Hooaeg 2 - Alpilaagri seikluste avapauk\nUmbes nädal aega olen otsinud seda inspiratsiooni ja momenti, mil seada esimesed sõnad ritta ning teha algust teise hooaja jutuvestmistega. Nüüd, teise töönädala lõpusirgel, esimesel kolmest vabast päevast, mõtlesin oma uues toas istuda suurepärase vaatega "kontorilaua" taha ning teha algust nii mõnegi huvilise poolt juba päritu blogipostitustega.\nTo start off, siin väikene sneak-peak, millise vaatega on minu tuba ja kus hetkel see postitus valmib!\nAinult "valge kuld" on puudu...\nAga kerime siis aega tagasi - 3.nov öö/varahommik, kodus vanemate juures, asjad kõik pakitud, otsustasin sel aastal sissemagamisega mitte riskida ning olla öö läbi üleval. Selle ettevõtmise raskendavaks asjaoluks oli muidugi tõsiasi, et 2.nov õhtu sai veel hokimeeskonnal hooaja kolmandas lahingus abis käidud ning kuigi vahetult pärast mängu ei ole kunagi und, siis üks hetk väsimus tuleb selle sama mängus kasutatud hokikepiga ja virutab kuklasse. Õnneks olin ma sunnitud veel viimased riided pesumasinasse ja seejärel kuivatusse viskama, seega oli põhjust ärkvel püsida.\nLennujaama oli sel aastal taas plaan startida 4:30 hommikul ja ennäe imet, viimased 20-30 minutit enne starti kustusin ikkagi arvuti ette külili ära. Õnneks siiski äratuskell lähedal ja sellisesse keskpärasesse powernap mode'i, kust õigel ajal siiski ikkagi silmad lahti ning jalad alla sain.\nPagasi kaalusin ka hoolikalt ennem lennujaama suundumist, et taaskord seda loovutades ei tuleks mingeid probleeme. Sekeldusi turvakontrollis valmistas möödunud aastal ka käsipagas ehk seljakott, kuhu oli üle kümne meetri ja mitmesaja GB jagu pakitud erinevaid juhtmeid, andmemahutajaid ning aparatuuri ennastki kõlarist ja kaamerast rüperaalini. Sel aastal tuli appi suurepärane uus seljakott, mille soetamine oli üks parimaid investeeringuid 2018 aastal. Douchebags Hugger 30L "Jay Alvarez edition" oma mahu ja eripäradega - turvakontroll läks kohe palju libedamalt, kõik vajaliku sai ilma poolt elamist kotist välja kiskumata kandikutele asetatud ja hetkega oma kohtadele tagastatud - reis oli sel korral kohe kordades sujuvamalt alanud. Pisaraid ei poetanud, sest venna jälle aasta vanem, jätsime viimasel õhtul mõnusalt nägemiseni ja eks teine aasta on juba kergem mõlemale. Lisaks tulevad papaga veebruaris külla, nii et on, mida ootada.\nAga nii see reis meil siis algas - sel korral alustame hooaega kohe Adamiga koos ning esimene päev möödub kohe kahe lennu ja kahe rongisõidu rütmis. Tallinn-Riia ja Riia-Milano lennud, väga timm. Üks asi sai kohe kindlalt selgeks - Air Baltic > Ryanair. No ei ole küsimustki. Ruumi kõvasti rohkem, teine lend Riiast Milanosse oli üsna uue lennukiga ka, kus istmed üksjagu laiemad ja mugavamad. Adam muidugi testis mugavuse kohe põhjalikult ära - magas mõlemad lennud algusest lõpuni, ärgates mõlema lennu lõpus rataste ja maapinna kokkupuute peale päris korraliku ehmatusega. Järgnes minu naer, sest see hirmunud nägu - priceless!\nPärast kahte lendu siis Milano-Torino-Moncalieri rongisõit, kus kaks ööd peatume Alexi juures, kuhu möödunud hooaja järel jätsime kogu oma talvevarustuse, sest miks neid koju vedada, kui poole aasta pärast on neid jälle vaja.\nEga nendest kahest päevast ei olegi midagi väga kirjutada - sushi, fortnite, pubg ja palju und.\nEsmaspäeva hommikul tagasi rongile, ees ootamas 4 rongiga 10 tunnine rännak Moncalierist St Anton am Arlbergi. Siiski, üks seik vajab avalikkuse ette toomist, sest ilma Adami tähelepanuta oleks me ilmselt jõudnud Austriasse palju hiljem ning ühe rongipileti võrra vaesemana.\nNimelt tripi teine faas nägi ette Torino Porto Susa jaamast Veronasse Porto Nuovasse jõudmist. Piletid automaadist ostetud, otsime suurelt tabloolt infot, milliselt perroonilt stardime. Pilt selge, 10:30 viiendalt perroonilt - seame sammud oma ülekaalus pagasiga sinna.\nKell on 10:25, seisame platvormil nr 5, mõtted ainult sellel, et saaks oma tagaotsad istutada mugavale istmele, seljakotist välja urgitseda hommikul valmistatud võileiva-burgerid ja joogi ning lõpuks oma keha veidi tugevamalt kosutada. 10:28 - rahvast perroonil juba veidi rohkem. Otsime igaksjuhuks mõnd võiksemat tablood perroonil endal, et kinnitada endale õigel perroonil viibimist. Seda aga pole.\n10:29 - jalg hakkab veidi ärevamalt tatsuma. Vaatan tunneli ühte otsa, vaatan teise otsa, aga valgust sealt ei paista. Õnneks siin nad tulevadki väga täpselt.\n10:30 - asi hakkab kahtlaseks kiskuma, kui äkki Adam küsib: "Kuule, kas see ei ole meie rong seal?", näidates näpuga perroonile nr 2. Lühikese inspekteerimise põhjal jõuame järeldusele - pigem nagu on! Ja vaadates kella, ega siin muu enam aita, kui üle 3 ja 4 rongiraja üle joosta ja päästa, mis päästa annab. Siinkohal aga täpsustan, platvormid on üle meetri kõrgused võrreldes rööbaste endiga. Mina aga sel hetkel kannan seljas ~10kg seljakotti, ~20kg pikliku kujuga lumelauakotti ning ratastel veereb kaasa 20kg+ kohver. Õigele platvormile ja meie rongile jõudmine tähendas keskmise raskusastmega parkouri-raja läbimist, sest lisaks rööbaste ületamisele tuli veel oma paarkümmend meetrit inimeste vahel slaalomit "sõita", et õige vagunini jõuda.\nAga ülesanne edukalt sooritatud, tohutu pagas rongis teiste inimeste liikumise eest ära paigutatud, saime paar sügavamat hingetõmmet lubada - esimene oht seljatatud. Järgnevat 20 minutit võis nimetada "püha lõunasöögiajaks"!\nRohkem õnneks ärevamaid momente reis ei pakkunud, õhtupimedas kella 7 ajal väljume oma päeva neljandast rongist kargesse St Antoni õhtusse ning seame päeva viimased sammud suure pagasiga meie "Mitarbeiterhaus'i" ehk töötajate "ühika" poole.\nSel hooajal elame siis teises majas võrreldes eelmisega. Kui eelmisel hooajal avanes meie rõdult vaade Galzigu ja Gampeni mäele ning rõdu all oli kohe Gampenbahni järjekord, Basecamp baar, kus õhtuti kuni 8ni korralik simman käis, siis sel hooajal elame Rendli mäe jalamil koos kõigi teistega. Rendli majale hakati juba eelmise hooaja lõpus ehitama teist majaosa, kus 90 ühest tuba. Esialgu saime Adamiga kahese toa, akendega autotee poole. Pole paha, suurem kui möödunud aastal ning toas oma vannituba WC'ga, mis tähendab, et enam ei pea teistega kogu koridori pealt jagama. Ükski murjam ei haisuta pellerit suitsuhaisuga.\nIgatahes, elamistingimused on eelmise hooajaga suure hüppe positiivsuse pooel teinud. Ja me oleme veel vanas majaosas. Huvitav oleks näha, milliseid võimalusi uue majaosa toad pakuvad.\nEsimesed positiivsed muljed uuest toast saavad päeva lõpuks siiski väikese tagasilöögi. Kuidagi automaatselt jällegi jääb minule aknapoolne voodi ning Ats maandub siis vannitoa poolses. Seekord õnneks pole voodid otsapidi koos, nagu eelmisel korral, vaid ikkagi täitsa eraldi. Aga tagasilöök selgub siis magama minnes. Tõmban teki peale, sätin end mugavalt kerra, aga esmaspilgul nagu ei panegi kokku mis see on, mis nagu häirib. Ja siis, end natukene liigutades - voodi üks osa on tappidest lahti ja krigiseb. Oi kuidas krigiseb. Teades end, kuidas enne uinumist ikka paar korda külge vahetan ja otsin seda parimat une-zeni, siis ei ole just kõige toredam lisafunktsioon arvestades just seda, et toas on ka teine inimene.\nAga olgu etteruttavalt öeldud, et väga palju see probleeme ei valmistanud ja siin alpiõhustikus tuleb uni kuidagi palju kiiremini ning on sügavam.\nAa, enne veel kui esimesel konarlikul jutustusel otsad kokku tõmban, tuli meelde veel üks seik.\nNimelt olin ma Itaalias Alexi juures komistanud internetiavarustes ühe toreda startup-projekti otsa - taanlased ühise nimetajaga MessyWeekend toovad turule oma mäeprillid ning pakuvad väga hea hinnaga erinevaid pakette oma startupi toetamise eest. Kinnisidee sellest tekkis, kuna uusi prille oleks nagunii vaja sel hooajal, vanad lihtsalt on oma aja üsna ära näinud. Viimasel rongil Innsbruck-St Anton vahekäigus istudes liikus taaskord mõte nendele prillidele ja sellele projektile. Ühtäkki aga tekkis küsimus - millises kotis mu vanad prillid, millises kotis mu kiiver üldse on? Kas ma kodumaal viimasel õhtul need kuhugi pakkisin? Ei mäleta küll! Kas ma Itaalias lauakotti inspekteerides ja kokku lappides neid märkasin? Ega ei märganud küll? Oot-oot-oot! Kodumaal asju pakkides ei märganud nagu kapis ka seda musta kotti, mille sees kiiver, mille sees omakorda prillid.\nOkkkeeeeeeei! Hästi läks sellega. To be honest, mingi aja hooaja alguses saab ilma nendeta hakkama, mäeprille asenvad päikeseprillid, kiivrit....tegelikult ei asenda miski, aga tuleb lihtsalt tagasihoidlikult sõita ja mitte hullu panna.\nNagu paari päeva pärast selgus, kiiver ja prillid jäidki Itaaliasse ning puhtalt selle pärast, et need olid Alexil lihtsalt ühte "kirstu" ära pandud, kus talvejoped ja igasugu muud asjad hoiustatud. Õnneks saab järgi saata, seega väike ärev moment üle elatud. Kui prillid oli nagunii plaanis uued soetada, et oleks uued korralikud klaasid erinevateks tingimusteks, siis kiivriga olen sedavõrd rahul, et vahetama ei plaaninud hakata.\nAnyways, sellised olid esimesed seiklused Austriasse, St Antonisse jõudmisel. Ise tunnen, et veidi konarlikult need mõtted siia ritta said, kuid see annab põhjust edasi pajatada ning pakkuda sel hooajal veidi pikemalt ja veidi rohkem lugemismaterjali, kui käimasoleva aastanumbri alguses. Jaanuaris tuli postitusi 10, veebruaris 1 juurde ning sinna see leek kustus. Proovib sel korral ehk veidi rahulikumalt alustada ning hoida ühtlast tempot hooaja lõpuni, samuti tuua vähe teise nurga alt jutustusi ning mitte ainult "mis juhtus" stiilis, vaid ka veidi varieerida. Mõtteid, mis peast maha laadida, jagub üle mõistuse palju.\nKätte on jõudnud postituse alustamisest järgmine päev, kellaseierid näitavad 12:40. Seega kogu kompoti kirjapanemine toimus jämedalt 24h jooksul pausidega, sest ühel hetkel jooksis mõttelõng täitsa umbe ning õhtut sisustasime Atsi toas Ott Tänakule kaasa elades ja Fortnite/PUBG mängides.\nLähen värskendan veidi end, teeb tiiru päikesepaistelises St Antonis ning alustab juba järgmise kirjatükiga, et panna kirja oma eesmärgid ja mõtted algava hooaja ning siinse elu osas.\nThat's it for now, tänud kõigile OG'dele ja "fännidele", kes juba aegsasti on uurinud, kas lugemismaterjali ka sel hooajal hakkab tulema. Nagu nüüdseks selgeks olete saanud - miks siis ei tule kui tuleb!\nOlge mõnusad, päikest!\nthoughts of sultan at 12:46 No comments:\npostitasin siit: 6580 St. Anton am Arlberg, Austria\nLaiskus ja mugavus – ega ühtki muud vabandust siinkohal tuua polegi. Päevad lendavad kui need kaks musta lindu Schindlergrati mäepealse jaama ümber ning pidev plaan blogi kirjutada lükkub peamiselt tänu Youtube’i videote vaatamisele aina mõnda teise homsesse. Nüüd ja praegu, mil üks osa eestlastest on oma Läti alkoralli kiiruskatse lõpetanud, teine osa istub kodus telerite ees oodates pigviinide paraadi ning kolmas osa veedab selle tähtsa päeva välismaal, võibolla isegi jättes tähistamata, kuid südames tunneb siiski rõõmutunnet, võtsin mina end kokku ja avasin juba teistkümnendat korda üheksanda Wordi dokumendi ning annan endast parima, et need õiged sõnad ritta seada.\nAlustuseks, enne kui asun Austria-elu lahkama, tahaksin väljendada oma rõõmutunnet Eesti Vabariigi suure tähtpäeva puhul. Üle 21 aasta oma elust olen elanud, õppinud, töötanud, avastanud nii Eestimaad kui ka ennast selles ilusas riigis. Kuigi minu elu algas ja veidi alla aastagi möödus idapiiri teisel pool, seejärel pea 8 aastat jätkus põhjanaabrite aladel, olen ma hingelt ja südamest EESTLANE. Ning eestlane olla on uhke ja hää! Selle vastu ei saa keegi ega miski! Paljud sõbrad ning ka pereliikmed teavad, et üsna tihti, eriti spordiga seoses, on minu süda ka soomlaste poolel. Ise ütleks, et see on üsna loogiline, kuid kunagi ei saa see üle olema minu eestlusest.\nNing vaatamata tõsiasjale, et minust on saanud üks nendest eestlastest, kes on leidnud uue elukutse (ja mitte ainult, kuid sellest juba hiljem) väljaspool armsa kodumaa piiri, on minu süda endiselt kodumaal. Sinimustvalge on minu ja Adamiga siin igapäevaselt – trikoloor ehib meie kiivreid, kõri-kaela soojas hoidmiseks kannan lipuvärvides buffi ning ühel heal päeval saame ka sinimustvalged patchid jopedele ja seljakottidele.\nSelle kõige saatel – ILUSAT VABARIIGI 100. AASTAPÄEVA!\nOlgu mainitud, et Adam näiteks otsustas 100. aastapäeva puhul ujulas täpselt 100 otsa ujuda ehk 2500m. Senine parim oli 2000 meetrit, ainuõige päev uus võimas tähis maha panna.\nNüüd siis aga kõigest sellest, mis on aga Austrias veedetud 56 päevaga toimunud, juhtunud, muutunud ja mõtetes liikunud.\nViimased 24 päeva ehk veebruari esimesest päevast alates, mil esimest korda plaanisin seda vahekokkuvõtet kirjutama hakata, olen peas mõelnud kõigele sellele, mida siin veedetud aeg on minule juba andnud, mismoodi on see mind ja minu mõttemaailma muutnud ning milliseid uksi avanud või avamas. Mõnes mõttes on hea, et see mõttevalang on veidi viibinud, sest nende 24 päevaga olen neid mõtteid saanud paika loksutada, üle mõelda, samuti on uut infot ja uusi mõtteid peale tulnud. Teisalt, oleks ka huvitav olnud lugeda, kui palju on kuu ajaga taas mõtted muutunud või uusi peale tulnud.\nHea küll, läks juba veidi keerutamiseks nagu neil iluuisutajatel seal „pjongtsangis“ olümpial.\nEt edaspidi püsiksid mõttevalangud raamides, valan peas podiseva mõtete-supi alapealkirjade kaupa laiali.\nKes on Austria seiklusi jälginud esimesest kirjatükist alates, omavad mingit ülevaadet juba minu siinsest igapäevaelust. Nüüdseks on ka minul oma tööülesannete ning positsiooni suhtes veidi täpsem ülevaade.\nNimelt, sai veebruari alguses uut graafikut nähes selgeks, kes ma siis õigemini Arlberger Bergbahn’i jaoks olen. Kui muidu on kõik töötajad graafikus jagatud tõstukite/liftide kaupa gruppidesse ning iga nime järel pika reana lohisevad tööpäevad/vabad päevad ja eraldi grupina siis kõvemad ninad ehk liftide bossist kuni supervisor’iteni, siis mina ja üks kohalik Matthias oleme kahekesi eraldi nimetaja all, milleks on SP ehk Springer. „Springer“ küll Google Translate abiga seda õiget tähendust ei anna, kuid siin tähendab see kõige labasemas tõlkes „hüppajat“, mis omakorda tähendab, et meil kahel oma kindlat lifti ei olegi, kus igapäevaselt töötame. Kui keegi on haige või on kellegile antud vaba päev, siis oleme meie need, kes asendame. Kui mõnel liftil on lisatööd ja selle lifti töötajaid sinna saata pole võimalik, kui on vaja kedagi lõunapausi ajal asendada või mis iganes muu – selleks oleme meie. Vaatamata sellele, on meil mõlemal kujunenud välja lift, kus me peamiselt siiski oma tööpäevad veedame. Kuid nagu eelnimetatud nimekiri näitas, igasugu erinevate ülesannete puhul oleme meie kaks need niiöelda „üleliigset“, keda teatud päevadel otseselt ühelgi liftil valveputkas ja siis suunatakse meid liftile, kus on miskit muud vaja teha või siis tõesti üleliigseks abiliseks puhkepause andma. Kuid kuna siin ilmastikuolud vahetuvad nagu Edgar Savisaare vihmavarjuneiud omal ajal, siis tegemist ja ülesandeid jagub. Peamiselt tuleb lund kühveldada ja erinevatel parandus-hooldustöödel abistada. Mis puutub lume kühveldamisse, siis selles kandideerin Liivimaa parima kühveldaja tiitlile. Mulle on alati meeldinud lumelükkamine, ilmselt just sellepärast, et kodumaal seda just liiga tihti, eriti viimase paari talve jooksul pole teha saanud. Ja no muidugi ka seepärast, et pean ennast väga suureks talveinimeseks. Külma ei karda, lund ja jääd naudin – nii lihtne ongi.\nKui aga kodumaal peab lumelükkamise osas piirduma koduaias liikumisradade ning garaažiesise puhastamisega, siis siin on senise 55 päeva jooksul saanud labidaga vehkida tiba teistsugustes tingimustes ning vähe ekstreemsematel tasapindadel. Vast parimaks näiteks olekski Schindlergrati liftil toimuvad lumelükkamis talgud. Kui pärast lumesadu või tuisust ööd on tavaliseks ülesandeks kahe viimase liftitorni ümbruse puhastamine, mille käigus tuleb lumi 2645meetri kõrguselt mäeservalt lihtsalt alla lükata, siis mõned korrad on tulnud ka madalamale laskuda, et lumi toolide all liiga kõrgele ei kuhju ja ohtlikuks saa. Need kohad aga sunnivad ohutusele mõtlema ning see tähendab rakmete ja turvanööri kasutamist, et libastumise või veel hullem – laviini korral mööda järsku mäekülge alla ei libiseks. Aga ma ei kurda ega nurise, töö tuleb ära teha ja selle kühveldamise käigus saab siin ikka korralikult füüsilist poolt arendada, ei pea nii palju jõusaali külastama. Jah, kes praegu naeris, et mis füüsiline see ikka on – kui te vaid näeksite seda lumekogust, mis tuleb ära kühveldada, tihtipeale kas jäätunud või korralikult kokkupakitud olekus ning seda kõike keskmiselt tund aega väikeste pausidega – pärast seda oled küpse nagu seapraad jõululaual.\nSchindlergrati jaam, nagu eelnevates postitusteski läbi kumanud, on siiski saanud peamiseks, kus oma tööpäevasid veedan. Seal olen ka enamus oma ületundidest siiani kogunud ning neid võimalusi aina tuleb ja tuleb. Seni ei ole veel ühtegi võimalust pikemaks tööle jääda kasutamata jätnud. Hea võimalus õppida tundma kogu seda süsteemi, lifti hooldamist ning teostada kas iganädalasi või kuulõpu ülevaatusi. Just viimasel iganädalasel ülevaatusel küsis Hartwig (keda võib kutsuda Schindlergrati mäepealse jaama bossiks), kas järgmisel hooajal tulen ka siia tööle. Tema soov on juba praegu, et kui tulen, siis töötaksin taas temaga koos. Tundub, et koostöö klapib, usaldus on tekkinud ja tehtud tööga ollakse rahul. Siinkohal on paslik taaskord tsiteerida üht head sõpra ja suurt naljameest kodanikunimega Jako Känd : „Selle pealt on hea edasi minna!“\nNagu aga eelnevalt sai mainitud, siis „hüppajana“ saan tihtipeale erinevatel liftidel toimetada ning tänasel päeval saan selle kokku võtta järgnevalt – siin meie piirkonnas olen peale gondlite ja Christophbahni istetõstuki kõigil teistel liftidel ja tõstukitel vähemalt ühe päeva töötanud. Paljude istetõstukite masinaruumis olen saanud hooldustöödel või ülevaatustel abiks olla ning enamustel ka tegelikult rohkem kui ühe päeva ka tavapärast liftitööd teha. Kui mingis faasis veidi häiris mind see fakt, et ma ei saa hommikul kindla suunaga oma tavapärase jaama suunas liuelda ja igapäevast tööd teha vaid ootan igal hommikul üles mäetippu jõudes oma juhiseid, siis tänaseks on see mure peast kadunud. Pigem võtan seda kui eelist, et saan pidevalt uusi kogemusi ja tunnen pea igat töötajat veidi rohkem kui nime ja näo kokkusobitamine.\nAga eks lähipäevad, võibolla isegi nädalad näitavad, kas „hüppaja“ staatus püsib või muutun samuti pigem statsionaarseks ühe-jaama-meheks. Nimelt lõppes eile ühe noormehe aeg meie seltsis ning just tema töötas samuti Schindlergrati liftil. Ei, temaga ei juhtunud midagi hullu – jõudis kätte aeg naasta kodukanti ning asuda taas õppetöö kallale. Eks paistab, mis saab. Igaljuhul olen oma tööga rahul ja ei kurda, kui ka paikseks pean jääma.\nMis aga töö osas kõige enam meeldib, on tõsiasi, et tööpäevad ei tundu nagu TÖÖpäevadena. Kuidagi imelik tundub seda kirjutades selgitada, kuid hommikuti 7:00 äratuskella peale ärgates ei ole nagu sellist vastikut või rasket tunnet „oehh, jälle peab tööle minema“. Meie toas algab päev üldiselt unesegase kuid lõbusa ja naljatleva meeleoluga. „Siuh“ võikud valmis, „siuh“ kindad kotti, „siuh“ jope selga – I’m gone! Ja kusjuures just täpselt see „siuh“ saadab neid toimetusi ka verbaalselt.\nMis ma siis õigemini tahtsin sellega öelda – puudub pinge ja surve, mis tihtipeale erinevate ametikohtadega kaasnevad. Siinne töökeskkond ja kollektiiv, ülesanded ja kõigi nendega kaasnevad hüved muudavad iga tööpäeva pigem mõnusaks viisiks oma päev produktiivselt ja kasulikult õhtusse saata.\nProovib siis kuidagi veel ilmekamalt selle ette manada sõnades. Sa saad iga tööpäev sõita lumelauaga tööle, lõunale, lõunalt tagasi ja õhtul koju. Sa töötad koos rõõmsameelsete, sõbralike, huumorit mõistvate ja asjalike kolleegidega. Sind ümbritsevad seda imeilusat kohta ja selle võlusid nautima tulnud turistid, kes on kõik heas tujus ja suurem osa neist ka tervitab sind, kui sa oled tööpostil. Sa töötad vabas õhus üle 2000 meetri kõrgusel merepinnast, hingad sisse puhast alpiõhku, enamus päevadel ammutad päikesest energiat. Sa saad kaks korda päevas tööandja poolt hästi süüa. Ja mis kõige boonuseks – sa saad selle eest väga hästi tasutud! No millega siin mitte rahul olla?\nSee 9-tunnine tööpäev läheb sellises keskkonnas lennates.\nVaba aega jagub meil töö kõrvalt piisavalt. 16:50ks on tööpäev läbi ning iga nelja tööpäeva järel on üks vaba päev. Pole just kõige halvem graafik või mis? Kui arvestada, et tööpäeva eelsel õhtul kustub meie toas tuli üldiselt 23:00, siis jääb õhtusteks tegevusteks pärast õhtusöögilt naasmist tublid 5 tundi ja pealegi. Toakaaslane Adam on tubli tegelane – pärast jaanuari alguses ujula hooajapääsme soetamist on mees käinud vähemalt iga teine õhtu ujumas ning üle pooltelt kordadel ikka trenni mõttes basseiniotsi ujumad, mitte lihtsalt mullivannis lebotamas. Sama plaan on ka minul, kuid siiani olen piirdunud pigem taastavate toimetustega ning trenni olen rühkinud jõusaalis. Plaan on jätkata jõusaalis käimisega, kuid vahelduva eduga proovin ka külmemasse 25meetrisesse basseini trenni tegema jõuda.\nÜlejäänud õhtune vaba aeg möödub meil oma toas energiat kogudes. Meelelahutuseks filmid-videod ja kodumaa inimestega suhtlemine.\nAustrias olen praeguseks olnud 56 päeva. Kuna kohale jõudsin 31.detsembri õhtupoolikul, lugesin ka selle nende 56 päeva hulka. See aga tähendab, et alates 1. jaanuarist – 55 päeva järjest olen haakinud lumelaua oma jalgade külge ning selle abil mööda mäekülge alla tuisanud. Mis omakorda tähendab, et mitte ühtegi vaba päeva ei ole me veel ilma mäele minemata veetnud. Adami jaoks on see number veel müstilisem, sest minu teadmiste kohaselt ei ole ta hooaja algusest alates ühtegi päeva vahele jätnud.\nKui keegi oleks mulle öelnud ükskõik millal enne siia tulekut, et ma saan järjest 2 kuud (ja ilmselt kauemgi) järjest iga päev lumelauaga sõita – veel enam, teha seda maailma TOP 5 suusakuurorti hulka kuuluvas keskuses – oleks ma selle veksli suure küsimärgi alla seadnud. Nüüdseks on see reaalsus ja ma ei oska seda rahulolu isegi sõnadesse panna. Ma olin enne siia tulekut käinud ainult kolmel „suusapuhkusel“ ja iga kord mõtlesin, kui huvitav ja vägev kogemus oleks sellises töötada. Kuid kunagi ei võtnud kätte ega uurinud võimalust seda teha. Miks – sellele oskaks ma küll kuidagi umbes vastata, kuid jätan hetkel siin tegemata.\nAga tuleme tagasi vabade päevade juurde. Enamjaolt on ilmataat meie poolel olnud ning kinkinud meile suurepärased tingimused sõita nelja tööpäeva järel energiavarud nulli lähedale. Sellises keskuses, sellistel nõlvadel on lihtsalt võimatu pidama saada. Mänguväli on lihtsalt nii lõputu, et me pole tegelikult veeranditki 305st olemasolevast nõlvast proovinudki. Me oleme küll läbi enamus kuurorti ühe korra sõitnud, aga see tähendabki otseses mõttes „läbi“. Kes eelnevaid postitusi on lugenud, see mäletab, et ühel vabal päeval tegime ära „Run of Fame“ challenge’i ehk sõitsime ühest kuurorti otsast teise mööda märgistatud nõlvasid. Peamiselt aga oleme oma ülejäänud vabad päevad veetnud oma nõlvadel ja nende läheduses, sest juba siin on sellised võimalused, et ei ole raatsinud kaugemale veel avastama minna. Küll aga see aeg ka kätte jõuab.\nLisan postituse lõppu ka mõned videod eelnevatest vaba päeva aktiviteetidest ehk enamjaolt off-piste sõitudest, mis on olnud enneolematud kogemused ja nendega kaasnenud sellised adrenaliini üledoosid, et õhtul on lausa raske uinuda. Ja selliseid päevi on veel ohtralt tulemas.\nMIS ON NEED ~2 KUUD MULLE ANDNUD\nSee on teema, millele ma olen ilmselt kõige enam viimase paari nädala jooksul mõelnud ja seda nii mitme erineva nurga alt.\nEsiteks võib julgelt öelda, et siia tööle saamisega olen avanud enda jaoks ukse suusakuurortite maailma ning tegelikult ka laia maailma. Kuigi ma postituse alguses ütlesin, et mu süda ja hing kuulub kodumaale, siis tuleb tõele näkku vaadata, et väljaspool kodumaa piire leidub just minu soovide ja unistuste jaoks nii palju võimalusi, millest ma eelneva 30 eluaasta jooksul olen nagu raudse kardina taga peidus olnud ja seda kõike suuresti enda ettevõtmatuse tõttu. Nende kogemuste ja oskustega, mis siit hooaja lõpuks kaasa võtan, võib vast julgelt kandideerida igasse maailma suusakuurorti tööle. Kuid juba praegu on plaan selge – järgmisel hooajal toob tee mind siia tagasi. Kui just midagi tööandja poolt tõesti ette ei tule ja selleks saaks ilmselt ainult olla töökohtade täitumine kogenumate ja keelt paremini oskavate töötajate poolt. Vaadates aga praegu kolleegide seas ringi, tundub see vägagi ebatõenäoline. Kui juba aasta oled siin rakkes olnud, siis üsna lihtne on järgneval aastal tagasi tulla. Selle tõestuseks on siin mõned mitte-austerlased-sakslased, kes on teist aastast järjest tööl. Muide, paljude siinsete töötajate inglise keel on üsna olematu ning kuigi saame vaatamata sellele kõik asjad räägitud, kasvõi viipekeeles selgitatud, siis tahan ma suvel kodumaal tõsiselt käsile võtta Saksa keele omandamise. 14 aastat tagasi gümnaasiumis sai ühe aasta jagu põhitõdesid õpitud, aga seejärel sai ka see vabatahtlik valikaine dropitud. Tol hetkel nii ebavajaliku keelena ja kahe lisatunnina nädalas tundunud aine oleks tänasel päeval just see eriti kasulik oskus. Seega, uueks hooajaks on plaan omada viite keelt vähemalt suhtlustasandil. Siinkohal tundub paslik taaskord tsiteerida üht sõpra, seekord mitte Jakot, kuid meie puuküürnikku ning tema kuldset lauset „Eks aeg näitab, kui tegija oled!“. Annan oma parima!\nSiin veedetud aeg on paika loksutanud mitmeid osakesi peas, mis mõjutavad minu enesetunnet ja suhtumist erinevatesse faktoritesse.\nEsiteks, kui mõtlen tagasi viimasele paarile kuule kodumaal, mil ilm oli sombune, märg ja pimeda võitu, siis tuleb meelde, kuidas tihtipeale lasin ilmal ja sellega kaasneval ebameeldivusel enda enesetunnet ja tuju mõjutada. Küll oli ebamugav sõita kui nähtavus oli kehv, küll oli ebameeldiv autost väljuda, kui vihma kallas. Aga mis sa ilma vastu saad. Jah, see tundub sellise labase ja lapsiku mõttena, aga siin on kuidagi eriti hästi kõik paika loksunud ja seda eriti ühe väga märja ja vihmase päeva järel. Kirjeldan veidi seda päeva.\nPärast pikka tuisust ja tuulist, lumesajust perioodi otsustas ilmataat keerata soojakraade juurde ning taevast alla sadanud vedelik oli muutunud tahkest vedelaks ehk vihmaks. Kuna paljud liftid, kaasaarvatud meie Schindlergrat, olid suure laviiniohu tõttu suletud, suunati meid päris suure seltskonnaga Ski Patrolidele appi. Ühe põhinõlva servas lookleb 200-300 meetri ulatuses järsendikuäärne kaitsevõrk, mille alumine äär oli tänu rajamasinatele lume alla mattunud. Midagi tahtlikku selles polnud ega rajamasinajuhid olnud ka otseselt selles süüdi. Lihtsalt igaõhtuse raja silumise käigus sinna võrgu äärde lihtsalt koguneb seda lund ja see kattiski siis selle alumise ääre ära. See lumi tuli aga ära rookida, et võrgu alumine äär oleks näha ja rajamasinad teaksid, mis piirini oma kopaga saab minna. Meie õnnetu seltskond aga pidi seda kõike kaevama korralikus vihmas, mistõttu kogu riietus varbaotsast pealaeni oli täiesti läbi vettinud. Mina samas olen aga sellisteks päevadeks tublisti valmistunud ja kannan vähemalt kuiva sportpesu särki ja t-särki, sokke ning kindaid seljakotis kaasas. Mis aga saatuslikuks algaja veaks osutus, oli tõsiasi, et need kuivad asjad minu mitte-väga-vettpidavas seljakotis ei olnud omakorda kilekotti peidetud. Nii et kuivasid riideid mul ei olnud. Vihma käes saime tol päeval kokku tööd rabada julged 3 tundi ja võibolla ka veidi pealegi. Kui esimese 1,5tunnise vahetuse ajal käis peas mõte „Miks ma seda tegema pean?“ „Tahaks tuppa sooja ja kuiva“, siis pärast lõunat olime juba nii märjad ja väsinud, et peas lülitus tusasus hoopis ülemeeliku lõbususe ja huumoriga ning võtsime kõike nalja ja naeru võtmes. Mis sa siis ikkagi teed – kui on öeldud, et tuleb teha, siis tuleb teha! Ja tuli loota, et järgmisel päeval on ilm parem, töö tehtud ja see päev minevikku jäetud. Ja nii ka läks.\nSarnane pahameel tahtis ka ligi tikkuda, kui tuiskas lund mitu päeva järjest ning nähtavus oli nagu pimedal, ainult et kõik oli valge. Siinkohal toonitan, et ei ole mingi torge pimeda kohta ja olen õnnelik, et minul on nägemisega seni veel kõik korras. Aga see tunne, kui sa oled keset lõputut „valget“, ei saa aru kas liigud või seisad ja kui liigud, siis mis suunas, millise kiirusega ning kus on rada, kus on vall või kus on kuristik. Vanemad suusakuurorti töötajad oskavad rääkida, et mõndadel inimestel hakkab lausa nii paha, et kisub oksendama. Ja ma täiesti mõistan seda tunnet. Kui sa tunned oma kodurada, seda nõlva kust pead alla laskuma, aga sa ei ole isegi mitte 25% kindel, kas sa oled selle nõlva alguses, keskel või lõpuosas ning millises suunas on liikumistrajektoor, siis tahest tahtmata tikub kerge paanika ligi. Kõlab võibolla mõnele jube dramaatiliselt ja „pehmolt“, aga tõsiselt, see on ikka hirmutav. Eriti nõlvadel, kus sa tead, et vajad kiirust tasase ja aeglase koha ületamiseks, aga ei julge seda kiirust sisse võtta kartes, et mingil hetkel oled kurssi grammi võrra vahetanud ja võid hoopis rajalt alla põrutada, kust väljapääsu nendes tingimustes on vähem kui mul võimalust Eesti Vabariigi presidendiks saada. Aga just nendes olukordades võtad end kokku, kalkuleerid parima lahenduse ja võtad vastu otsuse, et elusalt ja tervelt sihtpunkti jõuda.\n(Vahemärkus – siinkohal lõppes 24.02 alustatud blogi kirjutamine tänu hilisele kellaajale ning edasine on juba 25.02 õhtune jätk – et ei tekiks segadust)\nMida ma nende punktidega tegelikult tahtsin öelda? Seda, et igas asjas tuleb leida positiivne pool.\nOlen siin päev päevalt aina enam hakanud rõõmu tundma sellest, mida ma teen ja kus ma seda teen. Ega ilmaolude vastu ei saa muud moodi kui õigesti riietudes. Kui on vaja vihmas kühveldada, siis lähed ja kühveldad. Kui on vaja läbi udu tööle sõita, siis lähed ja sõidad. Aga iga päev on uus, erinev, toob uusi seiklusi ja vahel ka uusi lifte või mäenõlvasid, kus töö vajab tegemist. Vaheldus, uued ülesanded ja kogemused, nende järele ma siia tulin ja oi-oi kui palju neid juba kogunenud on. Ja kui ilm ongi kehv, siis töökaaslased on ülimalt lahedad, sõbralikud, hea huumor käib iga päevaga kaasas.\nJa mis kõige tähtsam – hommikuse autosõidu ja tihedad liikluses siblimise asemel sõidan ma tööle kõigepealt gondliga, siis viib rajamasin meid edasi ning tagatipuks klammerdad lumelaua jalgade külge ning liugled värskelt groomitud nõlva mööda tööpostile. Samamoodi saab päeval lõunale sõita ning õhtul semudega koju kihutada. Ja just see viimane laskumine on iga päev üks paras lumelaua/suusakross mööda juba pähe kulunud nõlva koduni.\nELU TULEB LÄBI ELADA, MITTE ÜLE ELADA\nJust selle lause ütles minu hea sõber ja mõneti ka mentor Silver Leetma mõned päevad enne kursi Austriasse pööramist. Lõpuks tunnen, et on aeg ka seda järgida. Ma pole ammu nii rahul kõigega olnud, mis minu elus toimub, mis ma teen ja mis mind ümbritseb. Jah, võiks veel palju asju paremini olla, aga alati on see „võiks“. Praegu töötan ma talvevõlumaal väga lahedal töökohal, samal sillutades teed tulevasteks hooaegadeks kas siin samas keskuses või mõnes muus Maailma tippu kuuluvas suusakuurortis. Töökaaslaste üle ei saa kohe mitte kurta. Toakaaslane on oma ammune sõber kodumaalt, kellega iga päev on nagu üks stand-up komöödia. Töö, võiks isegi öelda, on lausa lihtne ja nauditav. Süüa saab väga hästi. Küla ja inimesed on nagu filmis, ehtne mägiküla oma ilusate majakeste ja mõnusa atmosfääriga ning inimesed on kõik väga heas tujus, naeratavad ja teretavad. Ja kogu selle seikluse eest saad väga head tasu.\nMillegi üle kurta oleks lausa patt!\nKuigi isu töötada ja nõlvadel liuelda ei ole kohe teps mitte raugenud, siis vaikselt liiguvad mõtted juba hooaja järgsetele plaanidele. Esmalt väike puhkus ning seejärel ootab suvi kalli kodumaa rüppes koos discgolfiga, mida vaikselt hakkan juba igatsema. Saab huvitav olema, kuidas 5. mai hommikul asun Järva-Jaani 100 võistlusel täpselt sadat rada läbima, arvestades fakti, et eelnevad 5 kuud ei ole ühtegi ketast lennutanud. Aga Eesti suvi, sõbrad, discgolfarid, ringirändamine, võistluste korraldamine, ise treenimine ja võistlemine – need kõik juba vähem kui 3 kuu pärast.\nPalju jäi kindlasti maha laadimata, kuid loodetavasti turgatavad need mõtted peagi ning toimivad seemnena uue mõttevalangu tekkeks. Ehk seekord ei jää üle kuu aja pikkust pausi sisse.\nPraegu siinkohal lõpetan. Võtan taaskord kätte juba kord alustatud ning täna tööl uuesti tee minu silme ette leidnud Jesper Parve kirjatüki „Minu Bali“ ning sukeldun tema müstilisse seiklusesse!\nPS. Palju õnne kõigile discgolfi Eesti Talviste Meistrivõistluste medalistidele ja teistele, kes tunnevad, et see võistlus õnnestus. Silver, Kristin, Markko – õnnitlused tiitlivõitude puhul! Ilus algus uuele hooajale!\nJälgisin kolm päeva tulemusi ja vestlesin ka Andiga esimesel päeval, kui võistlejad alles rajale asusid ning esimest korda tundsin, et midagi toimub kodumaal, millest puudumine tekitab meelehärmi. Kuna ise ei oleks niikuinii osaleda saanud, oleksin vägagi tahtnud võistlust jälgida ja võibolla, et isegi Facebooki kaudu live-ülekannet teha. Oleks taaskord olnud hea proovikivi ning paljud kodused saanuks võistluse käigul ka liikuvas pildis silma peal hoida. Aga eks suvi tuleb pikka ja jõuab veel.\nSiinkohal tänan kõiki, kes endiselt hoiavad silma peal nendel mõnikord isegi segastel mõtete mahalaadimistel ning ootavad juba järgmist. Loodetavasti need heatujulised ja positiivsed mõtted annavad kellegile tõuke midagi sarnast ette võtta või mõnd eluaspekti teistmoodi vaatama hakata.\nPaneme veel vingemalt edasi!\nthoughts of sultan at 07:17 No comments:\npostitasin siit: 6580 St Anton am Arlberg, Austria\nPuuder, puuder ja veel kord puuder – elu parim päev lumelaual ehk vaba päev #3!\nÄrgata 8:50 ja olla õnnelik pika une üle – just see näitab, missugune režiim siin peale on lükatud. Proovisime veel edasi magada, kuid und rohkem ei tulnud. 9st hakkas rõdu uksest läbi kostma suusa ja lumelaua plaksumist vastu maad ehk rahvas hakkas liftide juurde järjekorda kogunema. Meie Adami ja Joshiga otsustasime täna mitte mäele kiirustada ja pikutasime veel tugevalt pärast 11 oma voodites, igaüks oma videoid, filme ja blogisid vaadates/kirjutades. Aegajalt käisime rõdul ilmastikuoludega tutvumas ja rahvamassi pidevat suurenemist kahe rõdult nähtava tõstuki järjekorras imestamas. Tänane päev on puhtalt kvaliteedi, mitte kvantiteedi peale üles ehitatud.\nPärast 11 hakkame vaikselt end mäele sättima ning päevaplaani esimeseks verstapostiks on Smokey Kandahar Burgerist energia ammutamine Galzigis asuvas Kandahar restoranis. Vabal päeval tuleb nautida ja oma töötaja soodustus lubab seda maiuspala vintsutada ilma suuremaid süümepiinasid oma rahakoti või pangakonto seisu suhtes tundmata. Ning kuna Adam ostis kohaliku ujula-spa hooaja kaardi ning mina jõusaali kuukaardi esialgu, siis lisaks tööl kulutatavale energiale annab tugev trennitegemine ka võimaluse vabal päeval cheat day eineid lubada.\nKohtume uuesti Joshiga Kandahari restoranis, kus oleme Adamiga juba endale burgerid, friikad ja fueli (meie majapidamises kutsutakse Coca-Colat „fueliks“, lugeda tuleb seda nii nagu kirjutad „fu-el“ – toim.) ette võtnud. Jälgime veidi Anetti ja Ostapenko lahingu seisu Livescore kaudu ja kogume jõudu tänasteks nõlvadeks, mis on vägagi puudrised.\nNeed tänased nõlvad, need ei ole kohe kindlasti tähistatud rajanumbritega ega ole PistenBully poolt hommikul groomitud. Need kuuluvad off-piste nimetuse alla, peamiselt veidi puisemas piirkonnas. Eesmärk oli siis vähendada sõidutunde päeva kohta, kuid nautida igat runi täiel rinnal. Ja oi, kuidas me seda tegime.\nKokku ilmselt 8-9 sõitu, kõik sarnase mustriga – Osthangbahni alumise jaama juurest algus, metsast välja jõudes väikene lõik tavapärast koduteele jäävat sinist nõlva ja siis tagasi metsa, väikene ots seal ja siis tagasi Galzigi gondli peale. Nende sõitude jooksul sai näha ühte frontflipi, palju hüppeid looduslikelt hüppekatelt, korduvaid lumme kinnijäämisi ja lihtsalt ümberkukkumisi. Aga need seigad kõik on sellise puudri sees ülimalt mõnusad, valutud ja enamjaolt ka humoorikad.\nEga siinkohal rohkem sõnadesse midagi panna polegi – kokkuvõtvalt võib selle päeva kohta öelda üht – PARIM SÕIDUPÄEV SIIANI!\nNagu ikka, kui sõidud sõidetud, laud ja saapad varustuse ruumi kuivama ning suund õhtusöögile. Kõht täis, tagasi koju pikutama. Aga ainult 1,5 tunniks, sest õhtusesse programmi otsustasime lisada ujula külastuse. Oioi, kui õige see otsus oli. Siseruumides suur bassein langeva kosega, õues 25m bassein veidi jahedama veega treenimiseks ning väiksem, soojema veega bassein, kus on mullitav pink ja „metsik jõgi“. Enamus ajast veetsime metsiku jõe keskel asuvas mullivanni laadsel pingil, jutustasime ja ega ei saanudki aru, kui 2 tundi oli mööda veerenud.\nNüüdseks oleme mõnda aega toas pikutanud, puhanud ja valmistunud homsest algavaks uueks töövahetuseks. Ja nagu kirjutusviisist olete aru saanud, siis see kirjatükk valmis ebaharilikult kohe samal päeval, sest emotsioonid on sedavõrd laes, et pidi need kohe maha laadima.\nEt kogu see nauding päris tühja õhuna ei tunduks, lisan mõned liikuva pildi salvestused teile siia vesistamiseks!\nSeekord aga sellised jutud, järgmisel vabal päeval loodetavasti veel paremad!\nthoughts of sultan at 14:00 No comments:\nbball kicks (4)\nminu elu (91)


“PUHTA VEINI” TURUNDAJAD ESITAVAD PALJU METSIKUID NÕUDEID, NII ET PALUSIME EKSPERTIDEL NEID LAMMUTADA | VINEPAIR - ARTIKLID\nmitu untsi rahvahulgas\nmargarita kolmekordse sek ja laimimahlaga\nmida segada tanqueray džinniga\nmilline rumm läheb maasika daiquiris\n„Puhta veini“ turundajad esitavad palju metsikuid nõudeid, nii et palusime ekspertidel neid ümber lükata\nAlates Cameron Diazist ja Katherine Powerist teatas käivitamisest nende 'puhta veini' sildilt Avaline on veinitööstus tagasi lükanud veel ühe katse tuua 'puhta' heaolu suundumus veiniruumi. Alates detailide jälitamine umbes Avaline kuni kogu trendi pilkamine , teemale on valgunud palju virtuaalset tinti.\nAvaline pole siiski selles ruumis ainus kaubamärk ja kõik nn puhta veini ettevõtted toetuvad esmapilgul veenvatele väidetele ja turundusmummule, mis ekspertide kontrolli all ja veinispetsialistid, ei lähe kokku. Uurime mõnda neist väidetest.\nKuivad taluveinid / Nõue :\n„Autentsed veinid, mida me hangime, on erakordselt huvitavad ja veenvad maitse- ja naudinguväljendid. Kui vein on elus ja vaba tänapäevasest mõjust, sosistab vein looduse täiuslikku loogikat ja kujundust. Vein väljendab loodust rõõmsalt ja täiuslikult. ”\nChris Miller, meister Sommelier, omanik ja veinivalmistaja Seaboldi keldrid , Marina, Kalifornia:\n'Noh, see avaldus võidab esimese auhinna kõige lillelisema jama eest, mida olen kuulnud, rääkimata ühtegi asja.'\nMargot Mazur, joogidirektor, Metsik laps Veinipood, Somerville, Mass:\n„Need terminid on selleks, et maalida tarbija jaoks pilt - selline, mis ei pruugi ilmtingimata peegeldada veinitehaseid või seda, kuidas veine valmistatakse. Need on turundusterminid, mida kasutatakse tarbijate veenmiseks ostu sooritamisel. Väikeettevõtete toetamine, kes on oma uurimistöö teinud ja pühendunud kemikaalivabade veinide, väiketalunike valmistatud veinide, nende kultuurist ja ajaloost rääkivate veinide serveerimisele, on õige tee. '\nJill Zimorski, meister Sommelier, koolitaja Ameerika veinikool Chicagos:\n„Lisades oma veinikirjeldusse„ autentsed “,„ huvitavad “ja„ veenvad “, tähendab see, et„ muid ”veine valmistatakse mitteautentselt või on vähem veenvad või huvitavad. Kaasaegsed edusammud ja tehnoloogia on mõned asjad, mis on lubanud valmistada maitsvat veini. Periood. Modernsus pole oma olemuselt halb. Kas see tähendab, et käärimine toimub amfoorides? Ilma temperatuuri kontrollita? Kuna roostevaba teras on kaasaegne tehnoloogiline areng ja ilma ainult uurimiseta, lähtudes ainuüksi stiilist ja hinnapunktist, oleksin valmis kihla vedama, et paljud neist veinidest on kääritatud roostevabast terasest. '\nJenn ja Brian Patterson, omanikud, Must lambavein ja kanged alkohoolsed joogid , Lissabon, Portugal:\n'Vein on kas mahepõllumajanduslikult toodetud või mitte, sellel on kas palju lisatud väävlit või pole seda - need asjad on objektiivsed. Need ei pruugi olla kääritatud joogi antropomorfiseerimiseks ideaalselt loodud, kuid tõeliste looduslike veinisõprade jaoks on need olulised. Sellise keele kasutamine aitab meie arvates siirastel looduslikel veinisõpradel veelgi välja näha imelike fetišistidena, kes räägivad oma veiniklaasidega vastust oodates. '\n“Armastan veini, vihkan pohmelli? ... Kas teadsite, millal vein on loomulikult loodud ilma kemikaalide ja niisutamiseta ning lastakse täielikult käärida - sellel ei ole suhkrut (ega süsivesikuid) ega vastikuid kõrvalmõjusid. Mis tähendab, et saate järgmisel päeval veini nautida ja end suurepäraselt tunda! '\n'Oh, see on maamiin. Pohmelli põhjustab liigne alkoholisisaldus, mida sisaldab kogu vein, ja dehüdratsioon. Väita, et ‘looduslikult loodud’ veinid, mida ei niisutatud, ei tekita pohmelli, on lõbus. Olen vabatahtlik, et osaleda selle BS-i uuringus. Mulle meeldiks näha mõningaid andmeid selle kohta, kuidas niisutamata viinamarjadest valmistatud veinid pohmelli ei põhjusta. See on täiesti absurdne. Ja tore fakt, et enamikul kuivaks kääritatud veinidest on vähe või üldse mitte jääksuhkrut. Mis tähendab, et vähe süsivesikuid. Nad ei saa väita, et madala suhkrusisalduse / süsivesikute argumendil on põhilised väited - seda tunnevad kõik kuivad veinid.\nBrianne Cohen, DipWSET, veinikoolitaja ja ürituste produtsent Los Angeleses:\n'Ma ei suuda seda peaaegu vastusega lõbustada, kuid ma teen. Kastmine pole veini valmistamise seisukohalt halb ja kindlasti ei avalda see mingit mõju sellele, kas joojal on peavalu või mitte. Kastmist kasutatakse juhul, kui piirkonnas, kus viinamarju kasvatatakse, pole sademeid piisavalt. Samuti on KÕIGIL veinidel MÕNI suhkrut. Kääritamata viinamarjad saavad alguse rohke suhkruga, kuigi kääritamisel muundub suurem osa suhkrust alkoholiks. Öelda, et veinil ei ole suhkrut, on kategooriliselt vale, kuna viinamarjas on mõned suhkrud, mis on kääritamata. '\nHea puhas vein / Nõue :\n„Kõigil meie veinidel on tabelis loetletud sertifikaadid, mis näitavad veini puhtust. Sildid ja tähed sildil tähistavad veinivalmistajate pühendumust keskkonnale, viinamarjakasvatusele ja veinivalmistamise protsessile. Klassifitseerimiseks ja sertifitseerimiseks peavad nii viinamarjakasvatajad kui ka veinitootjad järgima rangeid standardeid, mida reguleerivad piirkondlikud valitsusasutused. Need tagavad veini kvaliteedi, traditsiooni ja usaldusväärsuse. Otsitavad sertifikaadid: CCSW, SIP, PEAS, LIVE, DOC, DOCG, IGT, IGP, AOC, DO, IPR, DAC, QbA, VDP, VT, VR, Landwein, QWPSR. '\n'See on nii ilmselgelt absurdne. Ainult paari neist sertifikaatidest saab isegi kaugtõlgendada tähistamaks, kui puhas vein on. See on nii, nagu oleks selle eksemplari kirjutaja saanud oma veinialase hariduse viieaastase värvimisraamatu kaudu. '\n„Enamik neist on standardsed klassifikatsioonid, mida Euroopa veinivalmistuspiirkonnad kasutavad, et öelda, mida te joote ja millise taseme see on saavutanud. Tänan head puhast veini ilmse väljatoomise eest. Mis puutub teistesse, siis kindlasti koputage ennast SIP-i ja LIVE-i uurimisel ning andke meile kõigile teada, miks neid kasutati, kui USDA poolt heaks kiidetud orgaaniline sertifikaat on just selleks sobiv. '\n'Mõned neist on sertifikaadid (LIVE), mõned on akronüümid apellatsioonide jaoks (DOC, IPR). Mõned on kvaliteetsed ja spetsiifilised (DAC, DOCG, AOP) ja mõned on väga üldised (Landwein, VR). Tarbijal ei oleks mingit võimalust neist aru saada ega isegi vahet teha. '\n„Paljud veinid kannavad neid sertifikaate ega kuulu Hea puhta veini kaubamärgi alla. See on turunduskeel, mis ei tähenda klaasis sisalduva suhtes midagi. Sõna otseses mõttes kasutab ülejäänud veinimaailm neid sertifikaate! '\nSkaut ja kelder / Nõue :\n„Selleks, et veini saaks pidada Clean-Crafted ™ -iks, läbib see kaks sõltumatute laboratoorsete testide vooru, tagamaks, et selles ei leiduks jämedaid asju nagu sünteetilised pestitsiidid ja keemilised lisandid ning et selles oleks vähem kui 100 ppm sulfiite. Samuti hindame ja vaatame üle põllumajandus- ja tootmistavad, et kinnitada, et need on tegelikult Clean-Crafted ™. ”\n'Kaubamärgiga puhtalt meisterdatud: see on BS-i esimene märk.'\n'Näib, et Scout & Cellar töötab või on veini osas kasutanud terminit' Clean-Crafted 'või on selle kaubamärgiga tähistanud. Nad mõtlesid selle sõna otseses mõttes välja. Probleem on selles, et nad kavatsevad selle termini abil näidata pudelis olevat ja see tekitab tarbijates tunde, et selle mõiste taga on tähendus. Pole. Tootjad teavad täpselt, mida nende veinides pestitsiidide ja lisandite osas kasutatakse. See uus mõiste on ainult turunduskeel, millega üritatakse oma veine puhtaks pesta, sarnaselt veini rohelise pesemise probleemiga. '\n“Siinne lapselik keel on lihtsalt debiilne. Ma ei hakka selle ettevõtte veinifilosoofiatega isegi midagi muud rääkima, kuna see on MLM [mitmetasandiline turundusettevõte]. USA föderaalse kaubanduskomisjoni andmetel 99 protsenti MLM-is viibivatest inimestest kaotab raha . '\n“100 ppm on palju väävlit. Tavalise veini valmistamiseks selgelt keskelt, kui mitte kõrgest tsoonist. Loodusliku veini austajad on looduslikult valmistatud veini välispinnaks kokku leppinud umbes 40 ppm - paljud fännid eelistavad oma lisatud väävlisambas suurt rasva nulli. Umbes 100 ppm uhkeldamine on nagu Trump oma luuretesti kiitlemisega - lihtsalt rumal. '\n„Sulfiidid on viinamarjades looduslikult esinevad antioksüdandid ja antibakteriaalsed ühendid ning neid kasutatakse veini kaitsmiseks hapniku eest, kuni see teie klaasi jõuab. Kuna Scout & Cellar veine valmistatakse aeglaselt ja tahtlikult, vajavad nad stabiilsena püsimiseks väga vähe väävlisisandeid. Enamikul on alla 50ppm, kõigil peab olema alla 100ppm. Võrdluspunktina lubab FDA kuni 350 lk / min. ”\n'Mida tähendab aeglaselt meisterdatud ja tahtlik? See on hunnik mõttetuid sõnu, mis on kokku ühendatud, et kõlada nagu tähendaksid midagi. Ja jällegi, väävli ppm on tarbijatele enamasti mõttetu, välja arvatud juhul, kui panna toime lagunenud idee, et sulfiidid põhjustavad peavalu. '\n“Madal väävlisisaldus on suurepärane. Suur usklik. Kuid siinne MLM eksitab sihilikult publikut. Protsendina tootmismahust on enamikul USA-s hästi valmistatud veinidest väävlit vahemikus 75 ppm kuni 150 ppm ja isegi suured veinifirmad, kes lihtsalt seda kraami välja pumpavad, tavaliselt ei eksita 200 ppm, seda kõike muud kui sellist kraami, mis - noh, kui te seda joote - olge ainult rõõmsad, et nad panid sinna nii palju väävlit. '\nWinc’s Wonderful Wine Co. / Nõue :\n'Kui vähegi võimalik, on meie veinid sertifitseeritud akrediteeritud kolmanda osapoole poolt (näiteks California sertifitseeritud mahepõllumehed).'\n'' Kui vähegi võimalik 'on kohutavalt ebamäärane. Ma mõtlen, et kui vähegi võimalik, üritan inimesi mitte mõrvata. '\n'USA-s on orgaanika puhul oluline ainult üks hääl ja see on USDA. Nad seavad standardi sellele, mis on orgaaniline - juriidiliselt - ja toode kas on või ei ole. Kolmanda osapoole heakskiitmine või nende klubisse kuulumine on tore, kuid see pole iseenesest sertifikaat. '\n'Kuna meie veinides on vähe suhkrut, muudab see ka madala süsivesikusisaldusega veinid. Imelisi veine testitakse tagamaks, et need sisaldavad 3 g / 100 ml või vähem süsivesikuid. '\n'See väide on halvim. Kuivades veinides (punane, valge ja vahuvein) on vähe suhkrut, kuna suurem osa sellest on kääritatud alkoholiks. See on nagu öeldes: 'meie porgandid on madala rasvasisaldusega', kuigi tegelikult on kõik porgandid rasvavabad. See on lihtsalt ümber kujundamine, et see sobiks reklaami eesmärkidega. Enamikul tarbijatel puudub ka idee, mida tähendab 3g / 100mL süsivesikute kohta, kui nad ei jälgi keto dieedi makrosid. '\n'See fakt kehtib, ma ei tea, umbes 95 protsenti kogu poolväärtuslikust veinist planeedil? Peaaegu kõik veinid kuuluvad nende suuniste alla, välja arvatud juhul, kui tootjad üritavad jääksuhkrut magusama stiili saamiseks püüda, teevad kangendatud veini või mõnda „suuremat“ stiili. ”\nWinc’s Wonderful Wine Co . / Nõue :\n'Wonderful Wine Co kasutab ainult taimseid koostisosi (siin ei tohi olla kusepõie!) Miks kasutada loomseid tooteid, kui saaksite lihtsalt, mitte?'\n“Olen töötanud veinitootmises ligi 20 aastat ega ole elus elus põit näinud. Nad viitavad vana kooli praktikale: ikka veel kindlalt, aga vanakool. Enamik veine on vegan. Jällegi on see nagu kiitlemine selle üle, et suhkrutase on nii madal. Kuid nad ütlevad seda sihipäraselt nii, et paneb tarbija peatuma ja mõtlema: 'Issand, mul on nii hea meel, et NEED tüübid sellist asja ei tee ...' '\n'Ehkki mul pole selle kinnituseks arvandmeid, väidaksin - pingutatult -, et vähem kui .0001% Maa veinimajadest kasutab trahvimiseks või valkude ja tahkete ainete hüübimiseks, mida mõned veinitootjad kasutavad, siiski loomseid tooteid. enne filtreerimist. See on lihtsalt pablum, mille eesmärk on muuta need veinid eriliseks, kui nad lihtsalt kuuluvad kategooriasse, mis sisaldab valdavat enamust planeedil Maa toodetud veine. '\nUurides kasvava hulga “puhta veini” turundajaid, ajas VinePairis meid üks küsimus. Ükski neist ettevõtetest ei avalda kriitilist teavet nende veinide kohta, näiteks kes seda kasvatas, kes veinistas ja mõnel juhul ka aastakäiku. Miks nii? Küsisime ekspertidelt.\n'Seal on täpselt neli põhjust, miks mitte öelda teile, kes veini tootis. 1. See on elustiili kaubamärgiga raha haaramine inimeste poolt, kes on sotsiaalmeedias head ja nad ei tunne end tegelikult isegi. 2. Tegelik veinitootja ei taha, et teda seostataks selles pudelis sisalduvaga: nad müüvad ära tünnid, mida nad ei soovi oma märgistatud veinides kasutada, nii et saate valiku nende absoluutselt halvimast mahl ja ainult nende halvim mahl, kraam, millel on hea võimalus, oleks muidu kanalisatsiooni läinud. 3. Sa võiksid osta selle tootja TEGELIKULT head veini odavamalt kui siin jama. 4. Veiniettevõte valetab teile oma allikate kohta ja nad ei taha, et saaksite fakte kontrollida. '\n“Need veinibrändid on turunduspõhised, mitte tootepõhised. Nad turustavad tarbijatele, kes otsivad jooki, milles nad saavad end hästi tunda, ilma et oleks liiga palju tööd. Sellisena vajate lihtsalt väljamõeldud koopiaid ja ilusaid pilte, mitte mingit tõelist teavet. '\n'Masendav on see, et mitte ainult tarbijad ei näe neid reklaame läikivates ajakirjades ja ütlevad ...' ah, ma proovin seda. 'Lihtsalt minu puhul: mitu inimest, keda ma sotsiaalmeedias jälgin, on lisanud linke ja koode nende või sarnaste veinide jaoks ja ma olen neile kõigile saatmata DM-id saatnud, selgitades, et nad kiidavad heaks midagi, mis turustab mumbo jumbot. Need on inimesed, kellel on jooksmine, kokkamine, tervislik eluviis - Instagrami kontod, ajaveebid ja veebisaidid, kus on märkimisväärne arv jälgijaid. Nad ei ole veiniprofessionaalid, kuid nad imetakse end sisse, jagavad ostmiseks allahindluskoodi või oma jälgijatele linki ning mõjurite efekt võtab võimust. Mul on olnud oma parimad sõbrad (mitte veinitööstuses) ja ema saatis mulle sõnumeid nende veinide kehtivuse kohta. See on viljakas probleem ja see kõik on üles ehitatud sõnaseadmisele ja elustiili kujundamisele, kui see peaks olema inimeste, kohtade, viinamarjade ja meetodite kohta. '\n'Mulle meeldiks natuke rohkem nähtavust nendes ettevõtetes - mida nende jaoks tähendab' puhas '? Kas vaatate lihtsalt veinivalmistajaid, kes ei lisa suhkrut? Kas sulfiite ei lisata? Kasvatada viinamarju orgaaniliselt? Aga nende tööpraktikad - kas see on „puhas”? Ma eeldan, et kui te isegi ei ütle meile, kes need tootjad on, pole teil tegelikult selget nähtavust ei nende veinivalmistamise tavade, tööpraktikate ega poliitiliste probleemide osas tavad - või pole see nii tähtis, kui me pohmelli ei saa? '


Ilukirjanduslik ja vähekonkreetne arengukava ehk Kahjuks selline ongi meie tänane tase - Paberleht - Tasuline - Sakala\nIlukirjanduslik ja vähekonkreetne arengukava ehk Kahjuks selline ongi meie tänane tase\nJohan-Kristjan Konovalov suvereporter\nLinna arengukava üle kogunes Sakala keskusesse arutlema ligi 30 inimest. FOTO: Marko Saarm / Sakala\nNeljapäeval tutvustasid linnajuhid Sakala keskuses Viljandi arengukava aastateks 2013—2020. Kõlas hulk ettepanekuid, kõige rohkem kriitikat said kava koostajad aga selle eest, et nad pole muredele pakkunud konkreetseid lahendusi.\nPärast linnapea Loit Kivistiku arengukava tutvustavat ettekannet alanud koosolekul arvustas dokumenti kõige teravamalt Vallo Kirs, öeldes, et uus arengukava on mulli ajamine ja meenutab pigem ilukirjandusteost kui arengudokumenti.\nSellele väitele vastas linnavalitsuse arenguspetsialist Lauri Alver. «Kahjuks selline ongi meie tänane tase. Koostamise juures oli äärmiselt palju inimesi, kes kõik andsid oma panuse täpselt nii, nagu oskasid. Algul oli materjali 300 lehekülge, nüüd on 30.»


Baltimaade ühispeegeldus maailma silmis\nLätis ja Leedus tekitas protesti Eesti liidrite poolt väljendatud seisukoht, et Eesti võib Euroopa Liitu jõuda varem kui tema lõunanaabrid. Riias ja Vilniuses arvati, et peaks ikka koos liikuma ning ühist sammuseadmist ka jätkuvalt toonitama.\nKa Läänes on korduvalt avaldatud arvamust, et Eesti, Läti ja Leedu peaksid eeskätt omavahelise koostöö käivitama, teiseks ühtse Balti riikide grupina esinema ja kolmandaks toonitama seda ühtsust igal tasandil.\nPositiivsete aspektide kõrval oleks taolise nõuande järgimisel mitmeid negatiivseid külgi.\nJätkuv suhtumine Eestisse, Lätisse ja Leedusse kui ühtsesse «balti ilmingusse» võib pahatihti mõjuda mõnele riigile teenimatult negatiivset varju heitvana.\nKahe riigi negatiivsete ilmingute ülekandmine Baltimaadele tervikuna tuli välja märtsi lõpul Prahas baseeruva avatud meedia uurimisinstituudi OMRI analüütilistes ülevaadetes avaldatud Michael L. Wyzani panganduskäsitluses.\nKirjutise pealkiri on «Kriis Baltimaade panganduses», kuigi keskendutakse Lätile ja Leedule. Ühtegi näidet Eesti pangandusest ei leia, kuid üldistused hõlmavad kõiki kolme Balti riiki. Esitatud argumentidega võiks nõustuda juhul, kui Eesti puhul oleks viidatud selle etapi möödumisele panganduses, sest toodud puudused on kindlasti ilmestanud seda ala ka meie mail.\nMichael L. Wyzan näeb negatiivse arengu põhjusena Läti ja Leedu panganduses üldisi üleminekumajanduse pangasüsteemi puudujääke, millele lisanduvat aga spetsiifilised «balti erijooned». Üks üldine puudus on ulatuslik laenude andmine panga aktsionäridele, kellel tihti ei ole kavaski seda tagastada.\nTeine puudus olevat laenude andmine teatud tegevusalade esindajatele, näiteks Läti raskustesse sattunud pankades läks üle poole laenudest impordi-eksporditehingute ja transiidi finantseerimiseks.\nKolmas probleem tõusetuvat valuutade kursiriskist. Näiteks Banka Baltija Lätis võttis lattides suuri deposiite kõrge intressiga, andes samal ajal transiidile suuri dollarilaene. Lootus olnud lati kursi langemisele, mida aga ei toimunud, ja pank ei suutnud lubatud intresse maksta.\nOmaette probleem olevat Balti riikide puudulik seadusandlus ja turumajanduse mõnede võtmeinstitutsioonide puudumine. Puudulik olevat näiteks pankrotimenetluse süsteem, seda eriti toimiva kinnisvaraturu puudumise tingimustes.\nKesk- ja Ida-Euroopa maadele üldiselt omaste puuduste kõrval iseloomustavat Balti riike veel mõned negatiivsed nähtused. Kõik kolm Balti riiki, eriti aga Eesti ja Läti, olevat saanud osa suurest sularahavoost Venemaalt, mis puhus nende majanduse üles, kuid mis praeguseks on lakanud. Toorainetransiidist tulenev kapitalivool olevat ka üks Baltimaade kõrge inflatsiooni põhjus.\nVeel üks spetsiifiline «balti eripära» olevat nõrk pangandusalane seadusandlus ja kokkuvõtlikult tõestavat Balti panganduskriis elujõulise pangandussüsteemi loomise erilist raskust. Ühe seisukoha järgi olevat postkommunistlikes ühiskondades majandust lihtsam üles ehitada saksa mudeli eeskujul, kus pangad oleksid korporatiivsete rühmituste keskmes, selle asemel et baseeruda anglo-saksi eeskujul aktsiaturgudel.\nKokkuvõttes tõestavat Balti kogemus, et lootuste rajamine OMA pangandusele ei pruugi hea mõte olla, vähemalt mitte juhul, kui pangad on loodud kohapeal ja postkommunistliku segaduse tingimustes.\nEespool toodust võib nüüd leida kolmele Balti riigile nii ühis- kui erijooni. Eesti panganduse praegust seisundit hinnates mõjub taolisesse ühiskatlasse sattumine aga meie pankade mainele teenimatult halvustavalt.\nSeega on siiski mõtet jätkata toonitamist, et iga riiki tuleb käsitleda eraldi ja õnneks taoline arusaamine tasapisi lääneriikides ka levib.


Tänavaküsitlus: kas te olete Bitcoini investeerinud? - Geenius\n17.07.2017 kell 11:27\nTavid AS nõukogu esimees Alar Tamming. Foto: Toomas Huik, PM/SCANPIX BALTICS\nGeenius küsis Eesti inimestelt, milline on nende suhe krüptorahaga ja kas nad on juba sellesse investeerinud.\nErki Savisaar, poliitik\nKunagi, kui bitcoinid tulid, sai vaadatud, mis voog see on ja kuidas seda süüakse, aga rohkem ei ole tegelenud.\nMarko Reikop, saatejuht ja algaja investor\nMul ei ole mingit puutumist nendesse.\nAlar Tamming, Tavidi kullaäri asutaja\nBitcoini teema ei ole väga võõras. Täiesti võimalik, et tuleviku raha põhineb blockchaini tehnoloogial, seda muidugi kuni järgmise Carringtoni eventini (võimas magnettorm, mis võib mõnedel hinnangutel rivist välja lüüa kõik töötavad arvutikiibid – toim).\nBitcoini tehnoloogial rahasüsteem võiks tõepoolest asendada praegust nii-öelda “õhust tehtavat raha”, kuid maailma ajalugu näitab, et edukaks ei saa mitte uue tehnoloogia välja mõtleja, vaid hilisemad järgijad. Vennad Wrightid ei saanud rikkaks, küll aga Boeing. Tesla elutöö pandi samuti Edisoni poolt pihta ja esimest otsingumootorit AltaVistat võib praegu leida ainult googeldades.\nMis puutub Bitcoini investeerimisse, siis igasugune investeerimine sellesse, et keegi teine teenib Sulle raha, on üliväikese tõenäosusega lotopilet. Kümne aasta perspektiivis jäädakse tõenäoliselt rahast ilma. Aga heaks investoriks saamiseks ongi minimaalselt vaja kaks korda kogu oma vara maha mängida. See lihtsalt käib elu ja investeerimise juurde, meeldib see või ei.\nEiki Nestor, poliitik\nRaivo Hein, ettevõtja\nOlen ikka silma peal teemal hoidnud. Blokiahel ei ole vaid bitcoinide valdkonnas tegija, vaid leiab kasutust ka mujal valdkondades.\nInvestorina ei välista ma mingeid teemasid, mis on legaalsed tegevused raha mahutamiseks. Nii kaua, kui sul õnnestub saada oma coinile hinnasilt reaalses rahas külge, on see investeering. Iseesi kui hea tootlusega või mitte. Isiklikult olen siiski olnud kõrvaltvaataja ja bitcoine ei oma.\nKrüpto nõuab teadmisi ja kogu blokiahel on tavalisele inimesele päris kõrgem füss ja seetõttu on Bitcoin siiski nagu nišitoode. Hilisemad kümned ja kümned ülejäänud coinid on minu arust küll degradeerinud kogu ideoloogiat ja aru saada, kuidas ja miks mul coine vaja üldse on, jääb arusaamatuks. Mis muidugi ei tähenda, et tegemist on kahtlase tootega.


Trip.ee | Palle\n22. veebr 14:01\nOlen käinud ka lihavõtete ajal, mis aprilli keskel Alpides. Shveitsis Davosis ja St.Moritzis näiteks. All on korralik kevad aga üleval täitsa normaalne suusatamine.\nPrantsuse kõrged keskused ala Val Thorens, Alpe d’huez ka kindlasti väga okei. Päris all võib rada kehvake ja vesine olla aga enamus aega niikuinii päris alla ei sõida ju.\n19. juuli 2020 13:03\nCentrovitalis olen käinud. Päris hea hotell ja ka see spa osa, mitmed saunad. Hotell ise ka järve kaldal looduslikult ilusas kohas.\nVabali spa on väga kõrgelt hinnatud, seal pole küll hotell aga üleüldiselt äärmiselt chill koht. Ca 15 sauna ja mitmed basseinid. Päris suur osa õues. See pigem selline täiskasvanute koht, kus rahu ja vaikust otsitakse. Lisaks tuleb ära märkida, et see koht 100% “textilefrei” , ehk lisaks saunadele ka basseinides ujumisriided keelatud.\nTropical Island ka muidugi, peaks saama üsna lihtsalt ka ühistranspordiga kohale.\nJuhul, kui jääb talvehooajaks ka see liin siis ideaalne suusatajatele. Enamus majutust Alpides L-L ja ka lennuajad väga mõistlikud. Ei pea poole öö pealt üles ärkama või öösel rendiautot otsima.\n29. apr 2020 22:27\nTäpselt, olen ka Eestis otsinud selliseid majakesi, mis oleks sobilikud ühele perele. Väga vähe leidub ning need pole siis ka üldiselt järve või mere ääres. Soome lõuna osasse minek võtab ainult natukene rohkem aega, kui näiteks lõuna Eestisse ( Tallinnast minnes) , kuid sellise puhkuse stiili jaoks on just valik ikka kümneid kordi suurem.\n29. apr 2020 20:24\nNorsu, aga miks peaks üldse minema tipphooajal lõuna Euroopasse, kus on 35-40 kraadi sooja ja meeletute rahvamasside vahel unistad ainult kliimaseadmest päev otsa? Ühe korra ammu kogemata käinud ja rohkem seda viga ei tee.\nPigem siiski võiks võrrelda septembri kuud seal meie juuliga.\nÜtleme , et Pärnu on meil selline suvituskoht, kus oleks tore suvel viibida. Paraku eelmistel aastatel on küll terve linn olnud nende 200€ hotellihindade juures ka välja müüdud. Vaatame, mis see aasta saab.\nIse olen avastanud viimastel aastatel üldse ida soome. Rendid mökki, ühtegi inimest pole ümberringi, enda järv on ka ilmselt. Sellise privaatsusega majakesi on meil ka siin aga hinnad 2x kallimad.\n4. nov 2019 17:48\nMiami kohta oskaks ühte soovitada, et ära võta Budgetist. Meil oli ka alguses sealt võetud(läbi rentalcarsi) aga lennuk hilines 9h ja autot muidugi enam polnud ning neid ei huvitanud ka. Enne seda oli järjekord umbes 1h, et saaks üldse leti juurde. See kõik toimus umbes kl 6 hommikul. Pärast läks järjekord ainult hullemaks. Kõik ülejäänud firmad olid mõistliku järjekorraga ja töötajate arvuga. Tegime seal samas läbi rentalcarsi uue broneeringu ja võtsime auto läbi Alamost, saime valida 3 erineva cabrio vahel parklas. Kõik oli ok ja mingit jama ei olnud. Tagasi viisime Fort Lauderdale.Hiljem võtsime veel üheks päevaks Fort Lauderdale lennujaamast ka auto aga seda enam ei mäleta, mis firma oli.\nMiks kirjutavad mõned inimesed, et “tegelikult on kohalesõitmine väsitav ja ebameeldiv” ? Ei saa nii väita. Jah, kindlasti on väsitav, kuid see ei võrdu ebameeldivusega.Sama hästi võiks kindlas kõneviisis väita, et kõikidel kes osalevad Tartu maratonil on ebameeldiv, kuna see on ju väsitav. Mina näiteks naudin välismaal autoga kulgemisel iga hetke. Kuni Kaunaseni on autopiloot aga edasi on juba huvitav. Iga hetk on huvitav, kasvõi suvaline tanklamüüja , kes ei oska ühtegi keelt või see, et ei tea kus õhtul ööbid. Oleneb täiesti reisi eesmärgist ning inimtüübist. Kui ainult raha lugeda siis tasub minna paketireisile kuhugi tiksuma.\nÜsna lääne pool oli selline linn nagu rach gia. Ei näinud seal mitte ühtegi teist turisti ühe päeva jooksul. Samas saime seal parimat toitu terve reisi jooksul. Sealt saab phu quo saarele ka, aga seda ei julge soovitada. Vähemalt meile meeldis see Vietnamist kõige vähem. Korralik turistikas. Mekongi delta suurim linn can tho oli ka üldist turisti kontsentratsiooni arvestades suhteliselt rahulik. Väga head lukshotellide hinnad jne.\nPolegi veel kunagi päevakorras olnud Andorra suusareis, koguaeg alpid teemaks jäänud, eriti just Prantsusmaa. Aga Grandvalira mäekaarti vaadates tekkis täitsa huvi. Kuidas seal mäel ja väljas söömise/joomise hinnatase võrreldes näiteks Prantsusmaa suuremate kuurortidega? Kui näiteks võrdluseks tuua, et õlu seal ca 7€ ja burger friikatega ca 15-17€. Kas Grandvalira regioonis on kuskil päris ski in/out võimalus ka?\n29. juuni 2019 12:00\nPoola rahvaarv on ca 40milj ja Baltikumis 6milj. Lisaks veel Poola transiitliiklus kordades suurem , kui siin. Eks taristu areng on ikkagi enamjaolt seotud rahvastikutihedusega. Peab oma ääreala staatusega leppima või leidma kuskilt meeletutes kogustes kulda või naftat\n12. märts 2019 14:40\nKäisin 2014.a MSCga kruiisil Vahemerel. Kõik oli täitsa tore aga peale seda, kui see aasta käisin celebrityga sain aru, miks on MSC-l suhteliselt madalad hinnangud. Põhiliseks märksõnadeks olgu siin siis ülerahvastatus laevadel, kerge Lõuna-Euroopalik kaos organiseerimises, keskpärane toidutase. Aga kui tegemist on esimese kruuisiga siis on ta kindlasti väga äge kogemus. Diilide osas ütleb minu kogemus, et parimaid saab USA portaalide kaudu. Hinnavahed Eestist ostes on märgatavad. Eriti just lisa asjade osas, mida pakuvad USA portaalid kaasa. Olgu selleks siis joogipakett, makstud jootrahaks või pardakrediit. Kirjutasin ka oma organiseerimisestpõgusalt https://trip.ee/foorum/uldfoorum/kariibi-mere-kruiis-kogemusi siin.\nNii, käidud-nähtud. Nagu eelnevalt kirjutasin siis valisime seekord Celebrity Cruises. Põhiliselt just sihtkohtade pärast. 11 öine kruiis külastades Caymani saari, Columbiat, Panamat, Kostariikat ja kahte sihtkohta Mehhikos. Merepäevi oli kokku 4 aga mitte ükski neist ei olnud järjest. Soovitaksingi kõigepealt selgeks teha kuhu on soov minna, ehk selle järgi vaadata edasi. Kui soov saada jõhkralt rannapuhkust siis soovitaksin valida ida-kariibi kruiisid, seal sihtkohad väikesed paradiisisaared. Ida-kariibidel rohkem selliseid suuremate linnade sihtkohti. Samas seal peab ka valmis olema, et näeb päris koledat ja vaest elu ( colon panamas) või väga agressiivseid müügimehi nagu Cartagena Columbias. Lääne pool asi rahulikum ilmselt. Soovitaksin valida sellise kruiisi, kus ei ole üle 3 sadamapäeva järjest, sest lõpuks on lihtsalt kopp ees ja tekib huvipuudus kõige vastu. Eelmine kruiisikogemus pärines MSC laevalt ja siis tundus juba see väga äge, aga Celebrity lõi selle arvamuse pihuks ja põrmuks. Kõigepealt laevast: Celebrity Reflection, ca. 3000in ja 1500 meeskonnaliiget, mitte kõige suurem aga ka mitte väike, ilus puhas ja elegantne. Kordagi ei tundnud ülerahvastatust, mida sai tunda eelmine kord. Pigem täiskasvanutele suunatud kruiisifirma, lapsi kohtasime väga vähe. Laeval üldiselt puudusid igasugu tilu-lilud, ala veetorud, kaljusein vms. Samas oli rohkelt baare või alasid kus sai niisama rahulikult olla, pool viimasest tekist oli kaetud ehtsa muruga, kus siis päeval võiks niisama pikutada ning öösiti oli õuekino. 3 Basseini, millest 2 õues ja üks sees, alati leidis ruumi kui soovi õues pikutada päikse käes. Meeskond: Uskumatult sõbralik ja abivalmis, meie kajutiteenindaja ütles mulle teisel päeval, kui jalutasin kajuti poole, et mu naine(nimepidi) läks just teisest liftist üles... ainult kiidusõnad, ainult mõned meeskonna liikmed olid natukene mossis. Söök ja jook: Nagu kruiisidel ikka siis peaaegu igal pool söök hinna sees, Bufees olid toidud paremad kui pooltes Eesti söögikohtades, näiteks õhtusöögiks võisid ise valida steigi tüki ja see tehti sinu ees valmis jne. Nö. Main Dining Roomis kus restorani teenindus oli ka ikka väga hea toit, mõned näited: 30cm pikkune vähk ning umbes 4 korda erinevates vormides veise sisefileed. Oli veel basseinitekil fast food burksisõpradele. Ning siis oli 5-6 raha eest restorani, mis olid absoluutne kokanduse tipptase. Võrreldavad meie tipprestoranidega kindlasti. Lisaks veel tasuta Room Service, milles ka kõik basic toidud olemas. Kui olid sadamapäevad siis tellisime ka hommikusöögi endale tuppa ja sõime seda rahulikult rõdu peal, väga mõnus. Meil oli joogipakett, mille saime üsna odavalt reisibüroo kaudu ostes kaasa. Jooki saab siis põhimõtteliselt kõike ja piiramatult ja igalt poolt. Muidu eraldi ostes hinnad üsna krõbedad , õlu ca 7$ purk, vein 9$ klaas, kokteilid ka 9-10$. Kohvid 5-6$ jne. Meelelahutust laevad palju, kõikvõimalikud mängud, viktoriinid, ajalooklassid ja veinikoolitused jne jne. Neid ei kohtanud nii palju MSC peal. Ning kui midagi teha ei taha siis alati saab bassu ääres lebotada ja enda Daquirit juua. Õhtuti siis põhiteatris show, kus esinejad ka ikkagi väga tasemel. Meil esines ühel õhtul näiteks American Idoli võitja. Kontingent oli laeva peal väga erudeeritud ja viisakas. Samas pidu oli laevas küll. Enamus vanuses 50-70 aga oli ka küllaldaselt 30-40 aastaseid. Saime ka väga paljude toredate inimestega tuttavaks ning just vanematest inimestest on päris paljud käinud kruiisidega Tallinnas ning kuulsin ainult positiivset meie kohta. Väga positiivne oli see, et õhtusöögilaudadesse koondati seltskondi vastavalt vanusele, seega sai omaealistega väga lihtsalt tuttavaks. Julgeks mainida, et tegemist oli kindlasti liikuva 5* hotelliga.


Lockhunter võimaldab teil faile kustutada, kui Windows ei tööta - huvitav - 2020\nLockhunter võimaldab teil faile kustutada, kui Windows ei tööta\nSellest ajast on möödunud kümmekond aastat, kui viimati kontrollisime Lockhunterit - uskumatult kasulikku Windowsi rakendust, mis tagab, et saate alati kustutada faile ja kaustu, mida File Explorer keeldub kustutamast. Arendaja Crystal Rich Ltd jätkab rakenduse värskendamist kasulike funktsioonidega, kuid juhuslikult: rakenduse versioonilt 3.1 versioonile 3.2 jõudmiseks kulus umbes 3, 5 aastat.\nSellegipoolest tasub Lockhunter hoida Windowsi töölaual või sülearvutil neil harvadel hetkedel - või siis mitte nii harvadel juhtudel, kui ebaõnnestub - kui Windows keeldub lubamast teil kausta või faili käsitseda, kuna see on mõne muu protsessiga lukus . Mõnikord peate võib-olla failile juurdepääsu saamiseks sulgema solvava programmi. Teinekord peate võib-olla võtma drastilisemaid meetmeid.\nLockhunteri installimiseks peate kasutama ainult ühte installiprogrammi, kuna rakendus saab nüüd tuvastada, kas kasutate Windowsi 32- või 64-bitist versiooni, ja installida rakenduse õige versioon. Pärast seda, kui ilmneb kangekaelne fail või kaust, saate sellel paremklõpsata File Exploreris ja valida uue valiku „Mis lukustab selle faili?”\nKui LockHunter laaditakse, saate kiire ülevaate, miks te ei pruugi kõnealuse faili või kaustaga manipuleerida. (Võite ka klõpsata äsja lisatud suvandil „Üksikasjad”, et näha täpsemat teavet protsesside kohta, mida saate seejärel käsu „Taskkill” abil käsurealt tappa.)\nLockHunter võib proovida teie nimel olevaid faile avada või kustutada. Kui need suvandid ebaõnnestuvad, võite ka rakenduse kustutada, kui Windows järgmisel korral taaskäivitub.\nKuigi Lockhunter on selle täitmisel lihtne, tasub seda hästi läbimõeldud (ehkki harva värskendatavat) rakendust oma digitaalses tööriistakastis hoida. Ärge ainult vaevake oma funktsiooni „värskenduste kontrollimine” kasutamisega - koefitsiendid on head, kui Lockhunter 3.3 välja ilmub, kui see kunagi olemas on, näib maailm väga erinev. Anname teile teada, millal rakenduse uut versiooni otsida.\nCopyright 2020 Lockhunter võimaldab teil faile kustutada, kui Windows ei tööta


Heiksi blogi: "Teie arve on jälle täis!"\n"Teie arve on jälle täis!"\n„Valner on hiigelvõlgades!!!“ A-ha-haa, see ajab lausa naerma, sest ÕL tainapea ei jaganud järjekordsest teemaarendusest ööd ega mütsi. Tegelikult kallid sõbrad on asi otse risti vastupidi, aga ega see minu olukorda nüüd paremaks küll tee. Ja nimelt ei julge ma enam telefonile vastata, sest usun et ei liialda kui väidan, et vähemalt iga nädala tagant tuleb pangast kõne: „Härra Valner, mida te endast arvate, te konto on jälle täis! Kogu pank on teie raha täis! Isegi pagulastele mõeldud annetused ei mahu enam kuhugi. Võtke midagi kohe ette, muidu lõpetame lepingud!“\nMa tõesti helistasin hommikul kohe sotsiaalministeeriumisse ja pakkusin 45 kilogrammi viiesaja euroseid. Summasid ei loe ma juba ammu ja lihtsuse mõttes arveldan kilodes juba viimased viis aastat. Ja nii ma siis helistangi ja pakun raha, et Jumala pärast võtku ja aidaku vaeseid hingi. Nagu aru sain, siis oli Jumala mainimine kurjast, sest ministeeriumiproua sõnade kohaselt olevat meie Jumala käest raha ja igasugu muu abi vastuvõtmine põgenikele solvav! Säh sulle ja olen edaspidi siis targem! Edasi kõllasin juba peaministrile, kes läks üsna närvi: „Mida te endale lubate? Neetud rahamehed, kas tulete valitsusele altkäemaksu pakkuma, meil niigi see praamijama praegu kaelas?“ Üldiselt läks see lapsuke üsna endast välja ja sarjas mind veel oma pool tundi jutti. Eile ostsin säästukast Kirde saia ja maksin selle eest umbes 200 grammi sajastega. Suur paanika läks lahti ja turvamees kohe kukil. Pagan, poole ööni vorpisin pollaris seletusi. Täna hommikul andsin Balti jaama tunnelis ühele kerjusele kuskil kilo ringis viiesajaseid. Sa raisk kus kukkus sõimama ja nõudis münte. Olevat kindlam. Sa püha müristus, kas me tõesti sellist Eestit tahtsimegi! Ärge nüüd vähemalt teie kukkuge parastama, aga nii see lihtsalt on „väikesed rahad väikesed mured, suured rahad suured mured“ ja sestap olengi otsustanud eraisiku pankrotti taotlema hakata.\nTelefon jälle heliseb. Käed hakkavad värisema, vererõhk tõuseb, sest nagunii kõllatakse pangast: „Kuradi Valner, tulge juba oma rahale järele, arvele ei mahu enam, mida te endale lubate, kuradi rikkur ja vaeste kröönija ……………..!“\nPosted by Heiki Valner at 19:11\n"McKimmel’s dream coctail ja rohemehikesed"\n"Savisaar võeti kinni! On see vast uudis!"\nVerekoer Marta vajab abi raviarvete tasumisel\n"Kui vikatimees niitma kukub, siis ikka hoolega!"\n"Meie pere kuldne kuuik"\n"Kolga metsade vahel kitsi otsimas"\n"Täna on Ussimaarjapäev"\n"Liidu koduleht on maas"\n„Pange asjad oma kohale tagasi!“\n"Valner on hiigelvõlgades!"\n"Valner läheb elama koerakuuti!"\n"Kepi mind! Ma olen kuulsus!"\n"Ka kassid naudivad liugulaskmist"


Hüpokoerad diabeediga inimestele – EESTI TEGEVUSTERAPEUTIDE LIIT – BLOGI\nRefereeris: Maret Nestor\nStatistika kohaselt on nii I kui ka II tüüpi diabeeti haigestumine viimastel aastatel plahvatuslikult kasvanud kogu maailmas. Sama tendents on kahjuks selgelt märgatav ka Eestis. Diabeedi abikoerte ehk hüpokoerte teema jõudis Eestis esmakordselt laiema avalikkuse ette 2013. aasta novembris, kui Eesti Laste ja Noorte Diabeedi Ühingu (ELDÜ) aastakonverentsile tulid sellest rääkima külalised Soomest. Teemat käisid tutvustamas hüpokoerte koolitaja Stina von Bornsdorff, kes on üks hüpokoerte väljaõppe “maaletooja” Soomes, ja perekond, kus I tüübi diabeediga lapse abistajana tegutseb juba mitmendat aastat hüpokoer Elmo.\nHüpokoera ülesanded on:\nhinnata peremehe veresuhkrutaset lõhna järgi ning anda talle sellest teada, kui tekib hüpo- või hüperglükeemia;\nosata kätte tuua toit või jook veresuhkru tõstmiseks;\nanda lähedastele teada, kui peremehel on tekkinud elule ja tervisele ohtlik olukord;\naidata peremehel hoida elu kvaliteeti, olles abiliseks liikumisel ning sportimisel;\nmagada öösel peremehe voodi kõrval ning vajadusel äratada unest, kui tunneb hüpoglükeemia lõhna.\nHüpokoerad ei ole veel riiklikul tasandil teenistuskoerte nimekirjas ja selletõttu ei saa ka koeraga igale poole avalikes kohtades minna. Soomes hetkel tegeletakse hüpokoera kui teenistuskoera staatuse saamisega. Kõige pikaajalisemad kogemused hüpokoerte koolitamisega on USA-s, Suurbritannias, Austraalias, Rootsis ja Soomes. Soomes alustati hüpokoerte väljaõpetamisega 2010. aastal koostöös Suurbritannia ja Rootsi vastavate organisatsioonidega ning loodi Hypokoira ry (vt http://www.hypokoira.fi). Teadaolevalt praegu Soomes riigipoolne toetus selle teenuse võimaldamiseks puudub ning valmiskoolitatud koera maksumus selles riigis on ca 10 000 eurot.\nEt ka Eestisse tuleks hüpokoerte võimalus, otsustati saata Eesti treenerid Soome hüpokoerte koolitustele. Kõige paremini sobivad hüpokoerteks sellised tõud kelle koonud on pikad ning kelle haistmismeel on üle keskmise. Koer õpetatakse välja vastavalt peremehe vereproovidele. Tulevasele peremehele õpetatakse koeraga suhtlemise aluseid ning selgitatakse, kuidas säilitada koeral motivatsiooni teha hüpokoerana tööd kogu tema eluaja.\nTabur, T. (2016). Meditsiini uudised.


Anija vald asub Harjumaa kagupiiril, naabriteks Kose, Raasiku, Jõelähtme ja Kuusalu vald Harjumaal, Järva vald Järvamaal ja Tapa vald Lääne-Virumaal. 2017. aasta 1. novembri seisuga on Anija valla rahvaarv 6313 inimest.\nAnija valla pindala on 532,91 km², mis moodustab 12% Harjumaast ja on oma territooriumi suuruselt viies vald Harjumaal. Valla haldusterritooriumist ca 50% on kaetud metsaga ning üle 3% on veekogude all.\nTerritooriumist suure osa hõlmavad Põhja-Kõrvemaa ja Kõrvemaa maastikukaitsealad. Lisaks eelpoolmainitule on vallas veel Anija, Niinsoni ja Maapaju looduskaitseala ja palju veekogusid: veehoidlad Soodlas, Kaunissaares, Raudojal ja Aavojal, jõed (neist suurimad Jägala ja Soodla), ojad ja kanalid. Suur osa valla maadest on metsad, sood ja rabad.\nValda läbib Tallinn-Tapa raudtee ning kolm põhimaanteed: Kose-Jägala, Perila-Jäneda ja Piibe maantee. Vallas on kuus raudteepeatust: Nelijärve, Aegviidu, Mustjõe, Lahinguvälja, Kehra ja Parila.\nAnija valla asustus on ebaühtlane, paiknedes suures osas valla lääneosas. Selle ajalooliseks põhjuseks on eelkõige raudtee, mille ümber on tekkinud asustus. Meil on 31 küla: Aavere, Alavere, Anija, Arava, Härmakosu, Kaunissaare, Kehra, Kihmla, Kuusemäe, Lehtmetsa, Lilli, Linnakse, Looküla, Lükati, Mustjõe, Paasiku, Parila, Partsaare, Pikva, Pillapalu, Rasivere, Raudoja, Rooküla, Salumetsa, Salumäe, Soodla, Uuearu, Vetla, Vikipalu, Voose ja Ülejõe, 1 Aegviidu alev ning vallasisene Kehra linn.\nAnija vald on elamisväärse elukeskkonnaga, majanduslikult mitmekesine, elujõulise kogukonnaga jätkusuutlikult arenev omavalitsus, kus elanikele on tagatud konkurentsivõimeline haridus, sealhulgas ka gümnaasiumiharidus ja sotsiaalne turvalisus.\nValla elu- ja ettevõtluskeskkonna parandamine ning hariduslike arenguvõimaluste loomine valla elanike konkurentsivõime tõstmiseks.


Minu Egiptus – reisikirja 4. osa\nLoe ka reisikirja 1. osa, 2. osa ja 3. osa.\n“Danke schön!”, hõikab naaberlaua saksa proua rõõmsa reipa häälega, olles kelnerilt kätte saanud oma mitte esimese õhtusöögikõrvase õlle. Proua tämber pälvis mu tähelepanu, kõlades ülimalt sarnaselt miss Sophiele, kui ta hüüdis: “Admiral von Schneider!” igihaljas ja selle tõelise vana-aastaõhtu tunde loovas telelavastuses “Õhtusöök ühele.” Neljane seltskond, kus kõik minu asjatundmatu hinnangu kohaselt võiksid oma 80ndat juubelit tähistada, naudib puhkust ja tähistab elu ikka täiega. Ja pole ühtki põhjust neile seda ette heita. Õnnelikud, sest prouadel on ka härrad kõrval ja moslemist kelner ei saakski ju ka Jamesi kombel lahkunud sõprade asemel klaasi tõsta, see oleks patt.\nPoetasin ka ühel õhtul kelnerile paarieurose meeleheamündi, mispeale ta nüüd mind kui kallist sugulast kohe restorani ukselt pilguga püüab (maski alt muud ei paista) ja mulle hoitud aknaalusesse lauda suunab ning miskipärast kohe kaks klaasi punaveini kohale toob (all inclusive stiilis pisikesed klaasid on, ärge muretsege). Meelehead nad siin ootavad (varem pajatasin nende madalatest palkadest), peale nad sellega kuidagi ei käi, vähesed annavad jootraha ja andjale on nad on väga tänulikud. Soovitus on siia tulles võtta kaasa ühedollarilisi rahatähti, andmisrõõm on pea sama suur kui saamisrõõm.\nKui eile lõpuks mõistsin, et rannas päevitustoolide kõrval olevad ontlikud (mu saksa sõber Paul ütleks kindlasti sõna väljapeetult hääldades: decent) punutistest vaheseinad võivad olla sinna seatud ka mingil muul põhjusel kui minusuguse introverdi jaoks nii olulise privaatsuse tagamiseks, näiteks jaheda tuule varjamiseks, siis hommikuse rannasessiooni ajaks oli eile pisut ka mere häält teinud veekogu taas taandunud Kubija järve taoliseks õrna pinnavirvendusega suuremat sorti tasaseks loiguks. Minu kui supisooja vee armastaja jaoks oleks temperatuur ehk võinud olla paari kraadi jagu kõrgem, kuid see tunne möödus kohe, kui keha oli keskkonna omaks võtnud. Otsus nabani vette jõudes mitte silmapilkselt konnalaadseid liigutusi tegema hakata autasustas mind mõnemeetrise merepõhjajalutuskäigu järel üllatusest ja ilust hämmelduma paneva vaatepildiga. Korallid! Sedakorda küll mitte Emajões ja selle võrra ehk vähem üllatuslikus asupaigas, kuid siiski. Siinsamas hotelli ujumisrannas, mõni meeter kaldast! Lillad, kreemikad, pruunikad ja korallide vahel ja ümber ning hetke pärast mind, kui uut huvitavat objekti ümber jalgade tiireldes uudistama tulnud kalad: kollamustatriibulised, hallilillatriibulised, rohekollased, erksiniste kiivritega, mustad ja tagasihoidlikud põhjakarva beežid, pika ninaga ja ümarad, voolujooneliselt siugjad, kellukujulised – imelised! Korallide ja kivimügarike vahel lösutasid suurte mustade keradena vist paarikümnesentimeetriseid hirmutavaid teravaid piike hõljutavad merisiilid. Kah põnevad vaadata, aga oi, kui valusad peale astuda! Kord Zanzibaril proovisin. Nii hirmutav oli (kõik need jutud siilikute mürgisusest), et andsin end saatusele alludes rannast kiirelt leitud kohaliku “doktori” meelevalda, kes suust alkoholimõõka välja hingates ükshaaval ogad välja tiris, jala bensiiniga üle valas (õnneks peale ei pissinud), toore papaia haavade hoolduseks kaasa andis ja kogu šõu eest 50 eurot küsis (ja kakskümmend sai, peaasjalikult selle eest, et mult surmahirmu ära võttis).\nNüüd on mul ometigi kaasas Horvaatia lipu värvides ja sümboolikaga rannasussid, mille vahepealse kümnendiga meheks sirgunud poeg ammuigi maadeavastaja Marco Polo sünnisaarelt Korčulalt ostis ja mis nüüd talle väikeseks ja mulle parajaks jäänutena taaskasutust leidsid. Eestlaslik kraami kuuri taha ja pööningule korjamise “äkki läheb kunagi vaja” tava on ikka väärt värk ja tasub pärandina alles hoidmist.\nHomse mere- ja snorgeldamisretke ootused on nüüd igatahes üles kruvitud.\nJa läbi olen seni jõudnud lugeda vaid ühe raamatu (sellegi lennukis), kahega olen poole peal. Massiivselt alla ootuste sooritus! No mis teha, kui puhkajal on elamuste jahil kogu aeg kiire!\nRemargi korras veel paar tähelepanekut. Enamik üle 30aastaseid hotelli külalisi on ülekaalulised ja enamik ei oska või taha noa ja kahvliga süüa. Mina ei tea, on see ülekaal liiga hea elu tunnus või hoopis kehvad valikud toidulaual. Hardo Pajulalt hiljuti kuulsin, et ülekaal pidi olema ka üks vaesuse markereid ja järele mõeldes ma temaga mõtetes ka nõustusin. Ja ma ei tea ka seda, kas taanduvad kultuursed söömiskombed on kiir- ja tänavatoidu laia leviku mõju või hoopis mu eestiaegse kodumajanduskooli läbi teinud armsa tädi Olga lapsepõlves läbi viidud kombekoolituse puudumine, igatahes piirdub enamik kahvliga toidu tõstmise ja vahel ka jutu illustreerimiseks sellega vehkimisega.\nJa datlid, mida siin jäätükkide vahelt lõunaseks maiuseks pakutakse, pole sugugi sellised lääged ja vastuvõetamatult magusad plönnid, mida Eestist leida võib, vaid hõrgud, mahlased, just parasjagu magusad, et datlipõlgurist datliarmastaja voolida.\nIlusat pühapäevast pärastlõunat teile, puhake hästi!\nLoe ka reisikirja 5. osa.


Ligipääsetavuse probleemid, mida tekitavad veebidisainerid | TWN blog\nSisestatud Sigrid poolt K, 09/29/2021 - 16:08\nVeebi kasutajad, nende teadmised ja võimed on väga erinevad. Kaasaegne Euroopa Liidu nõuetele vastav veebileht on kaasav ja ligipääsetav ehk mugavalt kasutatav ka erivajadustega inimestele, vanuritele, lastele ja kõikidele teistele.\nSelle jaoks on oluline veebikeskkonna planeerimisel, arendamisel ja haldamisel järgida WCAG standardi kriteeriume ning teha võimalusel ka veebilehe testimisi sihtgrupi esindajatega.\nTäna ei pöörata Eesti veebilehtedel ligipääsetavusele veel piisavalt tähelepanu, sest teadlikkus teemast on madal ning kõiki kasutajaid kaasava disaini ja arenduse tase pole veel piisav.\nNagu me teame, pole ligipääsetavuse probleemide avastamiseks ja parandamiseks ühte võluvitsa. Veebipõhised automaatkontrolli tööriistad ei suuda avastada enamikku ligipääsetavuse probleemidest, sest need lihtsalt pole tehnoloogiliselt tuvastatavad.\nSeetõttu on oluline testida veebilehte ka manuaalselt ja proovida kasutada seda nii nagu teeksid seda erinevate tugitehnoloogiate kasutajad.\nPilt 1 - veebi ligipääsetavusest ei võida ainult erivajadustega inimesed, vaid ka eakad, lapsed ja paljud teised.\nLeitud probleemide parandamiseks ei aita samuti vaid arendajate koolitamisest – vaja on ka disaineri kootööd ning sisuhaldurite pidevalt jätkuvat tähelepanu ligipääsetavusele.\nSelles postituses heidame valgust ligipääsetavuse probleemidele, mida võivad tekitada ja ka ära hoida just veebidisainerid. Kuigi UX ja UI disaineri vahel on tegelikult suur erinevus, võtsime nad selles artiklis selguse mõttes kokku. Kõik näited on toodud elust enesest ja reaalsetelt veebilehtedelt.\nInfosüsteemi või veebilehe üldise ülesehituse eest hoolitseb üldjuhul UX disainer, kes loob vaadetele prototüübid, pidades silmas, et kasutajal oleks võimalikult mugav navigeerida ja infot tarbida.\nParaku võib elementide paigutus prototüübis saada saatuslikuks kasutajatele, kes navigeerivad klaviatuuri abil (motoorikahäiretega kasutajad, eakad, ajutise käetraumaga kasutajad).\nKlaviatuuriga navigeerimine käib lineaarselt ülevalt alla, vasakul paremale: vajutades Tab-klahvi, liigub nähtav fookus (tavaliselt siniselt helendav kastike) lingilt-lingile ja nupult-nupule.\nÕige lingi peale jõudes klõpsab kasutaja Enterit ning link avaneb. Navigeerimine võib muutuda keeruliseks siis, kui elemente ei fokuseerita loogilises lineaarses järjekorras ning selles võib teinekord “süüdi” olla disain. Toome mõned näited:\nKüpsistega nõustumise teade on disainis lehe allservas.\nProbleem: kui disainis on küpsiste teade lehe allservas, paneb arendaja teate suure tõenäosusega ka veebilehe koodis kõige viimaseks asjaks. Nägijal hiirekasutajal pole sellega mingit probleemi – ta klõpsab teate kinni ja jätkab lehe kerimist. Klaviatuuriga navigeerides tuleb aga teateni jõudmiseks (ja sulgemiseks) liikuda läbi kogu veebilehe, milleks kulub sadu Tab-vajutusi ja palju aega.\nParem lahendus: disainida küpsiste teade lehe ülaserva.\nKüljemenüü asub disainis lehe paremal servas.\nOlgu selleks alamenüü või filtrid, kui asi asub disainis paremal servas, läheb järjekord arendaja jaoks keeruliseks: kas klaviatuurikasutaja peaks kõigepealt navigeerima läbi sisu ja siis küljemenüü peale (menüüni jõudmiseks tuleb kogu sisu läbi Tab-ida) või kõigepealt küljemenüü peale ja siis sisu peale (justkui tagurpidi, paremalt vasakule)?\nParem lahendus: disainda küljemenüü vasakule.\nPilt 2 - kui küljemenüü on paremal, on lugemisjärjekord ebaloogiline olenemata sellest, kas menüü loetakse enne või pärast sisuosa.\nPäisest ei saa üle hüpata\nNagu öeldud, käib klaviatuuriga navigeerimine lineaarselt vasakul paremale ja ülevalt alla, mistõttu tuleb läbi lehe liikumiseks teha päris palju Tab-klahvi vajutusi.\nEt teha klaviatuuriga navigeerimist veidi lihtsamaks, peab iga lehe alguses olema nn „ülehüppamislink“, millega on võimalik päis ja menüü vahele jätta ning otse põhisisu juurde liikuda. Kui kasutaja lingile vajutab, keritakse ta põhisisuni ja viiakse fookus samuti põhisisu peale.\nTaoline „Liigu põhisisu juurde“ link peab olema iga lehe esimene element. Antud link ei pea aga alati nähtaval olema, vaid võib välja tulla ainult fokuseerimisel ehk kui kasutaja Tab-klahviga selle peale liigub. Kui aga disainer selle joonistamata unustab, on suur tõenäosus, et see ununeb ka arenduse käigus.\nPilt 3 - menüüst ülehüppamiseks peab iga lehe alguses asuma link, mis tuleb nähtavale selle peale klaviatuurifookusega liikudes.\nMiks ma siia vajutada ei saa?\nKui asjad, millele saab vajutada, ja asjad, millele ei saa vajutada, on äravahetamiseni sarnased, võib kasutaja kergesti segadusse sattuda. Kui kord on artikli pealkiri link ja teinekord mitte, vajab nende eristamine korralikku läbimõtlemist.\nÜldiselt peaksid nupud välja nägema nagu nupud, lingid olema korralikult tavatekstist eristatud ning ülejäänud sisu ei tohiks klikitav välja näha. Toome paar näidet:\nPealkirjad näevad välja nagu nupud\nKasutajad on harjunud erinevate kasutajaliidese elementide leidmiseks lehti silmadega „skännima“ – näiteks nuppe eristab üldiselt mingit värvi ristkülik mingi suurema sõna taustana. On oluline kasutajat mitte segadusse ajada ning kasutada näiteks ristkülikuid ainult nuppude taga.\nParem lahendus: eristada kasutajaliidese elemente üksteisest tavapärasel ja järjekindlal moel.\nKord on klikitav, kord mitte\nInimesed on väga head igasuguste mustrite märkamises ja selgeks õppimises. Seda annet tuleks veebi kujundades ära kasutada, mitte selle vastu töötada. Näiteks kui üldiselt on lehel kõik lingid rohelised, ei tohiks kasutada sama rohelist värvi ka teiste, mitteklikitavate sõnade jaoks. Või kui uudiste koondvaates on üldiselt klikitavad nii uudise pilt kui ka pealkiri, siis ei tohiks mõnda pilti juhuslikult mitteklikitavaks teha.\nParem lahendus: kasutada sarnast navigatsioonimustrit kogu veebilehe ulatuses.\nPilt 4 - pealkirjad näevad liiga nupusarnased välja ja kasutaja võib proovida neile vajutada.\nVormivälja sildid kaovad sisestades ära\nViimasel ajal on liikvel trend peita vormiväljade pealkirjad ära, kui kasutaja midagi sinna sisse kirjutab. See tähendab, et pärast vormi täitmist pole võimalik enam kontrollida, kas vormiväljad täideti õigesti.\nEriti problemaatiline on see siis, kui kasutaja kasutab autofill funktsiooni, mis täidab väljad tema eest ühe nupuvajutusega ära, kuid teeb tihti ka vigu – näiteks kirjutab eesnime lahtrisse terve nime või täidab aadressilahtrid vales järjekorras. Parem lahendus on jätta vormiväljade sildid alati nähtavale, näiteks vormiväljade kohale.\nPilt 5 - kui vormiväljade sildid ära kaovad, ei saa kasutaja kontrollida, kas väljad täideti õigesti.\nMa ei näe ju seda lugeda\nVeebilehel olev tekst peab olema lihtsasti loetav – see tähendab piisavalt suur ja kontrastne, vasakule joondatud ja hästiloetava fondiga. Veebis on üldiselt parem kasutada seriifideta fonte.\nVasakule joondus on alati eelistatud, kuna keskele või paremale joondamisel peab lugeja iga rea alguses silmaga ekslema ning rööpjoondus tekitab sõnade vahele ebaproportsionaalsed vahed ning raskendab taaskord lugemist.\nHea sisuteksti suurus on vähemalt 16px ning alla 12px teksti ei tohiks üldse kasutada. Kuigi teksti rea pikkuse piirab 80 tähemärgi peale alles WCAG AAA tase, on seda hea silmas pidada igasuguse veebiteksti puhul, sest pikemaid ridu on lihtsalt ebamugav lugeda.\nPilt 6 - vasakul: madal kontrastsus, paremal: kõrge kontrastsus\nWCAG AA tase kohustab teksti puhul kontrollima vaid värvikontrastsust. Põhimõtteliselt mida erinevam on teksti värv oma tausta värvist, seda kontrastsem see tekst on. Näiteks helehall tekst valgel taustal on vähekontrastne, aga helehall tekst mustal taustal on väga kontrastne.\nTavalise tekst puhul peab värvikontrastsus olema vähemalt 4,5:1. Kui tekstisuurus on vähemalt 24px või vähemalt 18px ja rasvane (bold), võib kontrastsus olla madalam, kuid mitte vähem kui 3:1.\nVärvikontrastsused on miski, mida disainer kindlasti kontrollima peab - seda saab kiirelt ja lihtsalt teha näiteks selle tausta tööriistaga. Figma kasutajatele on heaks abimeheks pistikprogramm Contrast.\nSoovitan kontrollida igasuguseid heledaid tekste heledal taustal, näiteks oranži või helesinist valgel taustal, ning halltoone, näiteks vormiväljade placeholdereid.\nSamuti tuleb kontrollida, et klikitavate ikoonide, vormiväljade, märkeruutude, raadionuppude jt UI elementide värv või piirjoon oleks vähemalt 3:1 kontrastsuses oma taustaga. Ainus, millele kontrastinõue ei kehti, on passiivsed (disabled) elemendid.\nKlaviatuuriga navigeerimiseks on ülioluline, et kasutaja näeks, kus tema fookus lehe peal parajasti asub. Selle jaoks on oluline, et igal klikitaval elemendil (lingid, nupud, vormiväljad, raadionupud, märkeruudud, valikukastid jne) oleks fookusstiil.\nVeebilehitsejate vaikimisi fookusstiilide asemele võib disainer luua oma fookusstiilid, kuid oluline on, et näiteks ka fookuses olev link oleks oma taustaga piisavalt kontrastne ning mitte fookuses olevatest linkidest hästi eristuv. Kindlasti ei tohi fookusstiile nähtamatuks muuta.\nIseliikuvat sisu ei saa peatada\nPea sama populaarne kui avalehel automaatselt vahetuv bänner, on sellega seotud ligipääsetavuse probleem: kui inimesel on tähelepanu- või lugemisraskused, võivad liikuvad bännerid tema kasutajakogemust tugevalt häirida. Reklaamiblokeerijate populaarsus aga näitab, et sõitvad ja vilkuvad bännerid segavad tegelikult peaaegu kõiki kasutajaid.\nWCAG kohaselt peab iseliikuvat sisu saama peatada või ära peita. Selle jaoks peaks disainer joonistama bännerite juurde ka näiteks pausi-nupu, mida vajutades lõppeks nende automaatne vahetumine.\nPilt 7 - isevahetuvate bännerite juurde on lisatud pausi-nupp, mida vajutades nende vahetumine peatub.\nLigipääsetavuse tagamine ei ole vaid arendajate töö, vaid oma panuse peavad andma ka disainerid ning sisuhaldurid. Selles postituses uurisime, millised on kõige sagedasemad ligipääsetavuse probleemid, mida saaksid ära hoida UX ja UI disainer.\nVeelgi rohkem ideid ja näpunäiteid leiad artiklist "Kuidas disainida ligipääsetavat lehte?". Inspiratsiooni annavad ka kaasava disaini plakatid. Järgmine kord räägime ligipääsetavuse vigadest, mida võivad tekitada veebiarendajad.


Milleks hoida kinni informatsiooni. Respect!Lihtsalt neile inimestele, kes tema järgi tehinguid teevad soovitan ise võimalikukt palju mõelda. miks osta kõrgemalt kui saab odavamalt. aasta auditeerimata tulemused. Niisama pasunate puhumine mind ei veena ja ei pea ka õigeks kui suurosalusi omavad inimesed ajavad mingit ümmargust juttu. Ju siis on seda blö-blääädja umbluud vaja siiski olnud. Kui ma kõrvutan teised Balti börsiettevõtted, siis ma pakun, et LHV on oma visioonide ja plaanide avalikustamisel kindlasti esirinnas. Ja kuna usaldust enda vastu pole, siis ongi ainus lahend käituda nii, nagu eeskuju ees teeb. pole mõtet käivet teha üleval kui saab all seda teha.. Jah, on olnud üksikuid näiteid, mõningaid sektori arve ja rohket fanfaaripuhumist. Investor Toomas ostab ja järgneb inflow ning kui müüb täitub ask müügiorderitega :DMuude aktsiate puhul sellist liikumist eriti pole aga LHV on special case. Tõepoolest, ma ei tea mitu korda olen lugenud aruannetes "tulemused vastasid meie ootustele", aga ENNE ei räägitud ootustest sõnagi. Coop ja Inbank ostsid Krediidipanga ära. Samas on maksmise otsus ning täpne summa aktsionäride pädevuses, kellele teeb ettepaneku nõukogu lähtudes ettevõtte kasumi ja kasvueesmärkidest. Ja kui leitakse ISE põhjused müümiseks siis why not. Esiotsast ühtegi suurt müüjat ei paista, allpool on nii kasumivõtjaid kui ostjaid üksjagu. Argumendid poolt ja vastu muidugi on, aga ma kaldun arvama, et rohkem poolt. Lihtsalt kutsun enne mõtlema ja siis tegutsema. Samas lisavad LHV juhtkond ja tuumikaktsionärid oma tegevuse ja nonde samade plaanidega investeeringusse spekulatiivsust, mis minujaoks on jällegi üks peamine investeerimist välistav asjaolu. Kui aga sai investeerimiseks ostetud pole mõtet ma arvan tõmmelda isegi kui hind tundub kallis. Ma tean kui raske on laiskusest üle saada.\noleks hea saada kommentaare.\nRahandus ja investeeringud - Ellex Raidla\n. Ma ei saa aru miks seda võimalust ei kasutatud, kui nüüd ollakse nii avatud. Siin siis mitte "share capital" vaid "equity" väheneb. Pole päris kindel, kas täna juba pakuvad või mitte aga vähemalt mingi pool aastat tagasi veel ei saanud. Algselt kaalutlesime kogu nõukogu paketi avalikustamist, aga seal võib olla liiga palju isiku ja kliendiandmeuid, millest puhastamne liiga suur töö. Laenud ilma maksehäire; tarbimis laenud madala intressiga. Panga tegevjuhiks saab endine Hansapanga jaepanganduse juht Margus Rink.Krediidipanga tehing toimub kahes osas. Lisaks alustab LHV Group käesolevast aastast kuutulemuste avalikustamist. Ehk siis LHV Groupi aktsionäridele dividende selle finantsplaani järgi ei makstaks. see ongi nii öelda gap peale uudiseid v teateid. Ise kolisin alles eelmise aasta sügisel.Räägi sõbrad ka Eesti parima panga teenuseid kasutama!Kasutan näiteks eraisikuna mh Partner krediitkaarti ja ärikliendina LHV pangakaarti. Arvestades Toomasel on hulk järgijaid, on see valik mõnes mõttes vale. Ja erinevalt sinust on Toomasel ka natuke konkreetsemad seletused miks ta ostab või müüb. Kui investeerida, pole mõtet sama asjaga spekuleerida. Lähtume põhimõttest et ei taha mittetootvat lisatööd teha. Noh, iga dividend vähendab equity. Asi ei ole LHV meeldimises või mittemeeldimises, vaid numbrites ja perspektiivis, samuti konkurentsi situatsioonis.Kuna ma olen väikestviisi buffetoloog, siis otsin ratsionaalsust, majanduslikku põhjendust ja ausust. veebruaril.Huvilised saavad ennast õhtusele investorüritusele registreerida siin. Buffetoloogidele peaks juhtkonna plaanid olema olema üks peamisi argumente ROE ja margin of safety kõrval. Aga see peab olema enda otsus, mitte kopeeriv käitumine. Väikeinvestoritel on raske ise aru saada odavuse ja kalliduse mõistetest, perspektiividest , kasvust jne.Lihtsalt tuletan meelde, et investeerimine on pikaajaline ja ma üldjoontes ei soovita kellegi teise järgi teha. Nõukogu koosolekut ei ole veel toimunud, mistõttu meil ei ole täna infot dividendi täpse suuruse üle.\n. Iga ettevõte seab aastaplaane - neid ei avalikustata kuna kardetakse allajäämise puhul näida luuseritena. Kiirlaen pangalingi kaudu; avansi avalduse näidis. Sellepärast kirjutasin eelpool, et kui sa pidevalt lehvitad lippu ja räägid kui hea investeering LHV täna on, siis back it up with facts, numbers and real perspectives nagu ka Buffett seda aktsionäride koosolekul teeb. Ja Toomasel on alati võimalik ka tagasi tulla. ei meeldi sulle LHV, selge. Saadud raha investeeritakse tihtipeale järgmise kiire kasumi eesmärgil USA turule vmv ja nii ta läheb. Laenud mõistlikele inimestele; raha.ee. Palju emotsioone ja institutsioone pole. Täna ilmselt on selle kohta idufirma öelda selge liialdus, aga vast viimaseks see ei ole jäänud ning leidub veel neid, kes selgelt idufirmad on täna. Börside standardid on minu maitse jaoks selgelt liiga madalad. Siis on see kaart topeltout. Samas valdkonnas näiteks hääldamatu TransferWise.Peate silmas vist skillifici. Käsi värises kuigi tahtsin pikalt hoida. Tegelikult toodab iga ettevõtte seesmiseks tarbimiseks kuuraporteid ja avalikustamine ei maksa tänasel infoajastul mitte midagi. teistele meeldib jällegi.Keegi ei halvusta väikeinvestoreid\nPakun laenu; väikelaen pangast


Aadress: Otepää vald, Mäha küla, Valga maakond 67409\nKontakt: (+372) 53585140\nRestoranil kindlat menüüd ei ole. Valmistame roogi vastavalt aastaajale värskest ja eelistatult kohalikust toorainest. Mõjutusi leiab nii Eesti kui Euroopa köögist, aga väikesi vihjeid ja vimkasid ka kaugematest maailmanurkadest. Veinikeldrist leiab sobiva veini niisama nautimiseks ja ka toidu kõrvale. Tammuri talu restoran on olnud alates 2009 aastast Eesti 50 parima restorani hulgas, loodame pakkuda ka edaspidi klientidele maitse elamusi ja naudinguid. Restorani külastuseks kindlasti eelnevalt laud broneerida.