Mis on struktureeritud hoiused? | Majandus Rahandus\nMis on struktureeritud hoiused?\nJose recio | | Hoiused, Finantstooted\nKui te arvate, et struktureeritud hoiused on nagu traditsioonilised hoiused, mille olete seni sõlminud, siis olete kindlasti eksinud. Pole üllatav, et neil on olulisi erinevusi, kuna need moodustavad täiesti erinevad investeerimismudelid. Seni, et neil on väga määratletud omadused, mis muudavad need autentsete toodete jaoks sobivaks investeerimisisiksus. Igal juhul on see veel üks alternatiiv, mille peate säästmise nüüdsest kasumlikuks muutma.\nKui struktureeritud hoiuseid millegagi eristab, on see tingitud sellest, et te ei investeeri investeeritud kapitali seni, kuni järgite tähtaegu, millele need finantstooted on suunatud. Pole üllatav, et igal neist on aegumiskuupäev, olenemata finantsvarast, millest see koosneb. Erinevate perioodidega, et neid saaks kohandada mis tahes väikese ja keskmise investori profiiliga. Alates agressiivsematest kuni kõige kaitsvamateni, kusjuures selles osas pole mingeid piiranguid, välja arvatud struktureeritud hoiuste enda tingimused.\nPeate arvestama, et seni, kuni hoiate investeeringut kokkulepitud aja jooksul, pole teil probleeme hoida kogu investeeritud kapital. See tähendab, et 100% rahalistest sissemaksetest, mille olete selle finantstoote puhul teinud. Probleem tekib siis, kui te ei järgi neid tähtaegu ja sellisel juhul võite kaotada osa investeeritud rahast. Nagu oleks see investeering aktsiaturgudele. Igal juhul võite valida tähtaja vahemikus 1 kuni 10 aastat. Väga paindlik ja nii saate täita oma rahalisi vajadusi.\n1 Struktureeritud: osalised või täielikud sissemaksed\n2 Kuidas neile viidatakse?\n3 Nende hoiuste tegelik kasumlikkus\n4 Eelduste sidumine\n5 Struktureeritud omadused\n6 Mis on selle puudused?\nStruktureeritud: osalised või täielikud sissemaksed\nVastupidi, kui vajate osa või kogu investeeringut, siis võivad tekkida esimesed probleemid. Selles mõttes, et kui teil on vaja investeering tagasi saada, osaliselt või täielikultEnne tähtaja lõppu saate neid teha igakuiste likviidsusperioodide kaudu, mida need finantstooted kaaluvad. Kuid sel konkreetsel juhul ei saa see tagada kogu investeeringut. Seni, et saate operatsiooni käigus veidi raha kaotada.\nSee on pangatoode, mida saate rentida vaid 1.000 eurost. Konkreetse töövõtuperioodiga: kui liitumisperiood või kulukohustuste kogusumma on lõppenud, pole neid võimalik uuesti palgata. Nagu näete, ei ole see investeerimismudel sugugi nõudlik ja seda saab selles mõttes võrrelda turul kõige tavalisemate hoiustega. See tähendab, nagu oleks tegemist teise terminiga maks, sellest tulenevate erinevustega.\nKuidas neile viidatakse?\nStruktureeritud hoiused ei pea olema seotud fikseeritud tuluga, kuna see tundub kõige loogilisem. Isegi mitte aktsiaturud. Kui ei, siis vastupidi, need võivad pärineda mis tahes finantsvara, näiteks Euroopa võrdlusalus, tuntud kui Euribor. Kui neil on tellimisperiood, mis on väga range, ja selleni, et kui ületate kuupäevi, ei saa te neid ühegi aspekti järgi tellida. Mitte nagu traditsioonilistes hoiustes, mida saate vormistada see hetkel, kui arvate, et operatsiooni on mugavam sulgeda.\nSelle mehaanika palkamine on väga lihtne, kuna selle hankimiseks on aega kolm tööpäeva seotud kontol nõutud summa eest tagatisraha. Kuid kui mingil põhjusel ei ole piisavalt saldot, tühistatakse rakendus. See on väike erinevus, mis eristab neid teistest finantstoodetest. Lisaks tehnilistele lähenemisviisidele, mis vastavad teisele täiesti erinevale jaotisele ja mida analüüsitakse teistes artiklites. Teisest küljest on olemas ka kuupäev, mis määrab hinnad ja määrab struktureeritud hoiuste tegeliku kasumlikkuse.\nNende hoiuste tegelik kasumlikkus\nVõite juba mõelda, milline on intressimäär, mille saate struktureeritud hoiustest. Noh, see on mõnevõrra konkurentsivõimelisem kui teistes kehtestustes. Sel ajal saab selle kätte vahemikus 0,20% kuni 0,90%, sõltuvalt valitud mudelist. Kus maksab see uuenduslik toode, toode maksab kupongi vastava kasumlikkuse protsendi eest. Uudsus võrreldes teiste viisidega, kuidas kogunenud kapital kasumlikuks muuta.\nTeiselt poolt ei saa te unustada, et neid väga erilisi hoiuseid iseloomustab see, et nad on keerukamad kui ülejäänud. Lisaks ei ole need hoiustajatele huvipakkuvad nii kõrged tähtajad millega neid turustatakse. Seni, et eelistatakse teist kokkuhoiuks mõeldud toodete klassi. Pole üllatav, et tasuvuse kasv pole eriti silmatorkav ja tõstab seda vaid mõnekümnendiku protsendipunkti võrra. Struktureeritud hoiuste tagamise ühe peamise puudusena.\nNendes toodetes on nii palju seoseid kui finantsvarasid ja seega on näiteks Banco Santanderi eurodes struktureeritud seos Vodafone, Eoni, Eni ja Orange'i väärtpaberitega. BBVA kaalub omalt poolt oma säästupakkumises struktureeritud viidet Repsoli aktsiatele. Igal juhul saab kasutaja soovi korral viidata ka sellele salvestusmudelile muud valuutad, eriti USA dollariga. Ehkki selle tulemus varieerub sõltuvalt finantsturgude hinnast, on praeguste ootuste suurem kõikumine.\nTeiselt poolt on mitu pangandusüksust, kes on otsustanud panustada kasumlikkuse parandamisele seotud hoiustega aktsiad, indeksid või investeerimisfondid. See on kaudne viis positsioneerida aktsiatesse nii palju riske võtmata. Kuna nende finantsvarade negatiivsed positsioonid on viidud miinimumini ja sedavõrd, et kahjumid pole nii suured, kui võib juhtuda ülalmainitud toodetega. Selles mõttes on see mõnevõrra eriline segu fikseeritud tuluga ja klassikaliste investeerimismudelite vahel.\nStruktureeritud hoiuste sissemaksed on väga täpselt määratletud ja esiteks pakuvad nad veidi kõrgemat intressimäära, mis jääb vahemikku 0,20–0,70% nominaalsest. Kuid selle lõplik summa sõltub investeeringute jaotamine ja kasutaja valitud fondist investeerimisvarani. Teisest küljest ei saa märkamata jätta asjaolu, et seda tüüpi toodete üks puudusi pole teadmine lõplikust kasumlikkusest, mille saame aegumisel. Erinevalt traditsioonilistest hoiustest, mille kasumlikkus on teada algusest peale.\nKui ilmne kokkusattumus on selge, on teie palkamine turvalisus. Sest tegelikult on see ohutu toode, kuna neid reguleerib Hispaania Pank ja hoiuste tagamise fond. Kuni 100.000 XNUMX euro tagamine fondi ja pealkirja järgi kõik emitendiga juhtuda võivad juhtumid. Ükskõik, mis on sama ja üksuse olemus, kus see on palgatud. Ei saa unustada, et neid reguleerib riiklik väärtpaberituru komisjon (CNMV), pakkudes hoiustajale suuremat kaitset.\nMis on selle puudused?\nMõlemal juhul on teie tellimusel rida nõrkusi, mida peaksite arvestama, et näha, kas see on seda väärt või mitte vormistada. Nende hulgas on järgmised, mida me allpool tutvustame:\nStruktureeritud hoiused tegutsevad aastal järelturgudel ja selle tagajärjel on teil rohkem probleeme positsioonide tagasivõtmiseks soovitud ajal.\nEsinevad kõrgemad riskitegurid, näiteks need, mis on seotud pangakrediit ja et need võivad investeeringus tekitada mõne muu probleemi.\nTurge, kus struktureeritud ettevõtted tegutsevad, iseloomustab asjaolu, et neid on silmatorkavalt puudunud väline järelevalve. Tegur, mis piirab selle finantstoode pakutavat turvalisust.\nNad on traditsiooniliste varadega võrreldes teatud ebasoodsas olukorras, kuna järelturud, kus tegutseda, loovad a vähem likviidsust. See on väga oluline tegur säästude investeerimisel finantstootesse.\nJa lõpuks, võib-olla ei kompenseeri teie tööle võtmist hetkel pakutava kasumlikkuse jaoks ja see võib panna teid valima teiste vähem keerukate säästumudelite ja ilma nii paljude riskideta.\nVastupidi, struktureeritud hoiused võimaldavad teil kokku puutuda mitmesuguste finantsvarade klassidega, millest mõnda ei olnud te oma kapitali kasumlikuks muutmiseks kunagi kaalunud positsioonide avamisega. Teiselt poolt säilitab ta mõistliku rahulolu oma kasumlikkuse ja tegevusega kaasnevate riskide mõõtmisel. Samuti asjaolu, et selle kõige olulisemate omaduste tõttu saab investeerida teile sobivaks. Muidugi unustamata, et need võivad aidata teil tulemuslikkust parandada, kui lõpuks ootused täidetakse. Investeeringu taastumisega tähtajal, mis on päeva lõpuks see, mis on.\nTäielik tee artiklini: Majandus Rahandus » Finantstooted » Mis on struktureeritud hoiused?\nViis aktsiaturul kauplemise näitajat\nAktsiaturuga seotud tähtajalised maksud


Liverpooli mehest ootamatult ilma jäänud Barcelona jahib Hollandi ründeässa - Delfi Sport\nLiverpooli mehest ootamatult ilma jäänud Barcelona jahib Hollandi ründeässa\nMaineka jalgpalliajakirjaniku Fabrizio Romano andmetel on FC Barcelona jalgpalliklubi lähedal lepingu sõlmimisele ründetähe Memphis Depayga.\n27-aastase hollandlase leping Prantsusmaa hiiu Lyoniga lõppeb koos juunikuuga. Juba mõnda aega on ründajat seostatud FC Barcelonaga.\nFabrizio Romano andmetel on Barcelona valmis pakkuma ründajale kolmeaastast lepingut. Depay lõi tänavusel hooajal 40 mänguga 22 väravat ning andis 12 resultatiivset söötu. Barcelona soovib esimesel võimalusel ülemineku ära teha, et vältida Georginio Wijnaldumiga sarnast olukorda.\nBarcelona are now offering Memphis Depay a contract until June 2024. Three years improved agreement on the table in order to complete the deal ‘as soon as possible’, to avoid another turnaround after Gini Wijnaldum changed his mind to join PSG. 🔴🇳🇱 #FCB #Barça\nNimelt seostati Wijnaldumit, kelle leping Liverpooliga lõppeb samuti juuni lõpus, pikalt Barcelonaga. Möödunud nädalal hakkas aga hollandlast jahtima ka PSG, kes oli valmis poolkaitsjale kaks korda suuremat palka pakkuma kui Barcelona. PSG pole uuest täiendusest veel ametlikult teatanud, ent Romano teatel on leping sõlmitud ning Wijnaldumil vaja veel vaid meditsiiniline ülevaatus läbida.\nNii Depay kui Wijnaldum valmistuvad Hollandi koondisega sel nädalal algavaks jalgpalli EM-iks. Holland kuulub ühte alagruppi Ukraina, Austria ja Põhja-Makedooniaga. Hollandlased peavad esimese kohtumise 13. juunil Ukrainaga.


Torn ja Poom tulevad Rally Estoniale uue generatsiooni R2 autodega, Virves loodab vanema masinaga konkurentsi pakkuda - Rally Estonia - WRC - Autoralli MM 2020 - Postimees Sport: Värsked spordiuudised Eestist ja välismaalt\nTorn ja Poom tulevad Rally Estoniale uue generatsiooni R2 autodega, Virves loodab vanema masinaga konkurentsi pakkuda\n9. juuli 2019, 6:30\nRobert Virves - Sander Pruul FOTO: Igmar Matto\nRally Estonia on Eesti autoralli meistrivõistluste etapiks ja selle sarja raames sõidetakse Estonian Junior Challenge sari. 90 000 eurose auhinna peale on hetkel peamisteks favoriitideks Ken Torn, Roland Poom ja Robert Virves.\nAmetlikul WRC promotsioonirallil lähevad Ford Fiesta R2 autodega sõidetava Estonian Junior Challenge liidrina starti Ken Torn ja Kauri Pannas. Sel aastal on nende nimel ka kaks ERC FIA Euroopa autoralli meistrivõistluste etapivõitu ERC 3 Junior klassis M-Sport meeskonna Ford Fiesta R2T võistlusautoga.\nSarja liider Ken Torn on sel korral Rally Estonial startimas uhiuue Ford Fiesta R2T MK8'ga: «Kodune konkurents on maru tugev, kõik poisid on väga kiired ja lihtsat pole siin midagi. Loomulikult on hea, et sellise mastaabiga sündmus Eestis korraldatakse, eks suurem tähelepanu on arusaadavalt WRC sõitjatel, aga usun, et ka meie saame piisavalt pildis olla. Lisaks veel ka välissõitjad, kellega enda kiirust saab võrrelda. Rally Estonia on alati olnud mõnusa atmosfääriga ja saame nautida head rallinädalavahetust. Meie eesmärk on auto tervelt koju tuua ja koguda võimalikult palju punkte.»\nLiidritest 30 punkti kaugusel ning sarja teisel kohal on Robert Virves ja Sander Pruul, kes peavad Rally Estonial Torni ja Poomi vastu võidu kihutama vanema Ford Fiesta R2T-ga: «Tegime küllaltki sisuka testi kahel erineval lõigul, kokku saime sõita ligi 100 kilomeetrit. Oleksime väga tahtnud võidelda esikoha eest, kuid meie kahjuks on kaks peamist konkurenti sel korral stardis uue generatsiooni autoga, seega puhta sõiduga midagi teha on praktiliselt võimatu. Samas niisama me midagi kindlasti ära ei anna ning anname endast parima.»\nÜheksa punkti kaugusel Virvesest on Roland Poom ja Ken Järveoja, kes osalevad Rally Estonial samuti uue Ford Fiesta R2T MK8-ga. Poom ja Järveoja osalevad tänavu Junior WRC sarjas ja kelle parim tulemus selles sarjast on Rootsi teine koht. Kokkuvõttes on nad hetkel viiendad.\nNeljandalt ja viiendalt kohalt leiab vastavalt Kaspar Kasari, kelle kaardilugejaks on Rally Estonial Gabriel Müürsepp ning Gregor Jeetsi ja Kuldar Siku. Kõik sõitjad on Rally Estonial stardis. Eestlastest sõidab EMV3 klassis Peugeot 208 R2 autoga Georg Linnamäe, kelle kaardilugejaks on Volodymyr Korsia.\nVäliskülalistest tasub ära märkida 2018. aasta Prantsusmaa juunioride meister Adrien Fourmaux koos Renaud Jamouliga, kes on tänavu osalenud ka autoralli maailmameistrivõistlustel. Samuti Adam Westlund koos Joakim Sjobergiga, kes on hetkel Läti meistrivõistluste liidrid juuniorklassis. Kaugeimad külalised esiveoliste autode klassis tulevad aga Indiast ja Tšiilist.


Müstiline juubilar Bob Dylan\n24. mail tähistab USA laulja ja laulukirjutaja Bob Dylan oma 80. sünnipäeva. Detsembris rabas muusikailma uudis, et mees, kelle lugusid on salvestanud sõna otseses mõttes kõik Johnny Cashist ja Ramonesist Norah Jonesi ja The White Stripesini, on oma senise loomingu autori- ja kirjastusõigused kõige naha ja karvadega Universal Musicule maha müünud, teenides pealt kuuesaja laulu eest üle 300 miljoni dollari.\nMöödunud aasta juunis ilmunud “Rough and Rowdy Ways” tegi Dylanist esimese artisti, kelle kauamängivad on Billboardi Top 40-sse jõudnud seitsmel järjestikusel aastakümnel. Wikipedia andmetel on ta kokku avaldanud 39 stuudioalbumit, 20 kogumikku, 16 box set’ti, 15 arhiivisalvestuste kogu sarjas “Bootleg Series”, 12 kontsertplaati ja 95 singlit. Esimene esikohasingel ilmus aga uskumatul kombel alles märtsis 2020 ning on ühtlasi kõige pikem Dylani salvestatud pala – 16 minutit ja 56 sekundit kestva üliaeglase “Murder Most Foul’i” tõusu Billboardi rockitabeli tippu oleks ennustada julgenud küll vähesed.\nRocki ja popi vahe pandi muidugi hästi paika juba 1997. aastal, kui Dylan teenis ühe oma kümnest Grammyst parima lauluesituse eest rockmuusikas ja poplaulu auhind läks Elton Johnile. Ja “liiga pikaks” peeti 1965. aastal ka kuueminutist singlit “Like a Rolling Stone”, mis kerkis Billboardi tabelis teiseks ning püsis seal kauem kui ükski teine Dylani esitus, vallandades meil pea rahvusliku pahameeletormi veel 2008. aastal, mil Dylan saatis kuu peale president Ilvese, kes käinud pärast Tallinna kontserti lava taga nõudmas, et miks just see pala ettekandele ei tulnud.\n“Murder Most Foul” räägib hoopis president Kennedyst ning tema atendaadi varjus üleüldisemalt Ameerika ja levimuusika ajaloost. Võibolla esimest korda pärast 1960-ndate protestilaulu-perioodi suutis ja tahtis Dylan tabada midagi, mis ameeriklaste kollektiivset alateadvust parasjagu painas – väljas möllasid pandeemia ja presidendivalimised, massirahutusteni jäi napilt kaks kuud ... Tegu pole Dylani geniaalseima tekstiga, kuid rahvamasse kõnetas see rohkem kui seda on tükil ajal suutnud kõik need teised laulud, mille eest vanameister 2016. aastal esimese muusikuna Nobeli kirjanduspreemia sai.\nBob Dylan sündis Robert Allen Zimmermanina 1941. aastal Duluthis, Minnesotas, kust maantee 61 läbi Memphise New Orleansi poole lookleb ning kuhu tema vanavanemad olid Ukrainast ja Leedust juudipogrommide eest pagenud. Rock’n’roll’i-bändides klaverimängijana alustanud Bobby Zimmerman läks 1959. aastal Minneapolisesse ülikooli, pöördus folgiusku ja hakkas kasutama lavanime Dylan, mille mõni aasta hiljem ka ametlikult kodanikunimeks võttis. Tema iidoliks sai Woody Guthrie – USA autorilaulik, kel oli oma lauludes kana kitkuda president Trumpi isa Frediga ning kelle 1943. aasta poolfiktiivset autobiograafiat “Bound for Glory” on Dylan nimetanud kõige tähtsamaks raamatuks.\n1961. aastal New Yorki jõudes oligi Dylani üheks eesmärgiks Guthrie’t haiglasse vaatama minna. Ta esines Greenwich Village’i kohvibaarides, soojendas John Lee Hookerit ning luuletas kokku eluloo, milles ta juba lapsena tsirkuse- ja karnevalitruppidega Ameerikat mööda ringi rändas – meedias ringlesid need “alternatiivsed faktid” veel aastaid. Esimesel stuudioskäigul asendas Bobby haigestunud suupilliguru Sonny Terryt, aidates Harry Belafontel linti teha “Midnight Special’i” – sama traditsionaali, mille Creedence Clearwater Revival pärast kuulsaks mängis. Samuti puhus Dylan suupilli bluusilegendide Victoria Spivey ja Big Joe Williamsi salvestustel.\nOmaenda plaadilepingu sai Dylan tänu austatud talendikütile John Hammondile, kes oli omal ajal “leidnud” Billie Holiday ning “avastas” hiljem ka Bruce Springsteeni ja Stevie Ray Vaughani. 1962. aastal ilmunud “Bob Dylan” koosnes peamiselt vanadest bluusi- ja folgilugudest ning suuri laineid ei löönud, olgugi et just siit leidis The Animals arranžeeringu oma 1964. aasta hitile “House of the Rising Sun”, mille Dylan oli omakorda “virutanud” Dave Van Ronki käest. Tänu Hammondi reputatsioonile jäeti noor folklaulja Columbia Recordsi hingekirja edasi ja 1963. aasta “The Freewheelin’ Bob Dylan” tegi juba ajalugu.\nKuuba raketikriisi maailmalõpumeeleolust kantud album sisaldas muuhulgas tulevasi rahuliikumise hümne “Masters of War”, “A Hard Rain’s a-Gonna Fall” ja “Blowin’ in the Wind”. Kolm nädalat hiljem avaldas pop-folgi trio Peter, Paul and Mary viimasest oma versiooni ning tegi üle ilma kuulsaks nii loo kui laulukirjutaja: ka eestimaises laulikutesarjas “Laulge kaasa!” ilmus “Vastust teab vaid tuul” Heldur Karmo tõlkes juba 1966. aastal. Järgmine LP “The Times They Are a-Changin’” (1964) oli veelgi ühiskonnakriitilisem ning folgikuninganna Joan Baezi tiiva all sai Dylanist poolvägisi “oma põlvkonna hääl”.\nSamal aastal ilmunud “Another Side of Bob Dylan” protestis vastleitud staatuse vastu, võttes sammu edasi – või tagasi? – rock’n’roll’i ja biitkirjanduse poole; lõpulugu “It Ain’t Me, Babe” ütles otsesõnu: “Mina pole see, keda teie otsite.” Järgnenud “Bringing It All Back Home” (1965) viis muundumise lõpule: protestilaulud olid kadunud ja pool plaati oli salvestatud elektrilise rockbändiga. Folkarid ja poliitaktivistid olid marus, aga rahvas ostis plaate ja “Subterranean Homesick Blues’ist” sai Dylani esimene edetabelisingel; biitluule käilakuju Allen Ginsbergi osalemine pala paljujäljendatud videos aitas Dylani kui biitnike mantlipärija rolli kinnistada. LP akustiliselt küljelt leidis The Byrds “Mr. Tambourine Man’i”, vormis sellest elektrilise hiti ja uus žanr nimega folk-rock oligi sündinud.\nKurikuulsa elektrilise ülesastumise ajal Newporti folgifestivalil karjus publik “Buu!” ja folgiguru Pete Seeger üritas kirvega elektrijuhtmeid läbi raiuda, kuid uus singel “Like a Rolling Stone” oli hitt, samuti täiselektrilised albumid “Highway 61 Revisited” (1965) ja “Blonde on Blonde” (1966), mis moodustavad koos “Bringing It All Back Home’iga” Dylani “kuldse perioodi”. Lõputuina näivad tuurid, “Juudas!” kisendavad folgifännid, narkootikumid, salajane abiellumine modell Sara Lowndsiga – ning 29. juulil 1966 tsikliavarii ja vaikus. On arvatud, et tegelikult midagi ei juhtunudki ja Dylan sai kolm kuud varem mootorrattaõnnetuses hukkunud kirjanikust sõbra Richard Fariña surmast lihtsalt idee, kuidas oravarattast pääseda. Ta oli väsinud ja tüdinud, soovis pühenduda perele ning soostus uuesti tuurile minema alles 8 aastat hiljem.\nNashville’is malbelt sisse lauldud “John Wesley Harding” ilmus 1967. aasta lõpus; plaadi tuntuima loo “All Along the Watchtower” mängis kuulsaks Jimi Hendrix, kellele see jäi USA edetabelites edukaimaks singliks. 16 kuud hiljem avaldatud “Nashville Skyline” (1969) oli juba “padu-kantri” – hea plaat, aga mitte see, mida Dylanilt oodati. Et pausid albumite vahel olid ühtäkki pikad ja nõudlus “vana Dylani” järgi suur, sai temast nüüd piraatplaadi-tööstuse esimene ohver ja inspiratsioon: 1969. aastal althõlma turule toodud duubel-LP “Great White Wonder” oli rockiajaloo esimene bootleg. Ostjate ja raadio tohutu huvi mitteametlike salvestuste vastu sundis Columbiat üht osa sellest materjalist 1975. aastal “The Basement Tapes’i” nime all ja natuke tohterdatud kujul ka ametlikult välja andma ning alustama 1991. aastal suisa Dylani “ametlike bootleg’ide” sarja, mille CD-d teevad silmad ette nii mõnelegi “pärisplaadile”.\n1969. aastal asutas A. J. Weberman Dylani Vabastusrinde, eesmärgiks “Bob Dylani päästmine tema enda käest”. New Yorgi alternatiivülikoolis dylanoloogia loenguid lugev Weberman väitis, et väikekodanluse haardes Dylan “eirab oma kohustusi kontrakultuuri poliitilise eestkõnelejana”, korraldas Dylani akna all pikette ja otsis regulaarselt tema prügikastist “vastuseid”. Nii sai Dylani järgmine album “Self Portrait” (1970) sihilikult sisutühi just sellepärast, et inimesed ta rahule jätaksid – mis ei takistanud Webermani veel 2016. aastal kuulutamast, et Dylani Nobel on puha tema teene.\n“New Morning” (1970) oli samm varasema Dylani poole, kauboifilmi soundtrack “Pat Garrett & Billy the Kid” (1973) andis maailmale ohjeldamatult kaverdatud pala “Knockin’ on Heaven’s Door”. 1960-ndatel Dylanit saatnud ning vahepeal iseseisvalt kuulsaks saanud The Band oli tagasi 1974. aasta albumil “Planet Waves”, mis tagas laulukirjutajale esimese esikoha Billboardi albumitabelis. Ja siis tulid järjest kaks üsna erinevat plaati, mis ei jäänud millegagi alla Dylani kuuekümnendate loomingule: “Blood on the Tracks” (1975) ja “Desire” (1976). 1970-ndate lõpuks oli seni piiblilugusid vaid kunstiliste kujunditena kasutanud endisest härra Zimmermanist saanud võitlev kristlane, kes kuulutas jumalasõna kolmel albumil. Neist tähelepanuväärseim on esimene, 1979. aastal ilmunud “Slow Train Coming”, kus kitarri mängis Dire Straitsi Mark Knopfler ning mille produtseeris Jerry Wexler – mees, kes mõtles 1949. aastal välja termini rhythm & blues ning seisis 1960-ndatel Aretha Franklini soulihittide taga.\n1983. aasta plaadiks “Infidels” olid tagasi nii ilmalik Dylan kui Knopfler, kuid seejärel tuli korralikku sooloalbumit oodata 1989. aasta “Oh Mercy’ni”. Lisaks ebaühtlaste LP-de treimisele jõudis Dylan vahepeal kaaluda pensionile jäämist, peita end Grateful Deadi ridadesse, tuuritada Tom Petty bändiga ja salvestada kaks lõbusat plaati ansambliga Traveling Wilburys, kuhu kuulusid veel Petty, George Harrison, Jeff Lynne ja Roy Orbison. Vanameistri ebakindlust sünteetilise popi kümnendil näitas ka komme parimad lood albumilt välja jätta: nii jõudsid 1980-ndatel salvestatud ja tänaseks klassikustaatuse omandanud “Blind Willie McTell” ja “Dignity” kuulajateni alles 1990-ndate kogumikel.\nDylani bändid on alati hiilanud kitarrisoolode lühiduse ja suurepäraste kitarristidega: 1960-ndatel andsid talle hoogu Mike Bloomfield (Paul Butterfield Blues Band) ja Robbie Robertson (The Band), 1970–1980-ndatel Knopfler, Mick Ronson (David Bowie) ja Mick Taylor (Rolling Stones). Septembris 1990 ilmunud “Under the Red Sky’l” tegid kaasa Slash, George Harrison ning Jimmie ja Stevie Ray Vaughan ning plaat sai parem kui selle maine. “Moodsates” stuudiokõlades pettunud vanameister aga läks tagasi algusse, salvestades üksi ja akustilise kitarriga kaks albumitäit vanu folgi- ja bluusilugusid, milles meiegi kriitikud nägid karjääri nostalgilist lõppakordi.\nSelle asemel avaldas Dylan 1997. aastal tippteose “Time Out of Mind” ja võitis kolm aastat hiljem filmimuusika Oscari loo eest “Things Have Changed”. 2001. aasta traagilisel 11. septembril ilmunud “Love and Theft” oli jätkuvalt suurepärane, ning kui järgnenud “Modern Times” (2006) ja “Together Through Life” (2009) ka lahjemad tundusid, garanteerisid sajandivahetuse šedöövrid neilegi müügiedu. Dylani jõululaulude plaadist me ei räägi, kolmeks albumiks koondatud viie CD jagu Frank Sinatra kavereid võib aga kokku võtta lausega: “Bänd on väga hea.” Vahepeale mahtus veel originaalloomingust koosnev “Tempest” (2012), mis oli kui läbilõige lähikümnendite Dylanist ning põhjustas taas jutte karjääri terendavast lõpust – plaadile Shakespeare’i viimase näidendi nime panemine ei saanud ju ometi juhus olla?! Värske “Rough and Rowdy Ways” võeti igatahes kõikjal hästi vastu ning selle valisid aasta parimaks välismaiseks albumiks ka näiteks Soome rockilehe Soundi kriitikud.\nNagu veerev kivi\n7. juulil 1988 alustas Dylan oma “lõputut kontserdireisi” – “Never Ending Tour” kestis pea katkematult mulluse pandeemiani ja ületas juba 2019. aasta aprillis 3000. kontserdi verstaposti. Grateful Deadi fänniarmeest inspireeritud idee oli lihtne: anda regulaarselt kontserte samades linnades ja meelitada uut publikut suusõnalise reklaami kaudu. Plaan töötas: hoolimata sellest, mida kriitikud parajasti Dylani plaatidest arvasid või kui palju neid osteti, ei kahanenud kontserdikülastajate arv kordagi. Osa inimesi pettub pidevalt selles, et tuttavad lood kõlavad kontserdil teistmoodi kui plaadil, teised aga lähevad igal võimalusel tagasi just sellepärast, et arranžeeringud ja laulutekstid muutuvad õhtust õhtusse ning kahte ühesugust kontserti ei ole. Dylani lugude evolutsiooni on kolmes piiblimõõtu köites lahanud USA esimese rockiajakirja Crawdaddy! asutaja Paul Williams, kes jõudis läbi töötada nii enda külastatud kontserdid, ametlikud plaadid kui ka loendamatud piraatsalvestused aastatest 1960–1990.\nÜhtpidi on Dylan aastatega tundmatuseni muutunud, teisipidi üldse mitte. Tekstiloojana on ta kogu aeg olnud natuke nagu Kurt Vonneguti ajavoolu eksinud Billy Pilgrim, kelle lauludes toimetavad rõõmsalt kõrvuti Ma Rainey ja Beethoven, Galileo, Ristija Johannes ja Cecil B. DeMille (“Tombstone Blues”, 1965). 1960-ndate algul New Yorki jõudes ja kord ühe, kord teise kolleegi diivanil magades töötas Dylan põhjalikult läbi sealse folgi-underground’i kollektiivse fonoteegi ja maailmakirjanduse varamu ning käis isegi raamatukogus mikrofilmilt sada aastat vanu ajalehti tudeerimas, et toonastele oludele ja kõnepruugile paremini pihta saada. Päevakajaliste sündmuste ja popkultuuriga segatult sündis sellest teadmistepagasist Dylani laulude tihti humoorikas ja sürrealistlik, kuid terav ja tummine supp – mõni ime siis, et fännid igast sõnast varjatud tähendust otsivad. Nii näiteks mõjuvad “Desolation Row” (1965) read “nad müüvad piltpostkaarte poomisest” ja “tsirkus jõudis linna” süütu metafoorina, kuid peidavad endas sünget viidet kolme tsirkusetöölise lintšimisele Duluthis 1920. aastal – laternaposti küljes kõlkuvate surnukehadega postkaardid ringlesid seal veel Dylani lapsepõlveski.\nParimate rockidokumentaalide hulka loetavast D. A. Pennebakeri “Dont Look Back’ist” (1967) peale on Dylan kaasa löönud ja/või teemaks olnud rohketes kinofilmides, mis samuti tähenduseotsijaile ohtralt tõlgendamisrõõmu pakuvad. Endalavastatud neljatunnises oopuses “Renaldo and Clara” (1978) kehastas ta näiteks nimitegelast Renaldot ja Bob Dylanit mängis selles filmis hoopis Kanada laulja Ronnie Hawkins, kelle taustabändist The Hawks oli 1960-ndatel saanud Dylani saateansambel ja hiljem The Band. Tunamullu lõikas samast, 1975.–1976. aasta Rolling Thunder Revue tuuride käigus ülesvõetud materjalist oma Netflix-dokumentaali kokku Martin Scorsese, kes aga lisas kaunilt restaureeritud arhiivikaadritesse salamahti uue portsu väljamõeldud tegelasi. Eluloofilmis “Kus on Bob Dylan?” (“I’m Not There”, 2007) esines Dylani rollis juba kuus erinevat Hollywoodi staari, käesoleva loo lõpetuseks sobib aga hästi stseen kodusõjast räsitud tuleviku-Ameerikas asetleidvast “Masked and Anonymous’ist” (2003), mille käsikirja Dylan Sergei Petrovi varjunime all ise kirjutada aitas ning milles Penélope Cruz lava taga Dylanit fännates Gandhile ja Rooma paavstile seletab: “Ma armastan tema laule, sest need ei ole konkreetsed: nad on tõlgendustele täiesti avatud!”


Kanada reisiportaal valis Tallinna lennujaama Euroopa parimate hulka - Reisile - Elu24 - Eesti kõige menukam veebitabloid\n18. oktoober 2017, 16:59\nTallinna lennujaama juhatuse esimees Piret Mürk-Dubout on reisijatele positiivse tagasiside eest ülimalt tänulik. «Lennujaamal on selja taga erakordne aasta nii ehitustegevuse kui ka eesistumisest tingitud ümberkorralduste poolest, kuid sellele vaatamata on Tallinna lennujaama pühendunud meeskond suutnud pakkuda reisijatele positiivseid üllatusi, mis meid taas kord maailma mõnusaimate lennujaamade nimekirja tippu on viinud,» märkis Mürk-Dubout.\nPortaalile laekunud tagasiside põhjal hindavad reisijad eelkõige just Tallinna lennujaama kodusust ja leidlikkust. Euroopa lennujaamade arvestuses kogus Tallinna lennujaam enim reisijate kommentaare, kus toodi muu hulgas positiivselt esile omanäolisi julgestusteadaandeid, Eestit tutvustavaid väravaid ning võimalust teha ise endale võileib pärast viimase lennu maandumist ja kohvikute sulgemist. Portaali kokkuvõtte kohaselt on reisijatel lendu oodates tunne, nagu viibiksid nad lennujaama asemel koduses elutoas.


Jääger pikas intervjuus: vanemad mängijad rääkisid, et tulevad vigastused, ja ma kunagi ei uskunud - Soccernet.ee - Jalgpall luubi all! Avaleht - Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!\nJääger pikas intervjuus: vanemad mängijad rääkisid, et tulevad vigastused, ja ma kunagi ei uskunud (0)\n05. SEPT 2018, 09:25\nOslo Valerenga ja Eesti koondise keskkaitsja Enar Jääger (33) rääkis intervjuus Soccernet.ee-le pikast vigastuspausist, karjääri teisest punasest kaardist, enda ja Valerenga käekäigust ning tulevikust.\nOlid päris pikalt vigastatud. Kuidas ja millal see vigastus üldse tekkis?\nVigastus tuli jaanuaris, kui olin umbes nädal aega trenni teinud. Põlv läks lihtsalt paiste ja enam kuidagi ära ei läinud. Siis tegime pildi ja selgus, et kõhres oli mõra, mingid tükid olid lahti. Veebruaris oli operatsioon ja pärast seda on põlv taastunud.\nVigastus tuli mingis suvalises olukorras?\nIsegi ei olnud mingit kontakti, lihtsalt põlv läks paiste.\nNii et hooaja ettevalmistus jäi ühenädalaseks?\nPõhimõtteliselt ühenädalaseks jah, selline väike oli.\nJaanuari lõpus mingi Norra ajaleht kirjutas, et juba taastud ja oled tagasi tulemas.\nNii oligi, et esimese nädala tegin trenni, siis läks põlv paiste ja mingi aeg ei teinud trenni. Siis läks natuke paremaks ja jälle tegin trenni ja läks uuesti paiste. Pärast seda ma enam rohkem ei treeninud ja ühes laagris ma ei käinud üldse kaasas.\nKas pärast operatsiooni on taastumine plaanipäraselt läinud?\nSiiamaani küll. Eks põlv annab mingitel aegadel tunda ja on ikkagi valulik, aga see pidi olema tavapärane asi. Peab lihtsalt treeningkoormuseid jälgima ja tasakaalus hoidma ning vajadusel natuke tagasi tõmbama. Korralikult olen praegu treeninud poolteist kuud.\n2016. aasta maikuus said samuti tõsise põlvevigastuse. Kas nüüd oli sama põlv?\nSama põlv, aga teine vigastus.\nEnne 30. sünnipäeva olid üsna terve ja nüüd lühikese perioodi jooksul kaks sellist suurt vigastust.\nJaa, kunagi ammu vanemad mängijad rääkisid, et kui 30 saad, siis hakkavad asjad juhtuma. Ma kunagi ei uskunud seda. Nüüd pärast kolmekümnendat on hakanud jah sellised jamad tulema. Loodame, et see probleem on viimane.\nKuna see oli juba teine suur vigastus, siis ega mingeid musti mõtteid või karjääri lõpetamise mõtteid ei tekkinud?\nEi. Ma olin kindel, et tulen sellest tagasi. Nüüd peab ainult vaatama, kuidas põlv edasi käitub ja koormusi kannatab. Arvatavasti on okei.\nMillega siis tegelesid, kui vigastatud olid?\nMa hakkasin kohe taastuma ja põlvele harjutusi tegema. Mulle anti kavad, mida pidin jälgima. Ega mul mingit puhkust ei olnud, olen operatsioonist saadik pidanud teatud asju tegema. Iga paari nädala tagant käisin põlvespetsialisti juures, kes andis mulle uued harjutused.\nPärast vigastuspausi hakkasid alustuseks mängima Norra teises divisjonis Valerenga duubli eest. Kuidas seal tase on?\nNii ja naa. Meie duublis on enamasti 16- ja 17-aastased noored poisid. Lisaks saadetakse sinna teatud hulk mängijaid põhivõistkonnast, kes põhisatsi eest ei mängi. Eks ta päris kõrg- või esiliiga tase ei ole, aga kui pole kaheksa kuud mänginud, siis on okei saada esmane mängupraktika seal.\nSulle kaptenipaela andmine oli siis loogiline?\nJah, kuna seal poisid on 16-17, siis vanusevahe on suur.\nKuidas Sul need mängud läksid?\nEsimeses kohtumises mängisin 45, teises 60 ja kolmandas 90 minutit, seal oligi vaja põlve pärast vaikselt minuteid juurde panna. Kaks mängu kaotasime, ühe võitsime. Enda esitused läksid mäng-mängult paremaks, viimane mäng lõppes küll punasega.\nKas see oli Su karjääri esimene punane kaart?\nTeine. Esimene oli koondise valikmängu avapoolajal [2012. aastal] Türgis.\nNüüd said suupruukimise eest?\nSuupruukimise eest, jah.\nMida siis kohtunikule ütlesid?\nLas see jääb saladuseks (naerab). Üleminutitel oli olukord, kus minu silmis oli suhteliselt kindel penalti, selle peale eesti keeles reageerisin. Ma otseselt kohtunikku ei sõimanud, aga tema põhjenduseks oli ülereageerimine. Ta iseenesest ei saanud aru, mida ma ütlesin.\nKõrgliigas oled nüüd juba ka kahes mängus mõned minutid saanud. Läksid siis seisu hoidma?\nJah, mõlemas mängus oli meil 1:0 eduseis ja mind pandi viiesesse kaitseliini keskele. Branni vastu käisid juba üleminutid, Lilleströmi vastu 87. minut.\nKuidas näed väljavaateid tagasi põhikoosseisu pääseda? Kuidas praegused keskkaitsjad mänginud on?\nPraegused on hästi mänginud, selles suhtes ei saa midagi halvaks panna. Meil on üheksa vooru jäänud, loodame, et saan ka mõned täismängud. Praegu on raske, ma olen alles tagasi tulnud ja see on loogiline, et kohe ei panda põhikoosseisu. Tuleb ikkagi oma koht uuesti välja võidelda. Teised on seal praegu õigustatult, loodetavasti varsti see muutub.\nKas teil suvel keegi keskkaitsjatest lahkus?\nÜks noor läks laenule Vikingisse, aga põhikoosseisu omadest ei läinud keegi.\nValerengal on nüüd kolm võitu ja kolm nullimängu järjest. Kas asjad siis sujuvad praegu hästi?\nViimased kolm mängu on jah hästi ja stabiilselt läinud, enne seda käis üles-alla. Suvel saime keskväljale täiendust, arvatavasti on ka see natuke meie olukorda balansseerinud.\nKas kolm vooru tagasi muutsite ka midagi konkreetset?\nEi muutnud, taktikaliselt on kõik sama. Võib-olla mõned mängijad lihtsalt tõsteti ümber.\nMängisite hiljuti Taijo Teniste koduklubi Branniga ja võitsite. Mis Sa arvad, kas Brannil on šansse meistriks tulla?\nMuidugi. Neil on Rosenborgiga kaks punkti vahet ja jäänud on üheksa mängu, kõik on nende enda kätes. Meil on järgmine mäng kodus Rosenborgiga ja Taijo mainis, et oleks vaja võita.\nMis Valerenga eesmärk on?\nPraegu on meil neljanda kohaga üks punkt vahet. Eks eurokohale on võimalik tõusta, aga esiviisikusse jõudmisega võiks juba rahule jääda.\nOled juba päris kaua Norras mänginud, kas norra keel on selge?\nMa saan norra keelest aru, aga ise ei räägi. Meil käivad enamus treeningud ja koosolekud inglise keeles, kuna meil on nii palju välismängijaid.\nKui pikk Sul leping on ja mis Su tulevikuplaanid klubikarjääri mõttes on?\nPraegu on leping detsembrini ehk selle hooaja lõpuni. Eks siis näeb. Ma praegu ei ole klubiga veel rääkinud, klubi ei ole ka minuga rääkinud. Loodetavasti lähiajal saab selgeks, endal oleks ka lihtsam.\nAga ise oleksid muidu nõus seal jätkama?\nEks oleneb kõik pakkumisest ja vaja perega läbi rääkida. Mul põhimõtteliselt ei ole midagi selle vastu, et sinna jääda. Eks siis näeb, mis klubi otsustab.\nKas sellise hooaja pealt oli koondisekutse natuke üllatav ka?\nNatuke kindlasti. Alles suhteliselt hiljuti tulin vigastusest tagasi ja ei ole kõrgliigas väga mänginud. Aga ma olen valmis. Kui on vaja mängida, siis ei ole probleemi.\nOleksid valmis praegu koondise eest ka 90 minutit mängima?\n(1) 21 min\nFati esimesed minutid jätsid Camp Nou ammulisui imetlema (0) 13 h\nKas tartlaste peamine peavaluallikas on enne mängu lõvikonservi söönud? (0) 16 h\n"Drogba oli Mourinho vallandamise järel lohutamatu" (0) 15 min\nVideod: Kalju ja Levadia piirdusid viigiga, Paide võitis (0) 3 h\nHyvä-hyvä. Soomlased vallutavad Euroopa jalgpallimaastikku! (0) 4 h\nJeremy Menez. Mäletate? (0) 18 h\nSociedad pidutses uue kodu avamisel Atletico arvel, Oblak vigastatud (0) 15 h\nUus ja vana vanameister kindlustasid Napolile kohustuslikud punktid (0) 16 h\nSarri debüüt tõi Juventusele vaid mannetu viigipunkti (0) 19 h


Juura on kutse kogu eluks - Rahvalood\nJuura on kutse kogu eluks\nAutor: Peep - 1963\nTartu ülikooli õigusteaduskonda astusin 1981. aastal. Kuigi lõpetasin keskkooli viitega kõikides ainetes, ei soovinud valida loodusteadusi, kuna ei tundnud seal erilist kutsumust. Tugev oli mul ajalugu – vabariiklikul olümpiaadil olin esimese viie seas ja sain seeläbi vabastuse kohustuslikest lõpueksamitest ajaloos ja ühiskonnaõpetuses. Ei tahtnud minna õpetajaks vanemate eeskujul (nende pidevatest tööjuttudest kodus olin väga tüdinenud), mistap hakkasin 10. klassist saati kiikama juura poole. Põhiline motivatsioon oli selles, et valin ala, mis on mulle täiesti tundmatu.\nÜlikoolis õppimise periood oli päris põnev. Kui jõudsin neljandale kursusele, oli tekkinud päris hea koostöö tolleaegsete kriminaalprotsessi ja kriminalistikat õpetavate õppejõududega. Pean silmas eelkõige pikka aega ülikoolis töötanud ja hiljem riigikohtunikeks siirdunud praegust Tartu Ülikooli emeriitprofessorit Herbert Lindmäed, protsessiõiguse õppejõudu, praegust Tartu Ülikooli külalisprofessorit Eerik Kergandbergi ning kunagist Riigikohtu esimeest ja hilisemat Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunikku Rait Marustet. Tulin sinna team´i tudengina. See oli igati huvitav ja ennast arendav seltskond, kes aitas mind palju mitte ainult õppetöös ja esimeste teadusartiklite kirjutamisel, aga ka hilisemalt doktoritöö valmimisel. Eelkõige kulus marjaks doktoritöö esimese versioonile antud konstruktiivne kriitika, mis töö üksnes paremaks tegi. Olles neljanda aasta tudeng, tehti mulle kolleegide poolt pakkumine viia samal ajal läbi kriminalistika laboritöid. Kujuneski selliselt, et vahepeal olin loengus, vahepeal täitsin ajutiselt õppejõu ülesandeid. Kriminalistika kursuse laboritööd, alates kohtufotograafiast, olid just minu läbi viia. Igati huvitav kogemus alustada juba tudengina samaaegselt ka õpetamist. Kui hüpata tänapäeva, siis õigusteaduskonna direktorina olen igati seisnud selle eest, et kahel viimasel aastal on finantseeritud teaduskonnas õppeassistentide tööd. Need on tudengkonnast aktiivsem osa, kes aitavad õppejõude õppetöö materjalide ettevalmistamisel, kirjanduse kogumisel ja süstematiseerimisel, kirjalike tööde läbivaatamisel jne. Rohkem kui paarkümmend õppejõudu saab igal semestril kasutada sellist väärtuslikku abi. Toetangi projekti, kuna enda kogemus rohkem kui kolmkümne aasta eest oli igati positiivne. Tollal tudengina kogusin päris hea kogemuste pagasi, huvist ja kaasnevast põnevusest rääkimata.\nTööle võttis mind 1985. aasta märtsis tollane õigusteaduskonna dekaan Eimar Rahumaa. Uue värske juhina oli ta noorema põlvkonna õppejõudude eestkõneleja ning tudengid toetasid teda igati. Juhtus niimoodi, et E.Rahumaa üks esimesi töölepingu allkirjastamisi oligi minu tööleping laborandi osakoormusele. Hiljem, kui viienda aasta tudengina hakkasin ülikooli lõpetama, pakuti mulle senise hea koostöö pinnalt vanemlaborandi kohta. Kuna olin tollase riikliku suunamiskomisjoni nimekirjas tudengite pingereas esimese kolme hulgas, oli mul päris suur valikuvõimalus erinevatest töökohtadest. Süsteem nägi välja selline, et mida kõrgemal kohal lõpetajate pingereas olid, seda rohkem valikuid. Tagantpoolt tulijate hirm, et eespool olijad võtavad paremad kohad ära, oli päris reaalne. Mäletan, et meie kursusele oli eraldatud kaks advokatuuri kohta, mis olid ka tollal väga ihaldusväärsed. Ühte kohta soovis saada hea toakaaslane Tiigi tänava ühikas Sven Papp (praegu Ellex Raidla advokaadibüroo üks parteritest). Teine kandidaat advokatuuri teisele kohale oli Ants Frosch (Eesti riigi iseseisvuse taastamise algusaastate juhtis Teabeametit ja oli hiljem korduvalt suursaadik). Mäletan, et Ants tundis muret, et ega ometi taha tema kohta ära võtta, nii väga sooviti tollal advokatuuri saada. Minu plaanid olid aga seotud ülikooliga. Kolleegide poolt tehti pakkumine osaleda kriminalistika põhikursuse õpetamisel ja sealt edasi pühenduda aspirantuuris kandidaadiväitekirja kirjutamisele. Valisin selle tee ja jäin Tartu ülikooli õigusteaduskonda.\nSealt edasi tulid pöördelised ajad. Plaanisin minna Moskva ülikooli aspirantuuri kriminalistika sihtkohale, tollal suhteliselt poliitikaväline ala juuras. Üleliidulised aspirantuurikohad, mida eraldati liiduvabariikidele, oli eesmärk, mille lootsin saavutada, et minna õppima väljapoole Eestit. Valmistasin end selleks ette – juba 3. kursuse tudengina hakkasin kirjutama töid vene keeles ja arendasin end keeleliselt päris tugevalt. Kõik läks aga teisiti ning Moskvasse sihtaspirantuuri ei jõudnudki. Meile oli eraldatud küll vabariiklik koht, aga nagu NL-s tol ajal kombeks, oli ka Moskva ülikooli õigusteaduskonnal kohtadega oma valik. Tagantjärele kuulsin, et see koht oli juba ära lubatud lõunavabariikide, „mägede parimatele poegadele“. Kui läksin Moskvasse dokumente viima, siis etendati seal lihtsalt tsirkust justkui oleks see koht olemas. Tolleaegne ENSV haridusministeerium pöördus eraldi kirjaga NL haridusministeeriumi poole palvega Moskva ülikoolile meenutada, et see on vabariiklik koht ja neil sellele kohale õigust pole. Tolku sellest aga polnud. Moskva ülikool deklareeris, et nemad ministeeriumist kohtade jaotamisel ei sõltu ja lõppkokkuvõttes võtsid vastu täpselt just neid kandidaate, keda ise soovisid.\nMoskvasse ei saanud ja loomulikult alustasin siis Tartus oma aspirantuuriteed eelpool nimetatud heade kolleegide kaasabil ja toetusel. Rait Marustest saigi doktoritöö juhendaja, valisime koos teema ja tema kontakte kasutades hakkasime kaitsmise poole tüürima. Ega ei olekski seda tööd ära kaitsnud, kuna tolleaegne teaduskirjandus antud uurimisvaldkonnas ei olnud just kõige paremal tasemel. Kolleegide, eriti Eerik Kergandbergi tugeval toetusel, õnnestus siiski saada stažeerimise Freiburgi, Max-Planck-Institute für Ausländisches und Internationales Strafrecht. Ilma selle stažeerimiseta 1991. aastal, kus sain esmakordselt tõeliselt hea, et mitte öelda parima raamatukogu juurde, ei oleks doktoritööd ealeski valmis kirjutanud. Minu teadustööd ja sealviibimist toetati stipendiumiga tollal minu jaoks ulmelise 1500 DM suuruses summas. Sakslaste elatustaset arvestades oli muidugi tegemist suhteliselt tagasihoidliku rahastamisega. Aga olen selle võimaluse eest väga tänulik. Instituudi töötajad aitasid mind raamatute ja käsikirjade kopeerimisel – andes oma paljunduskaarte kasutada (tasuta ei olnud muidugi midagi). Kopeerisisin nende abiga kümnete kaupa monograafiaid ja artikleid, et Eestisse tagasi tulles kogutud teaduskirjanduse koopiad põhjalikult läbi töötada. Seega, selle etapi – kaks kätt taskus Euroopasse, et vaadata, mis saab – olen edukalt läbinud.\n1992 aasta sügiseks olingi sellises situatsioonis, kus oli võimalik taaskord doktorikraadi kaitsmine Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Olingi tegelikult kolmas, kes kaitses Tartus oma doktoritööd iseseisvumise taastamise järgselt. Esimene oli hea kolleeg Herbert Lindmäe, kes oli pikalt oodanud doktoritöö kaitsmist Venemaal (mitu korda eelkaitsmiselt tagasi saadetud), teine teaduskonnast olingi kohe mina. Kaitsmine toimus 1.oktoobril 1992 vene keeles. Doktoritöö teema käsitles emotsionaalse pinge instrumentaaldiagnostikat ja selle kasutamist kriminaalmenetluses. Teisisõnu tegelesin polügraafi ehk lihtkeeles valedetektoriga. Eelnevalt külastasime koos juhendaja Rait Marustega Toruni ülikooli Poolas. Sealne professor Mariusz Kulicki, samaaegselt praktik ja teoreetik, aitas väga palju juba valminud töö konsulteerimisel. Temast saigi üks oponent kaitsmisel, teine oli Läti ülikoolist väga tugev praktik, dotsent Dombrovski ja kolmas praegu õigusteaduskonnas töötav prof Talis Bachmann. Sain hinnangu igati tasemel kolmelt asjatundjalt.\nDekaan ülikooli ülesehitamise ajal\nKaks nädalat pärast doktoritöö kaitsmist valiti mind õigusteaduskonna dekaaniks. Ühe etapi lõppemisega, mis päädis doktoritöö kaitsmisega, sain edukalt „ühele poole“ ja kohe sain teise, kordades raskema ülesande – hakata juhtima 90ndate alguse Eesti ülikooli loomise ajajärgul õigusteaduskonda. Mäletan, et kolleegid survestasid väga tugevalt, et etteotsa tuleks noor inimene, kes hakkaks tegutsema. Olin saanud 29 ja usutavasti tollases Euroopa akadeemilises maailmas üks nooremaid õigusteaduskonna dekaane kui mitte kõige noorem. Mõni aasta hiljem Saksamaal Münsteri ülikoolis stažeerides, ütles sealne dekaan mulle otse, et ära siin kõva häälega räägi, et oled dekaan, nagunii ei saa keegi sellest aru – nii noorelt dekaaniks lihtsalt ei saada ja kõik.\nDekaaniaja algus oli pingeline periood. Just oli õigusteaduskonnale eraldatud 11 professorikohta ja ridamisi kandideerisid sinna head kolleegid – Herbert Lindmäe, Eerik Kergandberg, Jüri Põld (läksid kõik hiljem Riigikohtusse), Heiki Pisuke, Paul Varul, Inge-Maret Orgo (tollane dekaan) jt. Aga tõepoolest, ajal kui mind dekaanikohale valiti, oli olukord äärmiselt keeruline, sest esimene ülesanne, mida pidin tegema, oli…koondamine. Tollal töötas ülikoolis nn reformikomisjon, mida juhtis prorektori rollis Jaak Aaviksoo ning õigusteaduskonnast kuulus sinna prof Paul Varul. Komisjon hekseldas ülikooli läbi nii kvaliteedi kui finantsilises mõttes. See koondamine oli päris keeruline pähkel. Kujutage ette, et 29-aastane äsja doktorikraadi kaitsnu teaduskonna juhina, kus ees kõik senised õpetajad – kuidas hakkama saada?\nRiigikohtust veel. 90-ndate alguses otsustati Riigikohus Tartusse tuua, mis oli ja on endiselt väga oluline just kvaliteetset juuraharidust silmas pidades. Mäletan ühte ülikooli valitsuse istungit, kus uks lendas hoogsalt lahti ja sisenesid valitsusjuht Mart Laar ja teda varjuna saatev Tiit Pruuli. Koosoleku käigus küsisin peaminister Mart Laarilt, et kas nüüd on kindlalt otsustatud, et Riigikohus tuleb Tartusse. Laar vastas – jah, see saab nii olema. Olin päris õnnelik, sest teaduskonna mätta otsast vaadatuna andis see võimaluse ka edasiselt kasutada riigikohtunike ja nõunike võimekust õigusteaduskonna õppetöös. Hiljem, kui olen kolleegidega üle Euroopa suhelnud, ei varja nad oma imestust ja kadedustki, et meie tudengil on võimalus õppetöös kuulata riigi kõrgeima kohtu tippjuriste. Hiljutine Uppsala ülikooli õigusteaduskonna delegatsiooni visiit päädis jalutuskäiguga üle Toome Iuridicumi. Riigikohtu hoonest möödudes kommenteerisin – siin ongi meie kõrgeim kohus, kust käiakse Toomelt ka juuratudengeid õpetamas. Külalised leidsid, et meie tudengitel on hirmsasti vedanud.\nTulles tagasi 90ndate algusse, siis ressursse oli imevähe. Näiteks, finantsaasta peale oli majanduskulutuste eelarve ca 15000 Eesti krooni, st praeguses vääringus 1000 eurot aasta peale. Loomulikult olid hinnad teised, aga ikkagi – kuidas hakkama saada ühe kuu kulutustega ca 1000 krooni. Terve teaduskonna peale oli seda ikka väga vähe. Teine tõsiasi – tollal käisid ülikoolis kõikvõimalikud delegatsioonid ja tundsid huvi juura arendamise osas, kuna õigusriigita ei ole demokraatiat ja vaba majandust. Hilisem riigisekretär Aino Lepik von Wiren, kes väisas teaduskonda küsis, mida meil kõige rohkem on vaja. Pidin vastama, et kahjuks ei ole meil paberitki. Meil oli küll paber – kollane ja õhuke, millele ei olnud võimalik aga trükkida, kopeerimisest rääkimata. Mäletan, et doktoritöö väljatrükkimiseks otsisime vajaliku kvaliteediga paberit nö tikutulega. Ühe lehe väljatrükk laserprinteriga maksis ikka väga palju. Tollal ülikooli kirjastuses töötanud M. Raisma manitses mind doktoritööd välja trükkides: „Teate hr Pruks, üks lehekülg maksab üks Eesti kroon. Meenub veel tolleaegse justiitsministri Kaido Kama visiit õigusteaduskonda. Kama, kes ei olnud jurist, aga vajalike reformide algataja, väga hea „suure pildi nägija“, selge loogilise mõtlemisega. Pean teda üldse väga tugevaks isiksuseks ja riigimeheks, kes suutis näha seda, mida Eestil just kõige rohkem vaja oli. Akadeemilised ringkonnad tema reforme igal juhul aktsepteerisid.\nKolleegide siirdumine tööle Riigikohtusse valmistas parajat peavalu. Kuigi ühelt poolt oli vaja rajada sõltumatu kohtusüsteem ja vaieldamatult olid teaduskraadiga õppejõud tugev täiendus riigikohtunike seas, jäi õigusteaduskond selles mõttes vaeslapse ossa. Ühtlasi algatati ülikoolis diskussioon, kas korraline professor üldse tohib töötada poole koormusega. Pakkusin tookord rektor Peeter Tulvistele, et teeme nii, et olgu nad täiskohaga Riigikohtus ja poole kohaga ülikoolis. Rektor oli aga seda meelt, et ülikoolile peaks pühenduma ikka täisjõuga. Poole kohaga korralise professori idee vähemalt tollal läbi ei läinud ja sealt tekkis ka mõningane hõõrumine kolleegide seas. Hiljem lahendasime selle külalisprofessori instituudiga. Mingeid etteheiteid Riigikohtule mul pole – läbi aegade on teaduskonda tugevalt toetatud. Enamgi veel. Kahtlen, kas teaduskond praegusel kujul oleks Tartusse üldse püsima sellise kvaliteediga, kui toeks poleks olnud Riigikohtu kui institutsiooni igakülgset panus. Aga jah, Riigikohus tekitas teisalt keerulise olukorra kuna kordades paremate palga- ja töötingimuste tõttu läksid ära võimekad inimesed, õppetooli juhatajad, kes pididki hakkama oma erialalist valdkonda ülikoolis välja arendama.\nSuur probleem oli tudengite magistriõppega. Tollal oli bakalaureuseõpe nelja aastane, millel järgnes kaheaastane teadusmagister ja sealt edasi nelja-aastane doktoriõpe. Raskusi oli juba magistriõppe kohtade komplekteerimisega, sest korraga oli Eesti riigis vaja kõikidel kedagi, kes juuravaldkonnas end kodus tundis. Korduvalt sai koolitatud noori kolleege välisriikides läbi erinevate stipendiumite. Nii näiteks maksuõiguses oli meil 2-3 inimest erinevates programmides. Aga ühel momendil, kui ettevalmistus oli lõppenud ja aeg end ülikoolile pühendada, mindi lihtsalt minema paremate töötasu ja -tingimuste tõttu. Vahed sissetulekutes olid ikka kordades.\nVälissuhtlusest meenub tollasest perioodist väga hea koostöö Glasgow ülikooli õigusteaduskonnaga. Aasta enne dekaaniks valimist kui dekaani kt oli Eerik Kergandberg, sai algatatud koostöölepingu Glasgow ülikooli ja Tartu ülikooli vahel. Koostööleppe kaudu, mida rahastasid Briti Nõukogu ja Avatud Eesti Fond, käivitasime rida väga olulisi projekte – asutasime Juristide täienduskeskuse, lükkasime käima kirjastamisprogrammi, mille kaudu anti aastate jooksul välja üle 70 õpiku ja õppevahendi, kutsusime ellu õigusteaduskonna ajakirja Juridica. 1992. aasta sügisel ja 1993 kevadsemestril valmistasime ette just ajakirja asutamist. Esimene number ilmuski 1993. aasta mais ja esimesel aastal andsime välja kuus numbrit. Hiljem kasvas numbrite arv kümneni ja on seda siiani. 2017. aastal ilmus Juridica 25. aastakäiku. Tookordse õigusteaduskonna dekaaniga Glasgow`s, John P. Grant`iga, on säilinuid head kontaktid tänapäevani. John käis viimati Tartus 2013. aasta mais, kui tähistasime Juridica 200. numbri ilmumist. Oleme pikka aega ka perekondlikult suhelnud, vahetanud jõulukaarte. Õigusteaduskonna ajakirja Juridica asutamist pean tagantjärgi märgiliseks sündmuseks, mille tähtsust Eesti omamaise õigusterminoloogia elushoidmisel ja arendamisel on võimatu üle hinnata.\nToetusi ja annetusi saime tollal mitmesuguseid. Tahtsime saada eelkõige värsket teadus- ja õppekirjandust, mida eriti nappis. Kui järjekordsest fondist eraldati vahendeid, siis ega reaalselt raha kunagi ei näinudki – alati saime kas raamatuid, arvuteid jm tehnikat jne. Aga seegi oli väga hea variant, sest siis saime ise öelda, mida me vajame. Kehvem variant oli see, kui toetavatest institutsioonidest või partnerülikoolidest saadeti siia raamatukogudest vana kirjandus nö eest ära. Mäletan, et kord saabus Rootsist rootsikeelseid raamatuid peamiselt ajaloo temaatikas kümnete kastide kaupa, millega ei olnud suurt midagi peale hakata. Kõige enam oli vajaka kaasaegsest kirjandusest ja kui erinevatele fondidele saime ise öelda, et ostke palun neid ja neid raamatuid, siis olime õnnega koos. Välislepingutest oli tõesti šotlastega koostöö kõige tulemuslikum, mida hiljem ka Briti Nõukogu hindas üheks kõige kordaläinumaks projektiks Ida-Euroopas. Tõsiasi oli see, et neid erinevaid toetajaid ja partnereid saabus 90-ndatel nö hordide kaupa. Enamasti kulutati raha konkreetse projekti raamides ära, inimesed said üht-teist koos eha, veidi liikuda ja kõik. Aga meie koostööst tuli lugejate lauale hulgaliselt hädavajalikku eestikeelset õppekirjandust, õppejõud käisid vastastikku lähetustel ja töötasid raamatukogus, välisõppejõud lugesid loenguid jne. Sisult oli igati asjalik ja tugev koostöö. Abiks olid ka USAID abiprogrammid, USAst saadetav abi mitme õppejõu siinviibimise finantseerimiseks, samuti teaduskirjandus jne.\nPäris oluline oli, et 90-ndatel algatati harjutuskohtuvõistluste konkurss, mille loomise juures õnnestus samuti olla. Praegu, paar kümnendit hiljem, on võistlused endiselt kõrgelt hinnatud. Tudengid väisavad erinevatel võistlustel nii Euroopa kui ka USA-s. Kõige mainekam on olnud Teldersi rahvusvahelise õiguse harjutuskohtuvõistlus Haagis. Lisaks veel regionaalsed võistlused Põhjamaades, aga ka erialati on võistluste valik päris lai – äriõigus, kriminaalõigus jne. Tudengid hindavad osavõttu kõrgelt. Muide ajakirjas Juridica on üks foto, mis meenutab algusaegu. Mäletan väga aktiivset tudengit neist aegadest – Lauri Mälksood praegust akadeemikut ja Tartu Ülikooli rahvusvahelise õiguse professorit. Dekaanajast meenub, et sageli ei möödunud kuudki, kui Lauri tuli jälle järjekordse avaldusega, et toetada tema õppima minekut kuhugi välisülikooli. Tema ülim järjekindlus ja andekus päädis hilisema doktorikraadi kaitsmisega Saksamaal, teaduslähetusega USAsse Avatud Eesti Fondi kaudu jne. Lauri osales ka selles võistkonnas, kes saavutas harjutuskohtuvõistlusel väga kõrge koha. Rektor Tulviste võttis tookord meie tudengite team´i vastu ja kohtumisel saigi see foto tehtud. Usun, et harjutuskohtuvõistlused olid ja on tudengitele väga olulised maailmapildi avardajad, saad võrrelda oma teadmiste taset, suhelda jne. Seeläbi saab selgeks ka teaduskonna õpetamis- ja teadustöö kvaliteet.\nKui 90ndatel esimesed personaalarvutid tulid, olin kohe nende suur fänn. Mäletan, et 1989, kui alustasin doktoritöö kirjutamisega, saabus õigusteaduskonda esimene (küll Vene päritolu) personaalarvuti Iskra 1030, mis kasutas 5.25 tolliseid ühele poole kirjutavat flopikettaid. Selliseid masinaid tuli ülikooli kümmekond ja õigusteaduskond sai ühe. Kirjutasingi sellel oma doktoritöö. Kuna kõvaketast arvutil ei olnud ja mälumaht, mida korraga muutmälu suutis hallata oli ca 8 lk teksti, siis trükkisingi doktoritöö välja 8 lehekülje kaupa ühes Tartu firmas. Praegu on seda kummaline meenutada, kuid võrrelduna kirjutusmasinaga oli see siiski väga suur samm edasi. Hiljem dekaanina investeerisin iga vaba krooni arvutitesse. Õigusteaduskond paiknes tollal peahoones ja varustasime seal kõik õppetoolid arvutitega. Need võeti kiiresti omaks ja ühel momendil ei kujutanud keegi tööd teisiti ettegi.\nMeenub vee üks seik – 1993. aastal trükkisin isiklikult välja lõpetajate diplomeid. Istusin eraldi ruumis ja et laserprinter töötas tollal väga aeglaselt, siis kulus selleks paar päeva. Mäletan, et nüüdseks manala teele läinud Heikki Leesment tuli oma isaga, kes oli ringreisil vabas Eestis, minu juurde. Esimesena küsimus oli: mida praegu tudengitel õpetatakse. Et laual olid just trükisoojad lõpetajate diplomid (Eesti vabariigi vapp päises) oli väga hea näha ja kogeda seda rõõmu, mis külalisi valdas – lõpuks on Eesti vaba ja partei ajalugu enam ei õpetata. Jah, nüüd oleme jõudnud aega, kus räägime õigusrobootikast, tehisintellektist, mis võimaldab teha lihtsamaid otsustusi, kasvõi alustades parkimistrahvidest. Ega uuel põlvkonnal kerge saa olema – ühtepidi tehnoloogia aitab, aga teistpidi tekib n+1 arv õiguslikke küsimusi ja probleeme. Juristidel on kaasajal suureks väljakutseks, kuidas käia ühte sammu tehnoloogiga – näiteks vastutus sedasorti küsimustele, mis tekivad, kui isesõitev auto peaks tekitama liiklusõnnetuse, kes vastutab – autoomanik, tootja või tarkvara omanik ja kas üldse?\nHuvitav teema 1990ndate väga piiratud rahalistes tingimustes oli ka tasulise õppe temaatika. Muide, Juristide Täienduskeskuse kaudu alustasime tudengite vastuvõttu tasulisele õppele. Avatud ülikooli mõiste tuli hiljem, kui õppeprorektoriks oli prof Teet Seene. Ei tasu siiski unustada, et tasulise õppega bakalaureuse tasemel tegi otsa lahti just õigusteaduskond. Soov saada juristiharidus oli tollases ühiskonnas meeletu ja teisalt oli ka teaduskonnal vaja täiendavaid vahendeid, et õppe- ja teadustööd arendada. Tegime programmi, vaidlesime ülikooli sees erinevatel otsustustasanditel, kas see on õiguspärane jne. Lõpuks õnnestus siiski bürokraatlikest tõketest nö läbi murdaja tasulisest programmist kogunes hädavajalikku ressurssi. Hiljem laienesid tasulise õppe programmid tervele ülikoolile. See oli ülimalt oluline finantssüst. Kui õigesti mäletan, siis prof Aaviksoo rektoriks saamisel kehtestati laekuvatele õpperahadele overheadi üle 30%. Lõppkokkuvõttes muutus tasuline õpe justkui rahamasinaks, millest rektoraat finantseeris kulusid, mida riik ülikoolidele ei hüvitanud – muuseumide, raamatukogu ülalpidamine, tugiüksuste ja rektoraadi rahastamine jne. Ajalugu kordub ka sel korral. Tasuta kõrgharidus käivitati aastaid tagasi, kuid õigusteaduskonnal on uuesti tekkinud probleemid, kuidas leida täiendavaid vahendeid õppejõudude palgafondi suurendamiseks. Palkade vahe ülikooli ja juristkonna erinevates sihtgruppides pakutavate vahel on kärisenud mitmekordseks. On väga suur oht, et inimesed lahkuvad. Ajakirjanduses oleme diskussiooni töötasude teemal algatanud ja uuesti rektorile välja pakkunud tasulise avatud ülikooli taastamise idee. Päevast õpet see ei puudutaks, sest need, kes gümnaasiumist tulevad, peavad saama tasuta õppida. Aga huvilised, kes teist kõrgharidust omandavad või tahavad end täiendada silmas pidades peamiselt isiklikku karjäärimudelit – miks peakski maksumaksja seda finantseerima avalikest vahenditest? Vältimatu on eraraha kaasamine. Praegu seda Haridus- ja Teadusministeerium veel lubada ei soovi. Aga miks eraraha tagasi lükata, kui see on mõlema osapoole huvides. Ülikool saaks täiendavaid vahendeid, mis võimaldaks kõrgkvalifikatsiooniga õppejõududele ja teadlastele konkurentsivõimelist palka maksta – kõigile kasulik. Huvitav situatsioon, et aastail 1994-95 tehtu on nüüd uuesti minu üks olulisemaid töölõike õigusteaduskonna direktorina.\nJuuratudeng on õppimise kõrval enamasti ka töötanud. Kui 2013. aasta kõrgharidusreformil oli eesmärk, et teeme tasuta kõrghariduse tagasi ja anname tudengile võimaluse täisajaga pühenduda ainult õppetööle, siis ega see Eestis ole õnnestunud. Kohe kui tudengil on turule teadmist pakkuda, nii ta ennast tööjõuturule ka sätib. Ühelt poolt on see täiesti mõistetav ja isegi soodustav, sest juuras nagu ka arstiteaduses on praktika osa väga oluline. Küsimus on pigem mõistlikus proportsioonis, et poleks nii, et ei jõua õppida, kuna pidevalt on lahendada praktilisi asju. Selle koha peal visklemegi tubli paar kümnendit. Olen tudengite meelde tuletanud, et töötada jõuab vähemasti 50 aastat, juura on üldse praktilise elukogemusega inimeste ala – siin on vaja küpsust ja isiklikku kogemust ja tihti õnnestub see alles vanuses 40+, kus saad end tõsiselt näitama hakata. Ega 20-aastaselt midagi väga palju teha polegi, aga kohe õudselt kibeleks tööle. Võib öelda, et viimase paarikümne aasta jooksul pole pilt palju muutunud, tudengid tahavad ikka ja kohe raha teenida, et ise end finantseerida.\nTõsine muutus on muidugi nö virtuaalreaalsus ehk kõik, mis veebis toimub. Näiteks saad kuulata loenguid tippülikoolides veebi teel, osaleda MOOC-des üle maailma. Juura on üksjagu siseriiklik, aga on ka piiriüleseid valdkondi – rahvusvaheline õigus, Euroopa Liidu õigus, inimõigused, äriõigus jne. Lisaks võimalusele vahetult saada maailma tippülikoolide varamute juurde, olgu selleks teaduskirjandus, uuringud ja analüüsid, tuhanded õigusallikad üle Euroopa – tõesti, mida kõike praegu kätte ei saa. Ise tegin doktoritöö kirjanduse kogumist perfokaartide süsteemiga, otsisin ja tellisin, pildistasin, tegin koopiaid. Meeletu aeg kulus teaduskirjanduse kogumise kui sellise peale. Nüüd on jälle teine probleem, ei suudeta meeletust materjali hulgast „üle käia“, pead suutma leida prioriteetsed allikad, sõnastama vägagi konkreetsed uurimisküsimused, et üldse kuhugi jõuda. Igal ajastul omad probleemid.\nTudengi kohta veel – nende lugemus tänapäeval on ja peab olema kordades suurem kui paarikümne aasta eest. Võtame kasvõi järjest kasvava kohtupraktika, mida 1990ndate algul oli Eesti näpuotsaga,. Nüüd seisavad riiulitel kümnete köidete kaupa kommenteeritud väljaandeid. Praktikumiks või eksamiks valmistudes peab lugema kümneid kohtulahendeid. Kirjanduse ja üldse teadmiste hulk on meeletult kasvanud ja selles tähenduses on tudengi töö hulk kordades suurem kui tollal. Vaevalt kõik suudavadki pühenduda. Kui lihtsalt vaadata, siis selleks et juura eksamit ära teha 1980ndate lõpus või 1990ndate alguses (kus õppekava kogu aeg muutus, ootasime Riigikogult seadusi, et õpetada värsket materjali), kohtupraktikat ei olnud ja enamasti pöörduti Saksa õiguskirjanduse poole – selles mõttes oli tollal materjali hulk kordades väiksem. Muide, õigusteaduskonna tudengid on olnud kogu aeg väga tublid, selle tagab juba kõrge sisseastumislävend. Tartu päevasesse õppesse sisse saamine on endiselt päris suur katsumus, avatud ülikooli on mõnevõrra lihtsam. Siin ei ole täheldanud möödunud kümnendite jooksul suuri muudatusi. Tudengikandidaadid, kes Tartu päevasesse õppesse pürgivad, on enamasti ikka väga hea tasemega. Kohati on ka tekkinud küsimus, et kes on parem – tudeng või õppejõud – kas tudeng omandab väga hea hariduse tänu õppejõule või vaatamata õppejõule.\nMis on nüüd küll tõsi ja päris karm reaalsus, on see, et tudengite ja õppejõudude sooline koosseis on järsult muutunud. Võtame õppejõud. Ma mäletan 1980ndate alguses, olles juuratudeng ja käies teaduskonverentsidel ja võistlemas, eriti Lätis, Leedus ja Moskvas, tollases Sverdlovskis (praegu Jekaterinburg) – pilt oli sootuks teine. Näiteks Leedu õigusteaduskonnas polnud ühel ajahetkel õppejõudude hulgas naisi. Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas sai naisõppejõude ühe käe sõrmedel lugeda – nüüdseks manala teele läinud, esimene õigusteaduse naisprofessor Vilma Kelder, prof Inge-Maret Orgo, praeguseni teaduskonnas õpetav Maie Ruus (tõesti fantastiline inimene oma elujõu poolest). Nüüdseks on proportsioon kardinaalselt muutunud, meeste osakaal on langenud ca kolmandikuni. Aga see on ka mujal juristkonnas. Võtame näiteks notarid, kohtunikud, prokurörid – nende seas on naiste osakaal päris suur. Üksnes advokatuuris on meeshingede osakaal märgatavam naistega võrreldes. Märgiline lugu, mis siinkohal meenub. Pidin 1990ndate algul dekaanina pidevalt välisdelegatsioone vastu võtma, vahepeal läks isegi järg ära, et kes täna tulemas on. Esimene küsimus oli, et kes te olete ja mida te sooviksite teaduskonnaga arutada. Korra olen sellega ka sisse kukkunud, kui Eestit (ja muidugi Tartu Ülikooli) väisas OECD delegatsioon ja esimese küsimusena küsisin automaatselt – kes teie olete? Tekkis teatud liiki diplomaatiline arusaamatus, et vabandage, me oleme siin Eesti valitsuse kutsel. Aga mille vastu välisdelegatsioonid enamasti huvi tundsid, eriti eristusid siin ameeriklased, oli kaks nö põhiküsimust – palju on teil naisi (tudengite ja õppejõudude seas) ja palju on venelasi? Tollal oli teaduskonnas säilinud veel venekeelne kaugõpe ja ise õpetasin esimestel aastatel sellel grupile ainult vene keeles, lugesin kriminalistikat. Seejärel rahuneti kohe ka maha. Kui sama küsimuse küsiks keegi soolise seisu kohta praegu, siis paarikümne aastaga on juuratudengite seas, õppejõududest rääkimata, tekkinud selge muutus.\nJa veel. Mäletan, et omal ajal tahtsin meeletult kodust eemale, minu jaoks oli Tartusse ülikooli tulek ikkagi sisenemine iseseisvate ja ise otsuseid vastu võtvate isiksuste maailma – olen iseseisev, vastutan ise oma tegude eest. Tulen ja saan ise hakkama. Tänapäeval tudeng paraku enam meelsasti Tartusse ei tule. Ju siis on tal materiaalselt keerulisem hakkama saada – elukoht muretseda jne. Aga vähetähtis pole ka teine asi – ei soovita kodust aastaid eemal olla, tahtmine on kiiresti, kolme aastaga haridus kätte saada ja siis minema. Omal ajal kestis ülikoolis juristiõpe viis aastat, mis on igati mõistlik ja vajalik ajaperiood.\nOsad õigusteaduskonda kandideerijad on tõsised juurausku, kes paar aastat olnud kusagil praktiku tegemisi jälginud, töövarjuks olnud, proovinud lihtsamate asjadega kätt ehk üks osa taotlejatest on väga selge tahte ja eesmärgiga. Aga palju on ka neid, kes tulevad katsetama ja et õigusharidus on teatud mõttes ka üldharidus kaasaegses ühiskonnas paremaks hakkamasaamiseks, siis valitakse juura. Murekoht on selles et selline lihtsalt katsetaja võib ära võtta kellegi teise (sisuliselt motiveeritud kandidaadi) koha. Vasturohuna sai eelmisel aastal käivitatud pilootprojektina e-kursus „Õiguse alused“. Eelmisel aastal läbis kursuse üle 300 huvilise. Tänavu kordame seda nii kevadel kui ka sügisel ja pakume kursust ka täiskasvanutele. See on hea võimalus saada reaalne ülevaade õigusest, aga osalt ka juristi elukutsest. Et noored inimesed näevad teinekord vaid filmidest, kui põnev ja kasutoov on näiteks advokaadi elu, tuttavad-sugulased kiidavad kaasa ja kõik see tundub väga äge. Aga juura tegelikku sisu tundmata õhinapõhiselt kaugele ei jõua. Peab meeletult lugema, sh ikka juriidilisi tekste, loogiliselt mõtlema, hädatarvilik on analüüsioskus. Kui tahe õigustekstidega töötada puudub, siis kaua vastu ei pea. Loodame, et see selline sissejuhatav kursus harib huvilisi ja aitab leida vastust, mis õigus on? Ehk on siis vähem neid esimese õppeaasta lõpuks pettunuid, kes lähevad ära just vale erialavaliku tõttu. 1990ndate alguses panime sisseastumiseksamite hulka ka matemaatika ja see on siiani nii. Olen veendunud, et see samm oli ainuõige, sest loogiline mõtlemine ja seoste nägemine on juuras ülimalt oluline. Loogika ja analüüsioskus peab olema tugev ja matemaatika aitab sellele hästi kaasa. Seetõttu suudavad ka mittejuristid näha juuras olulist ja neile on õigusmaailm hästi hoomatav. Lisaks on väga oluline sotsiaalset kogemus. 20-aastane värske bakalaureus, kes enamasti lähtub vaid raamatutarkusest ei ole kaugeltki küps. Ka eristab põlvkondi erinev mõtlemisviis, mis tuleb üksnes praktika ja elukogemusega. Juura on kutse kogu eluks.


ARTIKLID » Endurance’id neile, kes ei hüppa ega kihuta, aga võhma on\nRuila tallis näidatakse uhkusega seda talliosa, kus elab õigupoolest ainult paar hobust – ehkki neid peaks olema palju, palju ja veel kord palju. Need on Anne ja Heigo Rohtla kestvushobused, kelle pakutavat ratsutamisala harrastatakse mujal maailmas märkimisväärselt rohkem kui Eestis.\nHeigo ja Anne hobused on mõlemad araablased.\nMis teile araabia hobustega seondub? Lõputu uhamine üle väljade. Sõltumata sellest, milline on pinnas. Anne kinnitab: “Kui hobusele on maastik sünnist saadik tuttav ja sisse kasvanud, siis ta ei komista ega põruta ka kivisel pinnasel kõõluseid paiste.”\nÜhtlasi kummutavad Rohtlad eelarvamuse, et araablased on ettearvamatud sutspüssid, kelle järgmise hetke kavatsustes ei või iial kindel olla. Heigo ütleb: “Araabia tõugu hobust kasvatatakse ideaalis niimoodi, et ta elab inimesega ühes telgis nagu koer ja kasski. Temaga räägitakse ja suheldakse, nagu endaga võrdväärsega. Niimoodi õpib ta inimest usaldama ja kuuletuma, ilma et maastikul müdistades halbu üllatusi tuleks.”\nMinu isiklik vaimustavaim suhe araablasega on olnud tema auto peale saamine. Muidu helge ja leebe elukas võttis iseloomu näidata just siis, kui oli väga kiire ja väga tähtis minna. Tema kopsikusse saamise nimel lõhkusid põlved-peopesad nii mõnedki väga tegijad. Lõpuks tõmbas hobusekasvataja Heli Varik sindrima hobumoslemile koti pähe ja kõnnitas ta kanistrisse. Rohtlate sõnul on häda tolle isendiga lihtsalt selles, et me ei tea ju, milline on tema lapsepõlv ja beebiealine kohtlemine olnud.\nÕigesti koheldud araablane on õrn ja usaldusväärne nagu peost sööv metskits. Ning spordiala, mida temaga harrastatakse, on püsivus, kestvus ehk endurance ratsutamine. Eestis on säärasele alale pühendunuid pisut üle kolmekümne.\nÜritusega tegelemise mõte on selles, et hobuse seljas tuleb püsida alustajate variandis 30 kilomeetri, päris tegijate suutlikkuse juures enam kui 150 kilomeetri ulatuses. Kus mujal kui Araabia Ühendemiraatides on selle ala kuldne kodumaa.\nJa kus mujal kui kodumetsas võib kindlaks teha, kui suur koormus selline paljukümnete kilomeetrite pikkune sadulas püsimine on. Selle jaoks on vaja niisugust vastupidavust nagu elukutselisest suusatajast Heigol või professionaalsest jooksjast Annel. Endurance’i stiili harrastajad, kes on papimast papist poisid, võivad sadulast surnult langeda. Või mis veel hullem – hobuse oma rumalusest surnuks sõita.\nEt hobune hooldatud ja emmetud oleks, selleks on igal hobu-enduurol ideaalis kaasas kannupoiss – inimene, kes tohutut pingutust sooritaval loomal peatuste ajal janu kustutab, teda toidab ja hellitab. Samal ajal kui ratsanik samuti oma tagumikku sirutab ja jalgu raputab.\nKüsisin mitmes maailma piirkonnas Endurance’i võistlustel käinud Rohtlatelt, kuivõrd võiks kestvusratsutamist võrrelda sellega, mida näeme filmides indiaanlaste ja kauboide tagumike all toimuvana. “Kui pidada silmas pikkade maade läbimist, siis on sarnane küll, aga meie ala puhul pole vaja kauboitrikke, mis vesterni juurde kuuluvad.\nOn vaja hoopis hobuse täielikku kuuletumist ja allumist. Tal peab olema nii põhjalik väljaõpe, et ta ei muutuks kariloomaks ega hakkaks üldise kihutamise puhkedes kaasa kablutama. Jõudu on vaja säästa, mitte laamendada ega kihutada, vaid rahulikult kulgeda.”\nSelleks, et tulise loomuga hobune rahulikult kulgeks, on kogu talve, kevade ja kõigi teiste maastikuratsutamise ajal vaja temaga maneezhis ratsutada ja koolitööd teha. Tulemuseks on sõiduoskus, mis säästab hobuseid armastavaid inimesi eneseületamistest, mis neile ei sobi.\nMõnele inimesele ei sobi kihutamine. Ta eelistab hobuse välja sõita nii filigraanselt, et isegi Vidrike või Kajamaa galopiga kaasnev müdistamine ajab looma väljaõppe hukka.\nMõni inimene ei armasta hüppamist. Võibolla on tal selg sünnipäraselt nõrk, võibolla on ta selle paljusid lapsi kandes, ilmale tuues ja inimeseks kasvatades ära retsinud. Järelikult sobib talle lisaks kodumetsa vahel paterdamisele pikk, mõõdetud ja mõistlik maakera mõõtmine. Arukalt doseeritud traavi, sammu ja galopi vaheldamine. Kariloomast lahti lülitumine – isiksusena tegutsemine.\nKas ainult araablastega? Aga ei, Andres Tuvikese enduuro-elukas on hoopiski budjonnõi. Andres teab loomaarstina ka väga täpselt ja põhjalikult, kuidas kestvushobust toita ja kohelda tuleb. Seda teab ka, et palju rohkem kui praegu Eestis selle ala harrastajaid olema peaks.\nPraegu on põhilised võistluskohad Hiiumaa ja Ruila. Rääkisin Pangodi järve ääres hobustamist edendavale Karin Sillale, et sealsed sulnid metsarajad oleksid enduurimise jaoks ideaalsed. Karin tahab tolle liikumisega ühineda. Mina ka. Ja veel mitmeid inimesi tean, kes lisaks turismusele-kimamisele-hüplemisele paljukümnete kilomeetrite läbimist eelistavad.\nEks selleks peaks mõistagi ideaalis oma hobune olema. Kellega teadlikult-sihipäraselt trenni teha ja kelle väljaõppe ning loomuse peale igas olukorras kindel olla. Oh, ehk saaks ka ilma oma hobuseta? Ma proovin. Igas tallis, mis mu tuttavatel on, peetakse hobunaid, kes mu lemmikud on – mõnest neist saab vast ka maakera mõõtmise teekaaslase-pepualuse.


Kaalulangus sooki ja retseptid, Katya henry fat burner\nKaalulangus sooki ja retseptid. kui leiba pole, võite rasva ladestamine käsivarrel kaalust alla võtta\nTagasi sisukorda Tüübid valgu-vitamiini toitumine Enne ettevõtmise vabatahtlikult puuduse pärast ilu, pead hoolikalt uurida valgu-vitamiini dieet menüü pakutakse eraldi, kuna arvamused erinevate toitumisspetsialistide nõus. Inimesed, kes on altid kõhukinnisus, võib olla probleeme tooli, sest suur tarbimine valgusisaldusega toiduained. Mul endal toimis see asi nii, et kui juuli alguses olin veel maksimaalselt 97 kg enamasti , siis augusti alguseks ehk kuu ajaga oli läinud 10 kg ehk u 86 kg kandis. B9 vitamiini soovituslikuks rasedusaegseks tarbimiskoguseks on kehtestanud µg päevas. Vali meie retseptipangast võimalikult erinevaid toite. Toidukorra kogust saab vähendada valides kõige energiarikkamad toiduained asendustest.\nKõik retseptid tulevad toiteväärtus kõigi Fat Burning Retseptid rasvad, kaloreid, valku ja koostisosi. Kõik need retseptid on lihtne ja kiire valmistada, on madala kalorsusega count ja on terve ja maitsev. Pakume erinevaid tüüpi retseptid: madala rasvasisaldusega koostisaineid nagu puuviljad, köögiviljad, laos. Aga kui te istute vastupidiselt kõrge süsivesikute dieedile, siis on muidugi väärt vähendada tarbitava liha kogust.\nKeedetud kartul Kartulid on ilmselgelt kadunud kasulikest toodetest nimekirjast. Kartulid sisaldavad suurt hulka toitaineid - see sisaldab peaaegu kõike, mida meie keha vajab väikestes annustes. On palju inimesi, kes eelistavad süüa ainult kartuleid ja mitte midagi kaalulangus sooki ja retseptid nende pika elueaks. Kartulid sisaldavad palju kaaliumi, toitainet, mis on inimestel alati puudulik.\nKaaliumis on oluline roll vererõhu stabiilse taseme kontrollimisel. Keedetud kartulid on kõigi kõige toitevam ja rahuldav toode.\nSee tähendab, et keedetud kartuleid süües kogete kiiresti täiuslikkuse tunnet ja ei taha midagi muud süüa. Kui valmistate kartuleid, anna neile pärast keetmist aega jahtuda. Seega moodustab see stabiilse tärklise - kiulise aine, mis sisaldab paljusid omadusi. Üks neist - abi kaalulangus. Nendel omadustel on ka maguskartul, naeris ja muud juurviljad. Tuunikala Tuunikala on samaaegselt madala kalorsusega ja valgurikkas toode.\nSee on puhas kala liha ilma liigse rasvata. Tuunikala on populaarne kulturistide ja spordimudelite seas, kes vajavad ilusaid, hästi määratletud lihaseid. Tuun on ideaalne toode valgu kogumiseks kehas, kus on minimaalne kalorite ja madala rasvasisaldusega kogus. Kui olete huvitatud selle kala valgu aspektist, siis veenduge, et tuunikonservid on leotatud veepõhises marinaadis, mitte õlis.\nNeed toidud on tavaliselt kõrge valgusisaldusega ja kiudainesisaldusega, mis on kaks toitainet, mis viib varajase küllastustunde tekkeni. Need sisaldavad ka teatud koguses resistentset resistentset tärklist. On üks väike probleem - paljud inimesed lihtsalt ei talu ube allergiate või nõrga mao- ja sooletrakti tõttu. Selleks peate suutma neid korralikult ette valmistada.\nSupp Nagu eespool mainitud, sunnivad kalorite piiramisega dieedid meid vähem sööma vähem. Suur osa madala kalorsusega toiduainetest sisaldab vett - ja see on ennekõike köögiviljad ja puuviljad.\nAga saate oma toidule vett lisada ja suppe süüa sagedamini. Mõned uuringud on näidanud, et tuttavate toiduainete tarbimine, kuid ainult suppide vormis, aitab inimestel kogeda täiskõhutunnet ja ei kaota pikka aega nälga.\nJuust Piimatooted sisaldavad palju valke.\nParim neist on kodujuust. Kalorite kalorsus on puhas valk, mille süsivesiku- ja rasvasisaldus on tühine. Kui soovite tõepoolest tarbitava valgu kogust suurendada, siis süüa rohkem juustu. See on väga rahuldav - see toidab energiat, ilma liigsete kaloritega küllastamata.\nPiimatooted on ka rohkesti kaltsiumi, mis, nagu eespool mainitud, mõjutab kiiret kaalulangust. Avokaado Avokaado on ainulaadne toode.\nKuigi enamik puuvilju on kõrge süsivesikute sisaldusega, laaditakse avokaadod tervete rasvadega üleval. Kuidas kaalus kodus ilma Kuidas parandada korralikult dieeti kehakaalu langetamiseks; Selle dieedi menüü; pärast operatsiooni toitumise retseptid. Kehakaalu langetamine. Kehakaalu hindamine; Toitumise. Ja kahjuks, sest teadmatus selles valdkonnas. Kuidas kaalus kodus ilma toitumise ja obichnaja iga päev dieeti kehakaalu langetamiseks; Embry toitumise retseptid; Ajakava menüü dieedil.\nTervislikud retseptid; tärpentin, soola Heraklese dieeti kehakaalu langetamiseks - vaatab menüüd Keto dieet - menüü nädalas. Retseptid efektiivseteks maskideks juuksed kõõmade vastu. Herta Elviste Kuidas aega tagasi pöörata - kodus kortsude maskid retseptid. See hoiab kõhtu kauem täis näiteks omlett singi ja tomatitega. Lisa toidukordade ajal suures koguses vabavara köögivilju kavas märgitud lehekesega.\nVali retseptide asendustest kõige suurema kogusega toiduained. Püüa iga päev süüa vähemalt kaheks toidukorraks täisteratooteid. Joo piisavalt vett ja väldi seeläbi veepuudust kehas. Koguseliselt suurimad retseptid: supid; paljud salatid; kodujuustu-seenesalat; piim; täidetud lihapallid; keefir apelsiniga; lõhe-kodujuustusalat; vinegrett veiselihakotlettidega; sink ja melon; friikaalikad veise antrekoodiga; taldrikutäis värskeid köögivilju avokaadodipiga jne.\nKapsawrap sealihaga Kui portsjonid on liiga Oluline on süüa päeva jooksul ära kõik toidud, mis on neljaks toidukorraks ette nähtud. Toidukorra kogust saab vähendada valides kõige energiarikkamad toiduained asendustest. Neid on grammiliselt kõige vähem. Esimesel paaril nädalal võid erandina ka veidi vähem süüa ja end portsjonitega harjutada. Koguliselt väiksemad retseptid on: pastad; küpsised; retseptid pähklitega; porgandikoogi pallid; banaanileib; kõrvitsa-porgandipüreesupp krõbeda tofuga; juust, rosinad, pähklid; juustu-ploomirullid kreeka pähklitega; odrahelbepuder kookospiimaga; avokaado-kikerherneleib; kinoa suitsulõhe ja avokaadoga; kintsuliha kuskussiga; banaan šokolaadi-pähklikattega; riisinuudlid muna ja lõhega; kodujuust pähklitega.\nTutvuge videost top 10 dieettoote loendiga. Parim korrigeeriv toit Esitame teie tähelepanu tabelile, mis sisaldab täielikku loetelu dieettoodetest koos nende kalorisisaldusega. Erinevat tüüpi toiduainetel on ainevahetusele keha ainevahetus erinev mõju. Nad mõjutavad nälga, hormone ja kui palju kaloreid meie keha suudab hävitada.\nToidutalumatused ja taimetoitlus veganlust saad märkida enda konto seadetes. Samuti saad välistada osad toiduained. Mida teha, kui kaal ei lange?\nKui kehakaal ei lange soovitud tempos 0, kg nädalassiis: Vaata, kas oled sisestanud õigesti enda praeguse kehakaalu, pikkuse, soo, eesmärgi ja sünniaja. Kui imetad või oled rase, siis märgi see ära. Pärast seda järgi 2 nädalat täpselt toitumiskava. Kirjuta Fitlapi klienditoele ja küsi nõu — konsulteerime just sinu juhtumi-põhiselt. Milline on toitainete vahekord toitumiskavas?\nToitumiskava seadetes peab kindlasti ära märkima imetamise. Lahenduse valmistamiseks peate segama supilusikatäis peamine koostisosa ja supilusikatäis sooja veega.\nSaadud segu rakendatakse probleemide piirkondadele ja kaetud nende toidukilega. Siis peaks see olema tekk peidetud pool tundi. Seejärel pestakse lahus sooja veega ja kuivatatakse. See meetod võimaldab teil kiiresti kõhtu eemaldada, vereringe parandamiseks ja säästab kg üleliigse kaalu, kui me teostame protseduuri vähemalt 3 korda.\nEsitatud kaalulangus tuleks kõrvaldada need, kellel on nahaprobleemid. Näiteks haavad, dermatiit või muud nahapatoloogiad. Kas see on võimalik sooda kaalust alla võtta? Põhilised kaalulangus tehnikad koos soodaga.\nPositiivsed aspektid toitumine Negatiivsed aspektid Õige asi, et säilitada see näitaja väga heas valida tervislikku tasakaalustatud dieeti. Kuid mitte kõik ei suuda pikka aega kinni otsus loobuda konservid, toidud, praetud. Siis üks väljapääs - lühiajaline dieet piinamine. Täiuslik dieet, nagu me teame, ei juhtu.\nKas on võimalik kaalust alla võtta toidu sooda? Selgub, et lihtne ja taskukohane toode ei säästa teid mitte ainult mittevajalike kilogrammide eest, vaid õigesti kasutamisega aitab see keha parandada.\nSlimming abiga toidu sooda: kasu ja kahju Hiljuti on olnud palju väljaandeid kaalu vähendamiseks. Kas kõik kaalulangus sobivad sobivad ja kas te saate vihkatud lisasentimeetritest vabaneda? Naatriumvesinikkarbonaat või me oleme igapäevaelus rohkem tuntud. Kuid selgub, et sooda kasutava kaalulanguse jaoks on palju tehnikaid. See on naatriumvesinikkarbonaadi kasutamine sees ja soodavannides, ümbris, kilesid, erinevad sooda.\nNad kõik toimuvad ja tagasiside, mis rakendavad sooda protseduure, kõige vastuolulisemaid. Ebatervislik toitumine, värskete köögiviljade ja puuviljade ebapiisav kasutamine, ebaregulaarne veepäeva kaalulangus sooki ja retseptid, istuv elustiil, kahjulikud harjumused, saastunud õhk - kõik see toob kaasa keha happe-aluselise tasakaalu rikkumise.\nKõik need tegurid põhjustavad keha kasvatamise ja selle tulemusena - ilmuvad täiendavad kilogrammid, lõikavad. Nahk omandab ebatervisliku tooni, kaotab selle elastsuse, tselluliit ilmub kroonilised haigused. Naatriumvesinikkarbonaat aitab taastada happe-leeliselise tasakaalu kehas suunas leeliselise indikaator. Ja kaalulanguse pärast saate mitte ainult sees.\nVälisprotseduurid naatriumvesinikkarbonaadiga mähkide ja vannide kujul suurendavad lümfi ja verevoolu ringlust, kere puhastamine läbib intensiivselt. Oluline: positiivne mõju sooda keha on seotud vere ochchching ja seetõttu vabastuse hapestamise, mis viib erinevate haiguste, stagnatsiooni ja kiire vananemise keha. Kuid me ei tohiks unustada, et naatriumvesinikkarbonaat on leeliseliste omadustega tugev keemiline reaktiiv. Seetõttu võib sooda kuritarvitamine ja kontrollimatu kasutamine kahjuks, et keha kahjustada rohkem kahju kui hea.\nSee kehtib eriti krooniliste allergiliste haiguste, diabeedi, maksahaiguse ja neerude, seedetrakti ja teiste haigustega inimeste kohta. Kuidas kaalulangus sooki ja retseptid toidu sooda kaalulangus hommikul: tl tühi kõht salendav kõht? Et mitte kahjustada keha, siis peaks kasutama õrna tehnikat kasutamise sooda.


Aprill on lemmikloomade hea tervise kuu, 31. märtsist kuni 28. aprillini toimuvad üle terve Eesti loomaarstide tasuta loengud. Loengute temaatika on lemmikute seas levinud terviseprobleemid ning nende ennetamine, vastutustundlik loomapidamine ja lemmikloomadele hea elukvaliteedi tagamine.\nJuba 31. märtsil peetakse Tallinna Ülikoolis (Uus-Sadama 5, Mare maja) suur avaloeng, kus lektorid on veterinaarid Tiina Toomet ja Marti Lasn. Esimese loengu teema on "Kas heategu on alati hea tegu?"\nLemmikloomade hea tervise kuu läbiviimise mõte selles, et loomaomanikud paneksid tähele oma lemmiku tervist ja heaolu. Laiem eesmärk on propageerida ühiskonnas vastutustundlikku loomapidamist. Loengud annavad suurepärase võimaluse vajalike ja õigete teadmiste kogumiseks, mille tulemusel on igal loomaomanikul võimalik oskuslikult tagada oma loomale hea tervis ja kvaliteetne elu.\nLoengutel osalemine on kõigile tasuta, kava ja registreerumisvõimalus on Eesti Loomakaitse Seltsi kodulehel ning seltsi ja Royal Canin Eesti Facebooki lehekülgedel. Samuti saab registreerida e-mailil info@loomakaitse.ee