Roborock S7: nüüd tipptasemel puhastus ultrahelipesuga Vidinauudised\nRobot-tolmuimejate mõõtmed ja võimalused on aja jooksul kasvanud, mis sai alguse mõnevõrra küsitava tõhususega tootest, ja millest on saanud meie elu lihtsamaks muutev toode, eriti mis puudutab kaubamärki. roborock, tipptasemel intelligentsete robotite spetsialist.\nAvastage koos meiega, millised on kõik selle uudised ja kui tippklassi robot-tolmuimejate erinevus ületab hinda palju, kas see on tõesti seda väärt?\nNagu paljudel muudel puhkudel, nii ka seekord oleme otsustanud lisada oma analüüsi video, Ainult see, et oleme otsustanud luua "spetsiaalse" video, milles näete palju muud kui lihtsat ülevaadet, teil on täpset teavet seadme konfiguratsiooni kohta ja palju muud. Selleks peate esitama ainult video, kust leiate kogu teabe, mida sõnad ei ole iseenesest võimelised arendama. Kasutage võimalust tellida meie YouTube'i kanal, kust leiate hulgaliselt sisu ja aitate meil kasvu jätkata.\n1 Kujundus: maja kaubamärk\n2 Tehnilised andmed: Midagi pole puudu\n3 Roborocki rakendus, lisaväärtus\n4 Erinevad puhastus- ja pesemisrežiimid\n5 Hooldus ja autonoomia\nKujundus: maja kaubamärk\nRoborock panustab pidevalt millegi toimiva peale. Tema kujundused on kergesti äratuntavad ja see on teeninud kasutajate seas palju rahulolu. ja muidugi arvukalt müüki. Seal on palju väga sarnase kujundusega väljaandeid, mille keskel on väljatõmme, täiesti ümmargune ja üsna kõrge seade, millele on lisatud kaks valikut, valge või must. Muidugi, nagu alati panustame plastmaterjalidele, kolmele seadistamisnupule eesmisele keskele ja interaktiivne LED, mis muudab oma tooni vastavalt kujutatud funktsioonile.\nMõõdud: 35,3 * 35 * 9,65 cm\nMeil on tagakaas, mis selle tõstmisel näitab meile kindlat paaki ja WiFi indikaator. Allosas on meil keskne kummirull, selle väljatõmbur, rulooker ja üks "kollektor", mis on seekord valmistatud silikoonist. Veepaak ja puhastuspadja reguleerimine jäävad taga. Kujundus, mis sarnaneb siiani nähtud jah, kohanduste kvaliteet ja lMaterjalid, mis panevad meid kiiresti mõistma, et tegemist on üsna kõrgekvaliteedilise tootega. Me ei leia pakendist, jah, puhastustarvikute mis tahes tüüpi asendust.\nTehnilised andmed: Midagi pole puudu\nLäheme otse imemisvõimsuse juurde, mis on seda tüüpi seadmete eristamisel üks otsustavaimaid osi. Ei vähem kui 2.500 paskaali mis paneb meid kiiresti mõistma, et see Roborock S7 saab hakkama igasuguse mustusega. Kogutu salvestamiseks on selle tagatisraha 470 milliliitrit mis ekstraheeritakse ülevalt ja millel on HEPA filter vajadusel vahetatav.\nMeil on WiFi-ühendus oma rakenduse haldamiseks, täielikult ühilduv rakendusega Alexa, Siri ja Google'i assistent. Rääkides nüüd ultrahelipesemisest, keskendume asjaolule, et meil on "ainult" 300 milliliitri suurune tagatisraha, millest räägime järgmisena. Oluline on mainida, et see on ühilduv 2,4GHz WiFi-võrkudega ainult tööpiirkonna laiendamiseks.\nMeil on kaubamärgile üsna lihtne ja tüüpiline laadimisjaam, olekunäidiku ja standardiseeritud toiteühenduskaabliga. Muidugi on vähemalt trafo integreeritud baasi, mis pakub tarbimise osas üsna tõhusat jõudlust.\nRoborocki rakendus, lisaväärtus\nTarkvara on eriti oluline osa. Selle algne seadistamine on äärmiselt lihtne:\nLaadige rakendus alla (iOS / Android)\nLülitage Roboorock S7 sisse\nVajutage Roborock S7 kahte küljenuppu, kuni WiFi LED vilgub (kuivainete paagis)\nSisestage WiFi-võrgu parool\nKonfigureerib selle automaatselt\nNii lihtne on Roborock S7 tööle panna. Meie videost näete erinevaid seadeid, samuti võimalust keelt muuta, koristamise ajakava ajastada ja palju muud. Siiski väärib mainimist, et selle rakendus võimaldab meil hallata oma kodu kaarte, reguleerida kolme vaakumvõimsuse taset, veel kolme puhastusvõimsust ja reguleerida isegi piirkondi, kus soovime selle puhastamist.\nErinevad puhastus- ja pesemisrežiimid\nAlustame püüdlusest, režiimist, mida kõige sagedamini kasutame ja mis kasutab jõudluse ärakasutamiseks erinevaid LiDAR-andureid:\nVaikne režiim: Madal tarbimisrežiim, mis viib seadme kolme tunni autonoomsusele lähemale.\nTavaline mood: Režiim, mis võimaldab seadmel mustuse ja vaipade tuvastamise põhjal automaatselt imemisvõimsust reguleerida.\nTurbo režiim: Midagi võimsamat ja lärmakamat, eriti soovitatav, kui seal on suuremat mustust ja prahti.\nMaksimaalne režiim: See kasutab 2.500 Pa võimsust, äärmiselt lärmakas ja me ütleksime, et isegi tüütu, jah, pole mustust, mis vastu peab.\nMis puutub Roborock S7 vaipade käitumisse Saame reguleerida kolme erineva võimaluse vahel: Vältige seda; Nühkimise rammimine ja deaktiveerimine; Suurendage avastamisel imemisvõimsust. Valisin alati viimase versiooni ja jõudlus on olnud erakordne.\nPaljud võimalused ka ultraheli puhastamiseks mis on meid üllatanud just selle toimimise poolest. Nii palju, et soovitaksime seda isegi parkett- või puitpõrandate jaoks, milleks seni sarnastes seadmetes ohtu oli olnud. See vibreerib sagedusega kuni 3000 korda minutis. Kõik see on keraamiliste põrandate osas käsitsi nühkimisest kaugel, kuid minu arvates on see piisav teki igapäevaseks hoolduseks, jah, unustage kurikuulsa mustuse nühkimine.\nSellel on reklaam300 milliliitrine veehoidla milles me tahame teile meelde tuletada, te ei saa lisada puhastusvahendeid, kaubamärk ise näitab, et see võib toote tugevust halvasti mõjutada.\nHooldus ja autonoomia\nNagu teate hästi, on selle seadme rakenduses hoolduse indikaator. Selleks peame sellega arvestama HEPA filter on pestav ja peame suurema osa tarbekaupadest välja vahetama umbes kuue kuu jooksul. Samamoodi programmeeritakse puhastused nii, et:\nPõhihari: kord nädalas\nKülghari: iga kuu\nHEPA filter: iga kahe nädala tagant\nPuhastuslapp: pärast igat kasutamist\nKontaktid ja andurid: iga kuu\nMis puutub autonoomiasse, See varieerub vahemikus 80 kuni 180 minutit, sõltuvalt funktsioonide arvust, see aitab 5.200 mAh akust maksimaalselt välja pigistada.\nIlmselt täidab see Roborock S7 peaaegu kõike lubatut, mida võib oodata tootelt 549 (AliExpress). Nühkimine pole veel kaugeltki traditsiooniline keraamiliste unistuste nühkimine, kuid tolmuimeja ja selle efektiivsus koos väga keeruka rakendusega aitab palju saada üheks vähestest robottolmuimejatest, mis tekitavad rohkem rahulolu kui peavalu. Ilmselgelt ei ole me silmitsi algtaseme tootega, nii et selle omandamine nõuab meie vajaduste kaalumist.\nHea ja täielik taotlus\nSuur imemisvõimsus ja puhastustõhusus\nPiisav küürimine kaubaaluste hooldamiseks\nPiisav autonoomia 90 m2 suuruste kodude jaoks.\nEi sisalda tarbekaupu pakendis\nMõnikord ei läbi see kitsaid lünki\nVäga tugev müra suurtel võimsustel\nTäielik tee artiklini: Vidinauudised » Üldine » Roborock S7: nüüd tippklassi puhastus ultrahelipesuga


Peapiiskop Süüriast Läänele: peatage immigratsioon! – KIRIKLIK VAATLEJA\nPeapiiskop Süüriast Läänele: peatage immigratsioon!\n1. veebr. 2016 ivo\tLeave a comment\nLääneriikide poolt stimuleeritud süürlaste emigratsioon kujutab endast sisuliselt deportatsiooni. See röövib Süürialt vitaalseid jõude, mis on hädavalikud, et peale sõda riik taas üles ehitada. See ei aita ka neid, kes emigreeruvad. Paremat elu, mida nad otsivad, võivad nad leida ainult Süüriast, arvab Aleppo melkiidi kiriku metropoliit peapiiskop Jean-Clément Jeanbart.\nNeil päevil viibib ta Pariisis fondi Abi Hädasolevale Kirikule kutsel. Ta annab tunnistust selle kohta, mis toimub Süürias ja kritiseerib kindlail sõnul lääneriike. Ta ütleb, et üha kindlamaks muutub tema veendumus, et tema kodumaa on langenud rahvusvahelise vandenõu ohvriks. Tema arvates ainus realistlik lahendus tänapäeval on Venemaa stsenaarium, see tähendab, president Bachar Al-Assadi toetamine võitluses kõikide mässulistega, sealhulgas ka nendega, keda peetakse mõõdukateks. Peapiiskop Jeanbart rõhutab, et presidendil on rahva tugev toetus, aga tema tagasiastumine viiks kodusõjani ning Süüria jagamiseni naaberriikide vahel.\nVestluses Vatikani Raadio reporteritega pöörab Aleppo melkiidi kiriku ülemkarjane tähelepanu kristlaste erilisele vastutusele. Hoolimata tema diötseesis juba viis aastat kestvale sõjale on pool tema usklikest jäänud siiamaani kohale.\n“Tean, et see on meie kohustus üleilmse Kiriku ja kõikide nende ees, kes olid siin enne meid ning kes selle eest, et jäid siia ja jäid ustavaks Kristusele, maksid kahe tuhande aasta jooksul kõige kõrgemat hinda. Räägitakse miljonitest veretunnistajatest Süürias, kes ohverdasid oma elu, et mitte salata Kristust. Ning tuleb pidada meeles, et kristlased Süürias on esimesed kristlased. Meid ei pööranud usule misjonärid. Jeesuse aegadel olid siin juutide kogudused, kes igal aastal nelipühade ajal tegid palverännaku Jeruusalema. Juudid Süüriast olid Jeruusalemmas ka sel päeval kui Püha Vaim laskus Viimse Õhtusöömaaja saalis apostlite peale. Apostlite tegude raamat tunnistab, et kolm tuhat juuti pöördus siis ja võttis vastu ristimise. Nad pöördusid hiljem tagasi koju ja panid alguse meie Kirikule. Kui te tahate meid täna aidata, aidake meil jääda oma kodumaale. te ei aita meid, kui te teete meile kergeks meie maa hülgamise. Meie usklike deportatsioon ei tule kellelegi kasuks – ei meile, meie usklikele ega teile. Kordan, kui te tahate meid aidata, aidake meil saavutada rahu Süürias, et me võiksime sinna jääda”, ütles Vatikani Raadiole piiskop Jeanbart.\nPortaali Fronda alusel poola keelest tõlkinud isa Ivo Õunpuu.\ntagged with Ida kirikud, immigratsioon, pagulased


Kristiina ja Kapten – Harju Elu\nEsileht / Kristiina ja Kapten\nKristiina ja Kapten (0)\nBlond naine, keda oleme harjunud rohkem nägema televiisoriekraanil tuliselt mõnd rahvusvahelist küsimust lahkamas, jookseb nüüd tuliste roogadega köögi ja külastajate vahet. Kristiina Ojuland. Omaenda kodurestoranis.\nIhasalu poolsaarel, Ihasalu tee ääres, massiivsetest maakividest kõrge müüri varjus lösutab Kapten – inimesemõõtu kaltsunukk, triibuline meremehesärk seljas. Kapten lausa sunnib oma väljakutsuva olekuga autosid peatuma, aia ja aiatagusega lähemalt tutvust tegema. Müüri taga, teisel pool maja, toimetabki võõrale harjumatus ametis Kristiina Ojuland.\n“Mõte kodurestoran avada tuli mul juba ehk kümme aastat tagasi, mil Itaalias Toscana kandis puhkasime,” kõneleb perenaine oma äsja avatud restoranist. Toscana – seda maakonda peetakse küllap õigustatult Itaalia üheks kauneimaks piirkonnaks. Üle kogu maailma tuntud turismimagnetid on Firenze, Siena, Pisa ning Barga linnad, turiste meelitavad veel maalilised merevaated ja mäed, aga ka Elba saar.\nEndine välisminister ja Europarlamendi saadik Kristiina Ojuland oma kodurestoranis külalisi teenindamas.\n“Mille poolest meie siis viletsamad oleme kui nemad seal Toscanas,” tahab teada Kristiina, kelle vanast kalurimajast villaks ümber ehitatud eramu asub Eestimaa ühes maalilisemas Ihasalu rannas, mõnikümmend meetrit veepiirist.\n“Seal, Toscanas, sattusime külastama kirikut, kus nädalavahetustel avati kodurestoran, toodi õue pikad lauad ja pingid, kaeti Itaalia rahvusroogadega, tõenäoliselt kellegi vanaema retsepti järgi valmistatud,” meenutab Ojuland seda reisi.\nKümme aastat läks tal endal aga igasuguste sekeldamiste peale – toimekal naisel pole neist kunagi puudus.\n“Restoran on Kristiina äri!”\n“Sel kevadel siis mõtlesingi – kas nüüd või mitte kunagi. Ja tegin ära,” ütleb perenaine. Ja läheb külaliste juurest kööki – äsja tellitud itaaliapärane tomatisupp on vaja kiiresti valmis saada.\nMöödasõitjate tähelepanu tõmbab ka aia ääres lösutav Kapten.\nAjal, mil Kristiina köögis tellitud suppi ja kõike sinna juurde kuuluvat valmistab, saavad külalised päikselist päeva ja merevaadet nautida. Või õues ringi piiluda. Ruumi siin on, krundile mahub veel mitu pisemat, rohkem suvemaja tüüpi hoonet. Kõik korras ja hooldatud – igal pool on tunda pererahva kätt. Keset õue aga, keset siledaksniidetud muruplatsi kükitab kanapuur – kus kanu on küll rohkem aimata kui näha – mille juures peab armunult valvet koer nimega Reims. Kuni peremees, Raimo Kägu ta enda juurde hõikab.\n“Mina siin ainult aitan Kristiinat, näiteks vastmunetud kanamunadega. Muud rolli mul restorani juures pole,” kõneleb Raimo Kägu, kelle sõnul elu Itaalias muutus väljakannatamatuks. “Kogu aeg pidi mask ees olema, ka kuumaga,” ütleb mees peamise põhjuse, miks ta Eestisse naasis.\n“Restoran on puhtalt Kristiina äri!” ütleb Raimo Kägu, “mina end sellesse ei sega!”\nKristiina valmistatud tomatisupp on nagu olema peab – kerge ja suvine, tuunitud basiilikulehega. Maitseainetega liialdatud pole, igaüks saab neid ise lisada.\nKoduvalvur Reims on armunud tibudesse.\n“Ma ei ütleks, et mul mingi kindel köök on, eesti või gruusia või itaalia oma. Üritan külalistele pakkuda eesti roogasid itaalia nüanssidega,” naerab Kristiina, kinnitades, et ta pole tegelikult kunagi kokandust õppinud ega köögis kokaametit pidanud. “Küll olen paarkümmend aastat mööda maailma käinud, viibinud erinevatel vastuvõttudel, kus häid ja veel paremaid roogasid pakutakse,” meenutab endine välisminister ja eesti Europarlamendi saadik. Ja lisab: “Nendel kohtumistel tekkiski huvi ka kokanduse vastu – kuidas üks või teine tippkokk oma roogasid valmistanud on?”\nKristiina Ojuland on meelde jätnud ja hiljem üles tähendanud erinevate köökide, erinevate kokkade poolt pakutud maitseelamusi. Et neid nüüd siis oma koduköögis katsetada. “Eks igal kokal ole oma käekiri, aga õppida on igalt tippkokalt,” arvab ta.\nKaks olulist komponenti: täpsus ja tooraine\n“Kokkamisel on olulised täpsus ja tooraine,” toob ta lagedale omad saladused. Täpsuse all mõtleb Kristiina täpset maitsestamist, mis tagab toidule kindla ettenähtud maitse. Ka kiire peab olema – seistes muudab toit maitset.\n“Toorainet hangin ma ainult kindlatest kohtadest,” kinnitab restorani Kristiina ja Kapten peakokk. Näiteks vasikaliha tartar’i – kontrollimata andmetel pakutakse selles restoranis ainsana Eestis vasikaliha tartar’i, mujal saab vaid veiselihast valmistatud rooga – jaoks ostab Kristiina tooraine Järvamaalt, kala aga ainult M.V.Wooli firmalt.\n“Kõnelgu mis tahes, mina olen veendunud, et skandaal selle ettevõtte ümber oli poliitikute ja ajakirjanike poolt üles keeratud tolm,” usub Kristiina.\n“Aga kohalik kala?” tahab iga klient teada.\n“Kohaliku kalaga on nii nagu on,” teab perenaine. “Ei saa kindel olla, et alati tuleb. Kui aga augustis lesta aeg käes, võtan kindlasti menüüsse,” lubab peakokk, ise silmadega juba kööki sihtides. Uus laudkond inimesi on tellinud veisefileed.\n“Muidu on mul abiks Sirje Põllu, aga kohe-kohe on Neeme külapäev, Sirje on külavanemana rakkes,” ütleb kodurestorani peakokk Kristiina Ojuland kööki kadudes. Seda, et ta ka talvel restorani uksed lahti hoiaks, ta päriselt ei usu.\nKodurestorani tegevusraamid on üsna ahtakesed. Pealegi on ta ka Itaaliaga seotud. See siin Ihasalus on küll puhtalt tema äri, aga Raimo Kägul on hotell Itaalias. Ehk tuleb talveperioodiks hoopis sinna appi minna. Maailm on hetkel ettearvamatu.


Tallinna Reaalkool - 133c » 2018 » märts\nArhiveeritud - kuu 03.2018\nSeekord oli jõulupeo teemaks Eurovisioon ning saatuse tahtel loositi meile Ukraina. Olles esialgselt nördinud nõrga euro-riigi üle, avastasime peatselt endi üllatuseks, kui palju häid ning meeldejäävaid esinejaid on Ukrainast. Nii sattusidki meie repertuaari mitmed Eurovisiooni finalistid. Kuigi me järjekordselt kasutasime vana head habemega naise trikki, siis tegelikuks tõmbenumbriks oli ühekäeline Verka ja tema lõngus-kõrendid taustatantsijad. Erinevalt päris Eurovisioonist, Verka meile võitu ei toonud., kuid nalja sai nabani ning ükski hing ei jäänud emotsioonita. Samuti oleme siiamaani veendunud, et tegelt oli see osa mingist vandenõust, mida a ja b klass meie vastu sepitsevad… tegelt nad on toredad.\nAinult natukene nilbe\nRuslana ja tantsutüdrukud\nÄra küsi ja me ei pea valetama\n12. kl Kommentaare pole\nKuidas Stenver end 307. ruumis lahti riietas\nTeadagi on reaalikad üle linna tuntud kui matemaatika-, füüsika- ja keemiahuvilised noored täkud. Aga kes seda arvavad pole käinud Maarja Kella kunstiajaloo tundides, mis on lihtsalt I-ME-LI-SED. Ka kõige reaalsemad reaalikad meie klassist kuulasid meie kaunist õpetajat kõrvad kikkis. Kultuurharidus, mida sealt saime, ei jookse kohe kindlasti külgi pidi maha. Kõige mõnusam selle kursuse juures oli aga lõputööde tegemine ja esitamine. Meie klasssi oleks nende tundide põhjal võinud klassifitseerida vabalt VHK hipsteriteks, kes arvavad endas leidnud tõelise boheemi ja kunstihinge. Järgnevalt on pikemalt ära toodud nende kaaslaste lõputööd, mille esitamisest võis leida videod Hedvigi telefonist.\n,,Surprise Mothafaka’’ by Nikita Poljakov\nInspiratisooni saadud Andy Warholist, koostatud kollažtehnikas Kinder Chocolate paki peal olevatest poiste nägudest. Nikita kommentaarid enda tööle: ,,Mõtlesin, et võiksin natukene ulakust teha; mulle meeldib kui sa ei tea enne, mis tuleb. See on huvitav.’’ Ta lisas: ,,Ma söön väga palju šokolaadi ning ma kardan, et ühel päeval mulle tuleb selline surprise, et mul tekib diabeet.’’ Ta lausus seda kõike ülimas rahus.\nInspiratisooni saadud C. D. Friedrichi tööst ,,Rändaja udumere kohal’’. Stenver samaaegselt enda särki lahti nööpides: ,,Kuna see töö mulle nii väga meeldis, siis mul tekkis see idee juba enne ja ma tegin tätoveeringu enda käele.’’ Töö on joonistatud tätoveerija poolt; võttis 3 h aega, et teha. Maarja Kell: ,,Ahaa, nonii, väga julged lähenemised.’’ Stenver selle koha pärast ei muretse, sest tema käsi niikuinii väga palju suuremaks ei lähe. Johann: ,,Kas naistele läheb peale?’’ Stenver vastab, et kahe nädala pärast näeb. Mees hakkab vaikselt särki tagasi panema kui Maarja Kell lausub: ,,Aga võta ära korraks veel, ma tahaks lähemalt näha seda korraks,’’ mille peale ütleb Johann: ,,Tundub, et läheb!’’\nPohga väga joonistada ei oska ning abstraktne kunst talle väga ei meeldinud. Pohga annab enda sõnumi edasi ainult biidiga. Inspiratsiooni sai pohga protsessi käigus räpparilt Lil Uzi Vertilt.\nLisaks sellele esitas Victoria performance arti, Rebecca maalis Picassost inspiratsiooni saanuna teksatagile, Johann joonistas Bemmi, Hedvig maalis riidekottidele Pollocki stiilis jne jne. Need tunnid, kus teoseid ette kandi, olid igatahes ühed kõige mõnusamad selle 12. klassi jooksul.\nPüha õhtusöömaaeg vol 3\nJuba kolmandat ja ilmselt kahjuks ka viimast korda toimus 133.c jõuluõhtusöök. Oma kogemustest õppinuna asuti 16. detsembri üritust ette valmistama juba septembri lõpus (või ka oktoobri alguses, ega abiturientide mälu ei ole enam päris tasemel). Ei ole mõtet hakata nii-öelda eelmängu detailidesse laskuma, sest nagu meie klassile omane on, oli tegemist kaosega. Aga inimesed pididki kõige paremini töötama stressis olles… (see väide on küll absoluutselt üldse mitte kontrollitud). Niisiis algas üritus plaanitud algusajaga kell 19:00 tegelikult niiumbestäpselt 19:40 võimidagisellist ning ega ka siis ei olnud veel päris täpselt selge, mis järgmise mõne tunni vältel toimuma peaks hakkama. Kuid nagu alati, suutis meie klass koos pingutades mingi ime läbi taas kõik peaaegu sujuvalt toimima panna. Pisike lavastus ruumis 303 ning ootamatult saabunud absoluutselt unustamatu külaline Venemaalt jäävad igaveseks meie südametesse. Oli mõnusaks vahelduseks klassiruumi asemel oma õpetajatega taas hoopis ühise laua taga istuda ning lihtsalt rääkida.\nJa kui keegi peaks soovima sellest üritusest pilte näha, siis unustagu see küll heaga ära 🙂\n6. detsembril 2017 sa meie põhjanaaber 100 aastaseks. Seda päeva tähistati ka pidulikult meie koolis. Üles olid riputatud Soome lipud, aulas tantsiti jenkkat ja loeti soomlaste luulet. Kooli tuli külastame Soome Suursaatkonna asesaadik, kes pidas kõne eestlaste ja soomlaste sõprusest. 133. lennu ainsa soomlasena pandi tanki Toivo, kes tutvustas virolaistele veits Soome ajalugu (mis on üllatuseks peaaegu sama keeruline ja segane nagu Eesti ajalugu). Eesti ja Soome on nagu vennad, kergelt tügavad üksteist, teevad üksteise kulul nalja, kuid siiski hoiavad kokku ja toetavad üksteist rasketel aegadel. Ilusat iseseisvuspäeva, rakas Suomi!\nKuidas Robin ujuma lendas\n2. – 8. detsember toimusid Mehhiko pealinnas Mexicos paraujumise maailmameistrivõistlused, kus osalesin ka mina, Robin Liksor. Reis algas juba väga vara hommikul nagu lennureisid tavaliselt alati algavad, sest kui on soov kaugemale kui Euroopa lennata, siis peab ju alati mõne teise lennufirma abi kasutama, et kohale jõuda ehk tuleb teha mitu ümberistumist. Raiskasime pool päeva Müncheni lennujaamas, kuni lõpuks kõlas valjult kõlaritest üle lennujaama:”Flight Luftahansa Star Alliance to Mexico City is ready for boarding.” Jessss, lõpuks saan istuda 13 tundi järjest ühe ja sama koha peal ning vaadata vähemalt viit erinevat filmi. Kohale jõudes ei saanudki enam aru, mis tegelikult kell on. Saksamaalt hakkasime lendama õhtul ja kohale jõudsime Mehhikosse ikkagi õhtul. Unerežiimiga harjumine võttis mõned päevad ikkagi aega, kuid ega muud polnudki teha, nutsid ja kannatasid. Järgmisel hommikul oli kõige tähtsam kohe basseinikompleksi külastada, mis asus mõne kilomeetri kaugusel meie hotellist. Tavaliselt peaks selline reis kestma umbes 15 minutit, kuid selles riigis mitte. Liiklusummikud olid selles linnas hommikust õhtuni, mis tegi liiklemise tõsiselt tüütuks, eestlasele veel eriti, kes on liikluses alatihti kärsitu ja vihane. Lõpuks kohale jõudes ei suutnudki oma silmi uskuda. Ujula oli ehitatud 1968. aasta Mexico olümpiamängudeks ning eks ta umbes nii vana välja nägigi. Rohkem kommenteerima seda ujulat ei hakkagi, sest eelmine lause võtab ilusti ja lühidalt kokku ujula konditsiooni.\nUjumisvõistluste vaatepunktist ei läinud ei minul ega ka teistel osalejatel hästi, sest Mexico asub umbes 2000 meetri kõrgusel merepinnast, mis teeb hingamise kordades raskemaks, kui see muidu on. Eestlastele, kelle kõige kõrgem mägi (loe:küngas) on 318 meetrit, oli see veel eriti harjumatu ja keeruline. Kunagi oma ujumiskarjääri jooksul polnud ma näinud nii palju minestanuid ühel võistlusel. Kanderaam oli paljude võistlejate suurim sõber. Vabal ajal saime nautida erinevaid magusaid puuvilju ning Mehhiko Coca-Colat, mis tõesti maitses paremini kui see, mida meil poodides müüakse. Sain proovida ka erinevaid teravaid toite, mis mulle väga ei istunud, kuid alati tuleb proovida, mida välismaa pakub. Käisin ka kesklinnas turisti mängimas ning ostsin sealt koju head ja paremat (loe:tekiilat ja tervaid kastmeid). Rahvast oli kesklinnas otseloomulikult eestlase arvates liiga palju ning lahkusin sealt niipea kui tavaar sai ostetud. Võistlused said läbi, lõpuks sai koju minna ning jälle terve päeva lennukis veeta. Olin hakanud igatsema juba Eesti värsket õhku ning erinevaid rahvustoite, mida seal ei pakutud (hapukoor, kama ja kohuke). Kodutöid olin ka teinud vahelduva eduga ehk kooli naastes oli jälle vaja teha 10 erinevat järeltööd ning kodus olles nutsid pooled õhtud selle üle, et miks sa reisil olles neid kodutöid ei teinud, kuid selline see sportlase elu juba on. Olles nii kaugel oma kodumaast, hakkad seda ka suhteliselt kähku igatsema, kuid tegelikult oli reis väga lahe ja teistsugune ning kindlasti ma ei kahetse võistluste kehvasid tulemusi, sest leidsin sellest reisist palju muud huvitavat, mida sain nautida.\n12. kl, Meie inimeste tegemised Kommentaare pole\nNikitose trip Taimaale\nPaar aastat tagasi kirjutasin ma siia tagasihoidlikult, kuidas ma ennast astronoomiaolümpiaadil proovile panin. See aasta läks aga edukamalt, sest ma sain rahvusvahelisele astronoomia olümpiaadile (IOAA), kust mul õnnestus pronksmedali koju tuua.\nLugu algab sellest, et mind kutsuti võistlusele Tšehhimaale koos teiste noorte astronoomiahuvilistega. Seal otsustati, kes Taisse IOAA-le saab. Lisaks ajutegevusele jõudsime ka Prahas ära käia, kus tegime järgmise toreda pildikese (see on kõige kitsam tänav, mida ma olen elus näinud).\nTšehhis läks mul ikkagi päris hästi 🙂 Minu 9. klassi unistus rahvusvahelisele olümpiaadile saada oli nüüd reaalsus. Peale minu sai sinna veel kaks reaalikat.\nNelja kuu pärast lendasin ma Taisse. Lend kestis 10 tundi ja tähed olid lennukist vaadates nii ilusad. Ajavööndite vahetuse tõttu tundsin ma alguses suurt väsimust, aga õnneks kadus see hiljem ära.\nTais peetakse kuninga pere väga oluliseks. Enne avatseremooniat, kus pidi meid tervitama Tai printsess, tegime me proovi 3 tundi. Mina pidin seal uhkelt Eesti lippu printsessi ees kandma. Tseremoonia lõppes ning me läksime sööma. Peab ära märkima, et Tai toit on teistsugune, kui see, mis meil siin läänemaailmas aasia kiirtoidu söögikohtades antakse. Tais on see vürtsikam ja maitse mitmekesisem, mille tõttu väsid sellest kiiresti ära. Õnneks anti seal ka eurooplaste toitu, mis oli enamasti itaaliatoit.\nVõistlus ise koosneb mitmest voorust: teooriavoor, andmeanalüüs, vaatlus. Teooriavoor kestab 5 tundi ning seal antakse erineva raskusastmega ülesandeid taevamehaanika, kosmoloogia, sfäärilise trigonomeetria, optika, tähefüüsika kohta. Selle vooru analoogiaks võib pidada füüsika olümpiaadi teooriavooru. Andmeanalüüs kestab samuti 5 tundi, kus peab joonistama graafikuid, tegema statistikat ning taskuarvutiga musta tööd tegema. Vaatlusvoorus pannakse täheteadmised ja teleskoobioskused proovile.\nAga kõige rohkem muljeid jättis mitte võistlus, vaid teised inimesed ja Tai kultuuri atmosfäär. Näiteks tutvusin ma ühe poisiga, kelle vanavanemad on Lõuna-Koreast, isa Prantsusmaalt, ema Saksamaalt ning ise läks ta vahetusaastale Kanadasse. Väga lahe oli temaga Pink Floydi hotelli katusel keskööl kuulata ja elust rääkida 🙂 Samuti vedas meil võistkonna giidiga, kes veetis meiega niisama vaba aega ja rääkis kõigest.\nNeed olid võib-olla minu elu kõige meeldejäävad 9 päeva. Lõpuks riputan siia pilti, kus me oleme terve võistkonnaga koos (ja meie juhendajate ning giidiga ka!)\nToomkiriku lae all\nKui tavaliselt mööduvad meie ühiskonnaõpetuse tunnid mõnusalt koolimajas Madise ja üksteise ning õpiku mõtete üle arutledes, siis 24. novembril 2017. aastal sattusime hoopis Christian Ackermanni ühe suurima teose üle mõtisklema ning seda ka väga lähedalt vaatama ning ise katsuma. Nimelt käisime Toomkirikus, kus 2016. aasta sügisel alustati Tallinna Toomkiriku altariseina uurimisega ning selleks ehitati Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri osakonna poolt altari ümber puidust tellingud, mis on lisaks ligipääsu tagamisele suurepäraselt keskkonda sobituvad ning sündinud tudengite kohaspetsiifilise installatsioonina. Erinevalt tavapärastest tellingutest tekkis neid kohapeal vaadates isegi küsimus, miks ei võiks kaasaegne lisandus sinna jäädagi. Altariseina uuringuid teostati tegelikult ühe suurema restaureerimis- ja uurimisprojekti „Christian Ackermann – Tallinna Pheidias, ülbe ja andekas“ raames, mille eesmärk on tutvustada Eesti barokkajastu skandaalseimat ja andekaimat puunikerdajat. Meile tutvustas projekti, Ackermanni ja altarit üks idee autoritest, EKA muinsuskaitse ja konserveerimise osakonna dotsent Hilkka Hiiop, kes oma särava iseloomu ning isikliku huviga suutis asja veelgi huvitavamaks muuta. Saime käia altari tipus ning kõik Kristuse varbad ise üle lugeda ning nägime ka konservaatorite tööd väga lähedalt – näiteks selgus, et kõik altari skulptuurid on olnud värvilised ning neid värve on võimalik ka tuvastada ja nägime röntgenpilte, kust avastati, et kujude sisse on pandud tugevduseks suuri naelu, mida muidu nähagi pole. Tellingud olid tegelikult päris kõrged ja natuke liikuvad ning ülesminek ei olnud mingi naljaasi, kuid 133.c-le ei saa sellised asjad iialgi takistuseks – kõik jõudsid rõõmsalt Kristuseni! Püüdlesime veelgi kõrgemale kirikutorni, kus saime veel pilgu üle Tallinna vanalinna heita ning mõelda, kuidas see Ackermann siin ikkagi elas.\nAjalooõpetajate kongressist ehk kus häda kõige suurem, seal 133.c on tõenäoliselt ka kohal\nKuna meie klassijuhataja on ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetaja ning lisaks ka oma aine alase ametiühingu esimees, siis pole sugugi ime, et ka meid selle valdkonna tegemistesse kaasatakse. Nimelt korraldati ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajate rahvusvaheline konverents just Reaalkoolis ning vabatahtlike abi kulus marjaks ära. Tööd jätkus korraldusmeeskonnale kui ka tõlkidele. Välismaised külalised oleks vist kooli peale ära eksinud, kui poleks leidunud lahkeid õpilasi, kes neid õigetesse ruumidesse juhataksid, ning ka Eesti õpetajatel oli murekohti, peamiselt ingliskeelsetest ettekannetest aru saamisel. Tõlkimine polnud aga sugugi vaid tüütu töö. Esiteks oli see päris mitmetele õpilastele esmakordne kogemus selles ametis. Teiseks avardas see ka oluliselt silmaringi. Näiteks selgus Läti maailmasõdadevahelise perioodi ajalugu käsitlevas ettekandes, et me polegi nii erinevad – ka neil käisid ühiskondlikud ja poliitilised protsessid meie omadega sama rada ja jõuti välja diktatuurini.\nLisaks ametlikule konverentsile olid tõlgid oodatud ka vabamas õhkkonnas veedetud õhtusöögile, kus sai nautida haritud inimeste seltskonda ning sõna sekka öelda haridusteemalistes debattides. Ühte lauda sattusid enamasti kokku eri rahvustest pedagoogid, seega käis vestlus inglise keeles, ehk tegemist oli suurepärase keelepraktikaga. Samuti saadi palju teada välisriikide hariduse eripäradest ja kultuurilisest taustast.\nKogu ürituse nahka läks küll pool nädalavahetust, aga pole hullu, tulu ületas seekord kaugelt loobumiskulud.\n12. kl, külalised, Meie inimeste tegemised Kommentaare pole\n13. novembril oli taas põhjust tähistada. Üks Reaali silmapaistvamaid sümboleid – Poiss – pidas juubelit. Olgugi et kümnendi vôrra noorem Eesti Vabariigist, kuid siiski väärikas vanuses kuju. Loomulikult oli päevakavas aktus, nagu sellistel puhkudel ikka. Kuid lisaks sellele pakuti staadionil ka sõdurisuppi ning gümnaasiumipere suundus tundide lõppedes Solarisse. Seekord siiski mitte Johanni kaasahaaravate üleskutsete ajel Hesburgerit väisama, vaid kinosaali. Nimelt korraldati Poisi 90 puhul ka suurejooneline konverents. Tehti ettekandeid ajaloost, arhitektuurist ning vahepalaks olid igati asjakohaselt sõdurilaulud. Esinesid kooripoisid, kellest, muideks, suurem osa oli 133.c klassist, ning akordionidel esmakordselt lavalaudadele jõudnud duo Reimannid.\nKõik algas sellest kui oktoobris kutsuti meie bassid, baritonid, tenorid ning akordionist Eve Karbi juurde sõdurilaule proovima ning öeldi, et peame esinema Reaali Poisi 90. sünnipäeval. Saime endale ajastukohased rõivad (mõni oli küll riietatud nagu soomlane, kuid pole hullu, sest Toivo oli uhke). Poistele, kes esinesid, jäi Reaali Poisi 90. sünnipäev veidi tagasihoidlikumalt meelde kui publikule, sest pidev sõnade pähe õppimine, proovid ning lavahirm röövisid kogu poiste tähelepanu. Kõige tipuks pidime alati pärast laulu laulmist publiku eest eemalduma ja jäime paljudest esitlustest ilma. Meelde jäi aga see, et rahva meeletu nutisõltuvus häiris tugevalt mikrofonide tööd (vaatame siinkohal publikus olnud GAGi ja Westholmi õpilaste poole). Eriti võimas tunne tekkis aga siis, mil seisime lava ees ning terve publik tõusis hiigelsuures SAKU saalis püsti ning laulis meie poole vaadates Reaali hümni.


Voodi Lõkse 🔨 Korter - 2019\nEt.EmTudoDesign.com Korter Voodi ja selle lõkse\nKuidas vältida tõsiseid haigusi, mis on tingitud voodis posturaalsetest vigadest, et pisut tähelepanu pöörata tegevuste paremale juhtimisele, vältides nii tüütuid häireid.\nTugev kael, lihasvalu, seljavalu, blokeeritud: nad on häired mis võib kevadest välja tulla valed asendid kui me täidame triviaalseid igapäevaseid liikumisi.\nPesta, triikida, voodi panna, aga ka magada ja lamada diivanil lõkse valus.\nNeed on žestid, mis on peaaegu alati automaatselt läbi viidud, mõtlemata sellele ja et mõnikord, kui seda tehakse ebaõigesti, võib põhjustada aja jooksul lihaste ja liigeste probleeme.\nPisut tähelepanu pöörama iga päev toimuvate tegevuste paremaks ümberõppimiseks ja õppimiseks, vältides seega tüütuid häireid.\nDr. Gianluca GalimbertiFüüsikoloog ja Humanitase ortopeedilise taastusravi juht, vaatamata optimaalsele magamiskohale, on see anatoomiline, et kõhtu ei saa arvata olevat võimeline seisma asendis, mis on eeldatavasti faasis. teadvusetusune ajal ja seetõttu on võimatu seda kontrollida.\nSeetõttu ei saa positsiooni kontrollida, mistõttu tuleb tegutseda substraatsee tähendab, et voodil ja madratsil on kasutamine, mida mõjutab ka reklaam, laialt levinud kõige erinevamate madratsite, võrkude ja ortopeediliste padjadega.\nSee viib sageli kasutud liialdused: tegelikult on täiesti ülearune, kui mitte kahjulik, võrgu kasutamine a liistud (element on juba iseenesest jäik) jäiga ortopeedilise madratsiga või kasutusega vormitud padjad, kui te ei suuda pidevalt säilitada asendit, mille jaoks vormimine on tehtud.\nEt paremini kontrollida teadvuseta pooson hea kasutada madratsite materjalina latekssee on täiesti steriilne, seetõttu ei ole see lestade vastu, antibakteriaalne, seenevastane ja hüpoallergeenne, see on väga elastne ja väga hingav poorne vaht.\nSee võib olla erineva tihedusega, sõltuvalt vajadusest ja on deformeerusee viimane funktsioon võimaldab tal kohaneda kehaga, mis annab kehale tasakaalustatud tuge, ja eelkõige ei tekita see seljaaju traumasid, see ei pinguta lihased, kõõlused ja veenid, vaid isegi täidab märkimisväärset funktsiooni masseeriv.\nLisaks sellele tuleks kasutada pooljäiga madratsiga restil põhinevat aluspõhja mälu, mis on võimeline muunduma keha kuju kohandama, kuid kui inimene liigub, võtab selle algse vormi kokku ja kohaneb kohe uue ametikohaga (sel põhjusel on seega täiesti vaja vältida villased madratsid).\npadisiis ei tohiks see olla liiga kõrge (umbes kümme sentimeetrit on sobiv meede) ega liiga pehme (nagu need on sulg) ja ka mäluga materjali.\nVideo: Ranna Rantšo I MAlgatus 2012


Teadlased uurivad esmakordselt, kuidas bakterid moodustavad sileda biofilmi kindluse - Bioloogia - 2019\nTeadlased uurivad esmakordselt, kuidas bakterid moodustavad sileda biofilmi kindluse\nOur Miss Brooks: Connie's New Job Offer / Heat Wave / English Test / Weekend at Crystal Lake (Juuli 2019).\nPrincetoni teadlased on esimest korda avastanud mehaanika, kuidas bakterid genereerivad libisevaid masse, mida nimetatakse biofilmideks, rakkudeks rakkudeks. Kui inimkehasse on biofilme, on bakterid antibiootikumide suhtes tuhandeid kordi vähem vastuvõtlikud, tekitades teatud infektsioone, nagu kopsupõletik, raskesti ravitav ja potentsiaalselt surmav.\nTeaduste Akadeemias toimunud 6. septembril avaldatud uuringus jälgis Princetoni meeskond ühtki bakteriraku, kui see kasvas küpseks bioekvivalendiks 10000 järjestatud arhitektuuriga rakuga. Tulemused peaksid aitama teadlastel rohkem teada saada bakteriaalse käitumise kohta ja avastama uusi viise, kuidas biofilme rünnata ravimitega.\n"Keegi pole kunagi näinud elus biofilmi sisse ja vaatasin, kuidas see rakku raku poolt luuakse, " ütles Bonni Bassler, raamatu vanemautor ja Princetoni molekulaarbioloogia professor Squibb ja Howard Hughesi meditsiiniinstituudi uurija. "Käesoleva dokumendi abil saame nüüd esmakordselt mõista, kuidas bakterite kogukonnad moodustavad biofilmi."\nAvastus sai võimalikuks tänu spetsiaalsele mikroskoopia meetodile, mille Printsetonis alustas endine doktorikraadi teadur Knut Drescher, mis võimaldas üksikute rakkude kuvamist, võimaldades teadlastel reaalajas jälgida põnevat biofilmi.\n"Oleme kasutanud kaasaegset tehnikat, et näha elava, kasvava biofilmi südamikku, " ütles uue uurimuse juhtiv kirjanik doktorant Jing Yan. Koos Bassleri labori liikmeskonnaga kuulub Yan kontserni Complex Fluids Group, mida juhivad Princetoni juhtivad kaasautorid Howard Stone, Donald R. Dixon '69 ja Princetoni mehaanika- ja kosmosetööstuse professor Elizabeth W. Dixon. Yanit soovitab ka paberijuhitaja Ned Wingreen, Howard A., endine eluteaduste professor ja Princetoni integreeriva genoomika instituudi Lewis-Sigleri tegevdirektor.\n"Selle raamatu koostanud uuringud asuvad materjalinimete, inseneriteaduse, füüsika ja bioloogia piiridel ning esindavad suurepärast koostööd Princetoni ülikoolis, " ütles Bassler.\nViies kaasautor koos Yan, Bassler, Stone ja Wingreen on Princetoni füüsika osakonna endine üliõpilane Andrew Sharo ja nüüd Californias Berkeley ülikool.\nTeadlased valisid Vibrio cholerae oma modifitseeritud biofilmi organismide tõttu, kuna see oli pikaajalise uuringu ajalugu ja inimeste tervisele ohtlik, põhjustades kõhulahtisuse haiguse koolera. Kumerkõvilise tõukujulise bakteri V. cholerae elab vabas ujumisrajana riimvees või soolases vees. Kui V. cholerae puutub kokku haiguse ajal toidu osakesega, võib-olla krabilõigu või kreveti või inimese seedetrakti koorega, siis seob bakter ise ja hakkab paljunema. Laienevad koloonia liikmed eraldavad liimiga sarnast ainet, et hoida ära pestud ja kaitsta endid konkureerivatest bakteritest.\nVarasemad jõupingutused, mis aitasid uurida, kuidas rakud kasvava biofilmi interaktsioonis olid ebaõnnestunud ebapiisava optilise lahutusvõime tõttu; Põhimõtteliselt ei suutnud üksteist läbida läbipaistmatu massi oma naabritega.\nPrincetoni teadlased on seda probleemi lahendanud mitmel viisil. Esiteks muutsid nad bakteritüve geneetiliselt nii, et rakud toodavad valke, mis säravad eredalt, kui neid valgustatakse konkreetsete valguse värvidega. Valitud valgud pakuvad kõige optimaalsemat fluorestsentsi, muutes iga rakuliini lihtsamaks, vähendades samal ajal katse jaoks vajaliku potentsiaalselt kahjustava valguse intensiivsust.\nSeejärel kasutas meeskond konfokaalmikroskoopi, seade, mis keskendub kindlale kaugusele näidise ühe osaga. Tehides sadu selliseid vaatlusi, saab pilte kokku panna, et luua kogu proovi kolmemõõtmeline kujutis. "See on nagu vaadates sügavale interjööri biofilmi, ilma et tükeldada see avatud, " ütles Yan.\nTeadusuuringute meeskonna teine jõud oli pärit algselt välja töötatud arvutialgoritmide väljatöötamisest sellistes valdkondades nagu materjaliteadused. Algoritmid diferentseerivad tihedalt klastreeritud valgusallikaid, sel juhul paljude bunched-up V. cholerae rakkude paksendamisel biofilm.\nPrincetoni meeskonna nägemus oli märkimisväärne. Esmalt laienes bakterikoloonid eksperimendi antud pinnale horisontaalselt. Nagu iga rakk lagundati, moodustasid saadud tütarrakud kindlalt pinna kõrvuti nende vanemrakkudega. Kuid paljude järglaste bakterite survestatud oli aga laieneva koloonia südamega rakud sunnitud pinnast eemalduma ja paiknema vertikaalselt. Seega läks bakterikoloonium lamedast kahemõõtmelisest massist laieneva, kolmemõõtmelise lööbini, mida kõik koostavad gunkid arenevas biofilmis.\nPrincetoni meeskond süvendas selle rakulise käitumise taga olevat geneetikat. Ühtne geen, mille nimi on RbmA, on käitumise võti, kus uued rakud ühendavad sellisel viisil kolmemõõtmelise biofilmi. Kui teadlased deaktiveerisid geeni, tekkis suur, difuusne ja floppiline biofilm. Kuid kui RbmA täideti normaalselt, siis tekkis tihedam, tugevam biofilm, kuna rakud jäid üksteisega seotud. Seega annab RbmA bioplaadile oma vastupanuvõime, pakkudes ülevaadet potentsiaalsest Achilleuse kandust, mis võiks olla suunatud terapeutilisele sekkumisele.\nKäimasolev töö mõõdab nüüd biokile keskuses tõusnud rakkude füüsilisi jõude, nii et üldine mehaanika saab täpselt välja töötada. "Praegu püüame välja töötada matemaatilise mudeli selle kohta, kuidas bakteriaalne koloonia aja jooksul kasvab ja kuidas ruumilised omadused on seotud biofilmi tüüpiliste mehaaniliste omadustega, " ütles Stone.\nSamuti kavatsevad teadlased rakendada oma uut mikroskoopiatehnikat, et uurida teisi biofilme moodustavaid baktereid inimese haiguse tagajärjel. Üks näide: pseudomonas aeruginosa, surmava kopsuinfektsiooni peamine põhjus tsüstilise fibroosiga inimestele. Teine patogeen on Staphylococcus aureus, mida tavaliselt nimetatakse stafiks. Huvitav on see, et nende kahe bakteri bioloogiliste filmide valmistamise mehhanism peaks V. cholerae'ist erinema. Kuigi P. aeruginosa rakud on vardakujulised nagu V. cholerae, on neil väljaulatuvad osad, mis aitavad neil läbi pindade indekseerida. Vahepeal on stafüeliinid sfäärilised, seega ei saa nende postidega ühendada.\nTehnikaülesanded, mida Yan ja tema kolleegid võtsid kasutusele, võiksid aidata meditsiinitöötajatel õppida ravimi efektiivsust sama bakteriaalse biofilmi geneetiliselt erineva liikmega ja erinevate arhitektuuride biofilmidega. Edasine töö võib näidata, kuidas kaitsekile paremini murda, nii et antibiootikumid suudaksid tungida ja hävitada haigusetekitajad.\nProjekti toetust osutasid osaliselt National Science Foundation, Howard Hughesi meditsiiniline instituut ja riiklikud tervishoiuinstituudid.\n"See paber avab meile maailma, mida kunagi varem ei olnud võimalik juurde pääseda: biofilmide sees, " ütles Bassler. "Loodan, et biotekstitega tegelevad teised teadlased tahavad seda tehnoloogiat kasutada, et kiiresti edasi liikuda."


Lisatud: 17 November 2013\nKoos hooaja tiheda lõpu ning sadma avamisega on paljud seltsiliikmed saanud kõvasti pingutada ning ka koos kvaliteetselt aega veeta. Juhatus teeb ettepaneku lükata esialgselt novembri lõppu planeeritud seltsi üldkoosolek edasi järgmisse aastasse. Kiireid ja olulisi otsuseid hetkel vaja teha ei ole. Juhatus teeb ettevalmistusi järgmiseks aastaks ning nende valmides tehakse ettepanekud üldkoosolekule. Sama koosolekuga saab siis võtta kokku 2013. aasta ning kinnitada seltsi aastaaruande.\nKüllap paljud merega seotud inimesed kuulavad regulaarselt Kuku Raadio saadet "Meretund". Seda veab Postimehe ajakirjanik Küllike Rooväli. Viimases saates, 16. novembril, tegi Küllike intervjuu meie sadama Margusega. Saate alguseosa räägib Titanicu näitusest Tallinna Lennusadamas. Teine osa räägib Eesti tublide ettevõtjate osalemisest Saksa paadimessil Hanseboot. Kolmas osa ongi Soela sadamast - algab 33:50 saate algusest.\nSaate koduleht asub: http://podcast.kuku.ee/saated/meretund/\nOtse saab saadet kuulata: http://media.kuku.ee/meretund/meretund20131116.mp3\nLisatud: 11 November 2013\nAjaleht - Saarte Hääl\nAjaloolise Soela sadama asukohale ehitatud nüüdisaegse multifunktsionaalse sadama põhikai mahutab 20 ja ujuvkai 22 alust. Pammana poolsaare uus merevärav ja võrgukuur avati pidulikult laupäeva pärastlõunal.\n“Tänast tunnet on raske sõnades väljendada. See on rõõmupäev kogu poolsaare rahvale,” ütles sadama heaks vaimuks kutsutav Aksel Auga. Põline randlane meenutas aega, kui Murika merest püütud räimekogused Soelasse toodi. Praegu sadamakapteni ametit pidava Auga sõnul on kala paari aasta taguse ajaga võrreldes taas rohkem.\n“Kui sadam hakkas ilmet võtma, siis tuli ka kala,” tõdes Leisi vallavanem Ludvik Mõtlep. Viiekümneliikmelise Soela sadama seltsi juhatuse esimehe Margus Pajuste ettekandest sai avamisele tulnud arvukas seltskond täpse ülevaate nii ehituse käigust kui ka kogu kompleksi maksumusest.\nViis aastat tagasi loodud MTÜ Soela Sadama Selts võttis põhieesmärgiks uue sadama rajamise. “Kui kinnisvaraarendajate jaoks on kolm tähtsat asja asukoht, asukoht ja asukoht, siis väikesadama jaoks on olulised inimesed, inimesed ja asukoht. Meie inimesed on kõik tublid. Seltsi kuuluvad ka suvesaarlased. Ühistegevus on meid liitnud. Igaüks meist on andnud oma panuse selle sadama ja võrgukuuri valmimisse,” toonitas seltsi juht, ettevõtja ja Leisi vallavolikogu liige Pajuste.\nSadama rajamine läks maksma 393 051,87 eurot. PRIA kalandusfond toetas Leisi valla ettevõtmist 318 384,05 euroga ja Leisi valla panus oli 74 364,29 eurot. Võrgukuuri ehitamine maksis 72 983 eurot. Sellest 50 007 eurot annetasid seltsi liikmed. Leaderi programmist saadi toetust 13 790 eurot ja vald aitas 9186 euroga.\nSadama territoorium sai mustkatte. Akvatooriumist välja kaevatud ligi 4000 kantmeetrit savimoreeni kuhjati mõnesaja meetri kaugusele lastele kelgu- ja suusamäeks.\nPeaehitaja oli AS Kuressaare Ehitus. Ettevõtte juhi Tõnu Toompuu sõnul oli Soela sadam Kuressaare Ehitusele üldse 27. vesiehitis. “Midagi erilist selle sadama ehitamisel ei olnud. Vahest võib mainida seda, et sulgesime muulidega sadama akvatooriumi, et ala paremini süvendada,” märkis Toompuu.\nSadama akvatoorium süvendati kahe meetri sügavuseks. Ennekõike on sadam rajatud kohalike kalurite tarvis, aga selle multifunktsionaalsus võimaldab vastu võta ka külalisjahte ja -kaatreid. Margus Pajuste oli veendunud, et juba järgmise aasta navigatsioonihooajal saavad nad külalistele sadamas ka vajalikke teenuseid osutada.\nSoela sadamat teati juba mitu sajandit tagasi. 18. sajandil asusid Soelas ka Punase Risti päästejaam ja piirivalvekordon. Sadama lähistel on vana kiviehitis, mis on kasutusel olnud nii elamu, piirivalvurite maja kui ka soolalaona.\nHiiumaalt saarlastele kingitust tooma ja häid sõnu ütlema tulnud Tärkma sadama seltsi liige, ametilt Saku õlletehase juhatuse esimees Margus Kastein andis teada, et tuleval aastal saab valmis ka Tärkma sadam. “Meil oli Soela sadama rajamisest palju õppida. Kindlasti aitavad naabersaarte sadamad kaasa hiidlaste ja saarlaste vaheliste sidemete avardamisele,” toonitas Kastein.\nAvamistseremoonial peeti kingituste ja tänusõnadega meeles nii ehitajaid kui ka kõiki neid, kes sadama rajamisele kaasa aidanud. Külla tulnud mardisandid naerutasid puupüsti täis võrgukuuri publikut päevakohaste naljade ja trikkidega.\nAjaleht - Meie Maa\nSadam avati vihma, tuule ja martidega\nLaupäeval kell 16, kui üle saja inimese oli kogunenud Soela sadama pidulikule avamisele, hakkas poole tunni pärast vihma sadama ja vali tuul puhuma. See olevat ühe sadama jaoks hea märk. Hea märk on ka mardisantide avapeol käimine.\n“Päriselt ei saa vist ükski sadam valmis, meil on ka Soelas veel tegemist piisavalt, aga sadama hüdrotehnilised tööd on lõpetatud,“ kinnitas MTÜ Soela Sadama Seltsi juhatuse esimees Margus Pajuste Meie Maale. Viis aastat on selts tegutsenud ja kahes etapis projektitoetust saanud seni 386 000 eurot, lisaks on 50- liikmelise seltsi liikmed panustanud 50 000 euro ringis oma raha.\n“Leisi vald sai PRIA-st Euroopa Kalandusfondi toetusraha kaks korda, lisaks sai MTÜ ujuvkai jaoks kalandusfondist raha, paar korda oleme MTÜ nimel saanud ka LEADER külameetmest raha võrgukuuri jaoks. Kevadeks jääb üks väiksem projekt, mis Saarte Kalandusest sai heakskiidu, magevee saamiseks puurkaevu rajamiseks. Siis saab kai pealt lisaks elektrile võtta ka joogivett. Sadama akvatooriumi mõõdistus ja faarvaatri navigatsioonimärgistus jäävad samuti kevadeks,“ teatas Pajuste.\nSoela sadamasse peaksid saama sõita kuni kahemeetrise süvisega laevad, eilne veetase näitas sellest 30 cm üle, suvel oli paraku samapalju alla. “Eelmisel aastal oli veetase pidevalt kaks meetrit, aga tänavu suvel oli hästi madal veeseis.“\nTänavu oli 15 paati pidevalt Soela sadamas ja järgmisel aastal on seltsi liikmed toomas lisaks paate, kokku tuleb 20 või enam alust.\nSadam 40 alusele\n“Ruumi jätkub ka külalistele, meie sadam mahutab 40 alust. Soela Sadama Seltsi kuulub hulganisti ka suvesaarlasi, suvekodude omanikke, on kaks soomlast, üks väliseestlane, kes elab Kanadas. Need liikmed osalevad aktiivselt talgutel ja mis seal salata, ka rahaliselt toetavad tõsiselt meie seltsi,“ teatas juhatuse esimees.\nMargus Pajuste on ka seda meelt, et kui Soela sadam ükskord niivõrd populaarseks saab, et 40 paadikohta kõik hõivatud, saab muuli äärde ka ujuvkai panna. Kuna Soela sadam on Leisi valla avalik sadam, võivad kõik valla elanikud ka oma paadi Soelas vette lükata. Ühe päeva eest teenustasu ei võeta, see algab teisest päevast. Seltsi liikmete aastane liikmemaks oli seni 20 eurot ja selle maksu eest võib seltsi liige aasta läbi oma paati sadamas hoida.\nVõrgukuuri hoone tehti oma raha eest\nSoela sadama võrgukuur, milles on paar üldist panipaika ja 20 paadiomanike panipaika, lisaks veel 44- ruutmeetrine saal, läks maksma üle 60 000 euro, millest 50 000 panustasid seltsi liikmed. “Paadiomanikud panid oma pokside eest 34 000 eurot, need paaditarvikute panipaigad on nende isiklikus kasutuses. Seltsiruumis saame koolitusi läbi viia, kui vaja, ka sünnipäeva pidada või mida iganes,“ arvas Pajuste. Enamuse ehitustöödest tegi Kuressaare Ehitus, aga ka Eesti Teed, Sipresse OÜ ja teised.\nSadama avamiseks oli 25 meetri pikkune sadama logodega lint, mille küljest võisid kõik soovijad endale tükikese lõigata. Avamislindi lõikasid läbi Leisi vallavanem Ludvik Mõtlep, vallavolikogu esimees Andrus Kandima, Saarte Kalanduse juhatuse esimees Aarne Põlluäär ja Soela sadama kapten Aksel Auga.\nKanal 2, Reporter\nLisatud: 29 Oktoober 2013\nSadamahooaeg on lõpule jõudmas, sadamasse on jäänud veel tõsisemate kalameeste paadid, sest nagu teate, see õige kala hakkab alles kohale jõudma.\nSadama selleaastased projektid on lõpetatud, mustkattega teed ja platsid on valmis, elektrivalgustid põlevad, vooluvõtupostid kaidele on paigaldatud.\n28. septembril toimusid sadamas sügisesed sadamatalgud, kus jällegi hulk töid sai tehtud: võrgukuuri tagune drenaazh on paigaldatud, lipuväljaku aluspind tasandatud ja kivikoormad veetud idamuulile täiteks. Seltsiliikmete toetusena paigaldati sadamasse videovalve kaamerad, salvestusseadmed ja WiFi-ruuter Internetiühendusega, mis võimaldab kaamerapilti ka suvalisest maailma otsast jälgida. Lähiajal on oodata ka reaalajas videopildi ilmumist seltsi kodulehele. (Sellest kõigest räägime lähemalt üldkoosolekul.)\nTalgutest võtsid osa 17 seltsiliiget, paljud neist kaaslastega. Talgud lõppesid nagu ikka rikkaliku talgulaua taga.\nTänud kõigile tublidele talgulistele!\nLaupäeval, 9. novembril kell 16.00 on plaanitud sadama rekonstrueerimise II etapi tööde lõpetamise puhul sadama avamise üritus, kuhu olete kõik oodatud. Ürituse korraldajateks on Leisi vallavalitsus ja Soela sadama selts.\nSeoses teedeehituse lõpetamise väikese viivitusega ei saanud me talgutel kõiki plaanitud töid ära teha. Näiteks on vaja enne avamisüritust paigaldada tagasi terrassilauad, mis said eemaldatud teedehituse ajaks. Samuti on vaja ürituseks ette valmistada seltsiruum (koristada, elektrikaablid vedada, ehituspraht põletada), sissesõidul olev ring täita pinnasega ja korrastada jne.\nTeen ettepaneku korraldada veel väike talgupäev laupäeval, 2. novembril, algusega kell 10.00. See on hea võimalus neile, kes eelmisel talgupäeval ei saanud osaleda, heastada oma "auvõlg". (Vajalikud tööriistad: akutrellid, labidad, rehad, luuad.)\nHea uudis seltsile on see, et sadama puurkaevu, vesivarustuse, navigatsiooniprojekti, mõõdistuse ja navigatsioonimärgistuse toetustaotlus on saanud Saarte Kalanduse hindamiskomisjonilt positiivse hinnangu. Lõplik projektide rahastamise kinnitamine toimub 8. novembri üldkoosolekul.\nMeeldetuletuseks veel, et meie seltsi üldkoosolek toimub 29. novembril kell 17.00 Allika Villas Meiuste külas, kus kõigist tehtud ja plaanis olevatest projektidest lähemalt juttu tuleb.\nLisatud: 21 Oktoober 2013\nRiva ja Lamborghini on kaks Itaalia nime, mis ei vaja tutvustamist. Carlo Riva ja Ferruccio Lamborghini - mõlemad sügavalt pühendunud ja motiveeritud isiksused omas valdkonnas, ühendasid 1968. aasta mais oma jõud kui Ferruccio tellis uue Riva Aquarama. See Aquarama pidi saama endale paari võimsaid Lamborghini V12 mootoreid, mis kohendati eraldi merekasutuseks ning mis andis neile fantastilistele mootoritele uue elu. Riva ehitas neile mootoritele sobiva väljalaskesüsteemi - täpselt Ferruccio detailseid soovitusi järgides.\nUus ja unikaalne, puhas Itaalia Riva Aquarama oli sündinud. Kerenumbriga 278.\nTänasel udusel hommikul käib sadamas valgustite paigaldus. Esimesed postid on "kübarad" pähe saanud.\nLisatud: 07 Oktoober 2013


Mis on tervislikud rasva poletavad toidud 40 parimat rasvapõletustoitu tervisliku eluviisi jaoks - Tervisliku Toitumise\nKui sööd seda hommikusöögiks, kaotad ülekaalu. Eri uuringud on nimelt kinnitanud, et muna hommikusöögiks süües püsib kõht kauem täis ning päeva jooksul sööd nii vähem kaloreid. Pähklid sisaldavad rohkesti kiudaineid, valku ja tervislikke rasvu, need annavad täiskõhutunnet ja parandavad ainevahetust. Paljud uuringud on tõestanud, et pähklite söömine aitab kaasa vöökoha kahanemisele. Sees eraldi uuring st mehest kahanesid päevas 2 supilusikatäit kookosrasva söödud keskmiselt 1,1 tolli võrra.\nTäname C. Ja vaid 1,5 untsi mandlite söömine päevas viis kõhu ja jalgade rasva vähenemiseni.\nTegelikult on tavaline keedetud kartul kõige täidetavam toit, vastavalt tavaliste toitude küllastumuse indeksile, mis on avaldatud Austraalias European Journal of Clinical Nutrition. Mõni harv hamburger muu toidu vahele ei ole veel rämpstoit. Suuremaks ohuks on hoopis hamburgerieinega kaasnevad friikartulid ja karastusjook.\nTegelikkus: Nälgimise ajal hakkab keha energiaallikana kasutama oma kudesid. Siin on loetelu rasvapõletavatest toitudest, mis põletavad rasva kergesti ja kiiresti. Nii et loe üles ja hakka minema!


IDEE ON FÜÜSILINE TUNNE | teater. muusika. kino.\nIDEE ON FÜÜSILINE TUNNE\nVestlevad Hendrik ja Üüve-Lydia Toompere\nTeater. Muusika. Kino pöördus kahe teatriperekonna kahe generatsiooni poole, palus neil võtta aeg maha ja tunda huvi teineteise töömeetodite ning teatri tegemise viiside vastu. Selline formaat, kus tütar, kes tegeleb etenduskunstiga, küsitleb isa, kes tegeleb sõnateatriga, ja vastupidi, tundus kõige tõhusam, et saada aru eri põlvkondade teatri tegemise põhimõtetest. Salamisi lootsime, et see tühistab vastasseisu etenduskunsti ja sõnateatri vahel ja näitab, et kõik on siiski üks ja seesama teater, kus lihtsalt igal kunstnikul on erinev fookus ja huvi. Tegijate sõnavara on küll veidi erinev, kuid see pole nende vestlusele takistuseks. Andres ja Kadri Noormets vestlesid kirjalikult, Hendrik ja Üüve-Lydia Toompere aga Zoomi teel, üks Eestist, teine Saksamaalt.\nÜüve-Lydia: Milline peaks olema teatri roll ühiskonnas ja milline see tal Eestis tegelikult on? Mis on selle teatri ülesanne, mida sina teed, n-ö psühholoogilise draamateatri ülesanne, ja milline on teiselt poolt meie kaasaegse teatri roll?\nHendrik: Teater ja etenduskunst on üleüldse väga panoraamne asi. See, mis ühendab kõiki žanreid, on vahetu mõtte ja emotsiooni tekkimise koht. See, mis lavalt tuleb, põrkub vaatajaga keskpaigas kokku ja selle pinnalt tekib mingisugune tunne. Teater on täiesti erinev televisioonist tulevatest jutusaadetest või kirjutavast meediast, täiesti erinev sellest, mis tuleb sotsiaalmeediast. Teatris on kogukondlik taju. Sõltumata saalis olevate inimeste hulgast, tekib teatris kogukondlik vastuvõtumehhanism, mis selekteerib välja, kas teemad kannavad või ei kanna, kas nad ärgitavad kaasa elama või ei ärgita. Kas see, mida lavalt pakutakse, süstib inimestesse, kes lugu vaatavad, mingisuguse energia või ei süsti. See on teatri fenomen.\nSee, missuguseid lugusid jutustatakse, on väga erinev. Teater NO99 on teinud päevakajalisi, kiirreageerivaid asju, samuti Von Krahli teater. Ka sina ise oled teinud päevakajalistel teemadel. On ka selliseid asju, mis ei ärgita üldse diskussioonile, see on puhtalt meelelahutuslik osa teatrist. Kolmas osa, mis ühendab kõiki neid kihistusi, on see, kui pakutakse lugu, mille sees on üldinimlikud väärtused. Need pole üdini üldised, vaid haakuvad tänapäeva olemisega. See kolmas on tee, mida mina olen viimastel aastatel käinud. Minu teatri mõte on pakkuda inimestele tunnetust ja mõistmist, kuidas üldse käsitleda teatud probleeme. Kuidas paigutada iseennast nende probleemide, mõtete, tunnete, konfliktide rägastikku ja sealt kuidagi terve nahaga välja tulla. Ehk siis säilitada selles ka terve mõistuse koht, et äkki inimene saab mingisuguse selguse. Mõnes mõttes on see rahupunkti tekitamine. Meditatsioonis viibimine, kus äkki mõistus selgineb, emotsioonid klaaruvad ja hakkad tajuma, et ilmaaegu erutud teatud asjade peale või vastupidi, liiga vähe mõtled nende peale. Minu jaoks toimub teater just nimelt selle koha peal. Mina olen seda kolmandat rida ajanud. Mulle on see kõige huvitavam ja mahukam kihistus. Minu meelest on sellest ka kõige rohkem kasu. Võib-olla ei ole see nii äkiline, aga selle tegelik toime on kõige tõhusam.\nNagu ikka, on vastasäärmusi reaalses teatris alati kõige vähem ja keskmine, meelelahutuslik osa on kõige ulatuslikum. Selle pärast ei peaks aga väga muretsema, sest keskmine osa toidab institutsiooni, mida me nimetame teatriks kui selliseks, kus inimesed tulevad vaatama, mida teised neile teevad. See tekitab teatrile ja tegijatele finantsilisi võimalusi ja inimesed harjutavad ennast selle kaudu teatris käima. Need on kõik vastastikku toimivad ja väga vajalikud asjad. Üht ei saa olla ilma teiseta.\nKui teater NO99 lõpetas tegevuse, siis kadus selline äkilisem, pasunasse andmise pool ära. Hetkel seda pole, aga küll ta tagasi tuleb.\nÜüve-Lydia: Mulle tundub, et nüüdisteatris ei räägita eriti palju kaasaegsetel ja päevakajalistel teemadel. Pigem tegeletakse vaataja otsese kaasamisega teatriprotsessi. Siia alla kuulub ka dokumentaalse teatri žanr, kus kasutatakse tavaliste inimeste lugusid. Meie kaasaegses teatris on praegu palju esteetilist müra või naudingut, tehakse ka seisunditeatrit, vajutatakse absurdipedaali. Ajavaimu väljendatakse metafüüsilisema, kujundlikuma ja abstraktsema vormi kaudu. See on see, millega mina tegelen. Püüan probleemist abstraktsemalt aru saada.\nHendrik: Saksamaal, kus sa elad, peab suure ehmatusega letti tulema, et sind üldse vaatama hakataks. Eestis on asi veidi teisiti. Mäletan, kui Castorf tegi „Kolme õde” ja nad röökisid selle lihtsalt maha. Selle asja läbiviimine on muidugi kangelaslik ja nõuab suurt pingutust, ning kangelaslikkust nõuab ka selle vaatamine, aga ma pole sugugi kindel, et iga hinna eest epateerimine ja räige lahenduse loomine midagi annab. Vormiliselt ta tõesti ehmatab viieks või kümneks minutiks, aga lõppkokkuvõttes sureb ta iseenda sisse ära.\nMind hakkas huvitama hoopis see, mida sa ütlesid inimeste kaasamise kohta. Räägi sellest. Ma ei saa päris täpselt selle põhimõttest aru. Kuidas see peaks välja nägema? Mida see kaasamine endaga kaasa toob? Ma saan aru, et see pole päris see, et kutsutakse vaatajaid barrikaadidele.\nÜüve-Lydia: Näiteks lavastuses „Plaan T” alustasime etendusega juba enne reaalset tegevust laval, siis, kui publik sisenes turvakontrolli. See oli esimene interaktiivne kaasamishetk. Seejärel võeti vaatajalt ära tema asjad, mis jäeti lavale. Nende isiklike asjade laval esitlemise kaudu oli publik taas toimuvaga seotud. Hiljem pidi vaataja ise enda kohta otsuse langetama: kas ta on terrorist või mitte, ja sellest lähtuvalt ka istekohta vahetama. Me lootsime, et selline aktiivne kaasamine annab parema võimaluse lavastust kogeda, rohkem, kui lihtsalt turvaliselt toolil istudes ja vaadates. Vaataja on rohkem immersive — seda sõna kasutatakse ka siis, kui on 3D-prillid ja muud VR-lahendused, et olla rohkem asja sees, mitte vaadata distantsilt. Samal ajal toimub ka neljanda seina lõhkumine. Sa käisid seda vaatamas. Kuidas sa end tundsid ja kuidas sa sellesse üleüldiselt suhtud?\nHendrik: Vaevalt, et ma ise seda kasutaksin. Ilmselt on see seotud ka vanuse ja kogemusega. Sa tead seda ise täpselt samamoodi. Kui sa laps olid ja meil külalised käisid, ei saanud sa aru, kuidas need vanemad inimesed suudavad nii kaua laua ääres istuda ja terve õhtu, lõpmatuseni lihtsalt juttu rääkida, kui samal ajal toimus mujal tuhat muud tegevust. Mind isiklikult käivitavad rohkem abstraktsemad asjad. Iseenesest pole mul sellise asja kogemise vastu midagi, aga ma ei tunne eriti suurt vajadust, et minuga keegi tegeleks või et mind pandaks midagi tegema. Olen alati tundnud teatris ebamugavust, kui keegi üritab mind kättpidi lavale tirida, kuigi see ei valmista mulle raskusi. Ma saan aru, et see, kuhu sina rihid, ei ole lihtsalt naljaviluks, et teater oleks mitmekesisem. See pole illusiooni loomise püüe. Sul on täiesti teistsugune vaimne lähenemine. Kui sa teed oma lugusid, siis on sul kujuteldav vaataja, kellega sa suhtled. Sa kujutad ette mingisuguste omadustega inimest ja tõenäoliselt mõtleb see inimene enam-vähem nagu sina ise. Võib-olla sa tajud nooremat põlvkonda paremini. Kas pole nii, et noored tunnevad, et nad on eemale jäetud või kõrvale lükatud ja et neid pole paljudes ühiskonnas toimuvates protsessides osaliseks tehtud? Teatris tekitab vaatajate kaasamine vähemasti illusiooni, et osaletakse mingisuguses protsessis. See õpetab teatrit teistmoodi tajuma. Mina olen ikkagi sellest põlvkonnast, kes on palju raamatuid lugenud ja ka palju teatris käinud. Teie põlvkond enam eriti raamatuid ei loe, või kui, siis sunniviisiliselt ülikoolis. Noored elavad põhiliselt filmi- ja arvutimeediumi peal. See on ikka täitsa teistsugune maailm. Film võtab inimeste kujutlusvõimet vähemaks. Minu peas on välja kujunenud arvamus, et te tahate sellist teatrit teha, et inimeste kujutlusvõimet ärgitada ja äratada. Kas ma eksin?\nÜüve-Lydia: Kõik, mis sa ütled, on täiesti õige. Samas, ma väga loodan, et oma etendustega ei tekita ma ainult illusiooni kaasamisest. Muidugi ei ole see lõpuni päris elu. Teater on kokkuleppeline pind niikuinii. Ma ei eeldagi, et kui sina tuled minu ja Siimu lavastust vaatama, hakkad sa meiega kaasa tantsima. Igaüks ei pea kaasa tulema. Põlvkondade vahe on selge, meil on erinevad vajadused. Kaasaegne teater on sellest välja kasvanud, et inimene publikust kisti vastu tahtmist varrukast lavale ja kästi ennast lolliks teha. See oli väga hirmus, aga see on möödas. Sellest vägivallast vaataja vastu oleme tahtnud eemalduda. Kuna me elame nii virtuaalses maailmas, siis tunneme, et teatris peab füüsiline ja kehaline kogemus kohal olema. Ainult vaimsest ei piisa. Me tegeleme hästi palju kontseptsioonidega, mis lihtsalt vajavad vaataja osalust. Lavastuse mõte ei hakka tööle enne, kui vaataja pole kaasa rääkinud. Mina ei saa vaataja eest otsustada. Vastutuse jagamine toob kokku mingisuguse struktuuri või vormi, kus üks ei saa toimida teiseta. Nii ei saa vaataja tulla lihtsalt teatrisse meelt lahutama. Okei, seda on raskem vaadata, sa pead rohkem endast andma, aga ma loodan, et selle võrra on ka vaataja kogemus täiuslikum.\nHendrik: Kui asi põhineb kontseptuaalsel ideel, et ühtesid või teisi teemasid ei käsitleta loo jutustamise kaudu, sest sellised asjad kipuvad paratamatult minema kätte loenguteks, millel pole iseenesest mitte mingisugust tegevuslikku ega kunstilist väärtust, siis sellest saan ma aru. Siis on sinu valik inimesi kaasata õige. Siis vaataja ise ongi osatäitja.\nÜüve-Lydia: Olles rollis koos vaatajatega, olles väga lähedal, vastastikku vaatajaga, tekib ühtne ruumis olemise tunne. See on teistsugune jutustamise meetod.\nHendrik: Kuidas peaksid inimesi puudutama need lood, mida te kokku ehitate? Küsin seda sellepärast, et väga spetsiifilise teema puhul on keeruline sellise vormi kaudu lugu inimestele lähedale tuua. Teema tundub olevat võõras ja kellegi teise probleem. Lineaarse jutustuse kaudu, kus keegi tahab midagi saada, tema teel on takistused, ta ületab need ja lõpuks ta kas saab või ei saa, on lihtsam keerulist teemat inimeseni viia. Selline teekond on kõigile skeemina tuttav. Teie peate leidma mudeli, mis haagiks vaataja toimuva külge. Vastasel juhul pole teil saalist eriti inimesi võtta. Ma saan aru, et avangardse asja tegemine ongi risky business.\nÜüve-Lydia: Publikut on väga raske saali saada. Publik ei tea ette, mis juhtuma hakkab. Aga selle teema peale mõtleme hästi palju. Juba protsessis katsetame paljude testvaatajate peal. Küsime tagasisidet, reflekteerime ja siis vastavalt muudame. Selliseid asju saab ette valmistada ainult koos vaatajaga ja sellest protsessist õppides. See, mis toimib, see jääb, mis ei toimi, see ei jää. Kui lavastuses otseselt lugu ei jutustata, on ka iga vaataja kogemus erinev. Kuidas siis langetada kunstilisi otsuseid? Vastuvõttu on väga keeruline ennustada. Me ei raiska selle peale liiga palju aega. Pigem tuleb õigesti kommunikeerida, see muutub väga oluliseks. Kui ei ole Tšehhovit ja suurt teksti, siis peab olema vähemalt midagi päevakajalist. Näiteks demokraatia tervis on ju oluline teema. Või näiteks sotsiaalsus ja inimese isikliku arvamuse muutumine kollektiivis — see teema on ju tähtis. Kui teema kõnetab, ei tohiks probleemi tekkida. Aga jah, kaasaegsel teatril on minu arvates konkreetne nišš. Meie saal ei saagi olla kunagi välja müüdud. See ongi väikese publiku teater ja sellega tuleb arvestada. Võib muidugi juhtuda, et mõni lavastaja on nii geniaalne ja teeb universaalse asja, mis toimib kõigi puhul. Näiteks Castellucci.\nHendrik: Kunagi töötasin reklaamiagentuuris ja mõtlesin välja nippe, kuidas olla mõjuv kolmekümne sekundi jooksul. Kuidas müüa toodet, et see oleks ka meeldejääv. Seal selgines, et tuleb leida eluliselt arusaadav ja lihtne situatsioon, mis ometigi kirjeldab väga palju. Nüüd ma hakkan õpetama: te peaksite lavastusse sisse panema rohkem elulisi situatsioone. Elulisuse taju on oluline, muidu jääb lavastus moodsa kunsti installatsiooniks. Kaasaegse teatri puhul tunnen ma elu osast kõige rohkem puudust. Lihtsalt inimlikult tajutavast situatsioonist. Ilma selleta jääb teater liiga teoreetiliseks. Mul ei teki siis seoseid omaenda eluga. See on igasuguse teatri puhul keeruline küsimus, kuidas leida seda ühendavat nabanööri, et asjad jõuaksid hõlpsamini ja puhtamini kohale. Selle kaudu saavutatakse mõjuvus.\nÜüve-Lydia: See, mida me teeme, ongi inimeste jaoks uudne. Vaatajal on väljamõeldud struktuuris vähe äratundmisvõimalusi. Seda nabanööri on väga keeruline tekitada. Ei taha kõige lihtsamat teed ka valida. Mis on sinu jaoks idee ja mitteidee erinevus? Kust nad üldse algavad?\nHendrik: Idee on selline asi, milles on kõik korraga koos. Idees näen ma lahendust, kuulen helisid, näen valgusi, tunnen lõhnu, juba näen ka, kuidas mängitakse, mis see teema on ja missuguses stilistikas asi on. Tegin eelmisel suvel Rakveres lavastust „Miks Jeppe joob?”, mis on tegelikult tekstina lihtne külajant. Üksinda kodus olles, teisel lugemisel meenus mulle mingisuguse lausekatke pealt markii de Sade. Vaat see hetk oli ideeline välgatus. Just sel hetkel sündis kogu lavastuse struktuur. Kõik ühel hetkel korraga. Alustada mõttest, et ma tahan midagi sellist teha, ja siis seda mõtet edasi arendada — see pole minu meelest idee. See on lihtsalt mõte. Kui mõttega tööd teha, siis ühel hetkel võib see mõte plahvatada ja siis muutub see ideeks. Ideed tulevad väga harva külla. Professionaalses plaanis tuleb alati tegeleda mõtetega. Neid treenida ja harjutada, kujutlusvõimet arendada. Mis sa arvad?\nÜüve-Lydia: Ma olen kuulanud siin loenguid idee teemal. Idee on väga keeruline kontseptsioon.\nHendrik: Sa oled ju ise ka seda tajunud. Mõtle korraks lihtsale situatsioonile, kus sul on vaja lahendada mingi probleem, ükskõik kas midagi istutada või toas remonti teha. Ühel hetkel tekib sul mõte ja sealt plahvatab idee. Siis on sul kõik selge ja sa tunned, kuidas meeletu tegutsemise energia tuleb sisse. Fantaasia läheb käima ja kõik asjad hakkavad liikuma. Pidurdamatult. See on täiesti füüsiline tunne.\nÜüve-Lydia: Kas idee plahvatab asjade seostamisest?\nÜüve-Lydia: Asjad viivad end kokku?\nHendrik: Tekib ootamatute seoste hulk, kus avanevad võimalused. Enne oled nagu kinnises ruumis ja mõtled, et siit pole väljapääsu ja sealt pole väljapääsu. Kõik uksed on kinni.\nÜüve-Lydia: Seda tunneb ka kehaga tegeledes. Lahendades liikumise jada, jään sageli mingisse kohta kinni, lihtsalt ei oska edasi minna. Sellisel juhul teen otsuse, et ei lahendagi seda. Lähen lihtsalt loominguliselt sinna sisse ja asi laheneb ära kõige õigemini. Kõige otsemat teed on millegipärast kõige raskem leida.\nHendrik: Kuidas sul endal ideedega on? Kuidas on su õpingud Berliini Kunstiülikoolis avanud su nägemus- või kujuteldavate võimaluste välja?\nÜüve-Lydia: Minu arusaamine kunstist on kooli jooksul väga mitmetasandiliseks muutunud. Esimene muutus oli see, et hakkasin oma kunsti ja mõtteid nägema rohkem distantsilt. Justkui panin teised prillid ette ja võtsin endale teise rolli. Tänu sellele oskan oma mõtteid paremini sõnadesse panna. Varem olid mu mõtted pea sees pusas. Koolis olen lugenud hästi palju teooriat, mis pole üldse teatriga seotud. Näiteks sotsioloogiat, psühholoogiat, kultuurianalüüsi. Me vaatleme tantsu ja teatrit laiemas kontekstis. Minu meelest on Eesti tantsuhariduses puudu just need distsipliinid. See avab teistsuguse perspektiivi. Sotsioloogia on õpe sellest, kuidas elu käib või kuidas ühiskond toimib. Kultuurianalüüs õpetab aru saama, mida ja miks inimesed teevad, kui tseremoniaalne ja performatiivne tegelikult meie igapäevaelu on. Kõiki neid asju olen ma kogu aeg teinud, näiteks pannud küünlaid põlema, aga nüüd vaatan ma oma tegevusele ja saan sellest hoopis teistmoodi aru. Nii tekib uus ruum toimetamiseks.\nKa kunstniku rolli, kunsti rolli üleüldse olen hakanud kriitilisema pilguga vaatama. Minu eriala on teaduslik, alati peab läbi viima uurimuse. Pole võimalik toetuda sellele, mida mina arvan või tunnen. Kunstnikuna saan toetuda küll ainult iseendale ja kommunikatsiooni erialal saab intuitsiooni küll kasutada, langetada taktikalisi otsuseid, aga strateegiaid ei tohi kokku panna, ilma et oleks teooriat käsitlenud.\nHendrik: See annab veendumusele tugevama mahu taha.\nÜüve-Lydia: Mu kunstiline maitse ei ole muutunud, aga ma olen hakanud vahet tegema, mis on esteetiline, mis dokumentaalne, mis teoreetiline teater. Ma suudan erinevatel käsitlustel vahet teha. Enam ei ole kõik üks suur pilv. Tänu sellele saan hakata paremini valima, millal mida kasutada. Justkui oleks selgus saabunud. Eks enesekindlust on juurde tulnud tänu sellele, et olen pidanud võõras kultuuris enda eest seisma.\nHendrik: Aga ütle siis, milline võiks sinu meelest teatri ruum hakata välja nägema?\nÜüve-Lydia: Sa mõtled, mis on teatri roll ühiskonnas?\nÜüve-Lydia: Väga raske küsimus.\nHendrik: Muidugi on.\nÜüve-Lydia: Mul ei ole nii hästi vormistatud ja seostatud vastust, kui sul oli.\nHendrik: Ma olen pidanud sellistele küsimustele sada korda vastama.\nÜüve-Lydia: Ma arvan, et teater peaks tegelema ühiskondlikult oluliste teemadega. See on üks tähtis teatri ülesanne. Ei peaks jääma ainult illusioonide maailma. Tähtsad teemad tuleb inimestele ette panna. Kui nad neid muidu ei koge ega suuda nendega samastuda, siis vähemalt kunst ja teater käsitlevad neid raskeid teemasid nende eest. Teatril on ühiskonna peegli roll. Teatri kaudu saab olulistele teemadele võimaluse anda. Veel on tähtis kokku tulla ja koos midagi kogeda, mõelda nende asjade peale, millele me kodus ei mõtleks. Võib-olla isegi sunniviisiliselt. Ja lõpuks on teatri juures oluline erilise atmosfääri ja naudinguruumi tekitamine.\nHendrik: See on ju piisavalt hea juba. Siin on terve hulk komponente, mis tuleb kokku siduda. Aeg-ajalt on hea kõva häälega nendele küsimustele vastata. Muidu oma peas vaikselt susistad mingisuguseid mõtteid, aga kõval häälel välja öeldes hakkad mõtlema, et, oot, oot, oot, kas siis ongi nüüd nii või. Buñuel ütleb oma raamatus, et kasulik on iga paari aasta tagant üles kirjutada, mis sulle meeldib ja mis mitte. Väga huvitav on siis võrrelda. Mõned asjad tulevad ja mõned asjad kaovad. Mingi osa aga jääb. Põhilised asjad. Maailma üldises virvarris ja mõtete hämus lähevad need põhimõtted tihtipeale kaduma. Aga need ei ole mõeldud avalikuks esitluseks. See on ainult enda jaoks, isiklikuks kasutamiseks.\nÜüve-Lydia: Mis on sinu arvates koreograafi roll draamalavastuses?\nHendrik: Kui jätta kõrvale konkreetsed tantsud, siis draamaloos on väga suur roll füüsilisel tajul, mis läheb akadeemilisemates teatrites tihtipeale kaduma. Näitlejatest jääb lavale ainult rääkiv pea ja paar äkilisemat liigutust. Mõnel heal korral ka lonkamine. Teatrikoolituses on füüsilisus täiesti puudulik, seda ei peeta oluliseks. Näiteks, kuidas istuda toolile. Reeglina kasutatakse kolme võimalust, aga neid on ju kolmsada. Küsimus on selles, kuidas keha pingestub. See kõik jutustab, see kirjeldab emotsiooni, tunnet, seisundit. See kirjeldab suhet, väljendab tegelaskuju signaale temast väljapoole. Keha liikumine on samasugune tekst, nagu on verbaalne tekst. Sellest ma tunnen viimasel ajal puudust. Ma ise tihtipeale ei jaksa seda enam teha. Viimati tegime „Suurt Siberimaad”; seal oli episood, kus pidi sõitma veoauto kastis. Mulle oli väga oluline, et Siim Tõniste aitas näitlejatel füüsilisi seisundeid leida. Need peavad olema kõnekad, tõepärased, et edastada atmosfääri ja stseeni üldist sõnumit. Need on väga vajalikud asjad. Kui neid ei ole, jäävad jutud teoreetiliseks ja lihtsalt emotsioonipõhiseks ega rõhu enam meie alateadvusele. Aga keha rõhub alateadvusele ja käivitab ka vaataja alateadvuses mingisuguseid asju. See on see, miks on liikumisjuhti draamalavastusse hädasti vaja. Seda enam, et draamalavastused hakkavad üha rohkem toimuma väiksemates ruumides. Üle kahesajased saalid inimesi enam ei eruta. Mida lähemalt ja detailsemalt sa näed, seda olulisem see tundub. Kui on mastaapne materjal ja üle kümne näitleja, siis lavastaja üksinda sellega toime ei tule. Tihtipeale ei ole selleks aega. Aga see aeg tuleb võtta. See on oluline ja vajalik.\nÜüve-Lydia: Mulle on jäänud mulje, et koreograafi roll draamalavastustes on ikkagi tantsukeste tegemine. Sa kirjeldasid ilusasti muid vajadusi. Aga ma olen tundnud, et hästi raske on liikumist ja teksti kokku sulatada. Näitleja teeb justkui kordamööda seda ja teist. Kas tantsib või näitleb. Nagu kaks ajupoolkera, mis töötavad eraldi. Kuidas oleks võimalik need kaks asja kokku sulatada? Juba algusest peale, rolli kujundades? Eks see ka sõltub, aga draamateatri näitlejaga on see üldiselt keeruline.\nHendrik: Ongi. Sellega tuleb arvestada. Aga see on ka üks asi, mis vajab muutmist. Talvel nägin episoodi, kuidas kaks prükkarit ei suutnud libeda jää peal ei püsti seista ega ka pikali püsida. Seda on lihtne sõnades kirjeldada. Kuidas seda viieminutilist episoodi aga laval mängida ja samal ajal dialoogi anda, vaat see on keeruline. Selliseid episoode tahaksin ma väga oma lavastustes teha.\nÜüve-Lydia: See on tõesti kooli küsimus. Koreograaf ei suuda lavastusprotsessis enam näitlejat õpetada. See on treenimise küsimus. Mis hetkel peaks siis see integreerumine toimuma hakkama? Võib-olla peaks sellega juba varem tegelema hakkama, kohe prooviprotsessi alguses, siis, kui teksti alles loetakse. Minu kogemuses tehakse tekst enne ära ja siis alles kaasatakse koreograaf.\nHendrik: Nojah. See on juba väga spetsiifiline asi. Ei hakkaks vist seda siin rääkima.\nÜüve-Lydia: Käisin vaatamas lavastust „Võrk”, kus sa mängisid peaosa. Sinu tüüp muutub lavastuse käigus palju. Kuidas käib suure rolli tegemine? Kus tekivad ideed? Kuidas sa teed valikuid, kui sa elad kahe või kolme tunni jooksul läbi erinevaid tasandeid?\nHendrik: Kui ma loen lugu inimesest, mida kõike ta oma teekonnal läbi teeb, kust ta alustab ja kus lõpetab, siis ma mõtlen ka selle peale, mis sellele eelnes. See on n-ö jäämäe veealune osa. See, mida me näidendist või lavastusest üldse ei näe. Ma lasen selle peast läbi, kui hakkan visualiseerima tegelaskuju. Siis ma tajun tema käitumise viise ja laade. Ka põhjusi. Miks ta niiviisi käitub. Kas ta on stressis. Või on ta haige. Või on ta purjus. Need algollused tuleb selgelt välja selekteerida. Sealt alates hakkab tegelaskuju ehituma ja nii ta jooksutab alguse ja lõpu kokku. Loomulikult vajutan ma selle kõige peale vaataja pitseri. Ma mõtlen selle kaudu, kuidas vaataja seda loeb. Kui ta seda vaatab, siis mida ta aru saab. Kui roll hakkab muutuma, mida ta siis aru saab. Panen vaataja maatriksi peale ja selle kaudu uurin tegelaskuju läbi. Veel enne, kui hakkan midagi tegema. Alles siis, kui leian arusaadava oleku, hakkan ma seda tegema. Mis on õige ja mis vale, tunnen ma sisemiselt ära. Samamoodi korrigeerivad partnerid, kui situatsioonid muutuvad. See kõik käib tunnetuse järgi. Ma olen harjutanud endale külge tehnika, et ma üritan ennast vaadata. Kuna ma olen ka lavastaja, siis ma tean, kuidas see väljastpoolt paistab. Aga ühel hetkel unustan selle kõik ära. Ma pean kontrollimehhanismi ära unustama ja lihtsalt minna laskma. Kui lõpuni kontrollida, jääb tegelaskuju hingetuks.\nÜüve-Lydia: Kontrollimehhanismi olemasolu ja selle ärakaotamine on kõige keerukam asi üldse. Olen sellega päris pahuksis olnud. Raske on muutuda loomulikuks.\nHendrik: See on täpselt sama keeruline kui teatud hetkedel enesekontrolli saavutamine. Lavastajana pean ma suutma paar nädalat enne esietendust vaadata tööd niimoodi, nagu ma polekski seda ise teinud. Muidu elan liiga kaasa. Soovkujutlused töötavad kaasa. Tegelikult peaks tulema täiesti külmalt saali ja vaatama oma poolikut tööd suhtumisega, et no mis asi see siis nüüd on, on siis üldse midagi või pole.\nÜüve-Lydia: Ja siit hargneb edasi teema, kuidas asju ära otsustada või enesele kindlaks jääda. Vahel tunnen, et muudan ennast liiga palju, või siis vastupidi, olen endas nii kinni, et ei suuda muutuda. Kuidas laval balanssi ja harmooniat leida, on keeruline küsimus, millega ma pean tegelema.\nHendrik: See sõltub ka sellest, kui palju on võimalik üldse ühte rolli mängida. Siis, kui sina nägid Howardi rolli, olin ma seda juba mitmeid ja mitmeid kordi teisendanud. Selline töö käib igal õhtul, kui sa publiku ette astud. „Pangalaenu” olen ma mänginud juba kakssada korda. Seal on tehtud meeletu hulk korrektiive, võrreldes sellega, mis alguses oli. See protsess käib kogu aeg, aga seal on üks baasmudel, see osa, mis ei muutu.\nÜüve-Lydia: Mul on üks küsimus veel, aga see on pigem üldine. Kas sul on mulle ka mõni küsimus?\nHendrik: Praegu, koroona ajal on päris palju räägitud sellest, et maailm peab muutuma. See jutt oli küll juba ka enne koroonat. Kliima soojenemine, globaliseerumine, ülerahvastumine ja liigne tarbimine. Mis sa arvad, kas korraks maailma seisma panek muudab süsteemi või läheb kõik endisesse vakku tagasi? Kosmeetilised muutused tulevad niikuinii, aga kas me saame pärast samamoodi edasi reisida ja tarbida?\nÜüve-Lydia: Sa võtsid minu viimase küsimuse ära. Ma lugesin Arvo Pärdi artiklit, kus ta ütles, et me peaksime seda koroonakriisi võtma kui paastumist. Tema arvas, et mitte miski pole pärast kriisi enam endine. Mina mõtlen, et meie industry… Kuidas see eesti keeles on?\nÜüve-Lydia: Kunstimajandus siis, jah.\nÜüve-Lydia: Nojah. Kunstitööstus peab ennast küll ümber mõtlema. Kui me ei saagi aasta lõpuni rohkem kui viie inimesega ühes ruumis kohtuda, siis on selge, et midagi peab muutuma. Kuidas siis selle erialaga raha teenida? Seda muutust ei pea tegema mitte poliitikud ega ka majandusteadlased, vaid selle peale peaksid mõtlema kunstnikud ise. Kuidas hakata raha teenima? Kuidas rahastada seda, mis toimub online-maailmas? Praegu tehakse online’is peaaegu kõike tasuta. Tegelikult on ju see ka töö. Aga mina kui inimene loodan, et saan hakata siiski reisima. Ma arvan, et see taastub. Prioriteedid ehk pisut muutuvad. Loodan, et inimesed hakkavad aru saama, et üksi olla on jumala fine, et kodus olla on jumala fine. Mina olen näiteks õppinud, et ei pea iga päev poes käima. Seda võib teha iga nelja päeva tagant. Ei pea käima sõpradega igal nädalavahetusel väljas. Jumala fine on kodus olla ja lilli ümber istutada. Ma loodan, et see paastumine jätab tulevikuelu prioriteetidesse jälje. Mingis mõttes ma naudin seda, et suudan asju rahulikumalt võtta.\nHendrik: Mulle meeldib ka see, et ei pea enam arutult ringi jooksma ja saab tempo maha võtta. No vaatan siin oma kingariiulit. Arutult ei pea endale kingi juurde ostma. Veebipõhiselt võib loenguid pidada, aga vahetu suhtlemine muutub minu meelest üha olulisemaks. Ma arvan, et praegu saadakse just nimelt aru sellest, et veebipõhist suhtlust võib hädapärast küll kasutada, aga tegelikult me tunneme suurt vajadust vahetu kokkupuute järele. Kui sul on õppejõud, kes puutub sinuga vahetult kokku, vahetu artist, kes räägib ühe loo selsamal laval, mis on sinust mõnekümne meetri kaugusel. See kõik ei ole võrreldav sellega, mida sa näed ekraani pealt.\nÜüve-Lydia: Muidugi ei saa hakata matkima vahetut kontakti. Eeldada, et inimene saab sama kogemuse, mille ta saab ühes ruumis olles, on ju vale. Just seda ma mõtlesingi, et kunstnikud peavad täielikult ümber mõtlema, mida ja kuidas nad teevad. Kuidas see saaks toimida.\nHendrik: Ükspäev poemüüja küsis mu käest, et kuidas teil siis nüüd on, pikk puhkus, jah. Ma ütlesin, et on jah. Ta küsis veel, et kas siis koguneb suur teotahe ja energia. Ma jäin hetkeks mõtlema. Pidin talle vastama, et vaata, see energia tekib ja kaob vahetuse printsiibil. Kui sa lähed lavale ja annad, siis saad tagasi ka. Kui mul pole kohta, kuhu minna energiat andma, siis ma ei saa ka midagi tagasi. Põhimõtteliselt olen ma nullseisus. Mul ei ole mitte midagi siia sisse kogunenud.\nÜüve-Lydia: Ma olen hakanud rohkem uusi füüsilisi oskusi õppima. See hoiab elus. Kui mul pole performatiivset väljundit, siis vähemalt õpin mingi uue skill’i ära. Mulle meeldib sõna „skill” rohkem kui „oskus” millegipärast. Mis kohal on skill kui selline Draamateatris või üldse teatris?\nHendrik: Kas sa mõtled kitsalt professionaalseid näitleja- ja lavastajaoskusi?\nÜüve-Lydia: Just nimelt.\nHendrik: Tead, alati tuleb kasuks, kui inimene on mitmekülgne, kui tal on erinevaid oskusi. Isegi kui need laval otseselt välja ei paista. Kui ta oskab näiteks lõõtspilli mängida, kuigi ta otseselt laval ei tee seda, on see ikkagi hea. Tšehhov ütles ka, et linnu puhul on alati aru saada, et ta suudab lennata, isegi kui näed teda ainult kõndimas.\nÜüve-Lydia: No siis on jutud räägitud.\nHendrik: Minu meelest küll. Ega siin isiklikke teemasid ei peagi puudutama.\nÜüve-Lydia: Väga äge oli.\nHendrik: Oli küll. Lõpetame.\nÜles kirjutanud KAJA KANN


12 populaarsemat turismiobjektit Vatikaanis\nAlates 1929. aastast, kui paavst jõudis Mussolini kokkuleppele, on Vatikan olnud iseseisev riik, maailma väikseim vaid 0, 44 ruutkilomeetrit. Kuid oma seintes on piisavalt vaatamisväärsusi ja asju, mida turistid mitu päeva hõivatud peavad, seega on oluline oma vaatamisväärsuste tähtsuse seadmine. Kaks must-vaadatavat vaatamisväärsust on Püha Peetruse basiilika ja Sixtuse kabel, kuid Vatikani palee sisaldab suurepäraseid tubasid, mida kaunistavad oma aja suurimad kunstnikud ning hindamatud kogud enam kui tosina muuseumis. Lisaks suurematele muuseumidele pöörduvad väiksemad kogud erilistele huvidele: ilmaliku kunsti muuseum, iidse skulptuuri muuseum, katakombidest ja varakristlikest kirikutest pärit pühade kunstide muuseum, kaardigalerii, karmelabrite ja seinavaibade galerii, samuti misjonäride, paavstranspordivahendite, aastakäiguautode ja Matisse, Dali, Munchi, Rouaulti jt rohkem kui 800 kaasaegse religioosse kunsti teose kogud. Avasta parimad asjad, mida näha ja teha meie Vatikani tipptasemel turismiatraktsioonide nimekirjaga.\n1. Püha Peetruse basiilika\nVatikani keskpunkt ja üks parimaid külastuspaiku, suurepärane Püha Peetruse basiilika ehitati 16. ja 18. sajandi vahel, asendades varasemate struktuuridega, mis algasid 326. aastal, mida peetakse Peetruse matmise kohaks. Irooniline oli see, et 16. sajandil oli see hoonete müümine selle hoone rahastamiseks, mis kutsus esile Martin Lutheri protestantliku reformatsiooni alustamiseks. Kuulsate kunstnike töö algab enne kirikusse sisenemist: portikas on Bernini ratsutaja Constantine'i kuju ja Giotto mosaiigi killud peaukse kohal. See on vanast kirikust, nagu ka topelt pronksuksed. Suure nave - 185 meetri pikkune ja 46 meetri pikkune - tõuseb üle 119 meetri kõrgusele ja mahutab üle 60 000 koguduse. Võrdle seda teiste põrandale märgitud suurte kirikute mõõtmetega. Paremal on Michelangelo kuulus Pietà , kes oli skulptuur, kui ta oli ainult 24 aastat, tugevdatud klaasi taga. Paremal on ka sakramendi rikkalikult kaunistatud kabel, kus on Bernini telk ja tema rivaal Borromini pronksist võre.\nMichelangelo kuppel asub neljal massilisel viiekümnendal punnil ja selle all on Bernini suurepärase barokk-pronks-baldacchino (varikatus) all paavsti altar. Allpool on Püha Peetri haud. Broni pronksist troon, mida ümbritseb paavsti haud, on samuti Bernini. Rohkem paavstide hauad on õiges vahekorras. Ristija lähedal on trepid (lift asub Gregoriuse kabeli lähedal), mille külge saab kupli sees 330 kõrgust astuda laternale, et vaadata lähemalt kupli struktuuri ja suurepäraseid vaateid Püha Peetruse väljakule . Kiriku all on Vatikani nekropol, mitmete endiste paavstide lõplik puhkepaik ja ütles, et tal on endas Püha Peetri jääd.\nAadress: Piazza San Pietro, Rooma\nAmetlik veebileht: //mv.vatican.va\nVatikani linn - Püha Peetruse kiriku kaart Tahad seda kaarti oma veebilehel kasutada? Kopeerige ja kleepige allolev kood:\n2. Sixtuse kabel\nPaavst Sixtus IV poolt ehitatud 1473-84. Aastal on Sixtuse kabel ristkülikukujuline saal, mis on paavsti kodumaine kabel, mida kasutatakse ka teenusteks ja erilisteks sündmusteks. Pärast paavsti surma peetakse siin tema järeltulija valimise konklavi. Michelangelo ja teiste seinte ja lagi katavad freskod, mida tunnustati renessanssmaali pealispinnana, taastati ulatuslikult 1980. aastast 1994. aastani, eemaldades küünla-tahma, tolmu, laki, rasva ja ülevärvimise kihid, et paljastada nende algsed valgusvärvid. Külgseinad on kaetud Umbria ja Toscana maastiku taustaga suurte Piibli stseenide freskodega, mida maalisid Sixtus IV-le päeva kõige kuulsamad maalrid - Perugino, Botticelli, Rosselli, Pinturicchio, Signorelli ja Ghirlandaio. Need 15. sajandi lõpu maalid peegeldavad juba humanismi ideid, tunnistades inimesi kui üksikisikuid ja olulisi ajaloolises protsessis. Vasakpoolne sein näitab Vana Testamendi stseene; parema seina Uus Testamendi stseenid.\nKatuse freskod on maalitud Michelangelo poolt peaaegu täielikult abitajate poolt, paavst Julius II valitsemisajal 1508–1512. Michelangelo ambitsioonikas idee oli kujutada loomist, nagu on kirjeldatud Genesis, alustades Jumalast, eraldades valgust pimedusest, päikese ja kuu loomine, maa ja mere eraldamine ning Aadama ja siis Eeva loomine ning Noa loo jätkamine. Holvimises on allpool prohvetite ja sibülide kolossaalsed figuurid. 1534. Aastal alustas Michelangelo suure altariga tööd altari seintel, kujutades maailma lugu, viimast otsust. Selle dramaatiline esitlus ja kunstiline peenus loovad selle Euroopa maali üheks suurimaks saavutuseks. Kui te ei soovi pikematel ridadel oodata maailma kõige kuulsamate freskode imetlust, siis broneerige "Skip the Line" ekskursioon, kuhu kuuluvad Sixtuse kabel, Püha Peetruse basiilika ja Vatikani muuseumid.\n3. Vatikani palee esiletõstmine - Raphaeli toad, Appartamento Borgia ja Cappella Niccolina\nNeed toad, mis on tellitud Vatikani paavsti korterite lossi poolt kunsti armastava paavsti Julius II ja hiljem paavst Leo X poolt, on kaetud Raphaeli suurepäraste freskodega. Ajaloolise maali traditsioonide taasavastamisel alustas Raphael kunsti traditsiooni, mida pidi järgima sajandeid. Igas stseenis kasutab ta kompositsioonis klassikalist sümmeetriat, asetades sümbolid perspektiivis keskse kontaktpunkti ümber. Kuigi mõned tema stseenid olid tema surma järel maalitud üliõpilaste või teiste suurte kunstnike poolt, olid Stanza della Segnatura ja Stanza di Eliodoro mõlemad maalitud nii Raphael ise kui ka Sala della Segnatura. Need teosed ja Sixtuse kabelis olevad tööd esindavad 1508. – 1511. Aastatel renessansi maalikunsti kõrgeimat saavutust. Maalid kannavad selle perioodi kultuuri kõigis oma hiilguses ja näitavad humanistlikke teemasid - looduslikke teadusi, mis on saavutatavad ilma jumaliku ilmutuseta, filosoofia, ajaloo, matemaatika, tsiviilõiguse ja õigluse.\nPaavst Aleksander VI, Borgia, oli oma elukoha jaoks ja tema perele ehitatud Vatikani palee sees, mida tuntakse tänapäeval Appartamento Borgiana. Aastatel 1492–1495 maalisid Pinturicchio ja tema assistendid seeria stseene, mis ühendasid kristlikud teemad iidsete ja renessanss-humanistlike teemadega. Esimeses toas on prohvetid ja Sibylid; teine, usk, prohvetite ja apostlitega. Kolmas tuba on kaunistatud seitsme vabakunsti allegooriatega ja neljas koos pühade legendidega. Uue Testamendi stseenid hõlmavad viiendat.\nRaphaeli tubadest lahkudes on lihtne jätta see väike pärl ja läbida Sala dei Chiaroscuro, kus teie tähelepanu on puidust lagi. Aga nurgas on väike ukseava Nicholas V kabelile, tuntud ka kui Cappella Niccolina. See on täielikult varjatud freskodega varajase renessansi Florentine munk, Fra Beato Angelico. Freskode teemad on Püha Stefani ja Püha Lawrence'i elu ja märtrisurma ning nagu kõik Fra Angelico tööd, räägivad need maalid petlikust lihtsusest, õrnusest ja pühendumusest, mis peaaegu paneb sind unustama selle andekas kunstniku geeniusest.\n4. Pinacoteca (pildigalerii)\nEhkki Napoleon oli röövinud selle paljudest aardetest, sisaldab Pinacoteca 16-st hindamatu kunsti toonist keskajast kuni kaasaegseteni. Kronoloogilises järjekorras on pildid suurepärase ülevaate Lääne maalikunsti arengust. Keskaegse kunsti hulka kuuluvad Bütsantsi, Sienese, Umbria ja Toscana maalid, samuti Fra Angelico Giotto triptüüh ja Madonna ja Bari Püha Nikolai . Filippo Lippi, Pinturicchio neitsi kroonimine ja Perugino madonna on triptšš. Ruum on pühendatud Raphaeli joonisfilmide seinavaipadele; tema Foligno Madonna; ja tema viimane maal, kuulus 1517 ümberkujundamine . Portreede hulka kuuluvad da Vinci lõpetamata St. Jerome, Titian Madonna ja Caravaggio sissetung .\n5. Piazza San Pietro (Püha Peetruse väljak)\nPüha Peetruse basiilika ees paiknev suur Piazza San Pietro pani Bernini vahele 1656–1667, et luua koht, kus kogu maailma ustavad kogunevad. See teenib endiselt seda eesmärki suurepäraselt ja täidab iga lihavõttepühade ajal ja muudel olulistel üritustel. Suur ovaalne ala, mille pikkus on 372 meetrit, on mõlemas otsas ümbritsetud poolringikujuliste kolonnidega, mis paiknevad korpuse ääres, kus on 140 pühakoda. Ovaali mõlemal poolel on purskkaevud ja keskel on 25, 5 meetri pikkune Egiptuse obelisk, mis toodi Heliopolisest Caligula poolt 39-ndal aastal ja asutati tema tsirkuses. See kolis siin 1586. a., Ei ole nendel päevadel väike ülesanne, kuna mälestusmärk kaalub 350 tonni. Keskpunktiks on aga basiilika fassaad, mille kesksest rõdust paavst annab oma õnnistused ja teatab beatifikatsioonidest ja kanoniseerimistest. Ka siin kuulutab Cardinali Kolledži vanem liige uue klaverile valitud uue paavsti nime.\nVatikani muuseumidel on maailma suurim iidse skulptuuri kollektsioon, mis leidub peamiselt Roomas ja selle lähiümbruses, enamik neist on esitatud süsteemses paigas, mille on kavandanud Popes Clement XIV ja Pius VI 1769–1799. Need galeriid sisaldavad sellist rikkust suurepäraseid ja olulisi tükki, et isegi tippkohtumiste nimekiri on pikk. Sala Croce Grecas ärge jätke tähelepanuta Constantine'i tütre Constantia ja tema ema, St. Heleni punased porfüür-sarkofaadid, mis on nii rikkalikult kujundatud kui arvud ja sümbolid. Sala delle Museis otsige Belvedere Torsot, Ateena Apolloniuse esimest sajandit eKr. Tööd, mida Michelangelo imetles. Gabinetto delle on Maschere teatrimaskide mosaiikpõrand, mis asub Villa Adriana Tivolis. Cortile del Belvedere on üks kuulsamaid Vatikani kuju - Apollo Belvedere. Galleria delle Statue teavitasid Candelabri Barberinit, mis on tuntud vanimad küünlajalad ka Villa Adriana Tivolist. Galleria dei Busti sisaldab koos Pinturicchio lunette freskodega tähistatud Laocoöni gruppi hellenistliku skulptuuri meistriteos, mis näitab trooja preestrit Laocoönit ja tema pojad surelises võitluses kahe suure madu pärast.\n7. Vatikani nekropol\nPüha Peetruse suure kupli ja hindamatu freskode all ootab arheoloogiliste leidude aardet. Paljud on teadlikud paavstlottidest, mis asuvad just katedraali all, kus endised paavstid on privaatsetes kabelites kokku pandud ja nendega kaasas olev 12. sajandi kirik. Mõned ei tea, et on olemas ulatuslikud varemed, mis on allpool maapinnast veelgi sügavamalt kaevatud, paljastades matmispaiku juba 1. sajandist alates. Kolme taseme sügavam sisaldab paganlikku matmispaika ning järgmisele tasandile on lisatud nii paganlikud kui kristlikud haudad, samuti varemed, sealhulgas kivist krüptid ja kaared, mis ulatuvad läbi 5. sajandi. Kõige olulisem avastus on aga hauda, keda arvatakse, et see sisaldab endas Püha Peetri jääke, mis on jäänuk, et Vatikani kaevamine jätkab hoolikat hoolt. Piiratud arv turiste on lubatud iga päev külastada ning piletid tuleb tavaliselt osta otse Vatikani kaevamisbüroost, mistõttu on äärmiselt soovitatav, et turistid broneeriksid eelnevalt korraldatud isikliku ekskursiooni Vatikani nekropolile, mis tagab sissepääsu.\nAsukoht: Püha Peetruse basiilika all\nAmetlik veebisait: //www.scavi.va/content/scavi/en/ufficio-scavi.html\n8. Vatikani aiad\nVatikani aedade esimesed osad loodi paavstile Nikolai II-le 13. sajandil, mis tähendas ruumi rahumeelseks peegelduseks. Sajandite jooksul on maastikukujulised aiad, rohumaad ja viljapuuaiad kasvanud ligi poole väikese linnapiirkonna piirkonnast ja konkureerivad Itaalia kõige ilusamate aedadega. Lisaks ametlikule Prantsuse aiale leiavad külastajad paljusid üksikuid potitaimi, mis sisaldavad uimastavaid asalead ja teisi lopsakaid lilli. Nende seas ja viljapuuaias on istutatud mitmeid haruldasi puid, sealhulgas Austraalia siidist tamm, samuti paljusid puid, mida ametlikud külastajad on kingitanud. Võib-olla kõige olulisem neist puudest on oliivipuu, mille Iisraeli riik esitas, et sümboliseerida rahumeelseid suhteid katoliku kiriku juhiga. Ekskursioonid aias tuleb korraldada eelnevalt Vatikani muuseumi kaudu.\n9. Etruskide muuseum\n19. sajandi keskpaigas paavst Gregory XVI asutatud etruskide muuseumis on 18 artefaktiruumi, mis valgustasid etruskide elu ja nende ideed järeltulekust. Kogu Toscana kaevatud etruskide haudade seas ei ole mitte ainult matusetarbed, vaid ka nende salapäraste inimeste igapäevaelu kunstiteosed ja esemed. Eriti silmapaistvaid on hauakaubad, mis leidsid aset Regolini-Galassi hauas Cerveteri juures, Todi Mars, Athena juht ja mitmed väga peened etruskide vaasid.\n10. Vatikani raamatukogu\nSisu väärtus muudab Vatikani Raamatukogu maailma rikkamaks, 7 000 inkunabulaga (trükitud enne 1501. aastat), 25 000 keskaegset käsitsi kirjutatud raamatut ja 80 000 käsikirja, mis on kogutud alates raamatukogu asutamisest 1450. aastal. Ja see on ainult vana raamatud; see ei loe kõiki selles sisalduvaid raamatuid, mis on trükitud alates 15. sajandi lõpust. Oma 70 meetri pikkuses Domenico Fontana ehitatud saalis saate imetleda mõningaid tema kõige väärtuslikumaid aardeid - ilusaid käsitsi valgustatud evangeeliume, piiblikoodeksit, varajast trükitud raamatuid, pärgamentide käsikirju ja iidseid kerimiskirju ja papüüri. Raamatukogus on ka hiljuti laiendatud kogumik meenemünte ja medaleid.\n11. Egiptuse muuseum\nEgiptuse muuseum Cortile della Pignas asutati 1839. aastal paavst Gregory XVI poolt, esimene kogumik, mille Pius VIII oli varem kokku kogunud. Suur osa kollektsioonist toodi Villa Adrianast Tivolis, kus keiser Hadrianus neid kogusid. Hadrianuse kogude täiendamine on 19. sajandi kollektsiooni poolt kokku pandud esemeid. Koostis siin ei ole suur, kuid selle üheksa tuba on peeneid näiteid Egiptuse kunstist alates kolmandast aastatuhandest kuuendale sajandile eKr. Tipphetkedeks on basalt- ja puusarkofagid, jumalate ja vaaraode skulptuurid, pronksid, mumifitseeritud pead, hieroglyfiliste kirjetega stelae, jumalate ja loomade kujud ja papüüri. Kahes viimases toas leiad kunstist iidse Mesopotaamia, vaasid ja pronksid Süüriast ning reljeefi Assüüria paleedest.\n19. sajandi alguses paavst Pius VII asutatud Museo Chiaramonti on paigutatud pika galeriisse, mis viib paavsti palee ja Braccio Nuovo. Keskendudes kreeka ja rooma kunstiteostele, sisaldab muuseum mitmeid Rooma eksemplare, mis on varasemate kuulsamate kreeka skulptorite varasematest töödest, ainus neist, kes jäävad ellu. Tuhandete paaritu skulptuuride, friiside ja reljeefide hulgas on Prima Porta Augustus, keisri kuju, mis leidub tema naise Livia villas; Niiluse jumala kuju; ja Spear Carrier, Polycletuse töö koopia. Sala della Biga, sissepääsu lähedal, on kaks Discus Throwerit, koopiad viiendast sajandist eKr. Ostias leidis aset 1. sajandist pärineva veski matusemälestis ja Hadrianuse mausoleumist on arvatavasti kujunenud kaks kaunist kuldset pronkssirkat.\nKus peatuda Vatikani linna lähedal\nHotel della Conciliazione 4-tärni hotell, ainult jalakäijate tänav, ilus fuajee, hästi sisustatud toad, tasuta hommikusöök.\nVatikani vaade: keskmise suurusega butiikhotell, fantastiline asukoht, kaunid vaated, stiilsed toad, luksuslik vannituba vihmadušiga.\nCaesari palee: hea hinna ja kvaliteedi suhtega hommikusöök, soe külalislahkus, elegantne sisekujundus, suured toad, kontinentaalne hommikusöök cappuccino'ga.\nHotell Adriatic: soodne hotell, lühikese jalutuskäigu kaugusel Vatikani linnast, restoranide ja supermarketite lähedal.\nNäpunäiteid ja ekskursioone: kuidas oma visiit Vatikani kõige paremini ära kasutada\nJäta vahele liinid: Vatikani linn on uskumatult populaarne sihtkoht nii üldiste vaatamisväärsuste kui ka religioosse palverännakute jaoks ning selle tulemusena võivad kõige populaarsemate vaatamisväärsuste nägemiseks vajalikud jooned kuluda kauem aega kui sa saidil ise kulutada - isegi pärast uuendamist "kiirendatud" piletid, kui need on saadaval. Igaüks, kes on lühikese ajaga, peab raskeks seista pikka aega või lihtsalt ei meeldi, kui kaua ootab mõte, et soovite broneerida Vatikani muuseumide, Püha Peetruse basiilika ja Sikstsi vahetuskursi Kabel. See kolmetunnine ekskursioon annab erilist ootamatut juurdepääsu Vatikani tippkohtadele, võimaldades teil oma külastust maksimaalselt ära kasutada, veedes kogu aeg imetledes meistrite nagu Michelangelo ja Raphael, Püha Peetruse basiilika arhitektuuri ja hiilgust. ning Vatikani muuseumides kuvatud aarded. Privaatne juhend pakub ka huvitavat kommentaari, mis sisaldab ajaloolist tausta ja vähetuntud fakte Vatikani kohta. Neile, kes soovivad intiimsemat kogemust, on saadaval väike grupp, mis on piiratud 12 osalejaga.\nVeel seotud artikleid Planetware.com\nItaalia parimad kirikud : Ei ole üllatav, et Itaalias elavad mõned maailma kõige silmapaistvamad kirikud ja katedraalid ning saate uurida mõningaid Rooma tippkirikuid. Itaalia kirikud joonistavad turiste, kes imetlevad hämmastavalt inspireerivat arhitektuuri, võrratuid kunstiteoseid ja lugematuid aardeid. Veneetsia üks parimaid vaatamisväärsusi Püha Markuse basiilikast avastades näete kuldseid mosaiike ja haruldaste kivide sambreid, nagu alabastrit ja jaspis, mida iga ehituse ajal sadamasse viinud kaubalaev tõi Veneetsiasse tagasi. Siena külastajad hindavad nii Santa Maria Assunta suurepäraseid välispindu kui ka interjööri kaunistavat kunsti, nagu näiteks Donatello ja Bernini meistrite toodet. Firenze elukoht on mitmetes suurepäraste kunstiteostega suurepärastes kirikutes, sh Michelangelo meistriteosed, samuti vähemtuntud kabelite muljetavaldavad interjöörid, kus on keerulised detailid marmor, kuld ja eksootilised puid. Need, kes on inspireeritud arhitektuurist, soovivad külastada ka Monreale'i katedraali, mille ehitas 12. sajandil William II, mis on üks Sitsiilia kuulsamaid vaatamisväärsusi oma suuruse ja suuruse poolest.\nRoomas : Vatikani linna kõige populaarsemate vaatamisväärsuste nägemine on esmatähtis, kuid Roomas on mõned tipptasemel vaatamisväärsused, mida ei saa kindlasti mööda hiilida. Colosseum on linna kõige populaarsem turismimagnet, massiivne häving, mis on muutunud linna sügavalt juurdunud ajaloo sümboolseks sümboliks. Isegi vanem, kuid palju paremas seisukorras on Pantheonil olnud aastatuhandeid, austades Rooma iidseid jumalusi ja jumalannaid, pakkudes turistidele tõeliselt märkimisväärset kogemust minevikku astudes.\n© Copyright 2021. All rights reserved. 12 populaarsemat turismiobjektit Vatikaanis