyhtiöistä 354/1997, Mm. Rantala 2012, Vieraskynä, Helsingin Sanomat.\n6 4 Työeläketurvan vartijat Kritiikki on kohdistunut myös eläkevakuutusyhtiöiden johtajien julkisuudessa esillä olleisiin tuloihin, palkkioihin, henkilökohtaisiin pörssikauppoihin sekä osallistumiseen muiden yhtiöiden hallintoon. Julkisten alojen eläkkeitä hoitava Keva joutuu noudattamaan julkisuuslakia. Myös työeläkevakuutusyhtiöt hoitavat julkista hallintotehtävää, ja niitä koskee hallintolaki. On kysytty, tulisiko työeläkevakuutusyhtiöiden dokumentit ja päätökset olla kaikin osin julkisia ja millainen on yhtiöiden johdon asema julkisuudessa. 5 Työeläkevakuutusyhtiölain mukaan yhtiöiden hallinnossa tulee olla vähintään puolet työmarkkinakeskusjärjestöjen edustajia, joista puolet on työnantajia ja puolet palkansaajakeskusjärjestöjen edustajia. Kritiikki kohdistuu kuitenkin suurelta osin yksinomaan palkansaajien edustukseen eläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa. On sanottu, etteivät palkansaajakeskusjärjestöjen edustajat vahdi tarpeeksi johtajien suuriksi kasvaneita palkkioita. Samanlaista vahtikoiran roolia ei osoiteta työnantajapuolen edustajille. 6 Keskustelu eläkevakuutusyhtiöistä herättää kysymyksen, onko kritiikille syynsä ja miten tähän tulisi vastata. Nykyään yhä useampi yksityisen puolen palkansaaja on vakuutettuna työeläkevakuutusyhtiöissä. Työeläkevakuutusyhtiöiden vakuutettujen lukumäärä on noussut 2000-luvulla noin 40 prosentilla. 7 Väestön ikärakenteen muutos ja eliniän piteneminen kohdistavat eläkejärjestelmään yhä enemmän painetta. Suurina eläkkeiden hallinnoijina työeläkevakuutusyhtiöillä on vastuu turvata rahastoidut varat ja sijoittaa ne myös tuottavasti. Yllämainittujen asioiden vuoksi työmarkkinajärjestöjen edustus yhtiöiden hallinnossa on tärkeää. Kun työmarkkinajärjestöt ovat edustettuina työeläkevakuutusyhtiöissä, toteutetaan myös demokratiaa: kyseessä on palkansaajan työllä ansaittu eläketurva eli niin sanottu jälkipalkka. 8 Työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkeyhtiöiden hallinnossa toteutui aluksi sopimusteitse. Hallintopaikat on jaettu lakisääteisesti vasta vajaat 20 vuotta, vaikka työeläkevakuutusyhtiöt ovat vakuuttaneet palkansaajia jo yli 50 vuotta. 1.2 Selvityksen tavoitteet Tämän selvityksen tarkoituksena on selvittää, kuinka työmarkkinajärjestöjen lakisääteinen edustus on muotoutunut työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa. Erityinen mielenkiinnon kohde on palkansaajien edustus. Selvitys on rajattu koskemaan nimenomaan työeläkevakuutusyhtiöiden hallintomallin kehitystä. Luku kaksi sisältää lyhyen esittelyn eläkejärjestelmän syntyprosessista: mihin eläketurva perustui ennen 1960-lukua ja kuinka se on kehittynyt nykypäivään asti? Luvussa kartoitetaan työeläkejärjestelmän syntyyn vaikuttavia perusajatuksia sekä 5 Mm. Pietiläinen 2013, Talous, Helsingin Sanomat. 6 Mm. Hakala 2013, Talous, Helsingin Sanomat. 7 Eläkejärjestelmät. Eläketurvakeskuksen www sivu <http://www.etk.fi/fi/service/ty%c3%b6el%c3%a4kevakuutusyhti%c3%b6t/290/ty%c3%b6el%c3%a4kevakuutusyhti%c3%b6t>, Pertti Parmanne, haastateltu\n7 Työeläketurvan vartijat 5 verrataan työeläkejärjestelmää muihin järjestelmiin. Kolmannessa luvussa paneudutaan yksityisten alojen työeläkkeitä hallinnoivien työeläkevakuutusyhtiöiden päättävien elinten kokoonpanoon. Miten ne ovat syntyneet ja kehittyneet 1960-luvulta lähtien? Tarkastelussa on työmarkkinajärjestöjen edustuksen lisääntyminen yhtiöiden hallinnossa ja siihen liittyvät sopimukset. Neljännessä luvussa esitellään Matti Louekosken selvitys työeläkevakuutusyhtiöitä koskevan lainsäädännön kehittämismahdollisuuksista sekä vuoden 1997 työeläkevakuutusyhtiölakia. Laki on tärkeä palkansaajakeskusjärjestöjen näkökulmasta. Se pitää ensimmäistä kertaa sisällään merkinnän työmarkkinajärjestöjen edustuksesta työeläkeyhtiöiden hallinnoissa. Lisäksi luvussa esitellään työeläkevakuutusyhtiöiden sijoitusta koskevaa lakimuutosta, jossa määriteltiin muun muassa yhtiöiden vakavaraisuusehtoja. Viimeisessä luvussa luodaan katsaus nykypäivään ja tulevaisuuteen. Meneillään on jälleen eläkkeiden uudistusaalto. Työmarkkinajärjestöt neuvottelevat vuonna 2017 voimaan tulevasta eläkeuudistuksesta, jonka tavoitteena on turvata riittävä eläketurva sekä sille kestävä rahoitus. Lisäksi sosiaali- ja terveysministeriössä on vuodesta 2012 lähtien ollut vireillä työeläkevakuutusyhtiölain muutos, jonka tarkoitus on parantaa työeläkeyhtiöiden hallinnon avoimuutta ja läpinäkyvyyttä. 1.3 Aiempi tutkimus ja kirjallisuus aiheesta Suomen työeläkejärjestelmää ja sen syntyä on tutkittu paljon. Yksityisten alojen työeläkejärjestelmän ja työeläkelain yli 50-vuotias historia on vaiherikas ja sen eri käänteet on onnistuttu kartoittamaan kattavasti. Historiakatsausten, eläkejärjestelmän tutkimusten sekä eläkelaitosten omien historiikkien lisäksi tutkimuskenttää avartavat erilaiset ministeriöiden, erityisesti sosiaali- ja terveysministeriön, omat selvitykset. Tutkimuskentässä on kuitenkin huomattava aukko sen suhteen, kuinka työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimissä on kehittynyt 1960-luvulta nykypäivään. Kysymys on tärkeä osa työeläkejärjestelmän historiaa. Tämän selvityksen taustatietona toimivat työeläketurvan historiatutkimukset sekä maan hallituksen eduskunnalle antamat lakiesitykset. Selvityksessä esitellään sopimuksia, jotka on tehty työmarkkinajärjestöjen edustuksen lisäämiseksi työeläkevakuutusyhtiöiden hallituksiin. Näitä sopimuksia löytyy yhteensä kolme, ja ne liittyivät tulopoliittisiin sopimuksiin. Lisäksi esitellään Matti Louekosken tekemä esitys työeläkevakuutusyhtiölainsäädännöksi. Selvitystä varten on haastateltu sopimuksia ja lainsäädäntöä koskevissa neuvotteluissa mukana olleita toimijoita. Matti Hannikaisen ja Jussi Vauhkosen teos Ansioiden mukaan (2012) sisältää kattavan historiallisen selvityksen yksityisalojen työeläkkeiden historiasta. Teoksessa eritellään järjestelmän syntyhistoriaa 1800-luvulta 2000-luvulle ja esitellään erilaisia näkökulmia yksityisten alojen eläkkeiden hallintaan. Työeläkejärjestelmää on tarkasteltu kirjassa muun muassa kilpailun, rahoituksen sekä taloudellisten nousu- ja laskusuhdanteiden näkökulmasta. Järjestelmän syntyprosessia käsittelevä Reijo Ahtokarin teos Tuntematon vaikuttaja (1998) esittelee työeläkejärjestelmän isänä pidetyn Teivo Pentikäisen pitkää työuraa\n8 6 Työeläketurvan vartijat sosiaaliturvan, erityisesti eläkejärjestelmän, kehittäjänä. Teoksessa nousevat esiin myös Pentikäisen näkemykset siitä, kuinka keskustelut työmarkkinajärjestöjen, maan hallituksen ja työeläkevakuutusyhtiöiden johdon kanssa sujuivat työeläkejärjestelmää kehiteltäessä. Pekka Varoman toimittamassa teoksessa Eläkepolitiikka 2000-luvulle (1997) keskitytään suomalaisen eläkejärjestelmän syntyyn, ongelmakohtiin ja tulevaisuuden haasteisiin. Kirjassa pohditaan suomalaisen eläkejärjestelmän tulevaisuutta Euroopan unionin toimintaympäristössä ja sitä, millaisia haasteita järjestelmään kohdistuu taloudellisen tilanteen muuttuessa. Teoksen kirjoittajat ovat eri alojen ammattilaisia ja tutkijoita. Tapio Bergholmin kirjoitukset SAK:n historiasta, erityisesti teokset Kohti tasa-arvoa (2012) ja Sopimusyhteiskunnan synty II (2007), kartoittavat selvityksen kannalta keskeisimmät SAK:n näkemykset eläkejärjestelmän kehittämisprosessissa.\n9 Työeläketurvan vartijat 7 2 PIKAKELAUS ELÄKEJÄRJESTELMÄÄN Lakisääteistä eläkettä voidaan pitää yhtenä hyvinvointivaltion peruselementtinä. Eläketurva kuuluu sosiaaliturvan ytimeen, ja on sen merkittävä osa. Eläketurva takaa eläkkeensaajan toimeentulon jopa vuosikymmenien ajaksi. Suomalainen eläketurva koostuu kahdesta järjestelmästä. Kun työeläke on pieni tai sitä ei ole kertynyt lainkaan, on eläkeläisellä mahdollisuus saada kansaneläkettä sekä takuueläkettä. Vuoden 2012 lopussa Suomessa oli noin 1,5 miljoonaa eläkeläistä. Heistä noin 56 prosenttia sai pelkästään työeläkettä, kun taas noin 39 prosenttia sai niin työ- kuin kansaneläkettä. Loput viisi prosenttia sai pelkkää kansaneläkettä Kansaneläke ja yrityskohtaiset eläkkeet Suomalaisen sosiaaliturvan ja eläkejärjestelmän muovautuminen alkoi 1800-luvun lopulla. Tuolloin sosiaaliturva koski vähäosaisia ja perustui vapaaehtoisuuteen. Suomen ensimmäinen eläkelaki oli vuoden 1939 alussa voimaan astunut kansaneläkelaki. Se noudatti vakuutusperiaatetta: eläkkeen suuruus riippui siitä, kuinka paljon ja kuinka pitkään vakuutusmaksuja vakuutettu maksoi. Kansaneläkettä uudistettiin vuonna Se laajennettiin kattamaan kaikki vanhukset ja työkyvyttömät. Heille kaikille alettiin maksaa tasasuuruista etuutta. 10 Ammattiyhdistysliikkeessä uudistus nosti esiin vaatimuksen saada yksityisten alojen työntekijöille ansioiden mukaan kertyvää lakisääteistä työeläketurvaa. Ansioiden mukaan kertyvä eläke oli tuolloin jo valtion virkamiehillä sekä osalla kuntien työntekijöistä. Ennen lakisääteistä työeläkettä työntekijän eläkkeen järjestäminen oli yksityiselle työnantajalle vapaaehtoista ja mahdollisia tapoja oli kolme. Helpoin tapa oli maksaa eläkettä suoraan työpaikan kassasta. Tämä eläkesäännöksi kutsuttu järjestelmä oli kuitenkin yrityksen talouden ja tilinpidon kannalta ennalta arvaamaton, koska tulevaisuuden kuluja ei voinut ennustaa. Lisäksi työntekijä menetti jo ansaitun eläkkeensä, jos hän vaihtoi työnantajaa. 11 Toinen vaihtoehto oli eläkkeiden turvaaminen vakuutuslaitoksissa kuten eläkekassoissa tai vakuutusyhtiöissä. Vakuutusyhtiöt olivat varmempi tapa turvata eläkkeet, koska niiltä vaadittiin täysi rahastoiminen ja varoja turvaava sijoittaminen. Eläkekassoissa eläkevarojen turvaaminen inflaatiolta oli ongelma. Nämä vaihtoehdot olivat kuitenkin 1900-luvun alkupuoliskolla vielä harvinaisempia: eläkekassoja käyttivät lähinnä vain suurimmat teollisuuslaitokset ja vakuutusyhtiöissä palkkatyöläisiä oli vielä harvempi joukko eläkevakuutettuina Tilasto Suomen eläkkeensaajista 2012, 24. <http://www.etk.fi/fi/gateway/ptargs_0_2712_459_440_3034_43/http%3b/content.etk.fi%3b7087/publishedcontent/publish/etkfi/fi/julkaisut/tilastojulkaisut/tilastovuosikirjat/tilasto_suomen_elakkeensaajista_2012_7.pdf>, Toiminta. Kelan www sivu <http://www.kela.fi/historia>, Hannikainen & Vauhkonen 2012, 69 70; Ahtokari 1998, Ahtokari 1998, 223.\n10 8 Työeläketurvan vartijat Kolmas tapa järjestää työntekijän eläke oli perustaa yritykselle oma säätiö, joka hoiti eläkkeiden maksun. Säätiöt olivat suosittuja toimihenkilöiden vakuuttamisessa. Ne eivät olleet kuitenkaan eläkesääntöä luotettavampia, koska sijoittamista ja tuoton turvaamista ei erikseen säädelty eikä säätiön varoja voitu turvata inflaatiolta. Vuonna 1956 voimaan astuneessa säätiölaissa työnantaja määrättiin säätiöiden pääoman maksajaksi. Säätiön hallinnossa kuului kuitenkin olla myös työntekijäpuolen edustajia. 13 Yksityisten alojen työeläkkeille yhtenä esimerkkinä toimi merimieseläkelaki vuodelta Merimiehillä oli jo 1700-luvulta lähtien ollut oma ammattikohtainen eläkekassa, joka kärsi maailmansotien aikana inflaatiosta. Merimieslakia uudistettiin 1940-luvulla ja esiin nousi ajatus merimiesten eläkekassan elävöittämisestä. Merimieseläkelaki säädettiin ensimmäisenä yksityisen puolen lakisääteisenä työeläkkeenä. Eläkemaksut jaettiin tasapuolisesti valtion, työnantajien ja työntekijöiden kesken. Eläkettä toteuttamaan perustettiin kassa, jonka hallinnossa oli kaikkien eläkemaksujen maksajien eli valtion ja työmarkkinajärjestöjen edustajia Työeläkejärjestelmän kehitys Sotien jälkeen suomalainen elinkeinorakenne oli kovan muutoksen alla. Maatalousvaltainen maa oli siirtynyt teollisuustuotantoon ja näkyvissä oli palvelusektorin kasvu. 15 Muutos vaikutti siihen, että eläkejärjestelmä oli uudistettava kattamaan työntekijät paremmin. Kansaneläke muuttui tasaeläkkeeksi vuonna Sen nähtiin tukevan erityisesti maatalousväestöä, joiden ansiotulot olivat yleensä työväestöä alhaisemmat. Suurin osa palkansaajista jäi työnantajien vapaaehtoisten eläkevakuutusten ulkopuolelle, koska työnantajan ehdot vaativat muun muassa yli 20 vuoden aikaista työsuhdetta samalla työnantajalla. 16 Ammattiyhdistysliikkeen vaatimuksesta maan hallitus perusti komitean, jonka tehtävä oli selvittää yksityisellä työnantajalla työssä olevien eläketurvaa. SAK:n edustajat olivat saaneet lupauksen työntekijäin eläketurvaa tarkastelevasta komiteasta jo vuoden 1956 yleislakon päättäneissä neuvotteluissa. 17 Teivo Pentikäisen johtama työeläkekomitea otti mallia niin uudesta säätiölaista kuin merimieseläkelaistakin. Komitean työskentelyssä olivat mukana myös keskeiset työmarkkinajärjestöt sekä puolueet. Komitea esitti vuoden 1961 alkupuolella, että uuden työeläkejärjestelmän hallinta hajautettaisiin vakuutusyhtiöiden sekä eläkesäätiöiden ja -kassojen kesken. Hajautus lisäisi eläkelaitosten välistä kilpailua. Se estäisi myös kaikkien eläkevarojen päätymisen yhden laitoksen hallintaan. Heinäkuussa 1961 hyväksytty työntekijäin elä- 13 Hannikainen & Vauhkonen 2012, Hannikainen & Vauhkonen 2012, Hannikainen & Vauhkonen 2012, 76 78; Bergholm 2007a, Bergholm 2007a, Bergholm 2007a, 155.\n11 Työeläketurvan vartijat 9 kelaki TEL oli työntekijäpuolelle voitto. SAK sai läpi lakisääteisen, ansioihin perustuvan työeläkkeen yksityisten alojen työntekijöille. Myös työnantajapuoli kannatti uutta lakia. Valtiokeskeisen järjestelmän sijasta eläkkeiden hoito siirtyi nyt yksityisille laitoksille ja eläkevarojen edullinen takaisinlainaus hel potti yritysten pääomahuoltoa. 18 Lyhyissä työsuhteissa olevat, kuten maa- ja metsätaloudessa, rakennustoiminnassa ja satamatöissä työskentelevät, jäivät uuden työntekijäin eläkelain ulkopuolelle. SAK:laisten liittojen vaatimuksesta valmisteltiin myös lyhytaikaisissa työsuhteissa olevien eläkelaki. Neuvotteluissa olivat mukana keskeiset työmarkkinaosapuolet ja lakiehdotus valmistui nopeasti. Laki astui voimaan yhtä aikaa TEL:n kanssa. Lyhytaikaisten työsuhteiden eläkkeiden järjestämistä varten perustettiin neljä ammattikohtaista eläkekassaa, jotka yhdistettiin yhdeksi LEL-työeläkekassaksi vuonna TEL:n ja LEL:n rinnalle säädettiin yrittäjien eläkelait: maatalousyrittäjien eläkelaki MyEL ja yrittäjien eläkelaki YEL syntyivät 1960-luvun loppupuolella. 20 Taiteilijoiden eläkelaki TaEL tuli voimaan vuonna Yksi suurimmista muutoksista työeläkejärjestelmän historiassa on ollut se, että usean eri eläkelain järjestelmä yhdistettiin yhdeksi kokonaisuudeksi. Vuonna 2007 voimaan astunut työntekijän eläkelaki TyEL yhdisti TEL:n, LEL:n ja TaEL:n. 21 LEL-eläketurvaa toimeenpanevien työeläkekassojen ylintä päätäntävaltaa käytti työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen edustajista koottu valtuuskunta. Kassojen hallitukset koottiin samalla periaatteella. Työmarkkinaosapuolten yhteistoiminta valtuuskunnassa ja hallituksessa osoittautui positiiviseksi eikä siitä luovuttu koko LELjärjestelmän elinaikana. 22 Työmarkkinajärjestöjen edustus kassojen hallintoelimissä oli saanut positiivista palautetta myös merimiesten eläkkeiden hoidossa. Myös eläkesäätiöiden hallinnossa oli mukana työntekijöiden ja työnantajien edustajia. Työnantajilla oli niissä kuitenkin enemmistö. Merimieseläkekassan hallinto oli puolestaan kolmikantainen. LEL-työeläkekassojen hallintoelimet koostuivat työmarkkinajärjestöjen edustajista. Työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelinten kokoonpanoa ei sen sijaan ollut erikseen määrätty, koska yhtiöihin sovellettiin osakeyhtiölain ja vakuutusyhtiölain määräyksiä. Työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnoissa muotoutui pitkään sopimusteitse, kunnes se kirjattiin lakiin vuonna Tätä prosessia kuvataan jäljempänä. 18 Hannikainen & Vauhkonen 2012, 81 83; Bergholm 2007a, ; Työntekijäin eläkelaki 395/ Ahtokari 1998, Hannikainen & Vauhkonen 2012, Hannikainen & Vauhkonen 2012, Metso 1997,\n12 10 Työeläketurvan vartijat 2.3 Julkisten alojen eläketurvan laajennus Valtion ja kuntien työntekijöiden eläke järjestetään yksityisistä aloista poikkeavalla tavalla. Ennen 1960-lukua kaikilla kunnilla ei ollut omaa eläkejärjestelmää ja voimassa olevat eläkesäännöt jättivät osan työntekijöistä eläketurvan ulkopuolelle. 23 Valtion ja kuntien eläkejärjestelmä uudistettiin vuoden 1961 yksityisen puolen työeläkelakien jälkeen. Kuntien eläkkeitä hoitamaan perustettiin yhteinen eläkelaitos vuonna 1964 säädetyn kunnallisen viranhaltijain ja työntekijäin eläkelain mukaan. 24 Nykyään julkisen sektorin valtion, kuntien, kirkon sekä Kelan työntekijöiden eläkkeet ovat hoidettavana yhdessä eläkelaitoksessa, Kevassa. Ennen kuntien eläketurvan määritteli Kuntien eläkevakuutuksen valtuuskunta, mutta nykyään lait säätää eduskunta. Jokaista julkisen alan eläkettä koordinoi oma eläkelakinsa, joihin Kevan toiminta perustuu. 25 Ylintä päätäntävaltaa Kevassa käyttää valtuuskunta. Valtuuskunta nimetään kunnallisvaalikausittain Kuntaliiton ja kunnallisen alan pääsopijajärjestöjen esityksestä. 26 Käytännössä valtuuskunta nimetään poliittisten voimasuhteiden mukaan. Valtuuskunnan yhtenä tehtävänä on valita hallitus. Lain mukaan yhdeksästä jäsenestä kahden on edustettava palkansaajajärjestöjä. 2.4 Yksityisen puolen työeläkejärjestelmän rahoitus ja hallinnointi tänään Työeläkejärjestelmä jakautuu kahteen osaan, julkiseen ja yksityiseen sektoriin. Molemmat rahoittavat sekä hallinnoivat työeläkkeitä omalla tavallansa. Eri sektorin historia on kulkenut omaa uraansa, vaikka julkisen puolen uudistukset ovat myöhemmin saaneet pontta yksityisen sektorin eläkeuudistuksista. Suomalaista työeläketurvaa toteutetaan sekä keskitetysti että hajautetusti. Julkisen puolen eläkkeitä hoitaa yksi eläkelaitos, kun taas yksityisen sektorin eläkkeet on hajautettu eri eläkelaitosten hallinnoimiksi. Eläkejärjestelmään liittyvissä neuvotteluissa on ollut 1960-luvun alusta lähtien mukana keskeiset työmarkkinajärjestöt onhan kyse työhön liittyvästä kokonaisuudesta sekä niin sanotusta jälkipalkasta. Työeläkejärjestelmän muutosesitykset ovat syntyneet ensisijaisesti työmarkkinajärjestöjen neuvottelupöydissä. Yksityisen sektorin työeläkkeiden rahoitus perustuu niin sanottuun jakojärjestelmään. Se koostuu vuosittaisista työeläkemaksuista ja osittaisesta rahastoinnista eli aiempien vuosien työeläkemaksuista säästetyistä rahastoista. 27 Eläkerahastoinnin ja 23 Lämsä 1997, Perustietoa. Kevan www sivu <http://www.keva.fi/fi/tietoa_meista/perustietoja/historia/sivut/default.aspx>, Eläkejärjestelmät. ETK:n www sivu <http://www.etk.fi/fi/service/julkisen_puolen_el%c3%a4kelaitokset/293/julkisen_puolen_el%c3%a4kelaitokset>, Hallinto. Kevan www sivu <http://www.keva.fi/fi/tietoa_meista/hallinto/valtuuskunta/sivut/default.aspx>, Uimonen 1997,\n13 Työeläketurvan vartijat 11 sijoitustoiminnan tehtävänä on turvata eläkkeiden rahoitus eläkemenojen kasvaessa. Sijoitustoiminnan avulla voidaan varautua muun muassa ikääntymisen aiheuttamiin paineisiin, kuten eläkkeiden menojen kasvuun. Tämän vuoksi työeläkevakuutusyhtiöiden varat on sijoitettava tuottavasti ja turvaavasti. 28 Suomessa toimii tällä hetkellä kuusi työeläkevakuutusyhtiötä. Suurin osa yksityisen sektorin työntekijöistä on vakuutettuna näissä yhtiöissä. Vuonna 2012 kaikista työeläkevakuutetuista 69 prosenttia oli vakuutettuna työeläkevakuutusyhtiöissä. Samalla työeläkevakuutusyhtiöiden edunsaajia oli noin 52 prosenttia kaikista työeläke-edunsaajista. Eläkevakuutusyhtiöiden vakuutettujen lukumäärä on kasvanut 2000-luvulla kaiken kaikkiaan noin 40 prosentilla. 29 Suomessa toimivat työeläkevakuutusyhtiöt ovat (markkinaosuudet vuonna 2013): Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Varma (34,3 %) Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen (32,9 %) Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo (Eläke-Fennia 10,7 %, LähiTapiolan Eläkeyhtiö 12,7 %, yhdistyivät ) Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Etera (5,3 %) Eläkevakuutusosakeyhtiö Veritas (3,6 %) Vakuutusosakeyhtiö Pensions-Alandia (0,3 %) 30 Eläkevakuutusyhtiöiden toimintaa säätelee työeläkevakuutusyhtiöistä annettu laki (354/1997), vakuutusyhtiölaki (521/2008) sekä osakeyhtiölaki (624/2006). Työeläkevakuutus on Euroopan unionin henkivakuutusdirektiivin ulkopuolella, joten työeläkevakuuttaminen on pidettävä erillään muusta vakuutustoiminnasta. 31 Työeläkevakuutusyhtiöiden lisäksi Suomessa toimii kuusi eläkekassaa, joiden toimintaa säätelee vakuutuskassalaki (1164/1992). Eläkekassat ovat työnantaja- ja työalakohtaisia. Eläkekassaan kuuluvat yhden tai useamman eri työnantajan työntekijät, joilla on taloudellinen tai toiminnallinen yhteys. Työeläkekassoissa vakuutetut muodostivat vuonna 2012 noin yhden prosentin kaikista työeläkevakuutetuista. Työeläkettä vakuuttavat myös 14 yrityskohtaista eläkesäätiötä, joissa on alle yksi prosentti kaikista työeläkevakuutetuista. 32 Eläkesäätiöiden toimintaa säätelee eläkesäätiölaki (1774/1995). Eläkekassojen ja -säätiöiden merkitys on viimeisen 20 vuoden ajan vähentynyt merkittävästi. Näiden lisäksi maatalousyrittäjien sekä merimiesten työeläkkeitä hoitavat omat eläkelaitokset. 28 Laki työeläkevakuutusyhtiöistä 354/1997, Eläkejärjestelmät. ETK:n www sivu <http://www.etk.fi/fi/service/ty%c3%b6el%c3%a4kevakuutusyhti%c3%b6t/290/ty%c3%b6el%c3%a4kevakuutusyhti%c3%b6t>, Materiaalipankki. Finanssialan Keskusliiton www sivu <http://www.fkl.fi/materiaalipankki/esitysaineistot/sivut/default.aspx>, Laki työeläkevakuutusyhtiöistä 354/1997, Eläkejärjestelmät. ETK:n www sivu <http://www.etk.fi/fi/service/el%c3%a4kekassat/291/el%c3%a4kekassat>,\n14 12 Työeläketurvan vartijat 2.5 Suomen työeläkejärjestelmän erityisyys Kansainvälisesti vertailtuna suomalainen eläkejärjestelmä on poikkeuksellinen, koska lakisääteistä eläketurvaa hoitavat yksityisellä sektorilla yksityiset eläkelaitokset. Muihin maihin verrattuna erityistä on myös se, että jo ansaittu eläke säilyy työpaikkaa vaihtaessa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa eläkejärjestelyt hoidetaan suurelta osin erilaisten lisävakuutusten kautta, kun taas Suomessa näiden osuus on huomattavan pieni koko järjestelmässä. Eläkkeiden rahoitus vaihtelee maittain. Suomessa yksityisten alojen palkansaajien työeläkkeet rahoittavat työnantajat ja työntekijät yhdessä. Järjestelmään ei käytetä verovaroja (merimiesten eläkkeitä lukuun ottamatta) toisin kuin monessa muussa maassa. 33 Esimerkiksi Alankomaissa työntekijät maksavat eläkemaksut kokonaan itse, kun taas Ruotsissa työnantajat maksavat suuremman osan maksuista. Valtion osuus järjestelmän rahoittajana vaihtelee myös maiden välillä, mutta pääsääntöisesti valtion rooli on olla takaajana. 34 Suomen sosiaaliturvalainsäädäntöön on pitänyt tehdä sopeutuksia osana Euroopan unionia. EU:n komission mielestä suomalainen työeläkejärjestelmä kuului henkivakuutusdirektiivien alaisuuteen, jolloin alaa ohjaisi vapaa riskinvalinta ja hinnoittelu. Suomalaiset neuvottelijat korostivat, että suomalainen työeläkejärjestelmä on osa sosiaaliturvaa, joten täydellinen kilpailuvapaus olisi sen osalta ongelmallista. Suomen sopimusneuvotteluissa Euroopan unioniin liittymisestä päästiin kompromissiin ja Suomen liittymissopimuksessa työeläkejärjestelmä suljettiin henkivakuutusdirektiivin ulkopuolelle. Samalla edellytettiin, että lakisääteinen työeläkevakuutus eriytettiin muusta vakuutustoiminnasta Eläkejärjestelmät. ETK:n www sivu <http://www.etk.fi/fi/service/etkn_el%c3%a4kemaksutasovertailu/633/etkn_el%c3%a4kemaksutasovertailu>, Eläkejärjestelmät. ETK:n www sivu <http://www.etk.fi/fi/service/el%c3%a4kemaksut/632/el%c3%a4kemaksut>, Hannikainen & Vauhkonen 2012,\n15 Työeläketurvan vartijat 13 3 SOPIMUKSIA HALLINTOEDUSTUKSESTA YLI 20 VUOTTA Työmarkkinajärjestöjen osallistuminen työeläkelainsäädännön suunnitteluun ja rakentamiseen jatkui vuoden 1962 voimaan astuneiden TEL:n ja LEL:n jälkeen. Työmarkkinajärjestöt osallistuivat työeläkelaitosten hallintoon ja heillä oli edustusta niin eläkesäätiöissä, eläkekassoissa, merimieseläkekassassa kuin LEL-eläkekassoissakin. 36 Myös työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimissä oli alusta saakka sekä työnantajapuolen että työntekijäpuolen edustajia. Esimerkiksi työeläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallinnossa ovat olleet sen perustamisesta saakka edustettuina niin Suomen talouselämän edustajat kuin työmarkkinaosapuoletkin. Ilmarisen entinen toimitusjohtaja Teivo Pentikäinen kutsui hallintoneuvostoon mukaan kaikki työeläkejärjestelmää luoneet puolueiden edustajat. Työmarkkinaedustus lisättiin myöhemmin myös yhtiön hallitukseen. 37 Työeläkelaitosten Liiton TELAn suosituksesta joissakin työeläkevakuutusyhtiöissä toimi vuodesta 1968 alkaen eläkeasian neuvottelukunta kolmantena vaikutuskanavana hallituksen ja hallintoneuvoston rinnalla. Sen tehtävä oli seurata ja valvoa eläkkeiden ratkaisutoimintaa. 38 Työntekijäjärjestöillä oli neuvottelukunnissa enemmistö. Muut jäsenet olivat työnantajien ja eläkeyhtiöiden edustajia. Työnantajien ja työntekijöiden edustus alkoi myös laajeta ja vakiintua työeläkevakuutusyhtiöissä työmarkkinajärjestöjen ja työeläkevakuutusyhtiöiden välisillä sopimuksilla. Työmarkkinajärjestöjen edustus työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa nousi esille SAK:n sisällä 1970-luvun alussa. Sen jälkeen sitä käsiteltiin SAK:n ja Suomen Työnantajain Keskusliiton STK:n välisissä neuvotteluissa. 39 SAK:n kymmenes edustajakokous vuonna 1971 hyväksyi periaateohjelman, jossa tavoiteltiin työntekijöiden palkka- ja työehtojen parantamista sekä sosiaalisen turvallisuuden edistämistä. 40 Sosiaalipoliittisessa tavoiteohjelmassa oli linjattu, että eläketurvan parantamisen lisäksi oli kiinnitettävä huomiota eläkejärjestelmien hallinnon ja rakenteen kehittämiseen. Eläketurvan järjestelmät on demokratisoitava. Eläketurvan rahoittamista varten kerättyjen varojen tulee olla kansalaisten demokraattisessa valvonnassa. Kansaneläkejärjestelmän hallinnossa ovat edustettuina eri poliittiset ryhmät. Työmarkkinajärjestöt ovat mukana työeläkejärjestelmän hallinnossa. Suunta on oikea, mutta toistaiseksi mahdollisuudet vaikuttaa ja toimia eri järjestelmissä ovat olleet pääosaltaan vain näennäisiä. Osallistuminen on vietävä voimakkaasti lävitse niin hyvin kansaneläkejärjestelmän kuin 36 Pekka Morri, haastateltu Miettinen 2001, Ahtokari 1998, ; mm. Sopimus eläkeasiain neuvottelukunnista, Eläkevakuutusosakeyhtiö Ilmarinen Mm. Matti Savola, haastateltu ; Kahri & Savola 1997, Kahri & Savola 1997, 303.\n16 14 Työeläketurvan vartijat työeläkejärjestelmänkin kaikissa portaissa keskushallinnosta paikallishallintoon. 41 Tavoiteohjelmassa ehdotettiin myös ammattiyhdistysliikkeen edustuksen lisäämistä työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimiin, jotta hallinnon demokratisointi onnistuisi. Työmarkkinajärjestöjen edustuspaikkojen lisäämistä tavoiteltiin pariteettiperiaatetta, eli puolet työnantaja- ja puolet työntekijäpuolen edustajia, noudattaen. 42 SAK:n sisällä oltiin yhtä mieltä siitä, että työmarkkinajärjestöjen hallintopaikkojen lisääminen oli paikallaan. Paikkojen määrästä esitettiin kuitenkin eriäviä mielipiteitä. LEL-kassoissa käytetty hallintojärjestelmä, jossa mukana olivat vain työmarkkinajärjestöjen edustajat pariteettiperiaatteella, sai kannatusta. 43 Muun muassa SAK:n silloinen sosiaalisihteeri Matti Savola sekä Paperiliiton puheenjohtaja Veikko Ahtola pitivät palkansaajien edustusta työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimissä näennäisenä. Veikko Ahtola jopa ehdotti 1970-luvulla palkansaajien eläkemaksuja, jolloin hänestä olisi ollut perustellumpaa väitellä edustuspaikoista. 44 Työmarkkinajärjestöjen halukkuus päästä osaksi työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoa on luonnollista, koska työeläkkeet koskettavat sekä työnantajia että työntekijöitä. Työnantajapuolelle edustus merkitsi työnantajamaksujen käytön tarkkailua. Työntekijöiden lakisääteinen työeläkevakuutus on työnantajille pakollinen. Työeläkemaksut ovat iso työvoimakustannus, mutta lakisääteinen työeläke on kuitenkin paras mahdollinen tapa hoitaa lakisääteinen työeläketurva. 45 Työnantajien keskuudessa työeläkevakuutusyhtiöiden hallintopaikat ovat nykyään arvostettuja ja haluttuja. 46 Ay-liike omaksui 1960-luvun alusta lähtien näkemyksen, jonka mukaan työeläke on eläkeaikaan siirretty palkanosa eli jälkipalkka. Työeläkemaksut ovat toisin sanoen eläkeajalle siirrettyä työntekijöiden palkkaa. Tämän vuoksi palkansaajien edustusta työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa pidetään tärkeänä. Palkansaajat kantavat viime kädessä myös työeläkevakuutusyhtiöiden riskit, koska kyse on palkansaajien eläkesäästöistä. Lakien avulla riskit on kuitenkin pyritty tasaamaan ja turvaamaan: yhteisvastuu takaa sen, että yhden työeläkevakuutusyhtiön kaatuessa ei vakuutettu menetä eläkkeitään. 47 Palkansaajien edustuksen lisäämiseen työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoon liittyy myös ideologisia syitä, kuten eläkejärjestelmän ja hallinnon demokratisointi. Palkansaajien vaikutusmahdollisuuksien lisääminen niin työpaikoilla kuin työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa oli osa yritysdemokratiaan pyrkimistä SAK:n sosiaalipoliittinen tavoiteohjelma 1971, SAK:n sosiaalipoliittinen tavoiteohjelma 1971, Kahri & Savola 1997, 303; Matti Savola, haastateltu Hannikainen & Vauhkonen 2012, Pertti Parmanne, haastateltu Lasse Laatunen, haastateltu Pertti Parmanne, haastateltu Matti Savola, haastateltu\n17 Työeläketurvan vartijat Sopimukset työmarkkinajärjestöjen edustuksen lisäämisestä Aloitteen palkansaajaedustuksen lisäämisestä työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimiin teki pääsääntöisesti SAK. Mukaan neuvotteluihin tulivat vähitellen luvun puolivälin jälkeen myös muut palkansaajakeskusjärjestöt. Työnantajapuolella pohdittiin, onko erikseen määritelty työmarkkinaedustus tarpeellista, koska yhtiöiden hallinnossa oli jo yritys- ja talouselämän edustajia. Työnantajapuoli esitti myös, että kyse oli yksityisistä yhtiöistä, joilla oli oikeus itse määritellä hallintoelintensä muotoutuminen. STK hyväksyi kuitenkin työntekijäpuolen lisäämisen työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa pariteetin säilymisen perusteella. 49 Työnantajapuolelle tärkeää oli myös työmarkkinaosapuolien edustusta koskevien sopimusten yhteydessä tehty lupaus takaisinlainauksesta. Sen mukaan työnantaja pystyi lainaamaan takaisin jo maksettuja työeläkemaksuja. 50 Seuraavaksi esiteltyjen sopimusten esimerkkeinä toimivat LEL-eläkekassojen, työpaikka- ja alakohtaisten eläkekassojen, eläkesäätiöiden sekä merimieseläkekassojen hallitukset. Niissä olivat edustettuina sekä vakuutetut että vakuuden ottajat. Erityisesti työpaikka- ja alakohtaisten eläkekassojen sekä LEL-eläkekassojen hyvät kokemukset työmarkkinajärjestöjen hallintoedustuksesta vaikuttivat ensimmäisen sopimuksen syntyyn Ensimmäinen sopimus Ensimmäinen sopimus oli osa vuoden 1974 tulopoliittista sopimusta. Työmarkkinajärjestöt olivat yksimielisiä siitä, että osapuolten mahdollisuuksia osallistua työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoon oli tarpeen kehittää. 52 Osallistumisen sisältö sovittiin vuoden 1975 tarkastussopimuksessa, jossa olivat mukana keskeiset työnantajajärjestöt LTK ja STK, työntekijäjärjestöt SAK, STTK, Akava ja TVK sekä Työeläkelaitosten Liitto TELA ja keskeiset työeläkevakuutusyhtiöt. Sopimuksessa määriteltiin työmarkkinajärjestöjen osallistuminen työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimiin eli hallitukseen ja hallintoneuvostoon. Sopimuksen mukaisesti työeläkevakuutusyhtiöiden hallitukseen tuli valita kaksi edustajaa niin työntekijäjärjestöistä kuin työnantajajärjestöistä sekä heille varajäsenet. Hallintoneuvostoon tuli sopimuksen mukaan valita neljä työntekijäjärjestöjä ja neljä työnantajajärjestöjä edustavaa jäsentä. Uuden sopimuksen mukaiset päätökset sovittiin toteutettavaksi vuoden 1976 alusta alkaen Toinen sopimus Ensimmäinen työmarkkinajärjestöjen hallintoedustusta koskeva sopimus korvattiin vuonna 1988 allekirjoitetulla uudella sopimuksella. Sopimuksen osapuolina olivat keskeiset työmarkkinajärjestöt sekä työeläkevakuutusyhtiöistä Keskinäinen va- 49 Tapani Kahri, haastateltu Pekka Morri, haastateltu Tapani Kahri, haastateltu Kymmenen vuotta keskitettyjä , 125 (Lindblom sopimus).\n18 16 Työeläketurvan vartijat kuutusyhtiö Eläke-Varma, Vakuutusosakeyhtiö Eläke-Sampo, Eläkevakuutusosakeyhtiö Ilmarinen, Eläkevakuutusyhtiö Kansa, Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Tapiola ja Henkivakuutusosakeyhtiö Verdandi. Sopimus koski työmarkkinajärjestöjen osallistumista työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimiin pariteettiperiaatetta noudattaen. Sopimuksessa lisättiin edustajapaikkoja siten, että työmarkkinaosapuolet saivat molemmat aikaisempien kahden jäsenen lisäksi yhden uuden varsinaisen jäsenen. Lisäksi hallintoneuvoston edustajapaikkoja lisättiin niin, että aikaisemman neljän paikan lisäksi molemmat työmarkkinaosapuolet saivat kolme lisäpaikkaa. Vuoden 1988 sopimuksessa päätettiin myös, että työeläkevakuutusyhtiöillä oli mahdollisuus perustaa hallintoneuvoston rinnalle erityisiä neuvottelukuntia, joiden tarkoituksena oli tehostaa vakuutettujen ja vakuutuksenottajien tiedonsaantia. Lisäksi Työeläkelaitosten Liiton yhteyteen päätettiin perustaa neuvottelukunta, johon kuuluvat TELAn nimeämien edustajien lisäksi työmarkkinajärjestöjen edustajia. 53 Sopimuksessa päätetyt asiat sovittiin toteutettavan vuoden 1988 aikana. Edellä mainittu TELAn yhteyteen perustettu neuvottelukunta oli niin sanottu työeläkejärjestelmän "korkein oikeus", jonka tarkoituksena olisi toimia työeläkejärjestelmän kehittämisfoorumina. Käytännössä tämän korkeimman oikeuden toiminta jäi vähäiseksi. Sopimusta neuvoteltaessa kasvoi yhteinen ymmärrys siitä, että eläke on palkansaajalle myöhennettyä palkkaa. Tämän takia myös palkansaajilla tuli olla sananvaltaa hallinnossa. 54 SAK:n silloinen sosiaalisihteeri Markku Hyvärinen muistelee, että toisen sopimuksen yhteydessä kirjoitettiin niin sanottu työeläkejärjestelmän perustuslaki. Siinä työeläkevakuutusyhtiöiden ainoaksi tehtäväksi määriteltiin työeläkkeiden hallinnointi. Yhtiöiden hallinnoimat eläkevarat olivat palkansaajien jälkipalkkaa ja siksi yhtiöiden perimmäinen tehtävä oli turvata työeläkkeet Kolmas sopimus Kolmannesta sopimuksesta neuvoteltiin vuonna Sopimus oli osa vuosia 1992 ja 1993 koskevaa tulopoliittista kokonaisratkaisua. Siinä työmarkkinajärjestöjen kesken sovittiin muun muassa kolmen prosentin suuruisesta työntekijän eläkemaksun käyttöönotosta vuonna Lisäksi sopimuksessa todettiin, että työeläkejärjestelmän itsenäisyys on tärkeää ja sitä tulee kehittää. Sopimus työeläkeyhtiöiden hallinnon kehittämisestä allekirjoitettiin vuonna Sopimukseen liitettiin TELAn muistio työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnosta ja varojen sijoittamisesta. Muistiossa todettiin työmarkkinajärjestöjen ja työeläkevakuutusyhtiöiden olevan samaa mieltä siitä, että yhtiöt muuttavat yhtiöjärjestystänsä niin, että työmarkkinajärjestöjen edustajien osallistuminen määrätään yhtiöjärjes- 53 Sopimus työmarkkinajärjestöjen osallistumisesta eläkevakuutusyhtiöiden hallintoon 1988; Muistio työeläkeyhtiöistä 1996:15, Markku Hyvärinen, haastateltu Markku Hyvärinen, haastateltu\n19 Työeläketurvan vartijat 17 tysmääräyksissä. Lisäksi muistiossa todettiin, että toimitusjohtajan valinnasta päättää yhtiön hallintoneuvosto tai hallitus. 56 Kolmanteen sopimukseen tehtiin tarkistus vuonna 1992 ja sen yhteydessä täsmennettiin myös työeläkeyhtiöiden hallinnon kehittämistä muuttuneita olosuhteita vastaaviksi. Maan hallitus ja työmarkkinakeskusjärjestöt sopivat vuoden 1991 tulopoliittisen kokonaisratkaisun tarkastuksista vuonna Työmarkkinakeskusjärjestöt asettivat työryhmän kehittämään työeläkeyhtiöiden hallintoa ja asemaa. Työ johti siihen, että keskeiset työmarkkinajärjestöt STTK:ta lukuun ottamatta sekä keskeiset työeläkevakuutusyhtiöt sopivat työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnon kehittämisestä. Sopimuksessa todettiin, että työeläkevakuutusyhtiöiden tuli esittää yhtiökokouksille, että ne päättäisivät muuttaa yhtiöjärjestyksiään seuraavasti: Työmarkkinajärjestöjen edustajat nimetään yhtiöiden hallintoelimiin työmarkkinoiden keskusjärjestöjen esitysten mukaisesti. Työmarkkinajärjestöjen edustus on yhteensä vähintään kolmasosa hallituksen jäsenten lukumäärästä. Yhtiöiden hallituksissa vaaditaan 2/3 määräenemmistö päätettäessä tai tehtäessä ehdotusta yhtiön osakepääoman muutoksista, fuusioista, kannansiirrosta, takuupääomasta, ylijäämän käytöstä, toimitusjohtajan valinnasta ja sijoitustoiminnan periaatteista sekä menettelytavoista. 57 Lisäksi sopimuksessa sovittiin muun muassa siitä, että yhtiön hallituksessa valmistellaan yhtiökokouksissa käsiteltävät asiat. Hallitus päättää ja vastaa työeläkevarojen sijoittamisesta kokonaisuudessaan sekä huolehtii työeläkevarojen itsenäisen sijoitustoiminnan toteutumisesta Sopimus työeläkeyhtiöiden hallinnon kehittämisestä Neuvottelutulos tulopoliittisen sopimuksen vuosille 1992 ja 1993 tarkistamisesta. 58 Muistio työeläkeyhtiöistä 1996:15,\n20 18 Työeläketurvan vartijat 3.2 Sopimusten merkitys palkansaajien edunvalvonnalle Sopimuksia työmarkkinajärjestöjen edustuksesta työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnossa tehtiin siis yhteensä kolme kappaletta. Jokaisessa sopimuksessa sopimusosapuolina olivat keskeiset työmarkkinajärjestöt sekä työeläkevakuutusyhtiöiden johto. Se, että eläkevakuutusyhtiöiden hallinnon järjestämisestä on sovittu yhdessä työmarkkinajärjestöjen kanssa, on poikkeuksellista yhtiökäytännössä. Tavallisesti yhtiökokouksessa käsiteltävien asioiden aloitevalta kuuluu yksinomaan yhtiön hallitukselle. 59 Palkansaajakeskusjärjestöjen vaatimat periaatteelliset linjaukset palkansaaja- ja työnantajaedustuksen saamisesta työeläkevakuutusyhtiöiden hallintoelimiin sisältyivät ensimmäiseen, vuonna 1975 solmittuun sopimukseen. STK:n ja TELAn vastustuksen vuoksi sopimus ei ollut kuitenkaan osapuolia sitova eikä yksityiskohtainen. 60 Työnantajapuoli oli aluksi muutenkin epäilevä. Se lähti mukaan siksi, että työeläkevakuutusyhtiöiden hallituksessa enemmistönä istuivat yhtiöiden osakkaat. Näin he pystyivät erimielisyystilanteessa muodostamaan selvän enemmistön. 61 Työmarkkinaosapuolilla oli 1980-luvun alussa yhteensä kolmannes työeläkevakuutusyhtiöiden hallituspaikoista. Ensimmäisen ja toisen sopimuksen myötä palkansaajien edustusta vahvistettiin työeläkevakuutusyhtiöissä, mutta yhtiöt saattoivat edelleen määritellä itse hallintoelintensä koot. Tämä tarkoitti sitä, että hallitusten koon vaihdellessa myös työmarkkinaosapuolten osuus äänivallasta vaihteli yhtiöiden välillä. Kolmannessa sopimuksessa päätettiin, että työmarkkinaosapuolten edustus olisi kolmannes hallituksen jäsenmäärästä. Tämän jälkeen järjestöjen painoa hallituksissa ei voitu enää vähentää kasvattamalla hallituksen kokoa. 62 Vuonna 1991 tehdyn kolmannen sopimuksen jälkeen jokaisen työeläkevakuutusyhtiön yhtiöjärjestyksestä löytyi merkintä, että työmarkkinajärjestöjen edustuksen osuus on kolmasosa hallintoelimistä. Ilmarisen hallituksessa oli 1990-luvun alussa 17 jäsentä, joista työnantaja- ja palkansaajajärjestöjen edustajia oli yhteensä kuusi. Muissa työeläkevakuutusyhtiöissä hallituksen jäseniä oli vähemmän, jolloin työmarkkinajärjestöjen edustus oli suurempi kuin kolmasosa. Eläke-Sammon, Eläke- Varman ja Eläke-Tapiolan hallituksissa oli 13 jäsentä, joista kuusi oli työmarkkinaosapuolten edustajia. 63 Työeläkejärjestelmän synty ja kehittyminen vaikuttivat suuresti palkansaaja- ja työnantajakeskusjärjestöjen välisiin suhteisiin. Työmarkkinakeskusjärjestöt joutuivat tekemään tiiviistä yhteistyötä myös työeläkevakuutusyhtiöiden hallinnon kehittämisen yhteydessä. Tämä osaltaan helpotti ja helpottaa yhä neuvottelusuhteita, yhteistyötä sekä vahvisti sopimusyhteiskuntaa Muistio työeläkeyhtiöistä 1995:16, Bergholm 2012b, Matti Savola, haastateltu Hannikainen & Vauhkonen 2012, Muistio työeläkeyhtiöistä 1996:15, Kahri & Savola 1997, 298; Pertti Parmanne, haastateltu\nHE 255/1996 vp Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi työeläkevakuutusyhtiöistä ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi PÄÄASIALLINEN SISÄLTÖ Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi laki työeläkevakuutusyhtiöistä.


Työmailla on pian pulaa rakennusmestareista, itse mestareilla on jo nyt pulaa ajasta | Yle Uutiset | yle.fi\nTyömailla on pian pulaa rakennusmestareista, itse mestareilla on jo nyt pulaa ajasta\nRakennusmestarin ajasta suurin osa kuluu muutoin kuin työmaata tarkkaillen. Aika arjen työssä ei tahdo riittää työnlaadun ja työntekijöiden valvontaan. Suurin aikasyöppö onkin konttorityöt.\n27.3.2016 klo 10:03päivitetty 27.3.2016 klo 10:21\nEnsimmäinen kesätyö oli varastohommissa, mutta sen jälkeen rakennustyömaat veivät mennessään. Nykyisin kiinteistöneuvos Timo Porrassalmi on rakennusliikkeen toimitusjohtaja. Hänet on valittu pitkän rakennusmestarin uran johdosta Keski-Suomen vuoden rakennusmestariksi.\nTyömaan työjohdon pitäisi pystyä seuraamaan, että työ tehdään kelvollisesti ja suorittaa välitarkistuksia.\nVuosia sitten Porrassalmi mietti, ettei tietokoneet koskaan tule rakennustyömaille. Toisin kuitenkin kävi. Tänä päivänä rakennusmestarin työlista on pitkä ja suurin osa töistä tapahtuu itse rakennustyömaan tarkkailun sijaan katse tietokoneen ruudussa.\n– Rakennusmestarin työhön kuuluu työmaatalouden ylläpito, työntekijöiden sekä ala- ja sivu-urakoitsijoiden ohjaus, yhteydenpito tilaajiin ja suunnittelijoihin. Tehtäviä on lukemattomia näihin kaikkiin liittyen, Porrassalmi kertoo.\nYli 50 vuotta rakennustyömailla viettänyt Porrassalmi arvioi, että työajasta yli puolet, jopa 80 prosenttia menee kaikkeen muuhun kuin työnjäljen seuraamiseen tai työmaalla tapahtuvaan työnohjaukseen.\n– Se on sitä konttori- ja tietokonetyötä nykyään, toisin kuin se on joskus aiemmin ollut.\n– Työmaan työjohdon pitäisi pystyä seuraamaan, että työ tehdään kelvollisesti ja suorittaa välitarkistuksia. Ja etenkin peittyvien töiden osalta hyvinkin tarkkaan. Jos alihankkijalla ei ole selkä suora, se voi jopa pahimmillaan peitellä jotain, peitellä levyllä villattomat seinät. Mikä lääke siihen olisi? Tietysti työnjohdon määrän lisääminen, mutta ei meillä kouluteta siihen tahtiin tulevina vuosina. En tiedä, nähtäväksi jää, Porrassalmi miettii.\nIsommilla työmailla rakennusmestarin tukena on aputyönjohtoa. Vastuu on useimmiten yhden ihmisen harteilla, joitakin töitä pystyy kuitenkin delegoimaan eteenpäin alaisilleen.\n– Kaikki eivät halua edes ottaa sitä vastuuta vastaan ja paljon on niinkin, että rakennusalan työnjohtokoulutuksen käyneet menevät muualle kuin rakennustyömaille töihin. Toimenkuvia on monia, vaihtoehtoja perinteisen rakentamisen lisäksi.\nAika ei tahdo riittää kaikkeen\nPaljon töitä, paljon vastuuta. Rakennusmestareita sen sijaan ei ole paljon. 1990-luvulla rakennusmestarin koulutus lopetettiin ja vuona 2007 se aloitettiin uudestaan. Väliin jäävien vuosien aikana koulutettiin insinöörejä, joiden koulutus oli Porrassalmen mukaan enemmän teoriaa kuin käytäntöä.\nHeikointa yksittäistä lenkkiä on mahdoton osoittaa. Kaikkien meidän työssä on aina parantamisen varaa.\n– Rakennusalan koulutus on aika monen vuoden ajan kouluttanut liian vähän rakennusmestareita. Jyväskylässä kuten muissakin suurissa kaupungeissa tilanne on, ettei työmaille tahdo löytyä kunnollista työnjohtoa.\nHaasteellisia vuosia on vielä edessä, sillä suurien ikäluokkien siirtyessä eläkkeelle, siirtyy eläkkeelle monta kokenutta rakennusmestaria.\n– En tiedä miten haasteista selvitään. Tulevaisuus saattaa johtaa siihen, että yhdellä rakennusmestarilla on useampi työkohde yhtä aikaa. Siitä ei varmaan hyvää seuraa. Työjohdon aika ei yksinkertaisesti tahdo nykyiselläänkään riittää, niin kuinka sitten jatkossa? Porrassalmi kysyy.\nHeikkoa laatua, sisäilmaongelmia\nSuomalainen rakentamisen laatu viihtyy otsikoissa.\nMaalaisjärjellä hoidettavia asioita nämä hyvin pitkälle ovat.\n– Arvelisin, että suomalainen rakentaminen on paremmalla tolalla kuin muissa Euroopan kolkissa. Sisäilmaongelmia on muuallakin, ei meidän Suomi ainoa nurkka ole, jossa ongelmaa on.\nRakentamisen laatu lähtee Porrassalmen mukaan koko ketjun huomioon ottamisesesta: rakentamismääräyksistä, hyvästä suunnittelusta, hyvistä toteuttajista.\n– Heikointa yksittäistä lenkkiä on mahdoton osoittaa. Kaikkien meidän työssä on aina parantamisen varaa, Porrassalmi toteaa.\nYksityinen ihminen voi tarvita rakennusmestaria omaan taloprojektiin. Mistä tunnistaa hyvän rakennusmestarin?\n– Jämäkkyys luonteessa, Porrassalmi miettii.\n– Maalaisjärjellä hoidettavia asioita nämä hyvin pitkälle ovat. Kaikkea kouluoppia mitä on saanut ei työmaalla tarvitsekaan aina. Se on niin henkilökysymys, mistä hyvän työntekijän tunnistaa.\nKeski-Suomen vuoden rakennusmestari -palkinnon myönsivät Rakennusmestarien ja -insinöörien Keski-Suomen piirin yhdistykset.\ntekniikkarakennusmestaritrakennustyömaaportaatRakentaminen & kiinteistötrakennustekniikkaTyön laatuTeollisuustuotteet ja -palvelut (Sektori)esimiehetfinanssiala


PUUKKOHIPPA - puukkokurssi partiolaisille - PDF\nDownload "PUUKKOHIPPA - puukkokurssi partiolaisille"\n1 sivu 1 / 3 PUUKKOHIPPA - puukkokurssi partiolaisille KUVAUS Puukkokurssi on suunnattu ensikertalaisille, vaativasta käsityötaidoista kiinnostuneille partiolaisille, jotka uskaltaa haastaa omaa osaamistaan ja luovuuttaan. Kurssin aikana tutustutaan puukon historiaan, puukkomalleihin ja puukon rakenteeseen. Lisäksi suunnitellaan ja valmistetaan oma puukko. TAVOITE kurssilainen oppii puukon valmistuksen perusteet ja soveltaa oppimaansa oman puukon valmistuksessa kurssilainen osaa käyttää tarvittavia sähkötyökaluja turvallisesti ja omatoimisesti tuottaa osallistujalleen oppimisen ja onnistumisen elämyksiä kokea luomisen tuska, suunnitella ja toteuttaa oma puukko annetuista materiaaleista KESTO VETÄJÄT RYHMÄKOKO PAIKKA Viikonloppu (pe-su), n. 20h. Voi toteuttaa leirimuotoisena tai päiväkurssina. Lisäksi staabilla kuluu aikaa ennen kurssia seuraavasti: Valmistelutyöt 3-4h: puu-, metalli ja luuosien paloittelu, nahkapalojen paloittelu (tarvittaessa), lestaosien sahaus ja pakkaus, koneiden, laitteiden ja materiaalin pakkaus ja kuljetus sekä tilojen tutustuminen ja valmistelut Mallipuukon valmistus (5-6h): Mallipuukko antaa suuntaa ajasta ja käytettävissä olevien materiaalien toimivuudesta. Malli pitäisi tehdä samoilla välineillä sekä materiaaleilla joita kurssilaisetkin käyttävät. Malli ei saa olla "täydellinen", vaan siinä saa olla epätarkkuutta ja kauneusvirheitä. puukkomestari (kurssinjohtaja, opastaja): Tehnyt vähintään yhden oman puukon ensin (mallipuukko)ja on opetellut perusasiat riittävän hyvin ennen kurssia. Laskee ja tilaa materiaalit. Valmistelee materiaalit yhdessä staabin kanssa, sekä etsii puukkokirjallisuutta ja valokuvia (kirjasto/netti). Ohjaa ja opastaa staabin ja kurssilaiset, pitää aloitus- ja lopetuspalaverin. huolto (kaksi hlöä): Henkilöt osattava käyttää hiomakoneita, porakoneita, sirkkeliä ja vannesahaa. Valmistelee osia, asentavat hiomakoneet työpöytiin, valmistelevat muut laitteet toimintakuntoon, avustaa koneiden käytössä. Suorittaa koneiden purun ja mahdollisen putsaushuollon. sihteeri / tilavastaava: Kerää ilmoittautumiset, on selvillä tilojen säännöistä, kalustosta ja siivousvälineistöstä. Tietää sähkötaulun ja EA-tarvikkeiden sijainnin. Valvoo loppusiivouksen. muonittaja: Huolehtii ruokailun järjestämisestä. Noin hlöä + staabi. Tilat ja sähkötyökalujen määrä ratkaiseva. Useita eri huoneita. Hiontaan ja sahaamiseen puutyöverstas tai vastaava. Riittävästi sähköistetty ja valaistu tila. Tilassa vähintään 10 kpl sähköpistorasiaa 16A sulakkeella tai vaihtoehtoisesti useampi 10A:n sulakkeellista pistorasiaa sekä isohko ja tukeva työpöytä sähkökoneille. Liimaus- ja nahkatyötila, jossa työtasoa/pöytiä (noin 60cm/osallistuja),\n2 sivu 2 / 3 tuolit, valaistus ja vesipiste. Ruokailutila ja wc:t sekä vesipiste. TARVIKKEET PUUKKOMATERIAALIT (20 hlö) terät, 20kpl naudan parkkinahkaa 2-3mm, 20palaa vahattua pellavalankaa 1rulla epoxy-liima 24ml/8kpl, kaksikomponenttiliima kovettumisaika n.5-10min kuivaa puuta: Esim. koivua, omenapuuta, visakoivua, katajaa. Valmiiksi esipaloiteltuna noin 200 palaa ja lisäksi lestapuuta palaa luuta: poron tai hirven sarviluuta paksuus vähintään 25mm, esipaloiteltuna n. 5-6 sarvea metallia: messinkiä, kuparia tai alumiinia. Pehmeitä metalleja ohuina levypaloina n.40-50palaa valmiit muovilestat 20kpl (vain kokonahka tupelle) TYÖKALUT (20 hlö, osa kurssilaisten varustelistalta, ks. kuvat liitteestä) liimauspuristin 20kpl, 1kpl/hlö (vaatii modauksen, ei saa valmiina) nahkaneula 40kpl, 2kpl/hlö naskali 20kpl, 1kpl/hlö mattoveitsi 20kpl akkuporakone tai sähköporakone, 10kpl 3-5mm metalliporanteriä 10-15kpl hiomapaperia, eri karkeuksia (p100-p230) nauhahiomakone, 6-7kpl, hiomanauhoja 2-3kpl/kone (p ) raspiroope, 2-3kpl, hiomanauhoja 10-15kpl pieni vannesaha tai pöytäsirkkeli 1-2kpl imuri, miel. teollisuusimuri 4-6kpl, hiomakoneisiin kytkettynä suojavälineet: kuulo-, pöly- ja silmäsuojaimet yms. Työstäminen onnistuu ilman isoja koneitakin mm. puukon, karkean hiomapaperin ja sahan avulla, mutta voi vaatia enemmän aikaa työstöön. TOTEUTUS TYÖVAIHEET (ks. kuvat liitteistä) suunnittelu, materiaalit, koneet puuosien valmistelu liimaukseen, karanreikien poraus kahvaosan kokoaminen, liimaus lestan valmistelu, teräupotuksen työstö lestan liimaus kahvan ja lestan muotoiluhionta lestan nahkakartion hionta puuosien viimeistely ja koristelu sekä öljyäminen lestan ja kahvan suojaus muovikalvolla nahkaleikkaus ja kastelu nahkan liimaus lestaan, (ei välttämätöntä)\n3 sivu 3 / 3 nahkaompelu nahan viimeistelyleikkaus kannakkeen valmistus, koristelut nahan öljyäminen sen kuivuttua TURVALLISUUS Staabi luo yhteiset turvallisuusohjeet, jotka sisältää mm. seuraavat kohdat: henkilökohtaisia kuulo-, silmä- ja pölysuojaimia on käytettävä koneiden kanssa työskennellessä. työvaatetus ei saa olla löysä eikä huivi saa roikkua, kiinnitarttumisriski. vannesahaa tai sirkkeliä saa käyttää vain valvotusti tai staabin erikseen määräämät osaavat henkilöt. VINKKEJÄ Puukkomateriaalia: Puukkotietoa: Kurssiin liittyvää valokuva- ja infomateriaalia pyydettäessä: LIITTEET Liite 1: Työkalut kuvina Liite 2: Työvaiheet kuvina Liite 3: Kuvia kurssilla tehdyistä puukoista\n4 sivu 1 / 4 PUUKKOHIPPA - puukkokurssi partiolaisille LIITE 1: Työkalut kuvina SÄHKÖTYÖKALUT Raspiroope eli sähköviila Yhdistelmähiomakone (nauha + laikka) Nauhahiomakone. Kone kiinnitetään työpöytään nauha ylöspäin. Pieni imuri kytkettynä koneeseen vähentää työtilan pölyä merkittävästi.\n5 sivu 2 / 4 Sähköporakone ja porakoneteline Akkuporakone, 4mm metalliterällä.\n6 sivu 3 / 4 Pieni vannesaha. Puupalojen sekä luun sahaukseen, käy myös karkeaan esimuotoiluun. KÄSITYÖKALUT Liimauspuristin, minimi koko 80 x 160mm. Pieni puristin pitää olla laadukas, jotta olisi riittävän tukeva. (Puristimen vasteleukaan on rälläköitävä terälle hahlo 4x30mm) Metallirunkoinen katkoteräveitsi nahan leikkaamiseen.\n7 sivu 4 / 4 EI muovirunkoisia! Pieni jousipuristin, näppärä apuväline nahkaompelussa.\n8 sivu 1 / 3 PUUKKOHIPPA - puukkokurssi partiolaisille LIITE 1: Työvaiheet kuvina\n9 sivu 2 / 3\n10 sivu 3 / 3\n11 sivu 1 / 1 PUUKKOHIPPA - puukkokurssi partiolaisille LIITE 3: Kuvia kurssilla tehdyistä puukoista