Henri Terho Paavolaisen paikat. Kohtaamisia Olavi Paavolaisen kanssa - Kiiltomato.net\nOtto Lappalainen, 27.10.2003\nHenri Terho: Paavolaisen paikat. Kohtaamisia Olavi Paavolaisen kanssa s., SKS 2003\nHenri Terhon toimittama Paavolaisen paikat sisältää laajan esipuheen ja 13 yleistajuista esseetä. Kirjoittajat määrittelevät Olavi Paavolaisen merkityksiä omassa ajassaan sekä avarasti ymmärretyn paikallisuuden käsitteen kautta. Kirjoittajat asettuvat Paavolaisen jalanjäljille Kivennavalta Kuujärvelle ja Nürnbergistä Istambuliin ja pohtivat Paavolaisen sopeutumista erilaisiin tiloihin ja ajanhenkiin.\nEpäakateemisen herkästi kirjoitetut tekstit avaavat innostavia näkökulmia Paavolais-myytteihin, joista vilkas julkaisu- ja tutkimustoiminta ei ole antanut analyyttistä kokonaiskuvaa. Paavolainen hurmasi aikoinaan – ja tekee niin yhä.\nPaavolaisen paikat -julkaisu on syntynyt Turussa runsaat kymmenen vuotta toimineen Olavi Paavolaisen Seuran aloitteesta. Kirjoittajat ovat lähinnä eri alojen tutkijoita. Kiinnostus Olavi Paavolaiseen ei ole pelkästään humanistien harrastus. Kun taloussosiologi Timo Toivonen tarkastelee Nürnbergin puoluepäivien tapahtumapaikkaa vuonna 2000, hän lukee sekä kadonneesta että vielä näkyvästä maisemasta sellaisia merkityksiä, joita tavallinen humanisti ei välttämättä huomaisi. Tai kun metsäsuojelun professori Pekka Niemelä kirjoittaa Paavolaisen Päämaja-ajasta, taustalle sopii erinomaisesti tekstin ajatusrakennelma siitä, miten kirjailija ja kulttuuri-ihminen ”pelastettiin” Itä-Karjalan korvesta Mikkelin idylliin.\nPoliittisen historian professori Timo Soikkanen valaisee kirjoituksessaan Tila, tunne ja teksti Paavolaisen elämää 1930-luvun puolivälissä. Lähtökohtana ei ole niinkään kirjoittajan ammatillinen kiinnostus kuin sukulaisuussuhde taidemaalari Liisa Tanneriin, joka oli yksi Paavolaisen elämän merkittävistä naisista. V. 1986 kuolleen Tannerin jäämistöstä löytyi kirjenippu, johon oli merkitty ”hävitettävä kuoltuani”. Jäämistöä selvittänyt Soikkanen ei noudattanut pyyntöä, ja lopputuloksena on hyvin koskettavan rakkaustarinan kuvaus Paavolaisen paikat -teoksessa.\nLiisa Tanner kielsi nimensä mainitsemisen Matti Kurjensaaren kirjoittamassa henkilökuvauksessa Loistava Olavi Paavolainen (1975). Olavi Paavolainen – keulakuva -teosta (1991) kirjoittaneelle Jaakko Paavolaiselle Soikkanen kuitenkin näytti Liisa Tannerin jäämistön kirjeitä, joten suhde on ollut julkista tietoa runsaat kymmenen vuotta.\nHertta Kuusisen ja Olavi Paavolaisen aikoinaan tarkoin varjeltu suhde tuli yleiseen tietoon Marja-Leena Mikkolan toimittaman Hamlet ystäväni -kirjekokoelman (1999) myötä. Helvi Hämäläinen on puolestaan tuonut tuotannossaan tarmokkaasti esiin oman henkilöhistoriansa värittämää näkemystä Olavi Paavolaisesta.\nKatarina Eskolan toimittama päiväkirjateos Itään (2002) sisältää puolestaan Elsa Enäjärvi-Haavion ja Martti Haavion huomioita Paavolaisesta vuosilta 1941-42. SKS:n ohjelmassa on ilmestynyt H. K. Riikosen Sota ja maisema –niminen tutkimus Paavolaisen 1940-luvun tuotannosta ja Ritva Hapulin Nykyajan sininen kukka –niminen analyysi Paavolaisen Nykyaikaa etsimässä -teoksesta.\n”Kirjallisuushistorian tuomion” Synkästä yksinpuhelusta saanut ja ”uuden etsijän ja esittelijän roolissa” nuoren tasavallan kansallisiin jännitteisiin jo 1930-luvulla törmännyt Paavolainen ei ollut koskaan täysin unohdettu kirjailija, vaikka häneen tämä määrite mielellään liitetään.\nPaavolaisen paikat -teoksen esipuheen kirjoittanut Paavolaisen seuran puheenjohtaja Antero Jyränki korostaa suotta Paavolaisen tuntemattomuutta. Kirjan aloittava kysymys Kuka Olavi Paavolainen? on kuitenkin paikallaan. Jyrängin mukaan kuva on jäänyt häilyväksi: ”Kirjailija tuntuu kääntävän tarkastelijalleen aina sen puolen, josta asianomainen on kiinnostunut mutta jättää samalla sen tunteen, että läheskään kaikkea ei ole vielä sanottu.”\nPaavolaisen paikat -kirjoituskokoelma avaa omalta osaltaan tietä monitieteiselle kysymyksenasettelulle, mutta sitkeästi eläviä, osaltaan jo Paavolaisen itsensä rakentamia myyttejä se ei selvennä eikä pura. Esipuheessa Jyränki julistaa Paavolaisen ikoniksi, joka on monikäyttöisempi, monivivahteisempi ja samalla ristiriitaisempi kuin monet varsinaiset taiteilijat, jotka hekin ovat seuransa saaneet.\nLiiankin rationaalisessa maailmassamme tunteenomainen sitoutuminen esikuviin on ymmärrettävä ja kenties tarpeellinen vastareaktio. Olavi Paavolaisen elämää ja tuotantoa sekä niiden ympärillä leijuvia myyttejä kokonaisvaltaisesti, analyyttisesti ja mielellään myös kriittisesti tarkastelevalle tutkimukselle ja sen pohjalta julkaistavalle elämäkerralle on kuitenkin tarvetta. Aika alkaa kenties nyt olla siihen kypsä.\nOlavi Paavolainen oli karjalaista, balttilaista ja ruotsalaista sukujuurta. Hänen isänsä oli varatuomari ja kansanedustaja, joten Kivennavan Vienola toimi Olavi Paavolaisen nuoruusvuosina lähinnä kesähuvilana. Paavolaisten Kivennapaa esittelevä Riitta Pyykkö toteaakin, että nuori kirjailijanalku tarvitsi Kivennapaa pakopaikaksi Helsingistä. Toisaalta tuossa rajapitäjässä Paavolainen tunsi olevansa kaukana sivistyksestä.\nSuomalaiset sotilaat polttivat Vienolan vetäytyessään Viipuriin päin talvisodan alussa. Kari Immonen toteaa artikkelissaan, että Paavolainen ei liittynyt jatkosodan aikana niihin joukkoihin, jotka halusivat rakentaa uudelleen Karjalan tuhotut talot. Vienolan menetettyään hänellä ei ollut enää henkilökohtaista suhdetta Karjalaan.\nToimittaessaan kuvateoksia yhteistyössä Karjalan Liiton kanssa ”kosmopoliitti Paavolainen näyttäytyy heimoystävänä ja kansainvälinen kulttuurikriitikko kotiseutupatrioottina”, kuten Immonen kärjistää artikkelissaan Olavi Paavolainen ja Karjala.\nKirjoituskokoelma on omiaan suhteellistamaan turhan yksioikoisia käsityksiä ja lieventämään sitkeästi eläviä ennakkoluuloja Paavolaisen persoonasta. Kirjoittajat eivät ota jyrkkää kantaa tähänastisen tutkimuksen kiistakysymyksiin, kuten epäilyyn Paavolaisen mahdollisista natsisympatioista 1930-luvulla ja hänen ”takinkääntöönsä” Synkässä yksinpuhelussa.\nPaavolainen oli ilmeinen sopeutuja; sotapäiväkirjansa julkaisun jälkeen vaienneen kirjailijan kohtaloa ei tarvitse säälitellä. Vuosina 1947-1963 hän toimi ansiokkaasti Yleisradion teatteriosaston päällikkönä. Teoksen päätöstekstissä Antero Jyränki kertoo Olavi Paavolaisen osallistumisesta Ylioppilaslehden 50-vuotisjuhliin 1963. Kirjailija oli saanut arvostetun Eino Leino -palkinnon ja hänen Valittuja teoksiaan oli alettu julkaista.\nKuolema vei Paavolaisen jo muutamaa kuukautta Ylioppilastalon tilaisuuden jälkeen, mutta Jyränki hehkuttaa ajatusta, miten kirjailijan elämä olisi jatkunut. Paavolaista olisi miellyttänyt 1960-luku, vallankumousten ja utopioiden aika. Sieltä olisi kannattanut lähteä etsimään uudelleen nykyaikaa. Ja nykyaikana hän olisi journalisti, paikalla kaikkialla missä tapahtuu. Jyrängin mukaan hän olisi kenties ”hetkeksi viehättynyt Bush nuoremman populistisesta retoriikasta” ja ”tallentanut tajuntaansa uskonnollisten fundamentalistisen iskusanoja ja sodanvastaisten mielenosoitusten vyöryä”.\nPaavolaisen opinnot jäivät kesken, kun hän ryhtyi ahkeraksi lehtikirjoittajaksi jo 1920-luvun alussa. Reportaaseista ja matkajutuista oli helppo siirtyä kirjojen tekijäksi. Ajankohtaisten raporttikirjojen ohella Paavolainen halusi tehdä myös pitkäjännitteisempiä tietokirjoja.\nPaavolaisella oli Liisa Tannerin kanssa valmisteilla sosiologinen tutkimus Avioliiton tulevaisuus länsimaissa. Lehtileikkeet tiivistyivät lapuiksi, mutta sitten aineiston hallinta kävi ylivoimaiseksi. Voi vain kuvitella, olisiko tietokone pelastanut tämän kirjahankkeen, josta ei ole säilynyt edes alustavaa käsikirjoitusta.\nHenri Terho käsittelee kirjassa vuotta 1935, jolloin turkulainen Kestilän Pukimo sai Paavolaisesta innostuneen mainospäällikön. Hän oli tuolloin toiminut jo joitakin vuosia mainosalalla Helsingissä. Mainoslause ”Silo luo suloa” oli vielä 1980-luvulla erottamaton osa Turun Kauppatorin näkymää. Mainosala jos mikä oli modernia, ja Paavolainen käytti luovasti valokuvaa ja typografiaa, laati iskeviä lyhyitä tekstejä ja pidempää mainospropagandaa ja kirjoitti mainosrunoja yhteistyökumppaneille.\nPaavolainen asui Turussa Alvar Aallon suunnittelemassa funkistalossa, mutta halusi sisustaa asuntonsa uusvanhaan tyyliin – Paavolaiselle tyypillinen paradoksi sekin. Tämä tieto paljastuu Timo Soikkasen artikkelista. Paavolaisen paikat on sikäli tyypillinen artikkelikokoelma, että se vaatii lukijaltaan kykyä yhdistellä eri kirjoittajien esiintuomia faktoja ja näkökulmia. Toistoakaan ei ole voitu välttää.\nJokainen lukekoon artikkelikokoelmaa kiinnostustensa mukaan. Minusta parhaimpia ovat kirjan itsekin matkakertomuksen muotoa mukailevat artikkelit, kuten Timo Toivosen Natsien puoluepäivien paikat Nürnbergissä ja Marja Tuomisen Dialogeja Bosporin varrella. H.K. Riikosen artikkeli Olavi Paavolainen ja Ateena sisältää syvällisiä kulttuurisia kytköksiä. Ritva Hapuli pohdiskelee monitasoisesti naisten näkökulmaa Paavolaiseen oivaltavassa ja tuntevassa tekstissään Naisten huoneet.\nKirjan lopussa on hyödyllinen bibliografiat niin Olavi Paavolaisen tuotannosta kuin häntä käsittelevästä kirjallisuudesta.\nPaavolaisen paikat sisältää seuraavat artikkelit:\nAntero Jyränki: Esipuhe\nRiitta Pyykkö: Paavolaisten Kivennapa\nKaisa Kurikka: Kauneus tai henki. Paavolaisen Pariisit\nHenri Terho: Aamusta iltaan Silon suloissa\nTimo Soikkanen: Tila, tunne ja teksti\nHarri Raitis: Olisiko reportteri voinut olla myös profeetta? Paavolainen Travemündessä\nTimo Toivonen: Natsien puoluepäivien paikat Nürnbergissä. Paavolaisen elämysmatka 2000-luvun näkökulmasta\nMarja Tuominen: Dialogeja Bosporin varrella\nH.K. Riikonen: Olavi Paavolainen ja Ateena\nKari Immonen: Olavi Paavolainen ja Karjala\nPekka Niemelä: Mikkelin ja Päämajan aika\nMartti Lintunen: Olavi Paavolaisen paluu\nRitva Hapuli: Naisten huoneet\nAntero Jyränki: Takaisin Ylioppilastalolle.


Eva Wahlströminhttp://www.is.fi/haku/?search-term=eva+wahlstromin olkapäätä koristavat nyt perhonen ja kukka. Ennen olkapäällä koreili tribaalitatuointi, jota hän poistatti laserhoidoilla. Wahlström kertoi IS:lle marraskuussa, että hän yksinkertaisesti kyllästyi vanhaan tatuointiinsa.– Olen kyllästynyt siihen. Sama tatuointi on aika monella nyrkkeilijälläkin. Se on minulle vapaalla kädellä piirretty, mutta olen nähnyt sen varmaan kymmenellä ihmisellä. Yhdellä telkkarijuontajallakin on se. Viimeinen pisara oli, kun näin sen jollain naisella uimahallissa, Wahlström kertoi IS:lle.


Elämää elokuvien parissa: 2010\nPappoja ja patuja\nNyt kun päästiin käsiksi näyttelijäaiheeseen, niin antaapa palaa vähän toisenlaisesta näkökulmasta, joka kuuluu seuraavasti: kuka on paras näyttelijä ikäihmisistä?\nVastausta kysymykseen en osaa sanoa, vaan kykenen lähinnä vain luettelemaan muutamia vanhoja immeisiä, jotka ovat tavalla tai toisella minulle, no, en nyt sano tärkeitä, mutta merkityksellisiä kuitenkin. Tähän em. kysymykseen otetaan siis kaikki elossa olevat tahi edesmenneet kurpat, jotka ovat olleet nimenomaan vanhoina tunnettuja kasvoja ja näyttelijöitä. Tuo nyt on tosin vain yksi määritelmä...\nToisinsanoen tämän kysymyksen vastaukset riippuvat ihan vastaajasta itsestään, sillä "vanhan" käsite on niin subjektiivinen. Enempää vääntelemättä, pistetään ensimmäinen paappa kehiin:\nPistetään heti alkuun ehkä yksi eeppisimmistä ja parhaimmista koomikoista, jonka töitä olen eläissäni nähnyt: ihana, valloittavan suloinen ja hömelöllä tavallaan karismaattinen Leslie Nielsen.\nTuskin tarvitsee luetella montaa elokuvaa, kun heppu tulee tutuksi, ellei jo kasvojen klassisen pöljä ilme ja valkoiset hiukset jo sano\nmitään. Mies ja alaston ase, Hei, me lennetään!, Spyhard, Scary Movie... Tämä jätkä on tehnyt historiaa niin monessa parodisessa elokuvassa, ettei mitään rajaa. Ja miten kukaan voisi vastustaa noita lutuisia kasvoja! Ei ihme, että koko perhe suunnitteli vitsillään, että paritettaisiin Leslie Nielsen perheen mummon kanssa. Ainakaan ei tulisi koskaan tylsää, ja pienet kielimuurit vanhusten välillä saataisiin rikottua heti pienellä slap-stickillä! Eikä herra kyllä kitsastellut nuorenakaan ulkonäön puolesta (ks. oikeammainen kuva) ja ylipäätään Nielsen teki uransa aikana yli 200 elokuva esiintymistä. Jack Effron, pistäpä paremmaksi!\nOtetaan vaihtelun vuoksi vähän nuorempaakin käpyä esille. Vieressä oleva kuva ei ole ehkä Cromwellista se kaikkein edustavin, mutta otin tuon kuvan siihen tarkoituksella, sillä se viittaa elokuvaan, josta suuresti pidän: Babe - urhea possu.\nElokuvassa Cromwell esittää tyynen rauhallista farmaria, joka on perjaatteessa vaiteliaan suomalaisen miehen perikuva. Jo pienenä, kun näin leffan ensimmäistä kertaa elokuvateattereissa, jokin tässä hahmossa vetosi minuun. Ei tietenkään millään pervolla tavalla, vaan ajatuksena, että jos minulla olisi ukki, se olisi juuri tuollainen: hiljainen, mutta päättäväinen, paikkansa tunteva ja lempeä. Edelleen minussa kytee platonimainen ideaalinen ajatus ukista, joka on juuri Cromwellin näköinen ja oloinen.\nLähiaikoina kyseinen näyttelijä nousi mieleeni, kun selailin tämän tietoja imdb:ssä. Heppu on esiintynyt I'robotissa. "Missä muka?" ihmettelin todenteolla, kunnes oivalsin, että Cromwell oli esittänyt siinä vain lyhyen pätkän murhattua äijää, ja senkin hologrammina. Jokin oli siinä minusta aivan tavattoman hassua.\n"Rullis!" meikäläinen huudahtaa aina kun näkee tämän herran.\nVaikka Stewardin joutuminen rullatuoliin on minulle melkoinen mysteeri, hänessä on jotain, joka saa sydämeni heltymään. En tiedä johtuuko se lempeistä kasvoista, jotka on riisuttu kokonaan jostain niinkin turhasta kuin hiuksista. Vai kenties arvokkaasta auktoriteetistä, jonka hän luo olemuksellaan? Vaikea sanoa. Totuus vain on se, että jokin tässä herrassa saa suupieleni nousemaan pystyyn.\nNäyttelijänä Steward on tunnettu, vaikka alunperin tunnenkin hänet lähinnä X-menistä. Kun kuitenkin katsoo useampiakin elokuvia, huomaa, että hän esiintyy ihan pienissäkin rooleissa yllättävän monessa rainassa, mm. Spider-manissa. Ja ennen kaikkea, Steward on tietenkin tunnettu Star Trekistä Captain Picardina. (Alla olevassa kuvassa hän ei ole kovinkaan "amused". Koska hänellä ei ole pyörätuoliaan?)\nMiten minusta tuntuu, että tässä liikutaan X-men-linjalla...\nHassua kyllä, Ian McKellen nimenä on ollut minulle melkolailla hepreaa, kun taas kasvona hän on ollut paljon läheisempi (tämä on ongelmana useimpien näyttelijöiden kohdalla, sillä nimimuistini on aika huono).\nTaas voidaan luetella monta elokuvaa: X-men, Taru Sormusten Herrasta, erinäisiä ääninäyttelyitä esimerkiksi Kultaisessa Kompassissa...\nEhkä juuri arvostukseni Ian McKelleniä kohtaan tulee juuri hänen jylhästä äänestään, joka uhkuu voimaa ja viisautta. Jokainen joka on nähnyt Gandalfin huutavan: "you shall not pass", ymmärtää mitä tarkoitan. Näin muuten Gandalfiin liittyen...\nMcKellen on nimenomaan näyttelijänä minulle merkityksellinen. Häneen ei, kumma kyllä, liity mitään sentimentaalisia tunteita kun taas ylläolevissa sitä tuntuu olevan paljonkin. Se on sinällään harmi, sillä tämäkin herra on loistava näyttelijä, ja jos olen yhtään tulkinnut väärin hänen töittensä kautta, niin McKellen on varmasti myös loistava persoona!\nJotenkin minulla on sellainen tunne, että jokin ihana vanha patu puuttuu, mutta olkoon. Päivitän tätä postausta, mikäli minulle jokin herra tai rouva mieleen tulee. Siitä puheenollen: miksi kukaan yllämainituista näyttelijöistä ollut nainen? Olenko jokin sovinisti, ja väitän, etteivät naiset voi olla vihättäviä vanhoina? Korjataan asia! Seuraavan kerran kun kirjoitan, aion tehdä selkoa hieman suosikki naisnäyttelijästäni (pidetään tunnelma tiiviinä, enkä nyt paljasta kuka hän on). Sääli kyllä, hän ei ole edes vanha, tuskin kolmeakymmentä. Ehkäpä olen sittenkin sovinisti? :/\nNäin kirjoitti Hedgie kello 18:26 Ei kommentteja:\nKahden ilmeen mies?\nKatsoin ensimmäisen tunnin eilisestä Indiana Jones -elokuvasta (häpeäkseni on myönnettävä, etten ole nähnyt vieläkään yhtään Indy-leffaa kokonaan). Se jäi harmittavan hauskaan/jännään paikkaan, joten oli hieman sääli laittaa televisio kiinni ja ruveta nukkumaan. Ainoa harmitus ei ollut ainoastaan elokuvan jättäminen kesken, vaan erään mielenkiintoisimman näyttelijän työn, tai no, lähinnä eleiden, ilmeiden ja ruumiinkielen seuraaminen keskenjättö. Puhun tietenkin Harrison Fordista.\nOma suhteeni Fordiin on käytännössä kokonaan peräisin Star Warsseista. Vaikka saagasta ensimmäisenä tutustuinkin Episode I:een, ehdin katsoa hyvin pienenä myös vanhat elokuvat. Han Solon hahmon itsepäisyys, ylimielisyys ja tietty röyhkeä elekieli sekä tietenkin yleinen ego, tekivät minuun vaikutuksen noin hahmotasolla, ja täytyy myöntää, että olin melko ihastunut tähän avaruus-cowboyhin (vaikkei hän tosiaankaan ollut poikkeus, sillä olen ollut ihastunut varmaan kaikkiin sarjan miespäähenkilöihin).\nStar Warssien myötä muita Harrison Ford -leffoja alkoi tulla vastaan hyvin hitaasti. Isäpuoleni osti kyperpunk-kalssikko Blade Runnerin, johon tykästyin paljon, en kuitenkaan tällä kertaa Fordin takia, vaan tarinan. Television kautta katselin myös muita Ford-leffoja (mm. Airforce One), mutta harmillisesti nekin jäivät lähinnä naurettavaksi hömpäksi. Silti ajatuksissani kummitteli edelleen kuva hurmaavan röyhkeästä Han Solosta, joka kaataa kaikenlaiset miehet ja naiset. Eri merkityksessä tietenkin. Aina jotakin Ford-leffaa katsellessani pääsee susta rakastunut huokaus, ja ajatus: "kyllä Harrison Ford saisi ottaa minut koska tahansa". Ihme juttu, häiskä kun sattuu olemaan nykyään melkein 70-vuotias.\nMeidän äitimme ei puolestaan voi sietää Harrison Fordia. Hänen mielestään ainoastaan Tom Cruise voittaa Harrison Fordin ällöttävyydellään. Ensimmäisen kerran kun katsoimme yhdessä Blade Runneria, hän lopetti elokuvan kesken ja sanoi Fordin olevan vain kahden ilmeen mies: suu auki ja suu kiinni. Siitä sitten oli lähellä alkaa kiivaskin väittely, sillä minun ja veljeni suhde Han Soloon, ja siten Harrison Fordiin, on niin konstailematon, nostalginen ja huumorintäytteinen, että loukkauskin Fordia tai hänen esittämään hahmoa kohtaan, on kuin joku loukkaisi koko elokuvaa.\nJaa, vai kahden ilmeen mies? Katsokaapas tätä koostamaani kuvasarjaa, joka todistaa paatuneimmallekin Harrison Ford -vihaajalle, että tämä mies osaa näytellä tunteella ja ennenkaikkea ilmeellä! May I interduce you: many faces of Harrison Ford!\nJa meikäläisellä on taas helvetin hauskaa.\nJoulun lähestyessä on hyvä ilmaista myös täällä blogissa, millaisia lahjoja toivoisin pukin tuovan. Näin elokuviin liittyen odotan saavani yhden tai useamman lahjakortin esimerkiksi Top Teniin, jonka kautta saisin myöhemmin ostella DVD:tä. Muun muassa Kill Billit minulta puuttuvat edelleen, ja "uusista" elokuvista I Love You, Philip Morris ja Inception olisi mukava saada hyllyyn komeilemaan. Listaa voisi jatkaa pitemmällekin, mutta jääköön nyt mokoma toistaiseksi.\nLisäksi kuulin jo parilta kaveriltani Helsingin pienestä leffapuodista, vai mikähän se nyt oli, jossa saattaisi hyvinkin olla vähän harvinaisempia elokuvia, jotka olisi todella ihanaa saada omaksi. Muun muassa anime-elokuva Rebuild of Evangelion 1.0 olisi saatava. Myös Finnkinon elokuvaliput olisivat mukava plussa!\nMutta nyt menen syömään torttua! :p\nNäin kirjoitti Hedgie kello 14:32 1 kommentti:\nTagit: nostalgia, näyttelijät\nSosialisoitumista Pokemonin äärellä\nOlin itsenäisyyspäivänä hyvällä toverillani katsomassa kaikki neljä suomennettua Pokemon-elokuvaa. Oli karkkia, sipsiä ja muuta naposteltavaa, sekä eeppisen nostalgisia kohtauksia fiilisteltävänä Pokemon-maailman äärellä. Vaikka elokuvat eivät mitenkään itsenäisyyspäivään liittyneetkään, niin hittoakos sillä: minulla oli ainakin mukavaa.\nEn rupea nyt erittelemään Pokemon-leffoja, saati arvostelemaan niitä, koska ne ovat ehkä liian pyhiä, jotta niihin voisi kajota hyvässä tai pahassakaan mielessä. Sen sijaan on pakko ottaa esille Pokemon-ilmiö, johon minäkin otin oman pienen osani ollessani nappula.\nMuistan erittäin hyvin ensimmäisen Pokemon-jakson katsomiseni. Olin katsonut tavanomaiset lastenohjelmat, kun sitten maikkarilta tuli ilmoitus "seuraavaksi: Pokemon". Jahas, mikähän tämä nyt on? "Joku keskusteluohjelma", heitti pikkuveljeni. Kumma kyllä, sitä sitten jäi selvittämään tämän ohjelma-formaatin taustaa, ja kas kummaa: huippuhittihän siitä tulikin, kuka tietää miksi. Silti sitä aina halusi nähdä seuraavan jakson, täyttää äkkiä 10-vuotta ja omistaa oman Pokemonin.\nPokemon oli ilmiönä ennenkaikkea kaupallinen ja addiktoiva. "Nappaa ne kaikki!" Itse ainakin olin hulluna Pokemon-tarroihin, joita sitten tuli keräiltyä melkoinen määrä (sellaisinaan ostettuina, karkkien kautta). Kuten monet muutkin, keräilin myös hieman kortteja, mutta olin myös valtavan ihastunut niihin Pokepallo-karkkeihin, joiden sisällä oli aina jokin pieni Pokemon-figuuri. Niillä oli sitten kiva leikkiä takapihalla nurmikossa.\nVaikka Pokemon-sarja tai -elokuvat eivät ehkä ole visuaalisesti eivätkä juonellisesti kovinkaan kummoisia (eivät ainakaan enää tänä päivänä, puhumattakaan siitä, että katsoin kolme ensimmäistä leffaa ensimmäistä kertaa), mitäpäs tuosta. On elokuvien katsomisessa paljon muutakin kuin pelkkä elokuva. Se on myös sosiaalinen tapahtuma. Ehkäpä siksi mielipuuhaani onkin viettää leffailtaa kavereiden kanssa, joko sitten kotona tai elokuvateattereissa. Minusta mitkään baari-illat tai bileet eivät voita rauhallista illanviettoa naposteltavien, rauhallisen ilmapiirin, hyvän (tai miksei naurettavan huononkin) elokuvan ja hyvien ystävien kesken. Rehellisesti voin sanoa sen olevan minun juttuni.\nNäin kirjoitti Hedgie kello 15:06 Ei kommentteja:\nTagit: ilmiöt, kaverit, nostalgia\nTyttö tykkää tappeluista\nEn muista enää elokuvaa, jonka katsoin viimeviikolla. Siinä oli kuitenkin entinen pornotähti, joka sitten sotkeutui suuren huumejehun ryöstöön sekä näiden kyseisten ryöstäjien joukkomurhaan. Ei ollut mikään mullistava elokuva noin kokemuksena, mutta väkivaltaa siinä ainakin oli.\nLisäksi eräs kaverini antoi minulle lainaksi Afro Samurain, joka jo nimestään päätellen on melkoista mätkintää. Ja sitähän se on, komeaa sellaista. Lisäksi katsoin juuri Youtubesta ehkä vähän pahamaineisenkin (ainakin meidän perheessä) gore-ecchi-seinen-violence-anime Elfen Liedin animemusiikkivideon.\nMikä on pointtini? Se, että itseasiassa minä pidän väkivallasta elokuvataiteessa. Monet suosikkielokuvani käsittelevät sitä enemmän tai vähemmän, joko fyysisessä tai henkisessä muodossa. Oikeastaan vain Star Wars ja erinäiset draamat eivät ole sitä täynnä. Huomattakoon kuitenkin, etten ole mikään toimintaelokuvien ystävä, vaikka väkivallasta puhunkin. Kyse ei ole aivottomasta "moro, olen nousuhumalassa oleva macho-man ja tapan kaikki heleposti ja syön itse luoteja kuin leipää", vaan tietynlaisesta ajatuksia herättävästä väkivallasta, joka ei rupea turhia mässäilemään.\nMinkä takia sitten pidän väkivallasta? Miksi nautin katsoa sitä, kuinka joko päähenkilöt kärsivät tai sitten käyvät itsetekemässä viholliselle jakauksen keskelle päätä? Paha sanoa, mutta heitetäänpäs tähän nyt jotain analyysiä, kun asia tuli puheeksi.\nSitä ei voi kukaan efekteistä pitävä ihminen kieltää, että juuri väkivaltaisissa kohtauksissa elokuva on visuaalisesti kiinnostavin. Hahmojen väliset miekkataistelut, sotaelokuvien räjähdykset, avaruustaistelut tai hahmon psyykkinen taistelu on kerrassaan kaunista katseltavaa noin visuaalisesti. Itse rakastan erikoisefektejä, komeita räjähdyksiä, hahmojen välisiä konflikteja sekä komeannäköisiä hidastuksia kiivaissa kohtauksissa. Supersankarielokuvat ovat tästä loistava esimerkki. Mitä ne olisivat ilman pyssyjen paukuntaa ja jännitystä? Sin Cityssäkin olisi onnettoman vähän sisältöä, jos siitä poistettaisiin kaikki lihamässäilyt.\nToisekseen väkivalta on usein paitsi ohjaajan myös katsojien keino kanavoida omia aggressioitaan. Esimerkiksi Kill Billissä en voi olla toisinaan ajattelematta, että itse olisin Morsian, ja kävisin vähän rankaisemassa ihmisiä, jotka ovat minulle joskus tehneet pahaa. Lisäksi väkivalta on hyvä vaikutuskeino. Se järkyttää, ihmetyttää, pistää miettimään ja toisaalta arvostamaan sitä rauhaa, joka täällä meillä Suomessa on.\nEn väitä, että itse olisin väkivaltainen tai impulssiivinen ihminen. Itseasiassa inhoan tosielämän väkivaltaa, ja olen ehdottomasti kaikkia sotia vastaan. Olen monesti joutunut myös perheemme isän kanssa vastatusten väkivaltaisten elokuvien katsomisesta, ja hän onkin moittinut minua väkivaltafriikiksi. Ehkä se johtuu siitä, että olen suloinen pikkutyttö, ja heidän kuuluu pitää vain romanttisista komedioista. Huoh, tätä konservatiivista maailmaa.\nEn kuitenkaan voi kieltää, etteikö esimerkiksi syvä kiintymykseni Matrixiin, Watchmeniin, V niin kuin Verikostoon ja Kill Billiin olisi juuri väkivaltaisten kohtausten ansiota. Toki kaikkiin kyseisiin elokuviin liittyy paljon muutakin kuin pelkät visuaaliset efektit, mutten voi kiistää mätkimisen osiota niissä. Onhan ne Matrix-tappelut hitto niin hienon näköisiä! :D\nNäin kirjoitti Hedgie kello 10:23 Ei kommentteja:\nTagit: analyysit, anime, genre, väkivalta\nPotter vetelee viimeisiään\nOlin tosiaan tänä iltana katsomassa parin kaverin kanssa tuon uuden Potter-elokuvan ensimmäisen osion. Esitys oli Helsingin Bio Rexissä, jonka olivat järjestäneet itse Potter-fanit, joten porukkaa riitti, ja vieläpä pukeutunutta sellaista. Tuli hieman mieleen animeconien kaltaiset tapahtumat, kun näki toisiaan halailevia ihmisiä, valokuvien räpsyttelyä ja vieläpä maikkarin toimittajia (tekivät meistä loppukevennyksen uutisiin, pääsin siis telkkariin)!\nItse elokuvasta en oikeasti osaa sanoa yhtään mitään. Näillä näkymin se oli ainakin edellistä elokuvaansa huimasti parempi, mutta en tiedä johtuuko se niinkään elokuvasta, vaan pikemminkin yleisöstä itsestään.\nMeillä oli näytöksessä helvetin hyvät paikat: ihan ylhäällä, ihan keskellä.\nFaninäytökset tai ensi-illat yleensäkin ovat minulle vieras käsite, ja tänä iltana olinkin sellaisessa aivan ensimmäistä kertaa. Ehdottomasti tämä elokuvakokemus oli minulle todella piristävä, uusi ja mahtava, sillä en ole missään elokuvanäytöksessä aikaisemmin kokenut vastaavaa läsnäoloa yleisössä! Ensinnäkin kaikki olivat täysillä mukana elokuvassa. Kaikki surivat, antoivat aplodeja ja nauroivat yhdessä. Eteenkin nauroivat, enkä itsekään mahtanut mitään, kun hajosin jonkun toisen loistavaan räkäiseen nauruun. En siis tiedä naurattiko minua elokuva, vaiko sitten toiset ihmiset ympärilläni. Se oli melkein tietynlaista yhdentymistä toisten ihmisten kanssa, vaikken mikään suuri Potter-fani olekaan.\nMitä nyt siis elokuvasta... No, sillä oli hetkensä. Toisin kuin edellisessä elokuvassa, toimintakohtaukset olivat sopivan jämäköitä ja hienosti toteutettuja. Aikajana toimi melko jouhevasti, mitä nyt jäi aika pitkäksi aikaa junnaamaan päähenkilöiden välisiin draamoihin, venyttämään elokuviin lisäminuutteja. Musiikit eivät minuun ole tarttuneet sitten toisen elokuvan, kyllä siihen tarvitaan se John Williamssin kosketus. Lisäksi edelleenkään Daniel ja Emma eivät osaa näytellä, ja se vie paljon hohtoa elokuvasta. Sen sijaan Ron oli tapansa mukaan loistava, ja saikin yleisöstä paljon aplodeja osakseen.\nAnsioiksi voidaan siis sanoa visuaaliset tehosteet, elokuvan uskollisuus kirjalle sekä yksittäiset vitsit elokuvassa, mutta muutoin voin rehellisesti sanoa, että Potter-elokuvien hohto vetelee viimeisiään. Se on todellinen harmi, sillä Pottereiden alkupuolen elokuvat olivat todella loistavia, mukaansa tempaavia ja sanalla sanoen taidokkaita ja taianomaisia. Nyt niistä on tullut lähinnä teinien suhdesoppaa, jota ei voi oikein ottaa tosissaan, minkä huomasi myös teatterin yleisöstäkin, kun elokuvan vakavillekin, ja ns. "romanttisille" kohtauksille naurettiin täydestä sydämestä. Ennen kuin näen HP: Deathly Hallows part 1:n toisen kerran, se saa tyytyä kahteen ja puoleen tähteen.\nEn halua kuulostaa elitistiltä. En todellakaan halua. Ehkä olen vain todella vaativa elokuvien suhteen, sekä eteenkin nyt Pottereiden, sillä viimeisinä elokuvina, niiden tulisi todella näyttää kyntensä ja lopettaa Potter-ilmiö taidokkaasti ja näyttävästi. Ikävä kyllä alku näyttää vähän tökkivän, mutta meikäläinen odottaa kevättä sekä hyvässä, että pahassa.\nKiitos kuitenkin kaikille Bio Rexissä! Olitte loistava yleisö, ja sain viimein kokea kunnollisen elokuvaelämyksen katsojana!\nNäin kirjoitti Hedgie kello 21:45 Ei kommentteja:\nTagit: arvostelut, ilmiöt, kaverit, kokemus, ärtymys\nAlhaalla jo viime postauksessa mainostamani elokuva-tribuutti, jonka nyt kovan työn tuloksena sain valmiiksi. Ikävä kyllä en ole siihen kokonaisuutenaan tyytyväinen, pidän edelleen enemmän ensimmäisestä leffa-tribuutistani (joka löytyy siis Tubesta, kuten tämäkin). Toisaalta olen todella tyytyväinen tämän videon alkuun. Loppu sitten... Noh, lopahtaa.\nMutta noh, kun siitä nyt ollaan puhuttu, niin uppasinpas tuon teokseni nyt kuitenkin tänne. Jättäkääpä kommenttia, jos siltä tuntuu.\nHuom! Minä EN omista mitään videossa esiintyvistä materiaaleista, puhumattakaan musiikista. Kyse on puhtaasti fanipohjalta tullut video, jonka ei ole tarkoitus olla kaupallinen. Että nyt copyright-toimisto hiljaa siellä.\nLisäksi ajattelin upata muutaman elokuviin liittyvän fan-art piirroksen. Kaikkiin olen käyttänyt mallia, mutten todellakaan kovin paljoa aikaa (ehkä sen näkee jäljestäkin). Pitäisi kai piirtää jonain päivänä lisääkin elokuviin liittyviä mallikuvia. Onko ideoita, mistä piirtäisin?\nDr. Manhattan - Watchmen, -10\nKuivaliidut + tietokone muakkaus\nNatalie Portman elokuvassa Leon, -09\nLeia & Han - Star Wars, -09\nTussit + Värikynät\nQui-Gon Jinn - Star Wars, -10\nPris - Blade Runner, -10\nJälkihuomautus: HITTO! En sitten päättänyt tarkistaa huolella tuota kyhäilemääni videota, kun siinä on törkeä virhe XDDD Kauhea Marvinin pää vain möllöttää tuossa lopun shadessa, jonka kuuluisi olla dramaattinen, rauhoittava ja hieno! Voi minua. No, liian myöhäistä korjata mokomaa.\nNäin kirjoitti Hedgie kello 15:48 Ei kommentteja:\nTagit: omat projektit, taide\nEnnen kuin siirryn arvostelemaan taas yhtä pientä elokuvan-pahaista (otsikostahan ei saa mitään infoa siitä, mikä elokuva on kyseessä), on kerrottava hieman pienestä projektistani, jota väännän parhaillaan tietokoneellani.\nKyseessä on siis tälläinen musiikkivideo, jossa käytän materiaalina suosikkielokuvieni pätkiä. Tälläiset tribuutti-videothan ovat aika suosittuja eteenkin youtubessa erilaisten luovien ihmisten kesken, joten en todellakaan väitä, että olisin tämän editointialan uusi keksijä tai luoja. Ihan perusharrastelijahan minä noiden suhteen olen, ei minulla ole edes kunnollisia editointivälineitäkään (damn you, movie maker)!\nMutta helkkari miten kivaa noita videoita on tehdä! Olen saanut pari videota väsättyä ja julkaistua juutuubin ihmeellisessä maailmassa, ja olen niihin yllättävän tyytyväinen. En tiedä, mutta jotenkin yleisesti elokuvamaailma noin ammattinakin on todella kiinnostava. Rakastan videoiden kuvausta ja editointia, ja se onkin yksi luova tapa ilmaista itseäni. En niinkään välitä näyttelemisestä oman ujon persoonani takia, mutta kaikki muu elokuvantuottamisessa on kyllä todella kiinnostavaa.\nLinkkien takaa löytyy videoita editoimiini elokuvamusiikkivideotribuutteihini, eli jos tälläinen taiteenala kiinnostaa, niin katsokaahan. Kommenttia saa jättää. Tämä voisi olla verrattavissa animepuolen AMV:hin, joita myös löytyy minulta, ikävä kyllä.\nYleinen Mah favourite movies-tribute:\nV for Vendetta -tribute:\nUusi projekti tulee koskemaan taas tuollaista yleistä "jeejeelempielokuvaniovattässäkatsokaakaikki" -settiä. Biisinä on Engiman Return to Innocence.\nKatsottiin tuossa muutama viikko takaperin perheen kesken tuo vuoden 2000 bondi, eli 007: Casino Royale. Suhtauduin koko toimintapakkaukseen melko skeptisesti, vaikken mikään Bond-asiantuntija olekaan (mitä nyt muutamista elokuvista nähnyt pätkiä, ja naureskellut hilpeänä). Kuitenkin mieleni ehti muuttua elokuvan aikana.\nEn erityisemmin perusta toimintaelokuvista, vaikka osat ovatkin hyviä. Suurin osa action-leffoista kuitenkin sortuu turhaan väkivallalla mässäilyyn, sekä niihin yleisiin kliseisiin eli kauniisiin autoihin ja naisiin, sekä valtaviin räjähdyksiin ja yli-inhimillisiin fyysisiin temppuihin. Toki tiedän, että se on nimenomaan actionin idea, tuottaa paljon visuaalista ja adrenaliinia pursuavaa toimintaa, mutta ehkä juuri siksi en välitäkään niin paljoa toiminnasta.\nTämä Daniel Craigin tähdittämä Bond ei sinällään eroa muista rämistelyistä. Minua kuitenkin kiehtoi tarinan sijoitus muihin Bondeihin nähden, sekä uusi näkökulma koko salaisen agentin persoonaan. Lisäksi elokuva oli paikoin niin hemmetin humoristinen ja naseva, etten voinut muuta kuin nauttia, ja kyllä ne takaa-ajo -, peli- ja muut jännittävät toimintakohtaukset oli hyviä. Ylimmäksi nostan kuitenkin sen kidutus-kohtauksen. Se oli loistava! Kyllä Bondilla on munaa, vaikka värkit puuttuisivatkin. Katsokaa nyt. Yeah.\nBondiin liittyy myös minun ja veljeni tekemä loistava analyysi Bondin psyykkeestä, jota tulimme pohdinneeksi, kun katsoimme jotakin vanhempaa Bondia telkkarista. Sehän on yksinkertaisesti niin, että Bond käyttäytyy väkivaltaisesti ja meni agentti-alalle, koska haluaa kostaa lapsena kokeneensa fyysisen väkivallan. Eroottinen suhde jokaikiseen naiseen, joka kadulla putkahtaa esiin, pohjautuu myös tähän, sekä epäonnistuneeseen äiti-suhteeseen (ei siis varman läpäissyt oidipaalikompleksia oikein). Bond siis purkaa lapsuuden turhautumiaan naisiin, puhumattakaan patoutuneista tunteista, jotka hän tyhjentää luotien välityksellä vihollisiin.\nIsällämmekin on Bondista oma teoriansa, hiukan yksinkertaisempi. Bond käyttäytyy kuten käyttäytyy siksi, koska hän on jatkuvassa nousuhumalassa. Tiedä sitten kumpi noista teorioista on se "oikea" ;DD\nNäin kirjoitti Hedgie kello 14:07 1 kommentti:\nTagit: analyysit, arvostelut, omat projektit\nNeljän tähden elokuvia\nViime aikoina olen katsonut neljä elokuvaa, neljän päivän aikana. Ihme vain, etten ole kirjoittanut tätä merkintöä vielä neljäs päivä kuluvaa kuuta, mutta annetaan mokoman sattuman olla.\nKaksi näistä elokuvista olen nähnyt aikaisemminkin, kaksi muuta olivat minulle vain korkeintaan nimenä tuttuja. Kyseessä olivat kaksi Disneyn klassikkoa sekä kaksi enemmän tai vähemmän humoristisia draamoja. Nyt siis pikku esittelyt kustakin neljän tähden elokuvasta...\nDisneyn Bambi ja Viidakkokirja\nHalusin upputua taas lapselliseen regressioon, ja katsoin sitten perjantai-illan ratossa nämä kaksi loistavaa klassikkoa. Bambi on ollut oma suosikkini jo ihan pirpanasta lähtien, ja äidin mukaan katsoimme veljeni kanssa myös Viidakkokirjaa todella ahkerasti. Bambia olen tarinana aina rakastanut, ja piirrosjälki tässä piirretyssä on aivan vertaansa vailla. Kyllä siinä raavas mieskin itkee, kun Bambi huutaa äitiään lumisateessa. Ainakin itselläni oli itku lähellä, vaikka olen kyseisen elokuvan nähnyt lukemattomia kertoja.\nViidakkokirjan suhteen olin sen sijaan varautuneempi. En ollut aikoihin katsonut mokomaa, ja pelkäsin sen olevan jostain syystä masentava tai huono. Mikään hilpeä tarinahan ei tämäkään tarina ole, mutta nyt kun sitten istahdin oikein kunnolla keskittymään ja uppoutumaan omaan lapsuuteeni, niin herranjumala, tämähän on aivan loistava! Ainakin sain uutta syvyyttä kaikkiin hahmoihin aina Baloosta lopun korppikotkiin. Vaikea sanoa minkälaista.\nDisneystä minun on pakko kirjoittaa jossain vaiheessa pitkä kokonainen postaus. Tuntuuhan tuo olevan niin oleellinen osa omaa elämääni, eteenkin lapsuuttani, enkä varmasti ole ainut. Luultavasti kaikki 80-90 -luvulla syntyneet lapset pitävät Disney-piirrettyjä suuressa arvossa, eivätkä välttämättä kykene sulattamaan nykyisten lasten elokuvien karmeaa remellystä ja pinnallista teematiikkaa.\nKaunis elämä (La vita é bella)\nYleensä kuunnellessani tai muutoin saadessani selville maailman vääryyksistä tai ihan vain läheisten ystävieni ongelmista tai tuskasta, minulle itselleni tulee suunnattoman huono olo. Ei siksi, että olisin välttämättä myötätuntoinen tai säälisin heitä, vaan sen takia, että tunnen itseni omine ongelmineni olevan niin pieni ja vähäpätöinen. Jään kakkoseksi. Yleensä en siis halua edes kuulla toisten ongelmia, puhumattakaan törmätä sitten blogeihin, joissa ihmiset kertovat suorastaan sääliä kerjäten omista ongelmistaan. En voi sietää sellaista.\nOn kuitenkin yksi poikkeus, jolloin en tunne pahaa oloa itseni takia. Tälläisiä tuntemuksia herätti tämä italialais elokuva Kaunis elämä, joka siis noin tiivistettynä kertoo keskitysleiriin joutuvasta isästä ja pojasta. Elokuva oli aivan järkyttävä ainakin loppua kohden, eikä sitä ylipäätään tiennyt pitäisikö elokuvan aikana itkeä vaiko nauraa. Elokuva kuitenkin herätti minulla ajatuksia natsi-Saksan aikana tehdyistä vääryyksistä. Mikä voi olla niin oksettavaa ja alhaista kuin tuhota viattomia ihmisiä, ja pistää heti pienet lapset ja avuttomat vanhukset tulilinjalle. En oikeasti osaa sanoa mitään yhtä kuvottavaa, ja siksi suhtaudunkin erittäin myötätuntoisesti kyseisiin karmeuksiin joutuneisiin.\nSamankaltaisia tuntemuksia herätti klassikko Sofien valinta, jossa siis tämä konkreettinen "valinta" sai minut voimaan todella pahoin. En tiedä, ehkäpä ajattelin itseni kyseisen pikkutytön osaan, jonka saksalaisupseeri otti mukaansa.\nTämä rainahan tuli juuri eilen illalla. Minulla ei ollut juuri mitään ennakkotietoja tästä elokuvasta, kunhan nyt nimen tunnistin ja ajattelin, että mikäs siinä, voisihan sitä tuon katsoa ja olla sitten väsyneenä koko seuraavan päivän (kyllä, olen nyt väsynyt).\nElokuva sitten olikin todella positiivinen yllätys. Hesari oli antanut sille kolme tähteä, mutta otsikon mukaan itse antaisin ehdottomasti sen neljä tähteä. Minusta tarina oli koskettava ja herttainen, eikä esimerkiksi ruvennut mässäilemään millään stereotypialla tai teennäisen onnellisella lopulla. Pidin elokuvasta, sillä se ei yrittänyt mitään siirappista ja surkeaa, vaan oli oma itsensä alusta loppuun. Lisäksi hahmot olivat kaikenkaikkiaan loistavia, ja jokaisesta tuntui löytyvän jotain, joka enemmän tai vähemmän heijastelee suorituspainoitteista yhteiskuntaamme, sekä yksilöä itseään, eli minua. Ehkä meissä kaikissa elää kärttyinen vanha pappa, perfektionisti-suorittaja, kiihkeä unelmoija sekä omista kyvyistään huolestunut pikkutyttö.\nTaas kuitenkin törmäsin johonkin todella vastenmieliseen tämän elokuva parissa. Nimittäin noihin tyttöjen kauneus-/missikisoihin. Toki ymmärrän, että elokuvan kauneuskilpailut olivat äärimmilleen vedetyt ja näyttelyä, mutta ikävä kyllä eteenkin Amerikassa taaperoiden meikkaaminen ja vieminen mani-tai pedikyyriin on joillekin todellisuutta. Taas yksi asia, joka todella saa minut voimaan pahoin. Ihmetelkää nyt sitten, kun maailma on pullollaan lapsia, jotka ovat enemmän tai vähemmän tyytymättömiä omaan ulkonäköönsä. Itse en tietääkseni tunne yhtäkään tyttöä, joka olisi tyytyväinen omaan fyysiseen ulkonäköönsä sellaisenaan. Eikö se ole aika huolestuttavaa?\nNäin kirjoitti Hedgie kello 13:05 1 kommentti:\nTagit: arvostelut, disney\nRun, Tom Hanks, run!\nIsäni on sanonut Tom Hanks -elokuvista, että ne ovat joko huonoja tai surullisia. Pitemmän päälle kyseinen luokittelu pitää paikkansa: Sotamies Ryan oli melkolailla surkeaa katseltavaa (lukuunottamatta alkukohtausta), ja Tom Hanksin komedialliset draamat, kuten Terminaali, ovat sitten enemmän tai vähemmän surullisia ja liikuttavia.\nSamaa voisi sanoa myös viikonloppuna tulleesta Forrest Gumpista. Tarina on koskettava ja liikuttava, mutta isäni sanoista poiketen siinä on jotain muutakin. Tietynlaista herttaisuutta ehkäpä?\nEnpä tiedä, itseeni jotenkin kyseinen elokuva vaikutti jotenkin katkeransuloisesti. Kuka ihminen on niin nero, että pystyy luomaan uskottavan tarinan miehestä, joka tekee ihmeellisiä tekoja pitkin elämäänsä, ja lisäksi juoksee, juoksee ja juoksee, vaikka haluaisi vain olla aloillaan rakkaansa kanssa. Toinen lähes yhtä loistava elokuva kaikkeen kykenevästä miehestä on ehkä Burtonin Big Fish, mutta Forrest Gumpissa oli vielä Big Fishiäkin enemmän tietynlaista uskottavuutta, hellyyttä ja juuri mainitsemaani herttaisuutta. Ehkä ajatus tulee päähenkilöstä itsestään, joka ei teoistaan huolimatta ole mikään täydellisen ihmisen kiiltokuvaversio, tämän surumielisestä elämästä, ja tärkeistä naisista siinä. Forrest Gumpissa päähenkilö myös menettää enemmän kuin saa: juoksemisesta huolimatta hän tuntee olevansa yhä viimeinen.\nEn siis ihmettele, että Nyt-liite (jota lähes sokeasti uskon elokuvien arvosteluissa) antoi elokuvalle viisi tähteä. Sen se ansaitseekin, ja myös Tom Hanks, joka onnistuu näyttelemään niin spontaanisti Forrestia, tyypillisestä Hollywood-sankarista poikkeavaa hahmoa.\nPitäisi varmaan vaihtaa sananen isän kanssa. Tom Hanks -elokuvat voivat olla huonoja, surullisia, mutta myös herttaisia. Jos Forrest Gump ei riitä tätä todistamaan, niin otetaan valttikortiksi sitten Toy Storyt, joiden alkuperäisversiossa Tom Hanks toimii Woodyn ääninäyttelijänä. Johan muuttuu papankin mielipide.\nNäin kirjoitti Hedgie kello 13:59 Ei kommentteja:\nTagit: arvostelut, näyttelijät\nLiekit tanssii ja konekivääri soi\nEilen Teemalta sattui tulemaan elokuva, jota en ollut aikaisemmin nähnyt. Kyseessä oli sotaelokuva (?) Ilmestyskirja nyt. Nyt-liite oli arvostellut elokuvan viidellä tähdellä, ja nyt katsottuani kyseisen rainan täytyy hieman ihmetellä miksi. Myönnettäköön, etten ole mikään sotaelokuvien suuren suuri kuluttaja, mutta osaan kyllä nauttia niistä, ja joitakin sotaelokuvia pidän suorastaan loistavina! Nyt kuitenkin Ilmestyskirja nyt saa minulta korkeintaan ehkä kolme tähteä.\nMiksi? Lyhyesti: alku oli hyvä ja kiinnostava, mutta loppu lopahti. Tiedän kyllä, että kyseinen elokuva on genrestään poikkeava, eivätkä monet sitä edes sano sotaelokuvaksi. Omalle mielelleni se oli kuitenkin ehkä hieman väsyttävää seurattavaa loppua kohden, enkä loppujen lopuksi edes pitänyt elokuvan loppuratkaisusta, koska se oli niin kaiken poissulkeva.\nMyönnettäköön, että elokuvan ansioita ovat tietenkin se kuuluisa lentokonekohtaus Wagnerin soidessa taustalla, elokuvan idean kiinnostavuus sekä se, että viimeinkin pystyn muistamaan seuraavana aamuna hahmojen nimet ja päällimmäiset luonteenpiirteet. Hyvä minä. Kuitenkin elokuvan loppupuoli kävi sen verran tylsäksi, etteivät edes Harrison Fordit sitä pelasta.\nHarrastakaamme nyt kuitenkin hieman deduktiivista päättelyä, eli siirtykäämme yksityisestä asiasta yleiseen. Nyt nimittäin mieleni tekee esitellä ja arvostella top 5 parhaat sotaelokuvat! Aloitetaan listan pohjalta, vaikkei se todellakaan mitään pohjasakkaa olekaan.\n5. Päivä ilman sotaa\nTämä on kyllä yksi niistä harvoista sotaelokuvista, jotka osoittavat ihmisen rauhanomaisena ja ennen kaikkea ystävällisenä ja humaanisena olentona: vastapuolella on aivan samanlaisia ihmisiä perheineen niin kuin mekin. Tämäkin raina kuuluu niihin elokuviin, jotka on katsottava vuosittain, yllättäen aina joulun alla, sillä niihin tapahtumiin elokuvan tarinakin sijoittuu.\nJokaisen katsomiskerran jälkeen itselleni on jäänyt hyvät fiilikset ja herännyt toivo siitä, että ihminen on pohjimmiltaan hyvä toiselle, ja ehkä jonain päivänä kaikki maapallon ihmiset vain lopettaisivat sotimisen ja yhdistyisivät sopuisaksi maailmankansaksi. Ikävä kyllä on sitten palattava todellisuuteen, ja meikäläinen tuomitsee koko elokuvan liian optimistiseksi ja pasifistiseksi. Ehkäpä siksi tämä sotaelokuva ei pääse listaykköseksi.\n"GET THE FUCK DOWN OF MY OBSTACLE!"\nIronisuudessaan "täysi metallitakki" on loistava elokuva. Se vääristelee, stereotypisoi, värittelee ja kärjistää ihmisiä ja tilanteita, ja luo niistä paikoin tyrskyttävän hauskoja. Huumorin käntöpuolena toimii sitten tietenkin elokuvan synkeä puoli, joka huumorin tavoin ei ole väkisin väännettyä vaan luontevaa ja ennenkaikkea toimivaa: elokuva kulkee jouhevasti, mikään kohtaus ei tylsistytä ja hahmot jäävät mieleen.\nEniten luonnollisesti draamasta ja huumorista pitävänä ihmisenä innostuin elokuvan alkupuolesta ja sotilaiden koulutusvaiheesta. Veljeni oli myös maininnut, että elokuvassa on täysin minun henkinen hahmo. Ei kestänyt kauaakaan kun tunnistin tämän: lihava virnistelijä, joka ei läpäise edes kuntotestiä kiitettävästi (ei siis mitenkään tarkoittaen, että olisin itse lihava. Pois se minusta). Sitten tilanne muuttuu: virnistelijästä tulee vakava ja viileä sotilas, joka hautoo kostoa vääryyksistä, joita on joutunut kestämään. Jouduin todistamaan elokuvaa katsoessa omankin mieleni hulluuden.\nMinä: Noni! Nyt kyllä ampuisin ton komentajan, saatana!\nMinä: Oho, noni. Mutta nyt kyllä... Nyt kyllä tappasin ittenikin, kun niin peruuttamaton juttu kuitenkin...\nVeli: Sanoinhan, että toi on ihan sinä.\n3. Kirjeitä Iwo Jimalta\nKäydäänpä sitten Japanin ihmeellisen saarivaltionkin puolella. Perjaatteessa tämä elokuva voisi olla Full Metal Jacketkin paikalla, mutta olkoon. Laitetaan Iwo Jima kolmoseksi vaikka sitten vain Ken Watanaben takia.\nIwo Jima ei sinällään eroa perus sotaelokuvista. Perus räimintää, draamaa, kiinnostavia hahmoja ja tilanteita löytyy hienoista efekteistä puhumattakaan. Minun on siis todella vaikea sanoa, minkä takia juuri Iwo Jima on sattunut elokuvana minua koskettamaan. Onko kyse kenties japanilaisten eriskummallisesta taistelumoraalista ja -säännöistä? Inhimillisistä hahmoista, jotka enemmän tai vähemmän poikkeavat japanilaisesta auktoriteetti- ja kollektivimikulttuurista? Paha sanoa. Kuitenkin Kirjeitä Iwo Jimalta jaksaa kerta kerralla koskettaa ja kiinnostaa, vaikkei se sinällään tuo mitään uutta sotaelokuvagenreen.\nKlaustrofoobikkolle ei voi suositella tätä elokuvaa, puhumattakaan siitä, joka on saanut traumat Titanicista. Das Boot on loistava kuvaus miehistöstä, joka janoaa taistelua, mutta tosipaikan tullen haluaa vain pitää henkiriepunsa, ja osoittaa sen kautta suunnatonta elämänhalua, kekseliäisyyttä ja sisua. Saksalaisesta alkuperästä on annettava plussaa, puhumattakaan ajatuksesta, että nyt ollaan "vihollisten" puolella, ja tarkastellaan toista maailmansotaa heidän näkökulmastaan.\nHahmot ovat kiinnostavia ja sympaattisia, vitsit naurattavat (vaikka saksalaisia ovatkin) ja musiikit ovat kauniita ja tarttuvia: kukapa ei voisi vastustaa Tipperery-songia!\nItse on mainittava Das Bootista vielä tunnelma, joka on pitkin elokuvaa loistava. Vaikka alku hieman tökkiikin ja on unettava, se toimii hienona vastapainona elokuvan toiminnalle. Muistan kun katsoin tämän elokuvan ensimmäistä kertaa. Ensin tuskastelin ääneen: "miksei ne jo taistele! Tulisi jo vihollisia ja tappelua ja räiskintää!" Sitten kun viimein taistelukohtaus tuli, toivoin sen vain loppuvan. Piinaava tunnelma, hiljaisuus, tutkan karmiva piipitys ja lopulta hirmuinen ajatus miehistön hukkumisesta pienessä sukellusveneessä saivat sen aikaan.\nJa ennen kaikkea, elokuva loppuu mitä parhaiten, ja pistää miettimään.\n1. Tuntematon sotilas (Edvin Laineen versio)\nTarvitseeko tätä kalssikkoa sen kummemmin avata? Tämä elokuva vain yksinkertaisesti kuuluu niihin, jotka vain on nähtävä kerran vuodessa itsenäisyyspäivänä koko perheen kanssa. Siksi Tuntemattomaan liittyy paljon hyviä muistoja, sekä elokuvan, että kirjan kautta.\nEn voi sanoa kuin, että kympin arvoinen suoritus ohjaajalta, näytteijöiltä, erikositehosteiden tekijöiltä ja tarinan uskollisuudelta, sillä koko elokuva on kokonaisuudessaan niin hieno, hauska ja kekseliäs, ettei mitään rajaa. Ainoana miinuksena voi mainita hahmojen vanhan iän elokuvassa, mutta se on pieni murhe, sillä en yksinkertaisesti vain voi ajatella Tuntemattoman hahmoja muunkaanlaisina kuin Laineen elokuvassa. Vanhala hihittelee paitaansa, Riitaoja nyrpistelee ja itkee, Lehto puolestaan on yrmeä jörö, jonka leuka on niin pitkä ettei edes kypärän lenkki mahdu sen alta. Loistavaa, lyhyesti sanottuna loistavaa.\n"Aijaij, on niin kukkasta että!"\nNäin kirjoitti Hedgie kello 10:29 2 kommenttia:\nTagit: arvostelut, sota\nAnimesarja-arvosteluita pt. 1: Peukaloisen Retket\nTiedän, ettei tämä osio niinkään kuulu elokuvapuolelle, mutta olen yksinkertaisesti niin täpinöissäni, etten voi olla kirjoittamatta. Annettakoon se kuitenkin anteeksi, onhan animaatiosarjat kuitenkin hyvin lähellä elokuvia tai ainakin filmiteollisuutta.\nViime viikolla alkoi 80-luvun animepiirretty Peukaloisen retket (Nirusu no yuugi na tabi) pyöriä uudelleen Ylellä. Ironisesti olin juuri eilen saanut katsottua kaikki videokaseteille nauhoitetut jaksot, kun sain tietää, että nyt tämä iki-ihana klassikko pyörii taas 52 viikon ajan televisiossa. Hieman kismitti, mutta toisaalta riemastuin: nyt saisin katsottua sarjan ne jaksot, joita en ollut aikaisemmin nähnyt tai olin jo unohtanut.\nPeukaloisen retket oli tärkeä osa omaa lapsuuttani vaikken vielä 80-luvulla syntynytkään. Isosiskoni kautta sain kuitenkin töllöteltäväksi vanhoja nauhotettuja jaksoja, ja siitähän se fanitus sitten lähti. Rakastuin oitis sarjan hahmoihin, musiikkiin ja tarinan mukaansatempaavuuteen ja sopivaan jännittävyyteen. Vielä nyttemminkin täytyy vain ihailla sarjan, ja miksei alkuperäisen kirjankin teematiikkaa ja kasvutarinaa: vähemmästäkin herkistyy.\nMeillä oli luonnollisesti tosiaan tuo Selma Lagerlöfin kirjakin hyllyssä, sekä kasoittain tähän animeen pohjautuvaa sarjakuvaa, joiden kautta sitten sai vähän paikkailla ja täydennellä tätä eeppistä Ruotsin matkaa hanhien kanssa. Olin hirmu pitkän ajan innostunut Peukaloisen retkistä, niin innostunut, etten tiettynä aikana juuri muuta piirtänytkään kuin villihanhia!\nMyönnettäköön, että suhteeni sarjaan on vähintäänkin kuin tytön suhde ensi-ihastukseensa. Yksinkertaisesti minulla ei ole tästä sarjasta mitään pahaa sanottavaa, sillä kaikki pelaa loistavasti yhteen. Ihan harmittaa, kun nykyään lastenohjelmat ja -elokuvat ovat lähinnä pelkkää mäiskettä ja tiivistä leikkausta, ja pahoin pelkään, etteivät Peukaloisen kaltaiset sarjat enää viihdytä lapsia niin paljon kuin 20 vuotta aikaisemmin.\nNyt kun katsoin sarjan uudelleen läpi, naureskelin paikoin sen jutuille ja löysin siihen uusia ulottuvuuksia, en voinut taas olla innostumatta sarjan hahmoista. Fiksu Nils, höppänä hamsteri, rohkea Martti, äksy Guster, laiska Lasse ja niin edelleen. Nyt eteenkin mieleeni kihosi Gorgo-kotkan tarina, joka tällä katselukerralla kosketti todella. Sain kyseisestä avuttomasta ja ehkä vähän synkeästäkin hahmosta inspiraatiota piirtämiseen.\nSelailin nettiä myöhemmin läpi, ja ai helkkari, Villihanhi-reissut saa nykyään jo DVD:lle! Nyt tekee todella mieli ostaa nuo kaksi DVD-boxia, joissa on kaikki Peukaloisen jaksot tällä nostalgisella 80-luvun dubbauksella. Pitänee toivoa niitä vaikka joululahjaksi.\nPitäisiköhän itsekin heittäytyä ilkeäksi vintiöksi kuin Nils, ja toivoa, että kotihaltia muuttaisi minut peukalon mittaiseksi. Pääsisi itsekin matkustamaan edullisesti läpi Ruotsin ;)\nNäin kirjoitti Hedgie kello 16:55 Ei kommentteja:\nTagit: anime, dvd, lapsuus, nostalgia\nViimeisen parin-kolmen viikon aikana olen ehtinyt katsoa monta minulle ennestään tuntematonta elokuvaa. Niiden genret ovat ehtineet poukkoilla laidasta laitaan aina romantiikka-draamasta (Ylpeys & Ennakkoluulo) huumoriin (Naken). Nyt on syysloma, enkä ole tähän mennessä ehtinyt katsoa vielä ainuttakaan uutta elokuvaa. Hävettääkö? Hieman. Onneksi nyt viikonloppuna on kohtalaista elokuvatarjontaa televisiossa.\nHieman ennen syysloman alkua kävin sitten katsomassa tämän erittäin odotetun ja kehutun elokuvan hyvän toverini Neon kanssa. Pääsimme elokuviin ilmaislipuilla, köyhän opiskelijan budjetti kun tuppaamaan olemaan muutoin aika nihkeä. Elokuvahan siis oli Toy Story 3.\nMikä voisi olla ihastuttavampaa kuin tavata liki 10 vuoden tauon jälkeen nämä tutut rakastettavat hahmot uusissa metkuissa? No tietenkin se, että seikkailu on onnistunut ja saa mukavan päätöksen. Sen nimittäin Toy Story 3 todella toi, ja olin todella helpottunut poistuessani salista. Elokuva yksinkertaisesti vastasi, ellei jopa ylittänyt odotuksiani.\nMyönnettäköön: en ole mikään suuren suuri Toy Story -fani. Kakkososa on videolla hyllyssä, ykkösen olen nähnyt ehkä kaksi kertaa kokonaan. En siis voi sanoa olevani mikään Lelu Tarina -elitisti, jonka mielipide on ehdottoman oikea ja aukoton. Tämä on vain mielipiteeni.\n3D:stä en ole niinkään välittänyt siitä saakka, kun koko juttu keksittiin ottaa elokuvateattereiden tarjontaan, joten jätän sen arvostelemisen väliin tällä kertaa. Kuitenkin yleisesti Toy Story 3:ssa oli paljon annettavaa jo audio-visuaalisesti. Musiikit olivat ihanan nostalgisia ja loivat hyvän aasinsillan kakkosen ja kolmosen välille. Hahmot olivat yksityiskohtaisia ja kauniisti mallinnettuja, unohtamatta kuitenkaan Toy Storyn uniikkia tyyliä. Kohtaukset olivat kaikenkaikkiaan upeita, antoisia ja elokuvan leikkaustakin ystyi hyvin vanhempikin silmä seuraamaan (ei siis ollut mitään kohellusta, mitä lastenelokuvat nyttemmin ovat).\nHahmoista ei voi sanoa juuri mitään muuta kuin hyvää. Jokaisella on oma paikkansa tarinassa ja hahmot reagoivat asioihin juuri kuin kuuluukin. Woody epäilee, Buzz suhtautuu kaikkeen optimistisen arvokkaasti, Jessy innokkaasti ja niin edelleen. Ääninäyttely toimii hienosti suomeksi, plussat siis siitä. Mitään uutta ja hohdokasta hahmojen luonteeseen ei kuitenkaan lisätä, lukuunottamatta tietenkin paria tiettyä kohtausta ja hahmojen välistä kipinää (ks. linkki videoon, spoileri!).\nElokuva on sopivan pituinen, etenee jouhevasti ja tarjoaa sekä vanhoille faneille, että tämän ajan pikkulapsille ulottuvuuksia ja loistavaa viihdettä. Jos jokin lastenelokuva vuodelta 2010 ansaitsee viisi tähteä, se on ehdottomasti Toy Story 3. Sen parissa herkistyy sekä aikuinen, että lapsi. Että helkkari, ottakaa lapsenne mukaan ja menkää katsomaan koko perheen voimin oikeasti loistavaa elokuvaa!\nNäin kirjoitti Hedgie kello 20:54 Ei kommentteja:\nTagit: arvostelut, kaverit, loma\nElokuvissa on yksinkertaisesti kaikki ne hyvät kulttuuriset puolet, joista pidän. Ne ovat viihdyttäviä visuaalisesti, antavat parhaimmillaan jotain uutta ajateltavaa, rentouttavat, viihdyttävät ja antavat kuvaa tekijästään sekä sen aikaisesta maailmastaan.\nOlen vasta muutaman vuoden aikana innostunut ostamaan ja katselemaan elokuvia ihan olan takaa. Lapsesta saakka olen toki viihtynyt teeveen ääressä, mutta vasta hiljattaen olen kiinnostunut elokuvista noin kulttuurisesti.\nTämä tarkoittaa siis myös sitä, että haluan tietää elokuvista mahdollisimman paljon, oppia, analysoida ja vertailla niitä keskenään. Olen kiinnostunut paitsi hyvän elokuvakokemuksen löytämisestä, myöskin niiden kriittisen tarkastelun sekä teknisten ominaisuuksien arvostelusta. Myös elokuva-ala noin ammattina vaikuttaa mielenkiintoiselta, ja minulla onkin tapana vapaa-aikanani muun muassa kuvailla materiaalia videokameralla, editoida, leikata, käsikirjoittaa omia filmejä (ja miksei muokata vähän toistenkin) ja piirtää elokuviin liittyviä asioita.\nOlen jo pitemmän aikaa haaveillut elokuvablogin pitämisestä. Nyt viimein, kun aikaa ja motivaatiota on, voin aloittaa tekemään haluamani blogin.\nTarkoituksenani on arvostella uusia katsomiani leffoja, valoittaa ja ylistää niitä elokuvia, joista kovasti pidän sekä vesittää niitä, joista en liiemmin välitä. Lisäksi puheenaihe voi pyörähtää itse elokuvien tai videoiden arvosteluista niiden sisältöön, tekemiseen, teematiikkaan tai maailmankuvaan. Varmasti myös näyttelijöitä, ohjaajia, genrejä ja elokuvailmiöitä olen tulossa ruotimaan läpi.\nKirjoitan pikimmiten heti ihka ensimmäisen pikku arvosteluni elokuvista, joita olen tässä viime viikkona katsonut. Päivityksiä tulee sitä mukaa, kun kirjoittajaa itseään eli minua huvittaa 8))\nNäin kirjoitti Hedgie kello 22:06 Ei kommentteja:\nElokuva, jonka olet nähnyt useamman kuin 10 kertaa. Elokuva, jonka olet nähnyt useamman kerran elokuvateattereissa. Näyttelijä, jonk...


Vihtori Kosola - Lapua - Suomi24 Keskustelut\nLapuan liike oli silloin. Ja nyt on aika toisin.\nKauan eläköön kansanjohtaja Vihtori Kosola muistoissamme. Lapuan liike torjui kommunismin Suomesta. Nyt tarvitaan todellinen kansanjohtaja joka vie meidät ulos Euroopan Neuvostoliitosta eli EU:sta ja Emu-rahaliitosta.\nSuomi vapaaksi! Miten? Eroamalla! Miten järjestät asiat sen jälkeen? Kerro yksityiskohtaisemmin, että maallikkokin ymmärtää!\nHaluaa faktaa kirjoitti:\nKaikki valtioliitot tähän asti ovat päättyneet sotaan Kalmarin Union mukaan lukien. Jos haluat rauhaa, valmistaudu sotaan ja ole voittajavaltioiden joukossa.\nOmana aikanaan Lapuanliikkeellä on tärkeä tehtävä isänmaallisuuden edistäjänä ja kommunismin torjujana.\nLapuanliike on yksi noloimmista vaiheista isänmaamme historiassa. Vain sisällisota menee sen edelle. Tulevat sukupolvet tulevat häpeämään isiensä tekoja, jos nyt ylipäänsä viitsivät kiinnittää niihin mitään huomiota.\nPääasia että punikit sai turpiinsa.\nMikään työn arvo ei kestä ikuisesti, näin täytyy myöntää.\nTämän päivän yksi vitsaus on matut -jotta siitä näistä selviäminen miten, kun hallituksemme on yhtä huuhaata suomessamme...\nMeinaakos näistä tulla euroopan kompastuskivi ja katasrofi, kun nämä velloen painavat sisään mistään piittaamatta ja ei muutakuin vaatimuksiaan esittämään osuuksistaan.\nMatut on ongelma lähinnä jonkun onnettoman syrjäytymisvaarassa elävän korvien välissä.\nTätä hippastakos meinaat.\nLähi-idän muslimimiehet pelaavat maamme "hyödyllisillä hölmöillä" eli vihreillä ja vasemmistolla hedelmäpeliä. Maa menee polvilleen.\nNäitä serkuja ja serkun serkkuja.\nKuinka kukaan jaksaa tätä? Kyllä täytyy olla piuhat pahasti solmussa.\nYksi hyvä puoli tuossa on. Siitä näkee mitä älyn jättiläisiä nuo muslimeista sekaisin menneet kansalaisemme ovat.\nHelepotetaan vähän ja katsotaan Teuvoa.\nHakkarainen avaa ääntään.\nJos kommunismi olisi saanut otetta Suomessa 20- ja 30-luvuilla, niin Stalin olisi miehittänyt Suomen ja liittänyt Suomen Neuvostoliittoon Baltian maiden tapaan.\nNäin se meni, yhtä sokeaa villitystä se oli komunismiin näollä vilityillä karteekien takana eläjillä, jos ei järkiporukat sitä touhua silloin kovaoteisesti tyssänyt olisi Stalin kopannut suomen- kuin marjasen mättähältä ja nolilla seurauksillä mitä kerroit.\nYhtä hullllua se nytkin tämä matukiima, jotta ojahan tuokin kiima johtaa ja helvettiin, vaikka kuinka on nähtävissä näitten tarkoitusperät matusettien ja mailman täyttävät jupaisemalla jupuutamalla aivan teollisesti -niin ei muutakuin kiima vain yltyypi mitään tekemättömiin...\nOlin taannoin reissuhommissa Turun ja Porin alueilla. Jostain syystä sielläpäin keskusteluun nousi Patruunatehtaan rähäjdyksen lisäksi monen kanssa Lapuanliike. Ja jostain käsittämättömästä syystä siellä käsitettiin sen olevan kommunistinen liike. Aina sai kaikille rautalangasta vääntää että Lapuanliike oli nimenomaan kommunismin vastainen liike. Yleisesti siellä päin käsitys että Lapua ja Pohjanmaa yleensä olis ollu jotenkin punaisten aluetta, ja aina sai vääntää siitä asiasta monen kanssa, ettei se niin ollut. Mistä johtuu tällainen väärä mielikuva meidän alueesta muualla? Tämä tuli ainakin minulle taannoin yllätyksenä, jota sai monelle oikoa. Toki yhtä yllättyneitä oli ne kenelle asian oikean laidan selvitin, koska pitivät omaa aluettaan nimenomaan valkoisen Suomen alueena, ja pohjalaisia punaisina.\nSanoisin että mielikuva johtuu siitä, että liikettä pidettiin kansallissosialistisena. Kun lukee Saksan kansallisSOSIALISTISEN työväenpuolueen ohjelma, niin se on suurimmalta osaltaan nimenomaan aika suoraan kommunistinen, lisättynä Hitlerin sairaan mielen öyhötyksillä herrakansan suojelemiseksi.\nValitettavasti tätä ei edelleenkään saa kirjoittaa suomeksi wikipediaan: https://en.wikipedia.org/wiki/National_Socialist_Program#The_25-point_Program_of_the_NSDAP\n6 miljoonan ihmisen kaasuttamista hengiltä puhtaan rodun nimissä en ihan kutsuisi öyhöttämiseksi. Eikä Hitler sitä itse tehnyt. Siihen tarvittiin lähes koko kansan tuki.\nTaisi Suomesta ja Lapualtakin niitä tukijoukkoja löytyä.\nJos meinaat Annalaa ja Toivosta, niin heillä ei ollut mitään tekemistä keskitysleirien kanssa. Tuskin edes tiesivät niistä. Meni kauan ennen kuin niistä liikkui edes yhtään uskottavia huhuja.\nTavallisella kansalla ei liioin ollut asian kanssa mitään tekemistä. Niiden jotka sinne töihin käskettiin, oli toteltava, tai löysi itsensä aidan toiselta puolelta.\nVieläkö muuten tämä kyltti on paikallaan? 🤔 http://vho.org/tr/2003/1/Image1104.jpg\nOlin reissuhommissa Itä-Suomessa. Siellä tiedettiin että lapualaiset asuvat savimajoissa ja laiduntavat vuohia. Kerroin oikeassa ovat.\nKyllä nykyisiäkin kommmmunisteja lapua risoo ja räksytystä piisaa -kuin pieneltä terieri koira täristen.\nMUTTA silti näille kelpaa tämä suomen kultturismi, mikseivät konti naapuriin.\nNaapuri on kyllä hylännyt jo sen kommunismin -näillä se hinkkaa vieläkin aatosta.\nKiitos päivän naurutuokiosta :) :)) :)))\nMinä taas sanoisin että Lapualla on paljon ns piilokummunismia joka toisessa\nNäin tänään piilokommunismia roskakatoksen takana ja eilen paukun kahvilassa. Pitäiskö ilmoittaa viranomaisille.\nMinä näin abc:llä henkilön, joka loi rasistisen katseen eräisiin vähemmistön edustajiin, sekä ajatteli 100% varmasti rasistisia ajatuksia. Pitääkö ilmottaa poliisille?\nPoliisi on perseistä.\nNyt on taas vähän samallainen henki kuin 30-luvulla fasismin aikoihin vaan vähän lievemmällä mallilla.Tälläinen oikeiston hallituksella on suuri lumous tuoda tänne nato sotilaita harjoittelemaan sotaa.Ja kyllä kaikki tietävät minkä takia sitä harjoitellaan.Kyllä pitää aina sen verran kunnioittaa ja pelätä naapuria.Amerikkalaiset ei välitä vaikka täällä nyt vähän soritaankin saahan myydä ruutia ja lentokoneita.\nMitä sanoi Jussi Muilu 1960-luvulla kun kysyttiin - mitä ajatteiet nyt Lapuan liikkeestä?\n- Me olimma sen ajan lättähattuja. Jussi oli kokenut sodat, nähnyt että punaiserkin kaatui\nSuomen puolesta, kaikkia tarvittihin.\nTuohan oli Muilulta hyvä ja tasapuolinen toteamus -mikä olikin jo tilanne 60-luvulla ja punaisilla tämä venäjä kiihko aikanaan oli samaten haksahdusta tietämättömyyttä.\nEikös se ole silloin fifti-fifti eli tasapeli.\nHänen aikanaa ei ollut Lapuan hiippakuntaa.\nMikkelin seudun pohjalasiten pikkujoulussa esitettiin näytelmäkohtaus "Jääkärikapteeni Matti Laurila ja Mäntsälän kapinan kukistuminen". Kosoola oli johtoryhmän kanssa menossa kohti Mäntsälään ja yöpyi Hämeenlinnan kaupunginhotellissa. Esitys sai hyvät suosionosoitukset. Kosoola nousi kansainvälistä kommunismia ja ateismia vastaan. KOsola oli mukava kansanomainen mies. Mukaan tuli häirikkötyyppejä, jotka mm. muiluuttivat.\nSE oli vessulluuta suomessa sillon kuin nytkin, tarvittaisiin muutama samantyylinen VIHTORI joka tämän vessula porukan nostaisi seinällä päättäjät.\nHuuhaat kopaskasvaneet pistävät taasen suomemme ajopuuksi-\nOlin reissuhommissa Vaasassa. Siellä oli syntyny käsitys että Lapualla peljättäisiin seinäjokia ja vesiklosettia. Ihmettelin kyllä mistä sellaaset ajatukset oli perääsin, ja kuinka lapualaaset niitä voisi paljätä. Niin vähän selllaasten kanssa ollaan oltu tekemisiss.\nVuodesta 1918 vuoteen 1945 oli toiminnan aikaa.\nja tulokset nähtiin,nyt pitäisi olla jo viisaampia.ei fasismille\nKun muut pyrki sovintoon sisällissodan jälkeen niin Kosolan porukka hoki, puhdistustyö jäi kesken. Maaherraakin yrittivät kyyrittää.\nVuonna 1948 varusmiespalvelluaan suorittanut kertoi miten heitä kehoitettiin heti ruuttaamaan kp- llä sillalla vartioidessaan tärkeää kohdetta\n-jos suomeen uutta järjestelmää luojat siitä pyrkisivät läpi\n-liikkuvat takana siinä olivat odotelleet yön pimeydessä\n- ja vielä 50-luvullakin lapualla oli voimissaan näitten vallanvaihdon touhut kokouksiaan pidellen -\noikein silloon toimittiin\nAika on muuttunut.mutta antakaa vihtorin maata haudassa jo.sen kyllä kannattaa jo unohtaa\nNämä paikalliset mustapaidat Uuno Turhapurot "bisnismiehet" saa aina hymyilemään kun vastaan tulevat. Jotain hauskuutta lapuan liike-elämässä.\nSe onkin hyvä tuo havainto ja positiivista lapualaisuutta, annetaan kaikkien elää tyylilään.\nSeikeissä on noit pirultaisia rapaajia, jot siellä ei ole häävistä niitä katsellä -koppapäisyyttä.\nLapuanliike ja IKL erosivat paljon esimerkiksi Saksan oikeistolaisuudesta. Saksassa haluttiin luoda lopulta germaaninen pakanavaltio. Mutta Suomessa oltiin kristillisellä pohjalla ja Raamattuun tukeutuen. Kommunismin yksi pahimmista asioista oli ateismin tukeminen.


Santtu sivaltaa: Lisää sikailua, Leijonat! | Kisaextra | Iltalehti.fi\nLisää sikailua, Leijonat!\nKeskiviikko 29.4.2009 klo 22.51\nSanttu sivaltaa: Lisää sikailua, Leijonat!\nEi sen näin pitänyt mennä! Leijonan piti hääriä isäntänä kaukalossa ja herkkien slaavilaisten piipittää hiirinä.\nNyt on käynyt ihan päinvastoin. Suomi on liian pehmeä, kun Marek Zidlickyn kaltaiset Mikki Hiiret saavat tökkiä sinivalkoisia pelaajia. Vain Jarkko Ruutu on toistaiseksi niistänyt punapaitaisia pelaajia.\nPäätöserässä Leijonien on lisättävä äijämäisyyttä ja pientä sikailua, joiden ansiosta Tshekin pelurit saadaan pois tolaltaan. Koska Ruutu on merkattu mies, Leo Komarov voisi kolata Jaromir Jagrin, Jan Marekin, Zidlickyn tai jonkun muun primadonnan. Se sekoittaisi mukavasti Tshekki-pakkaa ja loisi hämmennystä kaukaloon.


Myyntitappio | Yle Uutiset | yle.fi\nSanoma osti Hollannin televisiotoiminnat vuonna 2011. Kaupasta jäi käteen 313 miljoonan euron myyntitappiot.\nToriparkki menossa kaupaksi 7 miljoonalla eurolla\nKotkan kaupungille on koitumassa kaupasta runsaan 1,5 miljoonan euron myyntitappio. Vuonna 2006 valmistunut toriparkki on tehnyt tappiota lähes koko olemassaolonsa ajan.\nStora Enso sai brasilialaisen tehdaskaupan päätökseen\nKauppahinta on noin 17 miljoonaa euroa ja myyntitappio 59 miljoonaa euroa. Siitä 31 miljoonaa kirjattiin jo viime vuoden viimeisen neljänneksen tulokseen kertaluonteisena eränä.\nStora Enso kertoi neljännesmiljardin arvonalentumisista\nStora Enso paljasti tiistaina melkoiset negatiiviset kertaerät.\nStora Enso myy osuutensa Arapotin tehtaasta Brasiliassa – tappiota tulee\nKauppa pienentänee Stora Enson liikevaihtoa satakunta miljoonaa euroa. Tappioita kaupasta kertyy lähes 60 miljoonaa euroa.\nStockmannin osake nousee rajusti – sijoittajat kiittävät Venäjän tavaratalojen myyntiä\nTappiolle ajautunut Stockmann myy Venäjän tavaratalojensa liiketoiminnan viidellä miljoonalla eurolla.\nUusi omistaja Bonnier uudistaa Akateemisen laajaa lehtivalikoimaa. Pienten aikakauslehtien kauppa on ollut tappiollista valtion tuesta huolimatta.\nStora Enso myi Saksan Uetersenin tehtaan\nStora Enso on saattanut loppuun kaupat Saksassa sijaitsevasta Uetersenin tehtaasta. Erikoispaperia ja päällystettyä hienopaperia valmistava tehdas myytiin yksityisen osakerahaston omistamalle yritykselle, kertoo Stora Enso. Kaupasta kertyi myyntitappiota noin 30 miljoonaa euroa.\nLääketukkuri Oriola-KD:n Venäjän-kauppojen tappio olikin moninkertainen – "Inhimillinen virhe"\nTappioksi kirjattiin alun perin 26 miljoonaa euroa. Nyt summa on 147,7 miljoonaa. Talous- ja rahoitusjohtajan mukaan kyse oli inhimillisestä virheestä, jota ei olisi pitänyt tapahtua.\nStora Enson saksalaistehtaan ostaja vetäytyi kaupasta\nSaksan kilpailuviranomaiset eivät hyväksyneet kauppaa. Stora Enson mukaan Uetersenin tehtaan myynti tai uudelleenjärjestely on mahdollinen.\nSanoman kertaerät painoivat selvästi tulosta\nMediayhtiö Sanoman rakennejärjestelykustannukset sekä myyntitappiot ja alaskirjaukset Belgian tv-toiminnan myymisestä romahduttivat liikevoiton yli 40 miljoonasta eurosta kolmeen.\nTästä seuraa myyntitappiota noin 30 miljoonaa euroa.\nUudelleenjärjestelyt ja myyntitappiot vetivät Sanoman miinukselle\nSanoman liiketappioon sisältyy mittavia kertaluonteisia eriä. Sanoman mukaan kertaluonteiset erät koostuivat pääasiassa arvonalentumisista. omaisuuden myyntitappioista ja rakennejärjestelykustannuksista. Koko viime vuodelle Sanoma kirjasi kertaluonteisia eriä 427 miljoonaa euroa.\nVeikkaus menetti jopa 400 000 euron myynnin verkkosivujen kaatumisen takia\nLauantai-illan vika johtui Veikkauksen mukaan todennäköisesti palvelinten ylikuormittumisesta Veikkaus-tv:n jalkapallo-ottelun aikana.\nSanoma niputtaa Suomen-toiminnot\nSanoma panee kaiken medialiiketoimintansa Suomessa saman katon alle. Sanomalehtiä, aikakauslehtiä sekä radio- ja televisiokanavia luotsaa vastaisuudessa toimitusjohtaja Pekka Soini.\nSavonlinnan Pikkukirkon kauppojen esteenä yhä hinta\nArkkipiispa Leon vierailu kirkkovaltuuston kokouksessa ei tuottanut yhteistä näkemystä Pikkukirkon hinnasta. Leo toivoi, ettei hinnalla tavoiteltaisi voittoa, jos ei tappiotakaan.\nSanoman liikevoitto supistui rajusti\nSanoma-konsernin liikevoitto romahti 40 prosenttia. Mainosmyynti kuitenkin kasvoi viime vuoden alusta, toimitusjohtaja Harri-Pekka Kaukonen sanoo.\nTurkistuottajat Oyj:n tulos tappiollinen\nMyynnin arvo laski lähes neljänneksellä heikentyneen hintatason ja nahkamäärien pienemisen vuoksi.\nValtakadun remontti kiristää pinnaa\nLappeenrannan Valtakadun remontti on jatkunut koko kesän. Kirkkokadun ja Raatimiehenkadun väliselle osuudelle ei ole ollut autolla asiaa, mutta vaikeaa kulku on ollut myös jalankukijoille.\nPörssi antoi kurinpitomaksun Nordealle\nHelsingin Pörssin kurinpitolautakunta rankaisee Nordea pankkia 25 000 euron kurinpitomaksulla. Lisäksi se antaa varoituksen Nordean meklarille. Pörssin mukaan kyse on poikkeullisesta rikkomuksesta.\nLomautukset uhkaavat Tampereen seurakuntia\nTampereen seurakuntayhtymä harkitsee lomauttavansa koko henkilökuntansa, yli 600 työntekijää. Seurakuntien verotulot laskevat rajusti tänä vuonna erityisesti yhteisöverojen osalta.\nLeirintäalueen valmistuminen viivästyy\nKokkolan leirintäalueen rakennustyöt viivästyvät suunnitellusta.\nLaiha sopu autonosturikiistassa\nItalialaisen autokorjaamonosturin vaarallisuudesta käyty kiista on sovittu oikeuden ulkopuolella.Tampereen käräjäoikeudessa pitkään vireillä olleen riidan osapuolet ovat sopineet, että valtio maksaa valmistajalle salaisen korvaussumman.\nAutojen korjaus 2009\nOutokumpu myi loputkin kuparibisneksensä\nOutokumpu myy loput kupariputkiliiketoiminnastaan Cupori Groupille, jonka omistaa Outokummun Copper Tube & Brass -ryhmän toimiva johto.\nLassila & Tikanojalta tulosvaroitus\nYmpäristönhuolto- ja kiinteistöpalveluyritys Lassila & Tikanoja antoi maanantai-iltana tulosvaroituksen. Yhtiön mukaan koko vuoden tulos tulee heikkenemään viimevuotisesta. Aikaisemmin yhtiö on arvioinut koko vuoden tuloksen paranevan.\nStora Enso myy Pankakosken kartonkitehtaansa kansainväliselle sijoittajaryhmälle 20 miljoonalla eurolla. Kaupan myötä Stora Enson nettovelka pienenee samalla summalla.\nNikotiinikorvausvalmisteet tavallisiin kauppoihin\nNikotiinipurukumin ja -laastarien myynti aiotaan sallia myös tavallisissa kaupoissa. Hallitus jätti tänään eduskunnalle lääkelain muutoksen, joka mahdollistaa nikotiinikorvaushoidon itsehoitolääkkeiden myynnin myös muualla kuin apteekeissa.\nOutokumpu myy kupariliiketoimintansa\nOutokumpu myy kupariliiketoimintansa pääomasijoitusyhtiö Nordic Capitalille. Kauppahinta on 599 miljoonaa euroa.\nTalous lyhyesti 29.9.\nSonera myi jälleen Deutsche Telekomia\nOutokummun Harjavallan tehtailla työnseisaus


Miten erottua joukosta ryhmähaastattelussa? - Lue vinkit\nErotu joukosta ryhmähaastattelussa\nJoskus eri aloilla töitä hakevat ihmiset voidaan kutsua ryhmähaastatteluun. Ryhmähaastattelu on vielä monelle vieras asia, ja se saattaa jopa herättää paniikkia työnhakijassa. On olemassa useampia syitä sille, miksi työnantaja järjestää ryhmähaastattelun. Se voi johtua yksinkertaisesti työnantajan tiukasta aikataulusta. Ryhmähaastattelut säästävät paljon rekrytoijan aikaa. Rekrytoija saattaa myös testata hakijoiden ryhmätyö- ja kommunikaatiotaitoja.\nMikä on ryhmähaastattelu?\nRyhmähaastattelu on työhaastattelu, jossa haastatellaan useaa työnhakijaa yhtä aikaa. Työhaastattelussa voi joutua keskustelemaan myös muiden täysin tuntemattomien työnhakijoiden kanssa. Haastattelun aikana haastattelija yleensä kysyy kaikilta hakijoilta kysymyksiä. Ryhmähaastatteluihin voi kuulua lisäksi erilaisia tehtäviä, jotka ratkaistaan yhdessä. Ne voivat olla kehitysideoita, väittelyitä tai roolipelin avulla esitettyjä kuviteltuja tilanteita kyseisessä työssä.\nRyhmähaastattelu ei myöskään ole aina ainoa rekrytointiperuste, vaan se voi olla osa suurempaa rekrytointiprosessia. Rekrytointiprosessiin voi kuulua ryhmähaastattelun lisäksi esimerkiksi erillinen yksilöhaastattelu. Rekrytointiprosessi ja sen tarkemmat yksityiskohdat vaihtelevat kuitenkin aina työnantajan mukaan.\nMiten ryhmähaastatteluun valmistaudutaan?\nRyhmähaastatteluun kannattaa valmistautua, kuten yksilöhaastatteluihinkin. Kannattaa selvittää jo valmiiksi mitä mahdollisia kysymyksiä haastattelija voisi kysyä ja miten niihin kannattaa vastata. Hakija voi aloittaa esimerkiksi tutustumalla työhaastattelussa kysytyistä kysymyksistä kertovaan artikkeliin. Valmistautumatta näihin kysymyksiin eteen voi tulla kysymys, johon ei osaakaan vastata. Tällöin voi antaa haastattelijan näkökulmasta huonon vastauksen tai mennä jopa aivan paniikkiin osaamatta vastata mitään.\nKysymyksiin huolellisesti valmistautuminen ei ole ainoa tapa harjoitella haastattelua varten. Ryhmähaastatteluun voi valmistautua myös harjoittelemalla haastattelutilannetta. Kysymyksiin vastaamista voi harjoitella joko yksin, kaverin kanssa tai suuremman kaverijoukon kanssa. Etenkin suuren kaverijoukon kanssa harjoittelu on loistava tapa valmistautua ryhmähaastatteluun. Se saattaa vähentää paljon jännitystä oikeassa ryhmähaastattelussa.\nMiten ryhmähaastattelu eroaa tavallisesta haastattelusta?\nRyhmähaastattelu voi tuoda syvällisemmin esiin hakijan taitoja ja piirteitä. Ryhmähaastattelut tuovat esille etenkin hakijoiden sosiaalisia ja kommunikaatiotaitoja, mutta haastatteluiden ryhmätehtävien avulla voi myös päätellä esimerkiksi sen kenellä hakijoista on tapana ottaa johtajan rooli tai kuka osaa kuunnella muita. Ryhmähaastattelussa tulee usein ilmi muitakin puolia, joita yksilöhaastattelussa ei yleensä tule.\nRyhmähaastattelussa on otettava myös muut huomioon. Se on hyvin tärkeää etenkin työssä, jossa ollaan paljon tekemisissä ihmisten kanssa. Omien vastausten kertomisen lisäksi hakijoilta odotetaankin usein yhteistyökykyä ja osallistumista keskusteluun muiden hakijoiden kanssa.\nRyhmähaastattelu voi olla myös huomattavasti pidempi kuin yksilöhaastattelu. Ryhmähaastattelun pituus vaihtelee usein puolesta tunnista jopa kolmeen tuntiin. Onkin tärkeää valmistautua pitkään haastatteluaikaan esimerkiksi huolehtimalla syömisestä ja nestetasapainosta ennen haastattelua. Tämä auttaa pysymään virkeänä koko haastattelun ajan.\nMiten erotun sopivalla tavalla joukosta ryhmähaastattelussa?\nRyhmähaastattelussa ei ole tärkeintä olla äänessä koko ajan tai tuoda yltiöpäisesti osaamistaan esille. Kannattaa kuitenkin osallistua aktiivisesti keskusteluun myös silloin kun haastattelija ei kysy sinulta kysymyksiä. Voit esimerkiksi kommentoida asiallisesti muiden hakijoiden vastauksia, jos olet samaa mieltä. Haastatteluissa on tärkeää osata kuunnella muita, sillä haastattelijat eivät useinkaan etsi päällepäsmäröijää vaan yhteistyökykyistä henkilöä.\nTärkein asia ryhmähaastattelussa on myös olla aina oma itsensä. Ei siis kannata toimia eri tavalla kuin toimisi normaalistikaan ryhmässä ollessaan. Sosiaalisin ja puheliain ei myöskään saa aina automaattisesti työpaikkaa, sillä sosiaalisuus ja puheliaisuus eivät ole tärkeimmät kriteerit jokaisella alalla. Haastattelija palkkaakin yleensä sen joka on rehellinen osaamisestaan, näkemyksistään, taidoistaan ja odotuksistaan.\nVältä vertailua muihin\nEi myöskään kannata vertailla itseään ääneen toisiin hakijoihin haastattelun aikana. Muiden hakijoiden mollaaminen ei ole ammattimaista, eikä se anna haastattelijalle hyvää kuvaa sinusta. Hyvät vastakommentit ovat kuitenkin asia erikseen, kunhan ne ovat asiallisia. Tämä osoittaa haastattelijalle, että olet itsevarma ja uskallat tuoda esiin myös omia mielipiteitäsi.\nRyhmähaastattelua varten on tärkeää tehdä taustatyötä haettavasta tehtävästä ja yrityksestä sen takana, sillä niistä keskustellaan haastattelussa. Haastattelija haluaa tietää, että haluat töihin juuri heidän yritykseensä, etkä lähetä epätoivoisesti hakukirjeitä jokaiseen avoimeen paikkaan. Työantajat haluavat työntekijän, joka on motivoitunut ja viihtyy työtehtävässään.\nLuovien ratkaisujen tarjoaminen on myös tapa erottua joukosta ryhmähaastattelussa. Sellainen ihminen, joka pystyy ajattelemaan laatikon ulkopuolelta sekä uskaltaa ehdottaa rohkeasti uusiakin näkökulmia, tulee todennäköisimmin noteeratuksi. Ei kuitenkaan kannata esittää aivan tuulesta temmattuja ideoita, vaan on tärkeää, että ne ovat aidosti laadukkaita ja perusteltuja.\nRyhmähaastattelussa kannattaa ottaa huomioon myös pukeutuminen aivan kuten yksilöhaastattelussakin. Useimpiin työhaastatteluihin riittää siisti ja asiallinen asu sekä tyyli. Esimerkiksi napapaita, likaiset vaatteet tai bileisiin sopiva meikki eivät ole useinkaan asiallisia haastattelijan näkökulmasta. Pukeutumisessakaan ei silti kannata liioitella, sillä haastattelussa on tärkeintä olla oma itsensä, jotta haastattelija saa persoonastasi oikean kuvan.\nRyhmähaastattelu on mahdollisuus verkostoitua\nHyväkään hakija ei saa aina työpaikkaa ryhmähaastattelun kautta, sillä hakijoita voi olla paljon ja työnantajille on hyvin erilaisia kriteerejä oikean henkilön valinnalle. Sen ei kannata antaa harmittaa, sillä ryhmähaastattelusta voi olla muutakin hyötyä. Ryhmähaastattelun avulla jää takuulla haastattelijan mieleen ja se voi poikia työpaikan yrityksestä tulevaisuudessa.\nRyhmähaastattelu on myös loistava tapa verkostoitua niin rekrytoijan kuin muidenkin hakijoiden kanssa. Tämäkin voi poikia uusia tilaisuuksia tulevaisuudessa. Kannattaa siis olla asiallinen ja ystävällinen sekä kiittää rekrytoijaa ja osallistujia haastattelun lopussa. Näin jätät positiivisen kuvan itsestäsi niin rekrytoijalle kuin mahdollisille tulevaisuuden työkavereillesikin.\nHakijan kannattaa aina kiittää rekrytoijia haastattelun jälkeen. He voivat myös ottaa yhteyttä haastattelijaan ryhmähaastattelun jälkeen kysyäkseen miten hakuprosessi etenee. Ei silti ole hyvä idea pommittaa rekrytoijaa jatkuvasti kysymyksillä. On myös tärkeää suhtautua asiallisesti, mikäli rekrytoija kertoo, että et tullut tällä kertaa valituksi tehtävään. Voit esimerkiksi kiittää asiallisesti mahdollisuudesta ja pyytää rakentavaa kritiikkiä seuraavaa haastattelua varten.


Psyykkinen tuki geneettisessä raskaudenkeskeytyksessä, Juola, Pekkala, 2019.pdf (744.0Kt)\nRaskaudenkeskeytyksen läpikäyminen on kriisi koko perheelle. Hoitohenkilökunnan tarjoama tuki sairaalaympäristössä on ehdottoman tärkeää psyykkisen hyvinvoinnin jatkuvuudelle jo silloin, kun keskeytys tulee ensi kerran puheenaiheeksi. Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan ihminen on kokonaisuus fyysistä, henkistä ja sosiaalista kokonaisuutta, joten eri osa-alueet on otettava huomioon. Psyykkisen tuen tarjoaminen perheelle hoitavalta taholta on arvokasta ja sitä tulisi antaa laadukkaasti keskeytykseen johtaneista syistä riippumatta. Suomenkielistä tutkimustietoa psyykkisen tuen merkityksestä geneettisen keskeytyksen kokeneilta naisilta ja perheiltä ei juurikaan ole. Saimme pyynnön kerätä jo olemassa olevaa tutkimustietoa aiheeseen liittyen ja pian aineistoa valikoitaessa kävi ilmi, että luotettavat ja kriteerit täyttävät materiaalit olivat englanninkielellä.\nKirjallisuuskatsauksen tarkoituksena on kuvata geneettisistä syistä keskeytykseen päätyneiden perheiden psyykkisen tuen tarvetta sekä merkitystä ja tuoda esiin tuen tarjoamisen erilaisia muotoja. Tavoitteenamme on kerätä tietoa ja kokemuksia kirjallisuudesta sekä tehdyistä tutkimuksista geneettiseen keskeytykseen päätyneiden perheiden psyykkisen tuen tarpeesta ja tuottaa kuvailevaa tietoa hoitohenkilökunnalle erilaisista tutkimuksista yhteen koottuna, jota he voivat hyödyntää asiakkaan psyykkistä tuen tarvetta arvioidessaan ja tukea antaessaan. Aiheemme on tilaustyö Oulun Yliopistolliselta sairaalalta.\nValitsimme tutkimusmenetelmäksi kuvailevan kirjallisuuskatsauksen ja käytimme tutkimustulosten analysointiin induktiivista aineistolähtöistä sisällönanalyysia. Aineiston keräämiseen käytimme tietokantoja kuten: Cochrane-, Ebsco-, Elsevier Science Direct- sekä Pub-med. Lopullinen aineistomme koostui näistä tietokannoista valituista tutkimuksista, joita on yhteensä kahdeksan.\nTutkimustulokset olivat pääpiirteittäin samankaltaisia sen suhteen, kuinka naiset kokivat psyykkisen tuen tärkeyden ja merkityksen hyvinvointinsa kannalta. Eniten painoarvoa sai kiireettömyyden tunne ja hoitohenkilökunnan läsnäolo, jolloin naiset kokivat tulleensa parhaiten kuulluksi ja ymmärretyksi. Tutkimuksissa toivottiin, että keskeytyspäätöksen tehnyt nainen sekä hänen koko perhe kohdattaisiin ilman ennakkoluuloja ja -asenteita empaattisella sekä avoimella vuorovaikutuksella.


Ennen ja jälkeen: Keittiö – Astetta rennommin\nAlkaa jo ihan harmittaa, ettei kevään vilskeessä ehtinyt tehtailla useampia ajantasaisia katsauksia rempan etenemisestä. Tällaiseen ennen ja jälkeen -yhteenvetoon on huomattavasti vaikeampi yrittää sisällyttää kovin seikkaperäisiä huomioita kunkin vaiheen etenemisestä. Mutta, muistellaan nyt edes vähän keittiötä… Tästä lähdettiin liikkeelle:\nKeittiö (kuten koko talo) oli vuosimallia -82.\nJa koska leikkiin urakkaan ryhdyttiin, niin päätettiin laittaa ihan kaikki uusiksi. Homma alkoi purkamisella, jonka jälkeen kaappiseinille tuli uudet erikoiskovat gyproc-levyt. Lisäksi vanhat vesiputket vaihdettiin tietysti uusiin.\nKatto sekä suurin osa seinäalasta maalattiin valkoiseksi, ja lattiaan asennettiin muistakin huoneista tuttua vaaleahkoa laminaattia. Väriä huoneeseen antaa vaaleanpunainen oviseinä. Väri on kätevästi katseilta piilossa, ellei eksy kunnolla keittiön puolelle.\nKeittiökaappien runko (Metod), ovet (Ringhult), vetimet (Tyda), työtaso (Grillby), tiskiallas (Vattudalen) ja liesituuletin (Vindrum) ovat Ikeasta. Välitilaa koristaa Pukkilan Fasetti-laatta ja isoimmat kodinkoneet ovat Boschin. Hana on tietysti Oras (vanhaa hyväksi havaittua mallia).\nMuutamia yksittäisiä huomioita keittiöstä ja sen remontista:\nVanhat yläkaapit olivat korkeudeltaan 100 cm, kun taas uudet ovat 80 cm. Tällä tavoin kaappien ylle saatiin avoin tila, jonne voi keräillä aarrekokoelmia näkyville (ja pölyttymään).\nTiskikoneelle tehtiin remontissa paikka työtason alle, jotta saatiin käyttöön isompi kone ja pöytätilaa jäi enemmän vapaaksi.\nKeittiön suunnittelussa käytettiin Ikean nettisivujen tietoja, mutta varsinainen suunnitteluapu jätettiin väliin.\nIkean tavarat haettiin ja koottiin itse (paikoilleen laitossa turvauduttiin apuvoimiin).\nVälitilan korkeus on noin 50 cm eli hieman enemmän kuin vanhassa keittiössä, mutta silti vielä noin 10 cm vähemmän kuin Ikea ohjeisti (käytännössä korkeus on toiminut hyvin ja tällä tavoin vähän lyhyempikin ylettyy edes parille hyllylle).\nVaikka led-valaisimet kiehtoivat, välitilaan laitettiin loisteputkiviritykset. Samalla saatiin kahdeksan pistorasiapaikkaa. Led-valaisimet jäivät kauppaan lähinnä niiden “kertakäyttöisyyden” takia.\nKeittiö sai remontin yhteydessä myös kokonaan uuden lämpöpatterin.\nLiesituuletin ajateltiin aluksi liittää hormiin (kuten ennen), mutta tiukan pähkäilyn jälkeen päädyttiin kierrättämään ilma aktiivihiilisuodattimien läpi.\nAikaisemman jääkappi-pakastimen sijaan otettiin käyttöön erilliset kylmälaitekaapit, mikä on jo osoittautunut oivaksi ratkaisuksi, vaikka peruskaappitila vähän pienenikin valinnan seurauksena.\nMahdollisten (vaikkakin toivottavasti epätodennäköisten?) vesivahinkojen varalta yritettiin suojautua laittamalla välitilan ja alakaappien taakse vesieristys. Lisäksi alakaappien alla on muovimattoa ja tiskikoneen sekä kylmälaitteiden alla on muovikaukalot.\nUusien vesiputkien (ja uuden vesivaraajan) jälkeen vakuutusmaksuissa tapahtui maksajan näkökulmasta katsottuna positiivinen muutos.\nJos Ikea-puoli keittiöstä saatiin kasaan yllättävän kivuttomasti, niin kodinkonepuoli aiheutti päänvaivaa senkin edestä. Ehkäpä joku päivä vielä kirjoittelen kertomuksen, mitä tapahtuu, kun ostaa Megantin* messuosastolta kodinkoneet hyvissä ajoin ennen keittiön valmistumista. *Liikkeen nimi muutettu.\nSellainen oli siis keittiön muodonmuutos, ja ainakin näihin päiviin asti on oltu varsin tyytyväisiä lopputulokseen.\n2 thoughts on “Ennen ja jälkeen: Keittiö”\n25.8.2017 at 15:22\nHei! Mikä tuuri että löysin blogisi! 🙂\nKävin tänään Ikeassa katselemassa keittiövaihtoehtoja. Päädyin että ovina olisi Ringhuld ja tasona Grillbyn vaaleanharmaa. Ihanaa nähdä nuo yhdistettynä kuvissasi.\nNuo alakaapit ovat siis sen 80 cm korkeat ja onko tuo sokkeli 8 cm? Itse mietin että meidän välitilaa pitää korottaa nyt meillä on se vain 45 cm.Yläkaapit ovat myös 100cm joten ne saa madaltaa myöskin 80 cm. Vaikuttaa että meidän vanha keittiö on ollut mitoiltaa vähän vastaava kuin teidän. 😀\nEntäpä laatikot, valitsitko Maximeran vai Förvaran?\nVälitilaa mietin, itse en halua laattaa vaan jotain levyä. Huuvi tulee olemaan ikeasta, samoin uuni ja liesi. Jääkaappi meillä onkin uusi.\nOlipas ihanaa nähdä ihan samoja valintoja yhdessä kuvassa kun ikeassa niitä pystyi yhdistelemään vain pienissä paloissa. Kiitos siis paljon blogikirjoituksestasi!:)\n25.8.2017 at 16:38\nHauska kuulla, että oli jotain hyötyä tästäkin 🙂\nAlakaapit ovat tuon 80 cm ja sokkeli 8 cm. Laatikoiksi valikoitui jotenkin automaattisesti Maximera, ja hyvät ovat olleet.


Holiday Inn Express Reims Reims, hotellisi Ranska. Tarjouksella rajattu aika!\n« Takaisin Holiday Inn Express Reims\nKatso lisää kuvia Tarkista hotellin Holiday Inn Express Reims hinta ja varaustilanne: Saapuminen :\nHoliday Inn Express Reims - Kuvaus\nkuuluvan luksus-tyylisen hotellin sijaintina on Reims. Hotelli tarjoaa käyttöösi useita eri palveluja, joihin kuuluvat mm. Ravintola, Huonepalvelu, Baari, 24h vastaanotto, Savuttomat huoneet, Business-keskus, Pesula, Täysi savuttomuus, Televisio, Satelliitti TV . Hotellissa on 66 huonetta tyypistä total kategoriaan 2 Single Beds Smoking. Holiday Inn Express Reims -hotellin edullisin huonehinta on 65 euroa.Sijaintina on 21 Boulevard Paul Doumer, länsi-Reims, ja etäisyys keskustasta jalan vain 7 minuuttia.Hotelli tarjoaa käyttöösi laajakaista-Internetin.Pyörätuoliystävällisyys on mukava lisä hotellin palveluihin. Hotellin matkailijoilta saama yleisarvosana on 3/5.Matka lentokentälle (Reims Champagne) kestää autolla noin 14 minuuttia (etäisyys lentokentästä on 7 km ).Hotelli on osa Holiday Inn Express-ketjua.Käytännön tietoa:Hotellissa on maksullinen pysäköinti.\nHoliday Inn Express Reims: tyypit:\nHoliday Inn Express Reims: mukavuudet ja palvelut\nMaksullinen pysäköinti(Löydä hotelleja, joissa Pysäköinti kaupungista Reims)\nOleskellut 1 yö osana Euroopan Lomamatka. Loved secure car parking, joka, vaikka jouduimme maksamaan ollut typerä hinta on 10 euron. On julkinen ulkona pysäköintialueen vieressä, joka on vapaa viikonloppu,Lue lisää mutta parempana Piece of Mind ja turvallinen one.The Hotelli on lähellä päätieverkolla, mutta ei liian noisey yöllä (mutta joita käytetään maanteiden melu kotona), ja meillä oli liian on ikkuna auki, koska lämpötila. No air con, mutta tuuletin huone oli riittävä aikana night.Small huoneen, mutta oli kaikki, mitä tarvitset ja Ranskan huoneissa ei yleensä olla pieni koko. Tyynyt puuttuivat hieman, mielestäni tasainen pehmustetut kirjekuoret ja saat kuvan. Reception staff very helpful, ja vaikka me didnt käyttää baari / ravintola-alalla se näytti riittävän. Söimme yhdessä monia ihania ravintoloita läheisyydessä, kun meillä oli kiertänyt kaunis katedraali jne.Piilota teksti\nHotellissa on kaikkea, mitä odottaa HI Express. Vuonna huoneissa ei voi sanoa on moottoritie ei sen niin hiljaista. Fanit annetaan kunkin room.The sijainti hotelli on aivan moottoritien ja näet sen moottoritielläLue lisää ajaessasi aikaisemmin. Fanit annetaan kunkin room.I asunut täällä kaksi kaveria 12. huhtikuuta, kun 10 tunnin ajomatkan päässä Perpignan.Piilota teksti\nSe oli lähellä katedraalia eikä liian kaukana Champagne luolissa. Se ei ole fancy, mutta room was clean. Se oli lähellä katedraalia eikä liian kaukana Champagne luolissa. Se oli lähellä katedraalia eikäLue lisää liian kaukana Champagne caves.I aikaa sitten vierailleet Holiday Inn Express Reims, ja se oli hieno ja nopea vierailu.Piilota teksti\nSe ei ole huono hotelli, hyvin päivätty ja huoneet ovat pienten puolella, mutta sijainti on erinomainen, ja ne tarjoavat ilmaisen aamiaisen ne vain täytyy tehdä joitakin puhdistus, vielä parempi jos saatLue lisää hyvää vauhtia kirjan ja ota omat exit multaa tai kylpyhuone puhtaamman valinnan ja antaa sille suihkuttaa ennen pää viettämään Champagne Cave Tours.Piilota teksti\nTyypillinen Hotelli sopii yhden yön pysäkki, mutta kunnostuksen tarpeessa. Parhaimmillaan kohdat ovat sen sijainti, joka on lähellä moottoritien ja lyhyen kävelymatkan päässä Reims katedraali, kauppojaLue lisää ja ravintoloita.Piilota teksti\nHotelli sijaitsee lähellä moottoritietä, mutta meidän huoneessa jättää paikan päällä pysäköintialue takana ja on hiljainen.\nTässä on kaikki etsii vanhempi Holiday Inn Express, ja yksi kävelee ulkopuolelle hotellin ensimmäistä kertaa, sen ulkonäkö ei houkuttelevat sisään\nTämä hotelli sijaitsee kätevästi katedraali ja hyvän valikoiman ravintoloita, on riittävä pysäköintitila, takana hotelli, hintaan 10 € / yö. Kylpyhuone, erityisesti, oli kipeästi kunnostuksen ja puhdistuksen,Lue lisää maali oli pahasti naarmuuntunut ja Injektointityöt ja suihkussa kattoi muottiin.Piilota teksti\nKaksi tähteä -kategoriaan kuuluvan budjetti-tyylisen hotellin sijaintina on Reims. Hotelli tarjoaa käyttöösi useita eri palveluja, joihin kuuluvat mm. Ravintola, Business-keskus . Etäisyys keskustast\nHotelli (Reims) on budjetti-tyylinen ja tasoltaan se kuuluu kolme tähteä-kategoriaan. Hotelli tarjoaa erilaisia palveluja, joihin kuuluvat mm. Ravintola, Huonepalvelu, Baari, 24h vastaanotto, Savutto\nSijaintina on 37 boulevard Paul Doumer, länsi-Reims, ja etäisyys keskustasta jalan vain 6 minuuttia.Hotelli (Reims) on luksus-tyylinen ja tasoltaan se kuuluu kolme tähteä-kategoriaan. Hotelli tarjoaa 233 m -\nSijaintina on 20, Rue Libergier, luoteis-Reims, ja etäisyys keskustasta jalan vain 5 minuuttia.Budjetti-tyylinen Hôtel De La Cathédrale-hotelli on varustettu kaikilla mukavuuksilla, joihin kuuluvat es\nLe Bon Moine (Reims) tarjoaa kaikki ne palvelut, joita voi odottaa tässä kaupungissa sijaitsevalta kaksi tähteä-kategorian hotellilta - mm. n.a.. Hotelli on budjetti-tyylinen.Hotellin sijaintina on 14\nTarkista hotellin Holiday Inn Express Reims hinta ja varaustilanne: Saapuminen :


SITO - Projektit - Espoon keskustan puistot fi\nARSKA –rakennuspiirustukset InternetissäHelsingin kaupungin palvelukarttaLahden kartoitushankkeetLiikenneonnettomuudet kootusti kartallePuntari toteutus Espoon kaupungilleSeutuyhteistyötä Ylä-Savossa\tEspoon Kirkkosillanpuiston, jokivarren ja Tuomiokirkon ympäristöt\nEspoon Kirkkosillanpuiston suunnittelu liittyi oleellisesti Espoon kaupungin ja Espoon seurakuntien 550-vuotisjuhlaan vuonna 2008. Kaupunki halusi ehostaa hallinnollisen keskustansa ilmettä panostamalla jokivarren maisemanhoitoon ja viheralueen sisäisen oleskelupuiston (Keskilaivanpuiston eli Ruusupuiston) perusparantamiseen.\nSito vastasi näiden puistosuunnitelmien lisäksi Kannusillan uuden kiviholvisillan ja sen ympäristön suunnittelusta, katusuunnittelusta sekä valaistussuunnittelusta. Suunnitteluprojektiin liittyi myös työmaavalvonta.\nKirkkosillanpuiston ja jokivarren maisemanhoitosuunnitelma\nMaisemanhoitosuunnitelman lähtökohtana oli umpeenkasvaneen jokimaiseman avaaminen puustoa poistamalla ja arvokkaita näkymäakseleita korostaen. Jokivarren puustonhoitosuunnitelma käsitti hakkuu- ja hoitosuunnitelman laatimisen. Lisäksi suunniteltiin puistokäytävät ja käytävien valaistus. Suunnittelutehtävään liittyi myös puistoon tulevien ympäristötaideteosten sijoittaminen ja niiden tekniset ratkaisut yhdessä taiteilijoiden kanssa. Tällä hetkellä puistoon on sijoitettu kolme Pekka Kauhasen pronssiveistosta, joihin liittyy erikoisvalaistus.\nSamanaikaisesti maisemanhoitosuunnitelman kanssa suunniteltiin Espoonjoen ylittävää uutta Kannusiltaa. Entinen silta korvattiin uudella graniittisella kiviholvisillalla.\nRuusupuisto eli Kirkkosillanpuiston Keskilaiva sijaitsee Espon keskuksen välittömässä läheisyydessä. Puiston alkuperäinen suunnittelija on maisema-arkkitehti Leena Iisakkila. Espoon kaupungin Tekninen keskus päätti parantaa vuosina 1987–88 rakennetun puiston kaupungin juhlavuoteen mennessä.\nSuunnittelutyön lähtökohtana oli palauttaa puisto mahdollisimman lähelle alkuperäistä loistoa huomioiden alkuperäinen tilanjako ja sommitelma. Suunnittelutyön alkaessa puiston kokonaisuus näytti melko hoitamattomalta ja puiston materiaaleja oli vaihdettu vuosien aikana. Suunnittelu tehtiin vuorovaikutuksessa Iisakkilan kanssa.\nUudessa suunnitelmassa eräitä kasvilajeja vaihdettiin helppohoitoisempiin, samoin perennaryhmiä on yksinkertaistettu alkuperäisestä. Lisäksi monia pieniä yksityiskohtia parannettiin sekä hoidon että käytettävyyden kannalta. Ruusupuiston valaistus uusittiin samalla huomioiden koko Kirkkosillanpuiston ympäristön valaistus. Seinävalaisimet mukailevat tyyliltään alkuperäisiä valaisimia. Tavoitteena oli Ruusupuiston korostaminen rakennettuna puistona jokivarren maisemakokonaisuudessa.\nMarja Oittinen Maisemanhoito ja perusparannus:\nMarja Oittinen, Katariina Surakka ja Anni Järvitalo\nLisätietoja antaaosastopäällikköMarjaOittinen020 747 6164etunimi.sukunimi@sito.fi Sito-yhtiöt, Tuulikuja 2, 02100 Espoo, FINLAND


Uudet hiukset + kokemukseni Niophlex-hoidosta | Pastelliunelmia\nUudet hiukset + kokemukseni Niophlex-hoidosta\n12.7.2017 / 0 kommenttia\nAstelin tänään tyytyväisenä ulos kampaajalta, sillä olin päättänyt vähän lyhentää hiuksia ihan oman mokailun takia. Olin tosiaan käyttänyt L’Oréalin colorista-hiusvärejä, ja halusin syväpuhdistavan shampoon avulla saada väristä enemmän pastellinsävyistä. Laitoin sitten syväpuhdistavat shampoot latvoihin tunniksi ja pesin pois. Ja sitten huomasin että hiuksista tulikin siniset, hups 😀 No, aattelin sitten että seuraavana päivänä laitan uudelleen syväpuhdistavan shampoon ja pidän taas päässä sen tunnin. Kun pääsin suihkusta, huomasin että hiuksia alkoi katkeilla viitisen senttiä eri puolelta latvoja, ja mun kaikki hiukset oli ihan eri mittaisia. Joten eipä siinä auttanut muu kun kävellä kampaajalle leikkuuttamaan hiukset. Tästä omasta hölmöilystä viisastuneena voin sanoa että vaikka netissä lupaillaan että hiuksia saa vaalennettua syväpuhdistavalla shampoolla, niin älkää hyvät ihmiset pitäkö niitä tuntitolkulla päässä….Mutta joo, kampaaja loihti mulle aivan ihanat hiukset ja samalla tehtiin myös Niophlex-hoito, jota eräs toinen kampaaja oli mulle joskus suositellut.\nMitään radikaalimpaa muutosta ei tehty, hiuksista lähti sellaiset 10 cm ja ne leikattiin vähän kerroksittain. Niophlex-hoitoa mulle ei ole aiemmin tehtykään, ja aattelin nyt kertoa rehellisen mielipiteeni siitä.\nSen enempää en Niophlexista osaa oikein kertoa, kun en ole ammattilainen, mutta se on siis menetelmä, joka vahvistaa hiusten rakennetta. Hiuksiin levitettiin hoitotuote, jonka annettiin vaikuttaa 15min ja sen jälkeen se pestiin pois. Huomasin heti hiuksia pestessä että takut olivat poissa ja hiuksista tuli paljon ilmavammat. Myös hiuksia harjatessa ne tuntuivat helposti kammattavilta ja ilmavilta. Hiuksista tuli hoidon jälkeen ihanan sileät ja hiukset tuntuu paljon paksummilta. Hoito myös näytti kirkastavan mun oikeaa hiusten väriä, ja hiemaan harmaaseen päin taittava väri vaihtui kullanhohtoiseen väriin. Kun lopetin hiusten värjäyksen pari vuotta sitten, oma hiusten väri oli ihan erilainen kun mitä mulla oli koskaan ollut, joten oli ihana saada oma tuttu väri takaisin.\nHiukset on tosiaan vasta juuri hoidetut, joten vaikutuksen pysyvyydestä en osaa vielä sanoa mitään. Kampaaja sanoikin että vaikutus on ihan yksilöllistä, joillakin se pysyy pidempään, joillakin lyhyempään. Voi olla että sileys ja kiilto pysyis paremmin yllä kotihoitotuotteiden kanssa, mutta sellaisia en ite ostanut. Kokemus oli siis kaikinpuolin positiivinen, mutta jos tulevaisuutta ajattelee niin tällaisia kalliita hoitoja en raaski kyllä kovin usein ottaa, ja hintaan nähden harmittaa jos hiukset pysyy hyväkuntoisina vain hetken aikaa. Toivon kuitenkin että tää kiva hiusväri ainakin pysyy! 🙂\nOotteko te testanneet Niophlex-hoitoa? Entä mitä mieltä ootte näistä hiuksista?\nKevään inspiroiva moodboard