Kuka luulet olevasi Archives - Sivu 2 4:stä - Groteski Magazine\nKategoria: Kuka luulet olevasi\nKuka luulet olevasi kategoria\n2020 Kuka luulet olevasi\nKuka luulet olevasi, Enni Koistinen?\nEi kommentteja artikkeliin Kuka luulet olevasi, Enni Koistinen?\nKuka luulet olevasi?\nOlen Koistinen. Tämmönen läppä muija.\nNauran aina sille, että oma vitsi on paras vitsi.\nKerro jotain urasi alkuvaiheilta. Kuka silloin luulit olevasi?\nLuulin tosi pitkään olevani pelkästään graafikko. Mulla oli ollut mindset jo yläasteella päästä silloiseen Taideteolliseen korkeakouluun opiskelemaan graafikoksi. Kun sitten pääsin sisään, ajattelin koko ajan, että nyt mä olen graafikko, nyt pitää olla graafikko, nyt pitää olla näin. Aloin kuitenkin kriiseilemään sen ajatuksen kanssa ja tajusin, että välillä se on aika perseestä. Onneksi Tuplakääk-podcastin co-host Kirsikka kysyi vuosia sitten, että pitäiskö sun tehdä jotain muutakin kuin olla vain graafikko. Tajusin, että ei helvetti, voin olla muutakin. Oli ihanaa, kun annoin itselleni luvan olla jotain muutakin kuin graafinen suunnittelija. Palaset alkoivat sen jälkeen loksahtamaan paikalleen.\nJos vertaat opiskeluaikoja nykyisyyteen, niin miksi teet nyt sitä mitä teet?\nSiihen pisteeseen on vain ajauduttu. Monet nykyiset duunit, kuten Tuplakääk-podi ja somejutut, alkoivat vähän turhanpäiväisinä harrastuksina. En ikinä ole työskennellyt tiedostaen, että haluan tehdä somevaikuttamista. I didn’t choose the influencer life, the influencer life chose me.\nSitä on vain ajautunut tekemään kaikkea muutakin kuin graafikon hommia. On kutkuttavaa aina nähdä, miten eri projektit johtavat toiseen. Meidän podcast edesauttoi alkuvaiheessa sitä, että saatiin oma ohjelma Radio Helsingille. Nyt kun tietää, miten turhatkin asiat saattaa vaikuttaa siihen mitä seuraavaksi tapahtuu, on helpompi sanoa kyllä uusille mahdollisuuksille. Yksi monesta syystä suostua Olet mitä syöt -ohjelmaan oli, että näin mahdollisuudet, joita ohjelma voi tuoda. Jotain mitä en vielä edes tiedä.\nMiltä kalenterisi näyttää, kun teet graafikon, somevaikuttajan ja podcastaajan töitä samanaikaisesti?\nSe on kaoottinen. Laskin juuri, että mulla on seitsemän projektia menossa samaan aikaan. Kun tulee koko ajan kysymyksiä ja pyyntöjä, ja Slack sekä WhatsApp laulaa, niin ajattelen, että apua, tarvitsen jotain hallintaa elämääni. Paljon on kaikenlaisia tapahtumia, mutta tähän asti on mennyt ihan hyvin.\nVaikka itse duuni oli kivaa, aloin hajoilla siihen, että joka päivä pitää tanssia jonkun muun pillin mukaan.\nKoska freelancerin työpäivä loppuu?\nOlen tosi hyvä lopettamaan viiteen. Silti tykkään kyllä tehdä töitä ysiin asti illalla tai myöhempäänkin, jos olen päässyt hyvään työmoodiin. Jos teen tosi pitkän työpäivän, niin seuraava voi olla lungi. Kuvailin ehkä vähän hassusti kalenteriani kaoottiseksi, koska mähän rakastan tätä tilannetta! Päivätyöt eivät sopineet mulle ollenkaan. Kun piti mennä saman pöydän eteen joka päivä jonkun muun käskemään aikaan, musta tuntui, että olin kellokortin vanki. Kellosta tuli mulle sellainen vihan symboli. Vaikka itse duuni oli kivaa, aloin hajoilla siihen, että joka päivä piti tanssia jonkun muun pillin mukaan.\nKoetko, että sinulla on eri työidentiteettejä? Tuleeko graafikko-Enni podcast-Ennin kanssa hyvin toimeen?\nTulee toimeen kyllä. Välillä graafikkohommissa on sellainen design-Enni, joka laittaa Ristomatti Ratia -lasit päähän paltsuun. Mutta koen, että kaikissa mun duuneissa on läsnä hauskuus ja ilo, myös niissä graafikkojutuissa. Se on kantava voima kaikessa mitä teen.\nMinkälaisena näet roolisi esikuvana?\nIhmiset on sanoneet, että he ihailevat mussa itsevarmuutta. Ja kyllähän se tuntuu kivalta, mutta sitten samalla mietin, eivätkö muut ihmiset sitten ole itsevarmoja? Sain esimerkiksi Olet mitä syöt -ohjelman jälkeen satoja viestejä. Mulle sanottiin, että sä olet niin hyvä esikuva sen vuoksi, mitä ajattelet vartalostasi ja itsestäsi. Mietin, että mitä helvettiä, vihaavatko kaikki muut ihmiset niin paljon vartaloaan? Eivät tietenkään kaikki, mutta tosi monet ilmeisesti. Se harmittaa.\nVaikuttajien vaikutus on tutkitusti vaikuttavaa. Millaisena näet vaikuttajien vastuun?\nEhdottomasti vaikuttajien vastuu on iso. Mutta siitä en ole samaa mieltä, että vaikuttajien pitäisi ottaa kaikkeen kantaa ja jakaa kaikki adressit ja linkit. Aina on ihmisiä kysymässä, että miksi et ota kantaa tähän. Mä en ole ikinä tehnyt sitä somessa kauheasti. Jaan just sitä matskua, mitä itse haluan jakaa. Jos joku haluaa olla poliittisesti aktiivinen vaikuttaja, niin sitten on. Mutta kaikkien ei tarvitse olla.\n#kaupallinenyhteistyö. Mitä tunteita se herättää?\nYhteistöiden tekeminen on luontevaa ja hauskaa, vähän kuin muiden matskujen jatke. Tykkään muutenkin aidosti tehdä somea ja jakaa kaikkea hupsua tai mielenkiintoista. Kun someen joka tapauksessa menee ihan helvetisti aikaa, niin miksi kaupallisia yhteistöitä ei sitten voisi olla? En ota turhia paineita, vaan mietin, miten nekin voisi tehdä mahdollisimman mielenkiintoisesti.\nSuurimmaksi osaksi saan vapaat kädet julkaisujen toteutukseen, mutta se riippuu asiakkaasta. En myöskään suostu mihinkään sellaiseen projektiin, johon en itse usko. Sanon ei tosi monelle asiakkaalle.\nMinkälaisia moraalisia punnitsemisia teet kaupallisten yhteistöiden suhteen?\nJos on jokin eettisesti epäilyttävä juttu, niin en siihen suostu. On niitä tapauksia useampikin. Nämäkään jutut eivät ole aina niin mustavalkoisia. Aika vähän on tullut mitään tosi sheidejä keissejä. Jos vähänkin haiskahtaa mädältä, niin en osallistu. Luotan omaan vaistoon.\nMulle sanottiin, että sä olet niin hyvä esikuva sen vuoksi mitä esittelet vartalostasi ja itsestäsi. Mietin, että mitä helvettiä, vihaavatko kaikki muut ihmiset niin paljon omaa vartaloaan?\nMissä menee yksityisen ja julkisen raja?\nJaan someen aika paljon itsestäni. Kaikkea en silti halua jakaa. Negatiivista mussuttamista en jaksa somen ulkopuolellakaan, niin en tee sitä mun kanavissakaan. Mä olen kyllä todellakin sitä mieltä, että ongelmista ja vaikeista asioita saa ja pitääkin puhua, mutta jatkuvaa vinettämistä ja valittamista somessa en jaksa yhtään. Helposti unfollaan ihmisiä, jotka harrastaa sitä tosi paljon.\nMitä voisi mielestäsi olla julkisuudessa vähemmän?\nMun mielestä kaikki voi tehdä just sitä juttua, mitä haluaa. Kaikelle on yleisönsä, varmaan myös niille mussuttajille. Jotkut woke tyypit aina valittaa Instagramin inboxissa, että miks teet tämmöstä, miks sä oot tommonen, vitsi teillä on ihan paska podcast. Ei ole pakko kuunnella! Haluan antaa kaikille tilaa tehdä mitä haluaa, mutta kaikkien ei tarvitse tykätä kaikesta eikä kaikkien tarvitse seurata kaikkia.\nMitä pitäisi tuoda enemmän julkisuuteen?\nSöpöjä eläimiä, kissanpentuja. Tässäkään mä en halua kenellekään sanoa, mitä niiden pitää jakaa. Voin kuratoida mun Instagramin feedin itse sen mukaiseksi, mitä haluan nähdä.\nKun sometat, ajatteletko jakavasi asioita nimenomaan julkisuuteen?\nJulkisuus ei ole tietoisesti mielessä koko ajan. Jollain tasolla tiedostamatta tiedän sen rajan, mikä on hyvä asia ja mikä ei. Esimerkiksi mun puoliso on tarkempi näissä asioissa. Hän oli vähän kauhuissaankin aluksi siitä, että menin Olet mitä syöt -ohjelmaan koko kansan eteen. Mutta hän onkin ihan erilainen ihminen kuin minä.\nJulkisuuden kääntöpuoli on ehdottomasti Jodelin tapaiset internetin ulkohuussit. Mikä hiton tarve ihmisillä on puhua niin ilkeästi julkisesti? Kun ensimmäiset jutut itsestäni alkoivat ilmestyä sinne, niin ajattelin, että okei nyt poistan tän, kiitos hei.\nTee paljon kaikkea tosi tyhmää. Ja sitten ne tosi tyhmät asiat saattaa johtaa hyviin asioihin.\nMitä haluaisit sanoa nuorelle itsellesi?\nTee paljon kaikkea tosi tyhmää. Ja sitten ne tosi tyhmät asiat saattaa johtaa hyviin asioihin. Ja mä olen tehnytkin!\nMikä on sellainen tyhmä asia, joka on johtanut hyviin asioihin?\nTää on kyllä aika lähimenneisyydestä, mutta mun mielestä klassikkoesimerkki siitä, miten joku täysin tyhmä ja turha asia voi johtaa johonkin ihanaan ja hauskaan.\nKukaan ei suostunut katsomaan mun kanssa prinssi Harryn ja Meghan Marklen häitä. Halusin kuitenkin hirveästi jakaa kaikkia mielipiteitäni, niin tuuttasin 50 instastooria aiheesta: kommentoin asuja, henkilöitä ja sitä, mitä siellä tapahtui. Häiden aikaan mulla oli 2000 seuraajaa Instagramissa. Meni reilusti yli vuosi, kun sitten yksi Hesarin toimittaja otti yhteyttä ja pyysi mua Hesarin viralliseksi Linnan juhlien kommentaattoriksi.\nOlin hämmentynyt toimittajan soitosta ja mietin, että miksi minä, en ole mikään muodin ammattilainen. Nauroin koko puhelun ajan ja lopuksi oli pakko kysyä, että miksi juuri minä. ”No kun sulla oli se Harry ja Meghan.” Hän oli sattunut näkemään ne stoorit silloin.\nEi siis kantsi miettiä turhaan onko joku duuni valmis julkaistavaksi. Opiskeluaikoina sitä mietti, onko tämä tarpeeksi hyvä, eikä oikein uskaltanut julkaista mitään. Nyt on huomannut, että jos uskaltaa tuutata kaikki raakileetkin internetiin, voi sillä olla tosi iso voima niihin duuneihin, joita joku pyytää myöhemmin tekemään. Ihan turhaan jengi hilloaa pöytälaatikossa duunejaan. Olisinpa voinut sanoa silloin itselleni, että laita saman tien keskeneräisetkin työt nettiin.\nHarry Styles. Voisin vaihtaa joka vastaukseen.\nTEKSTI: Lotta Kivelä ja Ainomaija Mikola\nKUVAT: Ainomaija Mikola\nKuka luulet olevasi, ibe?\nEi kommentteja artikkeliin Kuka luulet olevasi, ibe?\nMä vain luulen olevani, mutta en todellakaan tiedä kuka mä oon.\nUusi levysi perkele! ilmestyi syyskuussa. Miltä levyn vastaanotto on tuntunut?\nOlin positiivisesti vähän yllättynyt, vaikka kyllä odotinkin, että se otettaisiin vastaan hyvin. Tällä hetkellä on rentoutunut fiilis, tuntui hyvältä laittaa se nyt ulos.\nUusi levysi kertoo kahden persoonan, iben ja perkeleen vuoropuhelusta. Kuka tai mikä tämä perkele on?\nPerkele ei varsinaisesti ole mikään konkreettinen persoona tai hahmo, se on enemmänkin kaikenlaista epäluuloa ja itsensä kyseenalaistamista. Perkele edustaa haasteita ja kysymyksiä, joihin jokainen meistä törmää. Perkeleellä loin tälle kaikelle kasvot.\nMolemmat-biisin lopussa kuuluu keskustelu, jossa kuvaillaan sinun ja perkeleen suhdetta hyväksi ja sanotaan, että haluat perkeleen ottavan sinusta vallan. Miksi?\nPerkeleen edustamia kysymyksiä ja haasteita ei kannata pelätä, vaan ne tulisi ottaa vastaan. Ne saattaa tuntua vaikeilta, mutta niitä läpikäymällä kehittyy ja kasvaa ihmisenä.\nInseptio-biisissä laulat, että toivot maailman muuttuvan. Jos saisit päättää, mitä haluaisit maailmassa tai nykyisessä yhteiskunnassa muuttaa?\nMä toivoisin, että ihmiset uskaltaisivat olla haavoittuvaisempia, luottaa toisiinsa ja nähdä mahdollisimman paljon hyvää muissa ihmisissä. Ei kuitenkaan sillä tavalla sinisilmäisesti, vaan siten, että ihmiset kuuntelisivat enemmän niitä omia perkeleitään ja olisivat avoimempia niiden kanssa.\nEt ollut somessa uutta levyä tehdessäsi ja olet maininnut, että mitä vähemmän ruutuaikaa, sitä paremmin voit. Some on kuitenkin tärkeä alusta artistille ja olet esimerkiksi tutustunut yhteistyökumppaneihin Instagramissa. Millainen suhde sinulla siis on someen?\nJos mä olen jonkun ihmisen kanssa yhteistyökumppani tai kaveri somessa, niin siinä täytyy olla myös se oikean elämän bondi. Mutta yritän välttää sellaista turhaa selailua. Olen katsonut puhelimen ruutuajan laskurista, että niinä päivinä, kun olen ollut kuuden tunnin sijasta kolme tuntia kännykällä, niin mulla on ollut sikana parempi päivä. Siitä on aika helppo vetää johtopäätöksiä.\nMiten suhtaudut julkisuuteen ja esillä olemiseen?\nSaan olla vielä aika rauhassa. Ja tähän pätee sama juttu kuin edelliseen kysymykseen: mitä vähemmän tuijottaa sitä ruutua, jossa se julkisuus on, niin sitä vähemmän se vaikuttaa elämään millään tavalla.\nKoetko julkisuuden tavoittelemisen arvoisena asiana?\nJulkisuus on mulle enemmän musiikin sivutuote. Jos julkisuutta ei osaisi käsitellä, niin sitten se olisi tosi negatiivinen juttu. Mullakin on aiemmin ollut sellaisia vaiheita. Täytyy pitää se tatsi oikeaan elämään, niin sitten se ei häiritse tai vaikuta ainakaan huonolla tavalla.\n2020 ja korona – kuvaile elämääsi ja ajatuksiasi poikkeusolojen aikana.\nTämä uusin levy on tehty lähes kokonaan koronan aikana, eli se on aikansa tuotos. Mulla on ollut hyviä ja huonoja päiviä, mutta oon ehtinyt miettimään enemmän kuin varmaan koskaan ennen. Ja se on ollut musta tosi hyvä juttu. Mä ainakin koen, että tämä vuosi on ollut mulle henkilökohtaisen kasvun kannalta tosi tärkeä.\nMillaista kasvua tarkoitat?\nMulle ei koskaan tuu sellaista made it -fiilistä, liittyi se sitten henkiseen kasvuun tai musiikkiin. Henkisesti voi aina kasvaa, eikä siinä ikinä tule täysin tyytyväinen fiilis. Olen siis oppinut nauttimaan itse siitä kasvamisesta. Ja musiikissa itse siitä tekemisestä, ettei ajattele vain niitä saavutuksia. Mulla on siis ajatusmalli muuttunut siten, että tiedostan sen matkan olevan itsessään se määränpää.\nMillainen suhde sinulla on artistiuteen tai artistiminääsi?\nPystyn seisomaan kaiken sen takana, mitä mä sanon iben, Ilmari Kärjen tai vaikka perkeleen nimissä. En koe, että mulla olisi alter egoja. Ja jos vaikka tekisin jotain tyhmää, en voi sanoa, että se oli toi ibe. Että kyllä mä oon ihan yhtenä kokonaisuutena tässä.\nJos et olisi artisti, mitä tekisit?\nTää on vaikea kysymys. Haluaisin tehdä jotain luovaa työtä. Jotain sellaista, joka matchaisi mun arvomaailman kanssa. Mutta en mä osaa sanoa mitään yksittäistä. Ehkä mä vaan kirjoittaisin.\nOnko sinulla varavaihtoehtoa artistiudelle?\nKoko ajan, kun mä teen sitä mitä mä haluan, eli nyt tätä musiikkia ja kaikkea sen sivussa olevia asioita, opin tosi paljon myös siitä, mitä kaikkea muutakin voisin tehdä. Mulla on sellainen olo, ettei mun tarvitse keksiä plan b:tä, vaan se tulee tässä samalla. Eikä tämä musajuttukaan ole minkään yhden langan varassa.\nHait opiskelemaan filosofiaa tänä vuonna. Aiotko hakea vielä uudestaan?\nEn osaa sanoa. Mä luen ja opiskelen omatoimisesti jo aika paljon.\nMitä luet nyt? Onko kirjavinkkejä?\nNyt oon lukenut sellaista kirjaa kuin Hyvän historia. Se on tosi hyvä, suosittelen.\nMitä seuraavaksi, ibe?\nMenen laittamaan ruokaa.\nTeksti: Henna Ukkonen\nKuvat: Albert Romppanen\nEi kommentteja artikkeliin Kuka luulet olevasi, Fatima Verwijnen?\nOlen 26-vuotias kahden lapsen äiti, markkinointikonsultti ja vakavamman tason aktivisti. Se tarkoittaa, että aktivismi ei ole asia, josta otan lomaa, tai jota teen vapaa-ajalla harrastuksena, vaan se on jatkuvasti läsnä mun elämässä, kaikessa mitä teen.\nTeksti: Heta Ojanperä Kuvat: Fatima Verwijnenin kotialbumi ja Inka Salminen\nMinkä näistä ottaisit mukaan autiolle saarelle: megafonin, vessapaperirullan vai Corona-oluen?\nOttaisin Corona-oluen, koska uskon siihen, että pitää nauttia hetkestä. En tiedä mitä tapahtuisi, jos olisin autiolla saarella, mutta ainakin mulla olisi Corona-olut, josta nauttia.\nMikä maailmassa on erityisesti perseestä?\nTällä hetkellä ihmisten itsekkyys, mikä heijastuu riittämättöminä ilmasto- ja ihmisoikeustoimina.\nMiten silakat voivat?\nSilakat voivat oikein hyvin, tosi rauhallisesti tällä hetkellä. Pahimman piikin ohi on päästy: silakat ovat löytäneet oman roolinsa yhteiskunnallisessa keskustelussa. Olemme pystyneet selkeyttämään toisillemme ja muille ihmisille keitä olemme, mikä viestimme on ja mitä ajamme takaa.\nMikä se selkeytynyt viesti on?\nHaluamme parantaa yhteiskunnallista keskustelua niin, että se perustuu faktoihin, on helposti ymmärrettävää, eikä sitä ohjaa viha tai misinformaatio.\nMiten Silakkaliike konkreettisesti lähti liikkeelle? Mitä teitte?\nHaluan alleviivata, että emme halua henkilöidä tätä kehenkään, koska tämä on sitoutumaton liike. Se lähti Johannes Kosken ideasta, että Suomeen tarvitaan jotain samanlaista kuin Italian Sardiinit-liike. Jos liike olisi Suomessa, niin mitä se olisi, mikä sen nimi olisi, mitä sillä haettaisiin? Pikkuhiljaa siihen liittyi lisää ihmisiä, ja viikon päästä meitä oli tuhansia.\nMitä liikkeen ylläpitämiseen liittyviä haasteita olette kohdanneet? Missä olette onnistuneet?\nIhmiset olettivat, että olemme hirveän paljon suunnitelleet tätä, vaikka se viraali-ilmiö oli todella spontaani ja vahinko. Emme ole onnistuneet alusta asti viestimään ihmisille linjaamme, ja jossain kohtaa se viesti vesittyi kädenlämpöiseksi selkääntaputteluaktivismiksi. Nyt olemme onnistuneet viestimään arvojamme vastaavaa kontenttia antifasismista ja antirasismista. Olemme onnistuneet innostamaan sellaisia ihmisiä aktivismiin, joille ”aktivismi” on ollut kirosana, ja siten madaltaneet kansalaisaktivismin kynnystä.\nOlette Silakkaliikkeessä halunneet välttää johtajakeskeisyyttä ja hierarkiaa. Miten viestinne sitten on muodostunut?\nIhmisiltä on tullut vähän ristiriitaista viestiä: toisaalta haluttiin nostaa Johannes [Koski] liikkeen johtajahahmoksi, toisaalta, kun johtohahmoja nousi ehdottamaan toimintalinjauksia, koettiin, että ”ette te voi vaan sanella meille, keitä me ollaan”. Toisaalta haluttiin selkeää viestintää, mutta toisaalta mielestäni brändi/Slush-meininkiä on kuvottavaa liittää kansalaisaktivismiin. Joitain johtohahmoja on noussut niistä ihmisistä, jotka ovat olleet aktiivisesti rakentamassa liikettä. Mutta nämä asiat eivät ole yllättäviä, kun puhutaan tuhansien ihmisten kansalaisaktivistiliikkeestä.\nMitä mieltä olet Silakkaliikettä käsitelleestä uutisoinnista?\nSe on ollut todella positiivista lähtökohtaisesti. Ihan aiheellista kritiikkiä on tullut antipopulismiin ja konkreettisuuteen liittyen.\nSilakkaliike haluaa vähentää vihaista poliittista keskustelua. Miten vihaan tulisi reagoida?\nSe on todella kontekstiriippuvaista. Jos kohtaa vähemmistöihin kohdistuvaa vähättelevää puhetta ja poliittista toimintaa, niin ei vähemmistön rooli ole aina olla se ymmärtävä ja rauhallinen osapuoli, vaan silloin kuuluukin olla äänekäs ja näyttää oma turhautumisensa. Jos yhteiskunta ei kestä sitä, niin yhteiskunnassa pitää muuttaa jotain. Eli lähtökohtaisesti aina rakkaus edellä, mutta ei meidän tarvitse olla mitään ovimattoja siinä vihaisessa keskustelukulttuurissa.\nMieleenpainuvin tekosi kansalaisaktivistina?\nMieleenpainuvimpia hetkiä on sellaiset, kun syvän päädyn äärioikeistolaiset ovat tulleet kertomaan mulle, että koska he ovat seuranneet mun aktivismia, he ovat ”tulleet pois sieltä”. Silloin olen todella iloinen: mun välillä aika vihaisestakin äärioikeistoa käsittelevästä retoriikasta huolimatta olen pyrkinyt alleviivaamaan, että kuka tahansa, joka sieltä tulee pois, otetaan avosylin vastaan.\nKetä ihailet? Voit mainita useammankin henkilön.\nAlexandria Ocasio-Cortezia, Michelle Obamaa, Zahra Karimya, Ujuni Ahmedia ja Suldaan Said Ahmedia. He ovat kaikki vähemmistöjen edustajia, jotka ovat tehneet todella merkittäviä tekoja politiikan ja aktivismin uralla tuoden mulle fiiliksiä siitä, että maailmassa on hyviä ihmisiä ja asioita, joita kannattaa puolustaa.\nOlet kannustanut monia ystäviäsi lähtemään politiikkaan. Kiinnostaako se sinua vaikuttamismahdollisuutena?\nKoen, että olen vähän liian radikaali politiikkaan. Aktivismi on mulle paljon parempi vaikutuskanava, koska mun ei tarvitse filtteröidä itseäni ja miettiä, mikä on oikea tapa tuoda itseäni esille. Olen taustavaikuttaja.\nSome-presenssisi on suhteellisen positiivista. Ahdistutko mistään?\nAhdistun vihaisuudesta ja epäreiluudesta, joita varsinkin äärioikeistolaiset käyttävät, osana semmoista hiljentämisen taktiikkaa. Vaikka mulla on tosi iso kokemus siitä trollaamisesta ja vihaisesta viestinnästä, niin kyllä se välillä tuntuu todella pahalta. Koen, että aktivismin kentällä emme tarvitse yhtään marttyyria, ja siksi pidän joskus pitkiäkin some-taukoja. Uskon, että nöyryys ja haavoittuvaisuuden myöntäminen ovat positiivisia asioita. Että uskaltaa sanoa, että kyllä se tuntuu pahalta.\nKuinka tärkeä osa identiteettiä sukupuoli on sinulle?\nEn ole tätä hirveästi joutunut miettimään, koska olen hyvin heteronormatiivinen ja syntynyt siihen sukupuoleen, jonka koen omakseni. Identiteetin kannalta en koe, että se olisi kovin tärkeä. En edusta itseäni sukupuolen edustajana, vaan itsenäni.\nTwitterissä katsot maalittajia hymyillen suoraan silmiin. Tulisiko maalittaminen kriminalisoida?\nKaksipiippuinen juttu. Toisaalta totta kai, koska se on toimintaa, joka hiljentää ihmisiä ja esimerkiksi estää heitä lähtemästä politiikkaan. Toisaalta on todella vaikea tie lähteä siihen, että mitä saa sanoa ja mitä ei. Toivoisin, että some-platformit ottaisivat isompaa vastuuta sen sijaan, että sitä pitäisi kriminalisoida.\nMitä ajatuksia hallituksen epidemia-ajan toimet herättävät kansalaisaktivismin näkökulmasta?\nTämä on todella historiallista aikaa. Tietysti nämä ihmisiä rajoittavat toimet tuntuvat tämmöisen semi-anarkistisen ihmisen näkökulmasta aika villeiltä. Mutta totta kai ymmärrän ne, mun mielestä hallitus on osoittanut ihan esimerkillistä johtajuutta. Aktivismi, edes vallankumouksellinen sellainen, ei tarkoita mitään typerää kansalaistottelemattomuutta.\nMiten aktivisti hyödyntää poikkeusoloja?\nTuo omaa itseään ja omia ajatuksiaan yhä enemmän esille nyt, kun ihmiset ovat kotona näiden asioiden äärellä. Poikkeusolot ovat mahdollisuus ihmisille tutkailla sitä, mikä on tärkeää. Me olemme kaikki samassa tilanteessa yhteiskunnallisesta luokasta, sosiologisesta asemasta ja etnisyydestä riippumatta: se ehkä luo ihmisille erilaista näkökulmaa.\nMikä on keskeisin pullonkaula ilmastonmuutokseen ja taloudelliseen epätasa-arvoon liittyvien ongelmien ratkaisemisessa?\nIsoimpina esteinä ovat asenteet ja kasvava individualismi. Ollaan kummallisessa tilanteessa, jossa kaikki tiedostavat, että asialle pitää tehdä jotain, mutta kukaan ei konkreettisesti tee mitään, ainakaan tarpeeksi. Koska elämme kapitalistisessa maailmassa, kukaan ei halua ottaa vastuuta. Ja meillä on kapitalistisen yhteiskunnan luoma valheellinen ajatus tarpeesta onnellisen elämän saavuttamiseksi. Se on yhteiskunnallinen ongelma: kuluttamiselle rakennettu yhteiskunta. Länsimaissa ihmisille on luotu ajatus siitä, että he ovat niin tärkeitä, että he ansaitsevat tämän kaiken.\nToimitko ensisijaisesti paikallisesti, kansallisesti vai globaalisti?\nGlobalismi tulee esille yhteyksissä muiden maiden antirasistisiin toimijoihin. Olen myös ollut eri maissa kouluttamassa etnisten vähemmistöjen ja seksuaalivähemmistöjen tilasta. Enemmän kuitenkin toimin paikallisesti, koska mun aktivismi keskittyy rasismiin ja ihmisoikeuksiin, ja Suomi on yksi maailman rasistisimpia maita ja esimerkiksi rasistisin Pohjoismaa.\nOnko kansallisvaltio historiallinen jäänne? Entä kansalliset kulttuurit?\nUskon, että meillä tulee aina olemaan kansallisvaltioita, ja kansallisidentiteetillä tulee aina olemaan jokin rooli, mutta olemme menossa globaalimpaan suuntaan. Ihmisillä tulee aina olemaan tarve omaan ryhmään ja oman tarinan alleviivaamiseen kulttuurin kautta. Ulkonäön rooli tulee laskemaan: sen sijaan yhdistävä tekijä voi olla esimerkiksi joku urheiluun liittyvä asia tai kieli. Tämäkin liittyy individualismiin: varsinkin meillä länsimaissa on alleviivattu todella paljon yksilöllisyyden ja oman taustan merkitystä: ”mä oon mä, mä oon suomalainen, ja tässä on mun jengi”.\nToivo, tieto vai toiminta?\nTässä post-truth-ajassa: tieto. Todella moni kriisi jäisi tapahtumatta, jos ihmisillä olisi oikeaa informaatiota.\n2019 Kuka luulet olevasi\nEi kommentteja artikkeliin Kuka luulet olevasi, pins.ku?\nMietin usein, kuka tai mikä mä olen ja sitä itse asiassa jatkuvasti selvitän. Kai mä olen jonkin sortin artisti, vaikka artisti on laaja käsite. Muuten olen kriiseilijä ja ihan samanlaisten asioiden kanssa kamppaileva kuin kuka tahansa muukin 22-vuotias.\nTeksti: Elina Riutta Kuvat: Rosa Lehtokari\nUusi EP:si Alien julkaistiin lokakuun alussa, minkälainen vastaanotto sillä on ollut?\nEP:n julkkaribileet olivat äskettäin, ja siellä konkretisoitui sen hyvä vastaanotto. Oli hämmentävä hetki, kun ihmiset osasivat sanat. On tietysti tullut myös negatiivista palautetta, mutta se kuuluu tähän alaan. Olisin tosi huolestunut, jos kaikki tykkäisivät, koska en halua miellyttää ketään. Teen biisit vahvoista tunteista, niin on ihanaa, että ne tunteet heräävät kuuntelijoilla eloon.\nMistä tyyliisi kumpuaa futuristinen fiilis ja alien-estetiikka?\nUlkopuolisuus on kiehtonut mua aina ja lapsesta asti oon tuntenut, etten kuulu mihinkään. Se, mikä ei kuulu tänne, tulee muualta, niin kuin alienitkin. Samaistun siihen. Pidän niistä väreistä ja siitä visuaalisuudesta, se on miellyttävää.\nOlet entinen YouTube-sisällöntuottaja. Miten päätös lopettaa videoiden teko ja aloittaa musiikkiura syntyi?\nSe oli tosi henkilökohtainen päätös, koska silloinen somepersoonani oli täysin itse luotu hahmo. Kun ymmärsin, että on mahdollisuus tehdä musiikkia, mikä vaatii oman alter egonsa, niin niille kahdelle aivan eri asialle ei vain ollut yhteistä tilaa. Nyt olen tosi erilainen hahmo – mun piti kasvaa vanhasta täysin ulos, enkä kadu sitä, koska se oli mun juttu silloin. Musa on mun juttu nyt ja on tavallaan aina ollutkin. Tää on mun kutsumusammatti.\nMitä pins.ku tekee artistiutensa ulkopuolella?\nTöitä teen myös muualla, elän tosi tavallista arkea ja mulla on kääpiöbullterrieri. Teen paljon taidetta myös itsekseni. Vietän tosi tavallista ja rauhallista elämää vastapainoksi keikkailulle ja videoiden tekemiselle.\nMinkä moton tai elämänfilosofian mukaan elät?\nAjattelen, että mitä jos mä kuolisin huomenna, että oonko mä tehny kaiken minkä halusinkin. Tällä hetkellä en voisi sanoa näin, koska tänään oon vain juonut teetä ja katsonut Netflixiä! Yritän myös aina ajatella, että oonko ollut mun läheisille ihmisille kiltti ja tarpeeksi läsnä.\nMiten musiikista ja taiteesta tuli alun perin osa elämääsi?\nMut laitettiin 3-vuotiaana balettitunneille, jota jatkoin 15-vuotiaaksi asti. Soitin myös klassista pianoa ja mulle muutenkin tyrkytettiin taidetta paljon. Erityisesti isoäiti on aina ollut kannustamassa, että otapa kynä käteen ja mene tanssitunneille. Musiikki jäi – se on aina ollut mussa ja ollut mulle tosi yksinkertaista.\nMitkä ovat olleet käänteentekeviä vaiheita tai tapahtumia musiikkiurasi kannalta?\nKäännöskohtia on joka päivä; muutun joka päivä. Lisäksi tajuan koko ajan enemmän itsestäni, tästä alasta sekä musiikista. Ehkä suurin käänne oli David Bowien musiikkivideoiden katsominen pienenä, kun mietin, että miten toi uskaltaa. Myöhemmin tajusin, ettei se oo mitään uskaltamista, vaan on oltava rehellinen itselleen.\n70–80-lukujen artistit ja musiikki on aina ollut mulle tärkeetä. Silloin on ollut performanssitaiteilijoita kuten Bowie ja Elton John. Heillä on ollut niin teatraaliset showt, että he ovat olleet mielestäni enemmän eläviä taideteoksia kuin pelkkiä ihmisiä. Uudesta sukupolvesta Lady Gaga ja hänen poliittisuutensa kiehtovat myös. Se, miten hän on käyttänyt vaikutusvaltaansa, on tosi ihailtavaa. Tällaiset ääripäiden esiintyjät kiehtovat mua.\nMistä saat inspiraation musiikin tai muun taiteesi suhteen?\nInspiraatio iskee usein unissa. Unet ovat luomisen aikaa, joten saatan vaikka herätä yöllä ja kirjoittaa biisin. Luovuus on dominoiva tila ja on vaikea selittää, mistä se kolahtaa. Lisäksi olen aina käynyt tosi paljon taidenäyttelyissä – taide herättää mussa paljon tunteita. Inspiroidun väreistä ja siksi kuvataidekin kiinnostaa.\nAlien-EP:n lyriikoissa toistuu teemana nykyajalle tyypillinen deittailukulttuuri, johon usein liittyy haluttomuus sitoutua vakavampiin suhteisiin. Mitä ajattelet tästä, mistä nämä teemat kumpuavat lyriikoihin?\nSe on tosi henkilökohtaista, koska itselleni on ihan sama, miten jengi deittailee, ja kenen tai kuinka monen kanssa harrastaa seksiä. Mulla ei ole mitään sitä vastaan, mutta koska meillä on niin rajattu aika täällä niin en voi ymmärtää, miksei laittaisi ihmissuhteissa kaikkea peliin ja ottaisi sitä riskiä. Mun mielestä on kaiken suola, että laittaa itsensä 110 % likoon ihmissuhteissa.\nMiksi kaikkensa antamista sitten niin usein pelätään?\nMeidän sukupolvi on jotenkin tosi traumatisoitunutta. Itsekin olen – ollaan synnytty kriittiseen aikaan, kun sosiaalinen media kasvoi isoksi ilmiöksi meidän ollessa teini-ikäisiä. Meidän elämät on käännetty ympäri niin kriittisessä kohdassa, että se ei ole ollut helppoa. Uskon kuitenkin, että kaikessa on lopulta kyse vain pelosta. Jos mä pelkään ihmissuhteissa koko ajan, mä myös menetän tosi paljon.\nMitä sanoisit tyypeille, jotka ajattelevat olevansa noloja?\nIte oon nolo ja se on vaan huvittavaa. Ajattelen aina, että tästä tulee hyvä tarina jälkikäteen kerrottavaksi. Mulla ei loppupelissä ole kauhean hyvä itsetunto, mutta sitten ajattelen vaan, että “fuck that!” Mä en voi muuttaa itteeni ja se täytyy hyväksyä. Itsensä hyväksyminen on pitkä prosessi, mutta ei niin vaikeaa kuin sanotaan. Oon oppinut, ettei kukaan oikeesti välitä ja on tärkeää olla sellaisten ihmisten kanssa, jotka eivät luo negatiivista ilmapiiriä.\nKoetko olevasi yhteiskunnallinen vaikuttaja musiikin tai somepreesensin kautta? Haluatko vaikuttaa tai kiinnostaako se?\nKyllä mä pyrin olemaan. Se on tavallaan velvoite, että voin käyttää saamaani julkisuutta johonkin järkevään. Koen olevani samalla poliittinen vaikuttaja, koska en näe syytä, miksi en yrittäisi vaikuttaa näkemiini epäkohtiin.\nOnko olemassa rajoja, joita haluat rikkoa?\nSuurin asia mikä ärsyttää on se, että puhutaan artisteista ja naisartisteista, koska tällainen erottelu on tarpeetonta. Ala on tosi miesvaltainen ja tuntuu, että pitää tehdä sukupuolen takia tuplasti töitä jo nyt. Se näkyy joka päivä tekemisessä ja olemisessa. Pyrin vaikuttamaan tähän ja toivon, että asia olisi tulevaisuudessa toisin.\nVinkkejä maailmantuskan kanssa pärjäämiseen?\nEi valitettavasti ole erityisiä vinkkejä. Maailman tilanne on ahdistava, mutta itseäni helpottaa, että taiteen kautta pääsee purkamaan ahdistusta ja paineita. Jokaisella pitäisi olla tapa purkaa painetta ja pystyä irtautumaan. Musiikki luo itselleni hetkellistä rauhan tunnetta. Toisaalta jos maailmassa ei tapahtuisi näin paljon pahaa, ei olisi taidetta eikä mitään mistä kirjoittaa.\nMistä haaveilet tulevaisuudessa?\nMinulla on paljon haaveita, ja ne vaihtelevat. Haluaisin olla yhteiskuntaan vaikuttava artisti ja jatkaa itseni kehittämistä, ne ovat suurimpia tavoitteita. Lisäksi edellisen musavideoni ohjasin kokonaan itse, niin olisi kiva jatkaa ohjaamista myös muille artisteille jossain kohtaa. Yhtenä haaveena on ollut perustaa oma hyväntekeväisyysjärjestö, mutta on vaikea keksiä mikä olisi sen teema. Eniten koskettaa vähemmistöt, koska haluaisin olla äänenä sellaiselle ihmiselle, joka ei pysty tai halua itse puhua. Kuitenkin olen vasta alkukuopissa, enkä halua ottaa tulevaisuudesta liikaa paineita.\nTerveisiä lukijoille vuosikymmenen vaihteeseen?\nMietin paljon miltä 2010-luku näyttää tulevaisuudessa, ja onhan tämä kaikesta huolimatta kuitenkin ollut tosi hyvä vuosikymmen, koska paljon on tehty hyvääkin. Aina keskitytään ikäviin asioihin, mutta joskus pitää kääntää kolikko toisin päin ja nähdä muutos, jota on jo saatu aikaan, sillä sitä ei saa unohtaa.\nAvainsanat alien, alien ep, pins.ku\nKuka luulet olevasi, Dmitry Gurbanov?\nEi kommentteja artikkeliin Kuka luulet olevasi, Dmitry Gurbanov?\nTEKSTI Antti Putila & Leo Taanila KUVAT Rosa Lehtokari\nMamu, joka osaa käyttää Twitteriä.\nKerro jotain taustastasi.\nOlen kotoisin Venäjältä. Olen opiskellut ruotsiksi eli se on mun “äidinkieli” täällä. Suomen kielen olen oppinut kavereiden kautta, en ole sitä koskaan opiskellut.\nTwiittaat hyvin aktiivisesti muun muassa politiikasta. Mistä kiinnostus yhteiskunnallisiin asioihin?\nPeriaatteessa koko mun perhe on aina ollut melko poliittinen. Faija on aina sanonut, että politiikkaa kannattaa seurata. Siksi hain myös opiskelemaan valtiotieteitä.\nHaastattelua edeltäneen kuukauden aikana twiittasit yli 1 000 kertaa. Mistä aika ja energia moiseen?\nEi se vie kovinkaan paljoa energiaa. Olen tosi nopea lukemaan. Herätessäni avaan Twitterin, sitten Hommaforumin, Futisforumin, Punk in Finlandin ja Ylilaudan. Käyn kaikki läpi. Siihen ei mene kovin kauaa. Voin aamulla kirjoittaa kymmenen luonnosta ja julkaista niitä päivän mittaan. Töissä voin viiden minuutin tauon aikana laittaa kymmenen twiittiä, mä olen suht tehokas. Ei se oikeasti ole raskasta.\nMonet tutkijat lukevat paljon kirjoja, mutta he eivät välttämättä lue internetin syvää päätyä.\nTavoitteletko jotain aktiivisuudellasi?\nNo, mä en tykkää äärioikeistosta ja natseista. Kai tavoite on vähentää niiden tukea yhteiskunnassa. Ja sitten mä shitpostaan aika paljon huonoja meemejä.\nNiin, Twitter-profiilissasi kerrot olevasi äärioikeistoasiantuntija. Milloin kiinnostuit aiheesta?\nVarmaan 2011 aiheen ollessa nousussa. Minulla on myös tausta, josta natsit eivät tykkää, minkä takia se alkoi kiinnostaa, ja aloin lukea enemmän aiheesta. Monet tutkijat lukevat paljon kirjoja, mutta he eivät välttämättä lue internetin syvää päätyä. Ilman sitä on todella vaikeaa ymmärtää, mitä mieltä äärioikeistolaiset ovat, ja minkälaiset asiat niitä yhdistää ja erottaa. Pienet nyanssit voivat aiheuttaa giganttisia riitoja koko liikkeessä. Lapuan liikkeen historiaa on tutkittu paljon, mutta myöhempiä liikkeitä melko vähän.\nTwiittaan noista aiheista, koska Suomessa ei ole kovin montaa ihmistä, joka sitä tekisi. Historiantutkija Oula Silvennoinen on viime aikoina lähtenyt twiittaamaan paljon enemmän. Äärioikeistotutkija Tommi Kotonen on tullut myös Twitteriin, mutta hän on vähän epäaktiivisempi.\nAiotko itse paneutua aiheeseen akateemisessa elämässäsi?\nLuultavasti. Saan pian valmiiksi kandini, joka käsittelee sitä, minkälainen sisäinen jarrujärjestelmä on estänyt Soldiers of Odin -ryhmää käyttämästä väkivaltaa, vaikka heillä olisi aika kova väkivaltapotentiaali. Tutkijan urasta en osaa sanoa. Apurahahakemuksien tekeminen ei välttämättä kiinnosta. Instagram-tarinoista olen nähnyt sen stressaavuuden.\nAhdistaako kaiken ikävän lukeminen?\nEn sanoisi, että ahdistaa. Joskus tulee sellaisia päiviä, että vituttaa tämä paska, esimerkiksi silloin kuin Uudessa-Seelannissa tapahtui terrori-isku. Pystyn onneksi palaamaan takaisin raiteilleni melko nopeasti.\nMitä teet kun et ole netissä?\nOpiskelen ja käyn töissä. Mä tykkään pyöräillä paljon, harrastan vapaaottelua ja urheilen. Luen myös tosi paljon. Joskus se on vaikeaa, jos puhelin on vieressä. Olen Twitterissä viisi minuuttia, sitten luen viisi minuuttia.\nVoitko suositella jotain kirjaa?\nViimeksi luin Benjamin Carter Hettin Death of Democracyn. Se käännettiin suomeksi, mutta ostin sen englanninkielisenä, kun en jaksanut odottaa sitä kirjastosta. Se oli tosi selkeästi ja hyvin kirjoitettu kirja.\nKoetko olevasi jonkinnäköinen vallan vahtikoira?\nEn oikeastaan. Jossain vaiheessa tajusin, että mulla on kohta 10 000 seuraajaa ja aloin olla huolellisempi sen suhteen, etten jaa sellaista materiaalia, joka voisi vahingoittaa ihan tavallista kansalaista. Siksi peitän henkilöiden nimet, kun jaan jonkin hauskan kuvan Facebook-kommenteista, vaikka ne ovatkin julkisia viestejä ja kenen tahansa luettavissa. Yritän sensuroida, vaikka ne eivät tulekaan mistään privaattiryhmästä.\nKoen, että mulla on jonkin sortin vaikutusvaltaa, koska joskus kansanedustajat uudelleentwiittaavat, ja jotkut perussuomalaiset luulevat, että mä olen vaikuttanut esimerkiksi Iltalehden linjaan tai tällaista. Jani Mäkelä kirjoitti, että mun takiani Iltalehti on tarjonnut Maria Ohisalolle mahdollisuuden vastineeseen, kun otsikko oli huono. Silloin tajuaa, että on päässyt jonkun ihon alle.\nSaatko törkyä yksityisviestein tai muuta kautta?\nYllättävän vähän. Varmasti saisin enemmän, jos olisin nainen tai kuuluisin seksuaalivähemmistöön. Ehkä kerran kuukaudessa tulee sellainen “tapa ittes” -juttu. Noin viisi vuotta sitten oveeni liimattiin jokin tarra, mutta se oli ainoa tuollainen tapaus. Sisältö liittyy harvemmin venäläisyyteeni, mutta esimerkiksi natsit ovat korostaneet juutalaista taustaani.\nMinkälaisia ajatuksia Venäjä herättää sinussa nykyisin?\nSukulaisiani asuu siellä, mutta en oikeastaan ikävöi sieltä mitään. Mulla on kaksoiskansalaisuus, enkä periaatteessa tarvitsisi Venäjän passia mihinkään, mutta siitä on paljon vaikeampi luopua kuin monet luulevat. Se vaatii paljon paperitöitä ja rahaa, jotta voi todistaa olevansa velaton ja niin edelleen. Kun käydään keskustelua siitä, mikseivät Venäjän kansalaiset luovu toisesta passista, tätä ei tiedetä. Maan johto on ihan perseestä, mutta kansaa ei siihen saa sekoittaa. Ne ovat ihan eri asioita.\nMiten sosiaalinen media on mielestäsi muuttanut politiikkaa?\nNuoriso ei saa uutisia enää niin paljoa peruskanavista kuten esimerkiksi Yleltä, vaan sosiaalisesta mediasta. Myös vanhemmat ihmiset ovat siirtyneet valtamedian ulkopuolelle ja tämä näkyy siinä, että monet salaliittoteorioihin uskovat ovat keski-ikäisiä. Esimerkiksi QAnon on selvästi vanhemman väestön asia, ja jos katsoo niiden mielenosoituksia, niin siellä marssii 40-vuotias Karen Wisconsinista. Kokonaisuudessaan muutos on ollut positiivinen. Ihmiset, joilla ei ollut aikaisemmin ääntä yhteiskunnassa, ovat saaneet ihan helvetin voimakkaan megafonin. Esimerkiksi transihmiset, jotka eivät aiemmin saaneet ääntään kuuluviin valtamediassa, voivat nyt kirjoittaa kaikkien saataville omat mielipiteensä.\nVoisi sanoa, että perussuomalaisten menestys on tappanut koko ulkoparlamentaarisen äärioikeiston Suomessa.\nViime aikoina julkisessa keskustelussa on noussut esiin kaksi koulukuntaa, joista toinen korostaa, että pitäisi kuunnella tasapuolisesti kaikkien mielipiteitä huolimatta siitä, millaisia ne ovat. Toinen puoli taas näkee, ettei meillä ole mitään velvoitetta kuunnella kaikkien mielipiteitä, jos ne esimerkiksi loukkaavat. Mitä ajattelet tästä?\nLiberaali ajatus aatteiden vapaasta markkinapaikasta perustuu siihen, että asioista keskustelevilla ihmisillä on edes jonkinlainen konsensus siitä, millainen maailma ja todellisuus on. Jos vastapuoli esimerkiksi uskoo, että käynnissä on valkoisen väestön kansanmurha, sillä on ihan eri todellisuus kuin minulla, eikä tällainen keskustelu johda mihinkään, vaan polarisoi ihmisiä.\nOlet arvostellut mediaa siitä, miten se kohtelee perussuomalaisia ja muuta oikeistoa. Mitä se voisi tehdä paremmin?\nPerussuomalaisia ei haasteta tarpeeksi. Kun perussuomalaisia haastetaan, nähdään miten heikolla pohjalla puolue on. He puhuvat väestönvaihdoksesta tilastollisena faktana. Toimittajat eivät kuitenkaan kysy, keitä ne väestönvaihtajat ovat. Jos perussuomalaisilla olisi selkeä määritelmä, kuka on väestövaihtaja ja kuka on suomalainen, voitaisiin väitteet helposti tarkistaa tilastoista. Pitäisi tietää, onko Suomessa syntynyt tummaihoinen henkilö, joka juo kaljaa ja tykkää käydä saunassa, katsoa lätkää ja jonottaa ämpäreitä, suomalainen vai määrittääkö ihonväri sen. Persunuorten kohdalla tämä on selvää, mutta emopuoluetta toimittajat eivät grillaa tarpeeksi, vaikka he ovat gallupeissa suurin puolue.\nMistä se voi johtua?\nMediakenttä ei ole ymmärtänyt, kuinka suuri puolue perussuomalaiset on. He olivat keväällä kymmenen prosentin puolue, jonka kannatus nousi Oulun uutisten räjäytettyä somen ja poliittisen keskustelun. Muut puolueet ja media eivät olleet valmiita siihen. Ne ajattelivat, ettei perussuomalaisia kannata haastaa eikä heihin kannata kiinnittää huomiota, ja se on mun mielestä ollut todella huono taktiikka.\nOnko perussuomalaisten nousu vaikuttanut äärioikeistoon Suomessa?\nVuosien 2015–2016 verrattain suurikokoinen ulkoparlamentaarinen joukko on kutistunut pieneksi ja radikaalimmaksi, kun äärioikeistosta monet ovat kertoneet suoraan siirtyneensä kannattamaan perussuomalaisia. Väestönvaihdospuheet ovat selvästi tehonneet tähän porukkaan. Itsenäisenä pysyvät äärioikeistoliikkeet joutuvat puolestaan olemaan entistäkin radikaalimpia tehdäkseen pesäeron perussuomalaisiin, koska kuka helvetissä haluaa äänestää porukkaa, jolla on perussuomalainen agenda, mutta on hörhömpi. Voisi sanoa, että perussuomalaisten menestys on tappanut koko ulkoparlamentaarisen äärioikeiston Suomessa.\nArvostelit viime vaalikaudella paljon Juha Sipilän hallitusta, mutta näetkö siinä jotain hyvääkin?\nHyvää siinä oli se, että näimme populismin heikon puolen. Soinin perussuomalaiset huusivat oppositiosta, miten he muuttaisivat kaiken, mutta hallituksen konsensusdemokratiassa kaikki muuttui, ja he joutuivat nielemään paljon lupauksiaan saadakseen edes joitakin asioita läpi.\nMitä ajattelet nykyhallituksesta?\nVaikea sanoa. Paljon on ollut puhetta, mutta vielä vähän konkreettisia tekoja. Politiikassa asiat kestävät, eikä kaikki voi muuttua sekunnissa. Kyllä keskustan mukanaolo hallituksessa harmittaa, koska ne yrittävät vieläkin ylläpitää mainettaan arvokonservatiivisena puolueena. Tämän takia esimerkiksi translaki vesittyi, koska oli pakko tehdä kompromisseja.\nEntä mitä ongelmia vasemmistopuolueilla on?\nVihreiden ongelma on, että ne eivät tiedä, mitä mieltä ne ovat talouspoliittisesti. Tietysti he puhuvat mieluummin ilmastonmuutoksesta. Vasemmistoliitto puolueena vaikuttaa epämodernilta, vaikka Li Andersson on ihan mahtava ja osaava tyyppi. Puolueessa on vieläkin ihmisiä, jotka puhuvat kommunismista eikä sellainen vetoa. Identiteettipoliittinen taistelu on nykypäivänä talouspolitiikkaa suuremmassa osassa, ja tämän vihreät hallitsee vasemmistoliittoa paremmin. Olen samaa mieltä Halla-ahon kanssa, että perussuomalaiset ja vihreät asettavat tällä hetkellä poliittisen keskustelun agendan ja muut puolueet mukautuvat siihen.\nTällä hetkellä ei ole ainakaan minkäänlaisia suunnitelmia lähteä politiikkaan.\nEsimerkiksi ilmastonmuutoksen tiimoilta julkisuudessa on puhuttu siitä, riittääkö demokratia enää, vai pitäisikö siirtyä johonkin muuhun. Toimiiko demokratia?\nYmmärrän sen, että demokratiassa monet asiat kestävät pidempään kuin moni ehkä haluaa, ja ilmastonmuutoksen eteen on pakko tehdä asioita nopeasti. En kuitenkaan ole valmis avaamaan porttia sellaisille asioille, että yhtäkkiä vaikka hylättäisiin perustuslaki, koska nyt on pakko tehdä asioita. Esimerkiksi Boris Johnson ajatteli voivansa ajaa brexitin läpi vaikka autoritaarisesti, kun kansa oli aiemmin sen puolesta äänestänyt. En ole valmis sellaiseen.\nKiinnostaako itseäsi politiikkaan lähteminen?\nEi. Tällä hetkellä ei ole minkäänlaisia suunnitelmia siihen suuntaan. Ihmiset joutuvat puoluepolitiikassa puolustamaan päätöksiä, joista eivät ole samaa mieltä. Ymmärrän, miksi niin tehdään, mutta en ole valmis puolustamaan jotain ihan vierasta mielipidettä, sellaista, jota mä vihaan. Parlamentaarinen politiikka ei tällä hetkellä kiinnosta.\nMissä Dmitry Gurbanov on kymmenen vuoden päästä?\nNo ainakin varmaan slaavikyykyssä twiittaamassa. Varmaan edelleen tykkään suolakurkuista.\nMikä on paras suolakurkkumerkki?\nHapatetut venäläiset suolakurkut ovat hyviä, mutta kyllä mä tykkään niistä aika laajalla skaalalla.\nAvainsanat politiikka, some, sosiaalinen media, twitter


Ajankohtaista | Ajankohtaista – Oulaisten Apteekki\n– ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ – ∞ –\nKoulun alku ja pipokausi tuo taas päätäit mukanaan\nKoulujen alkaessa alkavat myöskin päätäiepidemiat. Viime vuosina täit ovat olleet riesana kouluissa, lastentarhoissa ja muissa laitoksissa erityisesti pitkien lomien jälkeen syksyllä sekä tammikuussa. Helpoimmin täitä saavat 3-11 -vuotiaat lapset ja ne voivat tarttua myös muihin perheenjäseniin.\nTiesitkö, että täitartuntoja voi myös ennaltaehkäistä?\nLinicin Prevent Spray – täikarkote suihketta on helppo käyttää. Suihkuta kevyesti hajustettua Linicin Preventiä kuiviin hiuksiin aamuisin täitartunnan estämiseksi. Suihkuta riittävästi, jotta kaikki hiukset peittyvät. Hiuksia ei huuhdella käsittelyn jälkeen. Käsittelyn vaikutus kestää seitsemän tuntia. Prevent Sprayn ainesosat tekevät hiukset täille näkymättömiksi ehkäisten täitartunnat. Tuote sopii aikuisille ja yli 2-vuotiaille lapsille.\nHedrin Protect & Go® -hiuksiin jätettävä hoitava suihke estää täiden tarttumista hiuksiin. Suihkuta hedelmille tuoksuvaa hiuksiin jätettävää hoitosuihketta pyyhekuiviin tai kuiviin hiuksiin aivan päänahan juureen, kampaa ja anna hiusten kuivua. Käytä tuotetta hiuksiin aina hiusten pesun ja kastelun jälkeen – vähintään kaksi kertaa viikossa. Ei alle 6 kk ikäisille lapsille.\nRausch Pajunkuori shampoo antaa suojaa täitartuntaa vastaan. Teho perustuu shampoon tervamaiseen pajunkuoritisleen tuoksuun, jota täit karttavat. Sillä on myös päänahkaa rauhoittava vaikutus. Shampoo irrottaa hilsettä ja vähentää hilseen muodostumista hilliten hiustenlähtöä. Silikonittomalla shampoolla on miedosti antiseptinen ja kuoriva vaikutus. Pese hiukset shampoolla 2-3 kertaa viikossa. Tuote soveltuu yli 3-vuotiaille lapsille sekä raskaana oleville.\nBevitamed – nopeavaikutteinen shampoo täiden häätöön ja uusien tartuntojen estoon. Ainutlaatuinen LPF-täisuojakerroin vaikuttaa hiuksiin kahdella tavalla: neutralisoi hiusten sähköstaattisen varauksen, mikä vähentää täin ja hiusten välistä vetovoimaa. Lisäksi shampoo muuttaa hiusten pinnan liukkaammaksi, jolloin täit eivät pysty tarttumaan hiuksiin eivätkä liikkumaan hiuksissa. Pese hiukset tavallisen shampoon sijaan silikonittomalla Bevitamed Täishampoolla 2 kertaa viikossa. Ehkäisevä vaikutus kestää 3 vuorokautta. Voidaan käyttää ennaltaehkäisyyn säännöllisesti. Miellyttävän tuoksuinen shampoo sopii koko perheelle 1-vuoden iästä alkaen.\nValmistele iho syksyyn!\nIlmojen viiletessä on hyvä siirtyä ihonhoidossakin hoitavampiin tuotteisiin. Nuorilla hormonaaliset muutokset tekevät muutoksia myös ihossa, jolloin ihonhoitorutiinit olisi hyvä opetella. Säännöllisellä ja oikeanlaisella ihonhoidolla pystyt ennaltaehkäisemään monia ongelmia ja pitämään ihon kunnossa.\nAamuin ja illoin puhdistukseen käy esimerkiksi -417 Energizing Cleansing Gel – puhdistusgeeli kaikille ihotyypeille. Geeli puhdistaa ihon epäpuhtauksista kuivattamatta sitä liikaa ja jättää ihanan raikkaan tunteen. Puhdistuksen viimeistelyn voi tehdä -417 Moist Balance Toner – kasvovedellä, joka virkistää ja ei kuivata ihoa. Puhdistuksen jälkeen ihon kosteutus on tärkeää. Päivävoiteeksi sopii esimerkiksi uv-suojaa sisältävä -417 Moisture Balance Cream ja yövoiteeksi Moisture Balance Night Cream.\nTiesitkö ettei finnejä saisi puristaa? Se voi jättää pysyviä arpia ihoon tai vaikeuttaa finnin paranemista. Voit hoitaa finnejä hellävaraisesti esimerkiksi apteekista saatavalla teepuuöljyllä.\nTule hakemaan myös henkilökohtaista ihonhoidon opastusta kosmetologiltamme ja näytteitä kokeiltavaksi kotiin!\nVaraa aika jalkojen- tai käsienhoitoon apteekkiin!\nBlomdahlin ihoystävälliset korvakorut käyvät myös niille, jotka kärsivät kosketusallergioista! Turvallinen valinta myös lapsille.\nMietitkö korvien rei’ittämistä? Blomdahlin lääketieteellinen rei’itysmenetelmä on luotettava ja turvallinen. Steriileillä tuotteilla, hygieenisellä menetelmällä ja ihoystävällisillä koruilla asetamme ihosi ja terveytesi aina etusijalle. Huomioimalla erityisesti lapset, Blomdahl on kehitellyt kahden korvan samanaikaisen rei’ittämisen, jolla rei’ittäminen tapahtuu nopeammin.\nAnna palautetta | Sivukartta\n© Oulaisten Apteekki 2015


Lukijalta | Olisiko hoivapalveluiden voittokattoa mahdollista pohtia myös Suomessa? | Pääkirjoitus & mielipide | Etelä-Suomen Sanomat\nLukijalta | Olisiko hoivapalveluiden voittokattoa mahdollista pohtia myös Suomessa?\nHistorian ensimmäiset maakunnalliset aluevaalit käydään sunnuntaina. Päijät-Hämeessä vaalien merkitys ei korostu samoin, kuin monessa muussa maakunnassa, sillä täällä sote-palveluiden järjestämisvastuu on siirtynyt kunnilta hyvinvointiyhtymälle jo aiemmin.\nKyseessä ovat silti historiallisesti merkittävät vaalit, ensimmäistä kertaa maakunnalliseen aluevaltuustoon valitaan edustajat suoralla kansanvaalilla.\nMeillä Päijät-Hämeessä vaalikeskusteluissa on ollut yhtenä näkyvimmistä elementeistä yksityisten palveluntuottajien rooli tulevaisuudessa. Tähän on vaikuttanut tietysti hyvinvointiyhtymän ja Mehiläisen yhteisomistama Harjun Terveys, joka on hoitanut osaltaan alueemme perusterveydenhuollon järjestämisen.\nOlen sitä mieltä, että jatkossakaan pelkästään julkinen toimija, eli maakunnat yksin, eivät pysty tuottamaan kaikkia tarvittavia, vaadittavan laadukkaita sosiaali- ja terveyspalveluita omin voimin. Tarvitsemme väistämättä tueksi myös yksityisiä yrityksiä.\nTästä päästäänkin koko asian pihviin eli siihen, miten otamme hankinnoissamme alueemme pienet yrittäjät. Ulkoistamissopimuksia ei voida tehdä vain suurten veroparatiisiyhtiöiden ehdoilla.\nKeskustelun arvoisena näkökulmana haluaisin nostaa esiin myös useissa Euroopan maissa käytössä olevan hoivapalveluiden voittokaton. Olisiko tätä mahdollista pohtia myös Suomessa?\nUlkoistamissopimuksia ei voida tehdä vain suurten veroparatiisiyhtiöiden ehdoilla.\nAsia ei tosin ole aluevaltuustojen päätettävissä, mutta siitä voitaisiin silti käydä laajempaa periaatteellista keskustelua.\nUseissa vaalikoneissa kysyttiin kantaa yksityisiin sote-palveluiden tuottajiin. Vastausvaihtoehdot olivat harmittavan usein mallia joko/tai. Mielestäni tuo vastakkainasettelu ei ole tätä päivää, eikä se vie alueemme palveluita eteenpäin.\nYksityisten ja julkisten välinen asetelma on mielestäni vahvasti sekä/että. Pääasia on, että maakunnassamme on jatkossa entistä laadukkaammat, saavutettavammat sekä inhimillisemmät palvelut tarjolla jokaiselle niitä tarvitsevalle.\nKirjoittaja on lahtelainen aluevaaliehdokas (kesk.).


Vaiheiden ketju | Minä, syöpä ja työ\nSyöpä. Tauti johon en uskonut sairastuvani 35-vuotiaana. Kahden vuoden jälkeen diagnoosista näen silmissäni vaiheiden ketjun.\nSe vaihe kun löysin patin ja kävin lääkärissä. Se vaihe kun elin viimeisiä kuviteltuja syöpävapaita päiviä. Se vaihe kun lääkäri totesi “kyllä se on syöpä” ja lähetti minut jatkotesteihin ja kuvauksiin. Se vaihe kun minulle selvisi että syöpä on aggressiivinen ja pahinta laatua.\nSe vaihe kun päätin selvitä.\nSe vaihe kun hyvästelin rintani ja kävelin leikkaussaliin. Se vaihe kun toivuin leikkauksesta ja munasoluni otettiin talteen, jotta voisin saada lapsia. Se vaihe kun sain kuusi sytostaattihoitoa. Se vaihe kun tunsin oloni Voittajaksi kaikkien niiden hemmetin sytojen jälkeen. Se vaihe kun kävin 25 kertaa sädehoidossa. Se vaihe kun ne päättyivät ja järjestelmä sylki minut ulos ja löysin itseni sairaalan edestä itkemästä.\nSe vaihe kun olin avoin syövästäni. Se vaihe kun en enää ollut avoin sairaudestani. Se vaihe kun saatoin osallistua avoimeen tilaisuuteen syövän läpikäyneenä ihmisenä.\nSe vaihe kun olin surullinen siitä, etten aikaisemmin arvostanut rintojani tarpeeksi. Se vaihe kun kuvittelin näyttäväni albiinorotalta. Se vaihe kun näin ainoastaan rinnattoman puolen itsestäni. Se vaihe kun menetin seksuaalisuuteni. Se vaihe kun tajusin että minun täytyy löytää kadonnut seksuaalisuuteni. Se vaihe kun ystäväni sanoi minulla olevan upeat sääret. Se vaihe kun havaitsin rinnan, joka oli edelleen tallella. Se vaihe kun aloin tulla toimeen uuden normaalin kanssa.\nSe vaihe kun toistelin ”minulla on syöpä”. Se vaihe kun tajusin että syöpä oli jo poissa.\nSe vaihe kun ajattelin että toipumiseen menisi ainoastaan muutama kuukausi. Se vaihe kun en pystynyt luopumaan töistäni. Se vaihe kun ymmärsin etten voi samaan aikaan tehdä töitä ja toipua. Se vaihe jolloin saatoin sanoa olevani kesälomalla sairasloman sijaan. Se vaihe kun palasin töihin. Se vaihe kun tajusin etten voi tehdä töitä kuten ennen. Se vaihe kun siirryin kokopäivätyöstä osa-aikaiseen työhön. Se vaihe kun palasin kokoaikaiseen työhön ja harkitsin uudelleen suhdettani työntekoon.\nSe vaihe kun ymmärsin että moni asia ei tule olemaan kuten aikaisemmin. Se vaihe kun tiesin tarvitsevani apua henkiseen jaksamiseen. Se vaihe kun tajusin että kehoni on vahvempi kuin olin kuvitellut.\nSe vaihe kun en tiedä mikä vaihe seuraavaksi tulee.\nKirjoittaja elää revontulien alla ja nauttii oivaltavista hetkistä, kun löytää uusia osia elämän palapeliin.\nKirjoitus on julkaistu myös englanniksi otsikolla A Chain of Phases.\nKategoriat: Blogi, Terveisiä työelämästäAvainsanat: jaksaminen, rintasyöpä, toipuminen, työelämä


www.rutinoff.net / Rutinoffin kuski: Tornin Tuijottajat\nOlin juuri toipunut henkisellä tasolla Tompan pilkkutaksikopin tupareista, kun posti toi minulle uuden ihmetyksen aiheen. Olin kuulemma saanut kahdelle hengelle matkan Tokioon, jonkun helvetin TT, eli Tornin Tuijottajien matkan. Meinasin ensin repiä koko kirjeen, kun se eilen perjantaina saapui, mutta koska mukaan oli tällätty sellaiset liput joilla pääsee ketkä tahansa kaksi henkilöä Finnairin Tokion koneeseen ja saa siellä yöpyä jonkun ruosteisen tornin juurella peräti viikon, päätin miettiä asiaa yön yli.\nNyt aamulla kirjettä tarkemmin luettuani huomasin siinä pienen präntin, jossa mainittiin osoitetietojen lähteeksi Sumuvalo niminen autolehti. Lehti oli minulle hyvin tuttu, sillä sen uusin numero oli aina kunniapaikalla ruokapöydällä. Nytkin olin lukenut aamulla hieman ihmetellen testiä, jossa testattiin Lapin pakkasessa miten sähkökäyttöiset tuttipullonlämmittimet toimivat dieselfarmarin takakontissa ajon aikana. Juttu olisi ollut ilman palokuvia totaalisen tylsä, mutta kaksi testin aikana poltettua autoa teki siitä jo erittäin mielenkiintoisen. Lehden vieressä majaillut kirje sai minut ottamaan kännykän käteeni ja valitsemaan sieltä Sumuvalo-lehden armoitetun päätoimittajan numeron.\n-\tKa-kardaani puhelimessa, kuului todella pitkän hälyttämisen jälkeen heikolla äänellä.\n-\tRutinoffin kuski tässä herne, miten on Mersu selvinnyt talven nollakeleistä?\n-\tHe-herne, mitä tänne soittelet?\n-\tNo kenelle minun olisi sitten pitänyt soittaa?\n-\tÄääh, mitä asia koskee, onko ilmaisessa lehdessäsi jotain vikaa, niitit vinossa tai jotain muuta yhtä vakavaa?\n-\tEi siinä mitään vikaa ole, mutta tulevia huonoja juttuja silmällä pitäen voisit kyllä lähettää minulle muutaman pizzakupongin tuohon lähi-pizzeriaan, sanotaanko vaikka kolmekymmentä.\n-\tRutinoffin kuskiko se oli siellä? Kardaani tuntui nyt vasta heräävän.\n-\tJeh, sama vaiva, kesät talvet. Oletko jo vaihtanut työnantajaa, muistaakseni se Autopiltti taisi herättää sinussa jotain ihme värinöitä yhdellä vessareissulla?\nKaaleppi Kardaani oli pitkän linjan todella lahjaton autolehden päätoimittaja ja hänen toimittamansa Sumuvalo-lehti oli mitä kummallisin läpyskä autolehtien seassa, mutta omituisuutensa vuoksi myös erittäin suosittua vapaa-ajan lukemista. Tuskin sitä kukaan alan ammattilainen edes avasi julkisella paikalla. Kaaleppi oli jäänyt kiinni taannoisen Ranskan visiitin aikana vessassa, kun mies oli hokenut siellä kilpailevan lehden nimeä, tietämättä oven takana olevista kuuntelijoista. Mies oli kyllä vakuutellut huutaneensa ai bitch, koska kilpaileva lehti oli ollut niin huono, mutta moinen valehtelu ei mennyt läpi meikäläiseltä.\n-\tKrööh, kuule jos niistä lipuista soittelet…\n-\tNiistäpä juuri, keskeytin miehen.\n-\tTämä TT-yhdistys, eli Tornin Tuijottajat järjestävät joka vuosi matkan Tokioon…tai siis järjestivät.\n-\tHäh, miten niin järjestivät?\n-\tKöh tuota, nyt on käynyt niin, että sinne Tokioon on vain kaksi lähtijää ja loput, köh, tuota, menevät Pariisiin Eiffel-tornia tuijottelemaan.\n-\tPaljonko sinne menee porukkaa, toiset kaksi vai?\n-\tAlustavien tietojen mukaan kaksi koneellista.\n-\tPyykki- astianpesukoneellista?\n-\tTäh, onko tässä puhelimessa jotain vikaa, puhuitko pyykkikoneesta? Kaaleppi kuului kopistelevan luuriaan.\n-\tSiis vain me kaksi, miksi?\n-\tPariisissa matkan hintaan kuuluu kaikki, matkat, ruoat, viinit, viinat ja jopa tuliaisostokset.\n-\tEntä Tokiossa?\n-\tMatkat ja majoitus, eikös siinä kirjeessä kerrottu se ja mukana ollut lentoliput sekä hotellivoucher?\n-\tJoo, oli kyllä. Miksi tämä minulle tuli, en tykkää tuijotella torneja, stadionin tornikin on jo liian työläs tuijoteltavaksi.\nTämän matkan vuoksi minun oli muutettava talvisuunnitelmiani. Olin suunnitellut katselevani ikkunasta kun naapurit jäävät kiinni autojensa kanssa yrittäessään päästä töihin. Jos olisin viikon verran parhaimpaan kiinnijäämisaikaan Japanissa, voisin menettää monta hyvää naurua. Lisäksi sieltä palatessa kelit voisivat olla jo täysin lumettomat, joten minun omat sudittelut Rutinoffilla voisivat jäädä lähes kokonaan väliin, eli en saisi kokea tänä talvena oman auton tehontuntoa, sen etupyörien vispatessa vimmatusti pieniä kiviä sileän jään pinnalta ties kuinka kauas.\n-\tOnko sinulla passi ja löytyykö ketään läpipiiristä joka omistaa myös passin? Kardaani kysyi tiukkaan sävyyn.\n-\tJoo, vastasin hämmentyneenä.\n-\tSiinä sinulle syy!\n-\tHei, eihän tuo riitä nyt alkuunkaan, onhan sinullakin passi ja varmaan monella muulla.\n-\tSaatanana saatana, että ahistaa kertoa tämä, Kardaani puuskutti.\n-\tNo, kerro pois vaan.\n-\tNo Tornin tuijottajat lupasivat meidän lehdelle kaksi lippua Tokioon jo viime kesänä. Ne piti kuulemma antaa meidän pitkäikäisimmälle tilaajalle, siis sellaiselle joka on ollut asiakkaanamme lehden ensimmäisestä numerosta lähtien.\n-\tAi siitä kopiokoneella tehdystä melkein mustasta nelisivuisesta koeajoartikkelista?\n-\tSiitä juuri.\nMuistin tuon ensimmäisen numeron erittäin hyvin. Olin ollut silloin vielä nuori mies ja mennyt ensimmäistä kertaa ostamaan itselle omaa vessapaperia lähikaupasta. Kaikki takapuolen pyyhkimiseen soveltuva paperi oli ollut loppu jonkun tilausmokan vuoksi. Näppärä myyjä oli myynyt minulle puoleen hintaan lehtihyllyssä olleen ensimmäisen Sumuvalo-lehdykän. Sitä oli myyty vain irtonumerona, mutta sen välissä oli ollut lehden tilauslappu ja olin näin ollen jonkun hetkellisen mielijohteen vuoksi tilannut sillä lehden itselleni. Tosin en noudattanut myyjän suositusta ja pyyhkinyt siihen takapuoltani, vaan kävin Esson baarin vessassa seuraavat kaksi viikkoa, ihan hyvä paikka sekin.\n-\tKiva, olinko ainoa joka tilasi lehden sen ensimmäisen numeron perusteella?\n-\tOlit, kokonaiseen vuoteen.\n-\tHei, sen vuoden aikanahan tuli vain kaksi lehteä, molemmissa sama artikkeli, jollen nyt aivan väärin muista.\n-\tOli, oli, arvaa vaan oliko hankala löytää ammattitaitoista tekijäkuntaa näin vaativalle julkaisulle.\n-\tPah, ammattitaitoista, grafiikasta päätellen kansikuvatkin taidettiin teettää ensimmäiset vuodet lähimmällä lastentarhalla.\n-\tKööh, no niin, mennäänpäs nyt asiaan, eikä kaivella niitä vanhoja ja sitä paitsi ne silloiset lastentarhalaiset ovat jo isoja miehiä, osa meidän kestotilaajiamme.\n-\tJaa, mutta enhän minä ole maksanut lehdestä aikoihinkaan yhtään mitään, eli olen ikuinen ilmaisen lehden saaja.\n-\tVoi saatana, pitikö sinun tuostakin vielä muistuttaa, ei ala perkele tämäkään lauantai hyvin, krapula päällä ja loinen puhelimessa, Kardaani karjui luuriin.\n-\tNo arvaa itse miten paljon hatutti lukea testiä jostain tuttipullojen lämmittimistä, meinasivat hihat palaa, karjuin takaisin kaksin verroin kovemmalla voimakkuudella.\nKardaani selitti minulle vielä kerran juurta jaksain miten minä olin saanut käsiini nuo liput ja hotellimajoitukseen oikeuttavan voucherin. Tornin Tuijottajat halusivat palkita Sumuvalo-lehden sen vuoksi, että lehti on julkaissut säännöllisesti heidän ilmoituksiaan ja matkakertomuksiaan sekä kuvia matkoilta. Sumuvalo oli tehnyt tuon kaiken niin laadukkaasti ja edullisesti, että Tornin Tuijottajat yhdistys halusi nyt puolestaan kutsua tuijotusmatkalle kaksi lehden lukijaa. Harmi kyllä, palkintomatkalippujen ostamisen jälkeen tuijottajat olivat itse muuttaneet matkakohteen lähempänä olevaan Pariisiin. Lisäksi asiaa vieläkin tarkemmin mietittyään he olivat tulleet siihen tulokseen, etteivät halua tuijottelurauhaansa häiritsemään ketään autofanaatikkoa, sehän saattaa vaikka päristellä yöllä nukkuessaan ja tuijottelu olisi sitä kautta häiriintynyt mitä ikävimmällä tavalla.\n-\tJahas ja mitähän minä siellä Japanissa oikein teen? mutisin luuriin.\n-\tMenet katsomaan vaikka Toyotoja, hähähäää, siinähän sinulle Rutinoffin omistajalle on haastetta kerrakseen, hähää, Toyotoja, hähähää, Nissaneita, hähähää, Hondia…\n-\tIstutko kenties autossasi? keskeytin hänen ilakointinsa.\n-\tEn, hähää, kuinka niin?\n-\tOlin kuulevinani dieseli-Mersun kalinan, mutta se olikin vain sinun krapulapieruilla säestetty nauru, hähähää, matkin armoitettua päätoimittajaa.\n-\tEikä tartte sitten soitella sieltä Japanista jos et keksi mitään tekemistä.\n-\tEipä tulisi mieleenikään, sillä soittelen yleensä vain ystävilleni, en maanvaivoille.\n-\tTuota…sitten niistä matkakuvista…\n-\tNiitä ei ole, keskeytin jälleen Kardaanin.\n-\tEthän ole edes ollut vielä koko Japanissa.\n-\tNiitä ei ole senkään jälkeen, ei yhtään, noup!\n-\tKait sinulla nyt kamera on?\n-\tEi ole, olen nakkisormi enkä osaa kuvata, mutta nenää osaan kaivaa.\n-\tOlkoon, saan ne kuvat netistäkin, Kardaani huokaisi syvään.\n-\tVoin lähettää postikortin, ehdotin kompromissia.\n-\tEi tarvitse vaivautua.\n-\tLähetän silti.\nPuhelun jälkeen jäin miettimään, että olikohan nyt kaikki tullut ymmärretyksi aivan oikein. Olin siis lähdössä jo huomenna jonkun toisen kanssa Tokioon, matkalle jonka joku Tornin Tuijottajat yhdistys oli lahjoittanut Sumuvalolle ja lehti puolestaan minulle. Minulla ei ollut Japanista mitään muuta tietoa kuin se, että siellä syödään puikoilla, Geisha-suklaa on hyvää ja Ninjat sekä Samurait ovat kotoisin sieltä. Toki tiesin myös japanilaiset autot, mutta koska niitä valmistetaan nykyisin Euroopan tarpeisiin lähinnä Turkissa ja Englannissa, eivätkä ne olleet muutenkaan lähellä sydäntäni, niin en lähtisi kyllä niiden perässä höyryämään toiselle puolen maailmaa.\n-\tNÄRÄ! karjaisin äkkiä ääneen ja etsin miehen nimen puhelimen luettelosta.\n-\tHalloota, Oskari Spielperkki Närä ja Toyota-videoiden editointipaja, kuului luurista pirteä papparaisen ääni.\n-\tOlet hereillä, piruilin miehelle, joka herää varmaan jo neljältä aamuyöllä tarkastamaan Corollansa maalipinnan kiillon.\n-\tOlen editoimassa sitä Corolla-taksin videota, päätin tehdä siitä kokoillan elokuvaesityksen.\n-\tTäh, kuulinko oikein, että ihan kokoillan elokuvan? Eikös sitä materiaalia ollut vain minuutteja tai jotain siihen suuntaan?\n-\tEi tunnu missään, käytän elokuvantekijöiden konsteja.\n-\tMissä muuten olet oppinut editoimaan?\n-\tMeidän kerholle tuli sellainen video-guru, joka näytti kädestä pitäen miten homma hoidetaan. Se myi myös editointiohjelman kuuden prosentin alennuksella.\n-\tJaa, varmaan joku Pinnaclen tuote, mutisin ääneen.\n-\tMikä pinakale? Tämä on täysiverinen Toyota Edit Pro Video Editing Software, Närä vaikutti tavaavan nimeä jostain paketin kyljestä.\nSain nimen jälkeen kuulla miten tuo kyseinen ohjelma on nimenomaan optimoitu Toyota-aiheisten videoiden käsittelyyn, siinä oli kuulemma joku ominaisuus joka teki Toyotien liikkeistä muita autoja sujuvampaa. Muut autot nykivät videolla, mutta mikään Toyota ei nyi. Lisäksi ohjelma osasi lisätä videolla esiintyviin Toyotoihin vaikka oman Toyotan rekisteritunnuksen, sille oli olemassa oma asetusvalikko.\n-\tOn siinä kyllä yksi pieni vika tai oikeastaan jännä ominaisuus, Närä kakisteli.\n-\tNo, se kaatuu kenties kerran minuutissa tai sillä voi editoida vain tunnin päivässä.\n-\tEi, vaan se laittaa sen rekisteritunnuksen välillä keskelle auton kattoa.\n-\tHehehee, ihan yhtä luotettava mitä japanilainen auto.\n-\tEi se haittaa, sitä paitsi näin se on helpompi lukea helikopterista käsin.\n-\tTäh, helikopterista? Mistäpä luulet sen helikopteripilotin tuijottavan sinun kotona tekemää autovideota?\n-\tIkkunasta pöljä, onhan minulla asunnossani monta ikkunaa, ajattelitko sitä?\nMinun oli aivan pakko laittaa luuri pois ja nauraa hetki kunnolla ja käydä hörppäämässä lasillinen vettä päälle. Mietin myös tauon aikana, että olikohan se sittenkään viisas ratkaisu ottaa Närä mukaan reissuun. Toisaalta, kun kyse oli Japanista, saattaisi papparainen loukkaantua verisesti, ellei pääse mukaan. Vaikka kääpä oli monesti suoranainen rasite minulle, oli hän silti värikäs ja erittäin mielenkiintoinen persoona omassa höyrypäisyydessään ja minun pitkäaikainen kaveri. Toki mielessä kävi myös Werneri Warre, mutta hän teki kuulemma Warreensa täydellistä koneremonttia kotona olohuoneen lattialla ja oli siinä kiinni seuraavat viikot. Romu-Reiska olisi yksi vaihtoehto myös, mutta sitä ei uskaltanut ottaa mukaan, sillä mieshän saattaisi rakentaa näpätä Tokion viereen viikossa toisen samanlaisen kaupungin, mikä ei välttämättä miellytä tehokkuudestaan tunnettuja japanilaisia. Siinä voisivat maidemme väliset suhteet tulehtua pysyvästi.\n-\tAiotko pöljä kuunnella kun editoin tätä videotani, tulee iso lasku, luurista kuului Närä ääni.\n-\tAi sorry, kävin ottamassa lasin vettä. Kuule, mitä mieltä olet Japanista?\n-\tHieno maa, paljon hienoja autoja ja varmaan parasta mitä maa päällään kantaa.\n-\tEntä Tokiosta, mitä se sinulle sanoo?\n-\tPaljon Toyotia ja paljon ihmisiä, niin meidän kerholehdessä kuvailtiin Tokiota.\n-\tOnko siellä sitten jotain muutakin?\n-\tEn tiedä, en ole käynyt. Tunnetko ketään joka olisi käynyt siellä?\n-\tJoo, yhden Jaskan tunsin.\n-\tTunsit, onko Jaska kuollut vai miksi et tunne sitä enää?\n-\tEi, vaan Jaska vaihtoi Japanin-matkan jälkeen farkut kimonoon ja me erotettiin se kerhosta, ettei tästä tule sellaista hyimitämiehiä klubia.\n-\tNo niitä, no niitä jotka ajaa Mersuilla, Närä selitteli vaivautuneen kuuloisena.\nTiesin mitä hän tarkoitti, sillä useammin kuin kerran hän oli haukkunut Mersu-miehiä homoiksi. Toki olisin itsekin suhtautunut hyvin varautuneesti suomalaiseen mieheen, joka vaihtaisi farkut kimonoon, ties mitä sellaisella on mielessään kanssaeläjiä kohtaan.\n-\tMitäpä tuumisit jos kertoisin sinulle, että minulla on kaksi lippua viikon matkalle Tokioon ja lento lähtee huomenna sunnuntaina kello 17:20?\n-\tNo, kerrotko vai et? kuului hetken hiljaisuuden jälkeen puhelimesta?\n-\tMinulla on kaksi lippua Tokioon ja lento lähtee huomenna, lähdetkö mukaan vai pyydänkö reissuun jotain toista?\n-\tSi-siis ilmainen matka Tokioon, entä asuminen siellä?\n-\tSekin on ilmaista. Ruoka, juoma ja eläminen yleensäkin pitää maksaa itse.\n-\tEi haittaa, möin juuri Toyota-keulamerkkikokoelmani ja sain siitä kuusituhatta euroa.\n-\tOho, taisi olla joku todella fanaatikko mikä sellaisen summan maksoi?\n-\tPaikallinen Nissan-kerho, yrittävät polkea Toyotan suohon keinoja kaihtamatta. Ai niin, lähden reissuun, saanko tulla teille yöksi?