Sõjaväestatud piiriala – Vikipeedia\nSõjaväestatud piiriala oli provints Habsburgide monarhia ning hiljem Austria keisririigi ja Austria-Ungari lõunapiiril. See toimis kui sanitaarkordon Osmanite sissetungide vastu.\nSõjaväestatud piiriala (punase kontuuriga) u. aastal 1800\n3.1 16. sajand\n3.2 17. sajand\n3.3 18. sajand\n3.4 19. sajand\n16. sajandil Ferdinand I poolt loomise ajal oli piirkond jagatud kaheks ringkonnaks sõjaväe erihalduses: Horvaatia sõjaväestatud piiriala ja Slavoonia sõjaväestatud piiriala. Esialgu kuulus Sõjaväestatud piiriala Horvaatia Sabori ja baani haldusalasse, kuid aastal 1627 läks see Habsburgide sõjaväe otsese kontrolli alla. Rohkem kui kaheks sajandiks jäi piirkond selle täieliku tsiviil- ja militaarvõimu alla, kuni Sõjaväestatud piiriala kaotamiseni aastal 1881.\n17. sajandil laienes territoorium itta ja loodi uued alajaotused. Selleks ajaks ulatus see Kesk-Horvaatiast läänes Ida-Transilvaaniani idas ning hõlmas osi tänapäeva Horvaatiast, Serbiast, Rumeeniast ja Ungarist. Sel perioodil muutus ka kaitsesüsteem, tavapärasest garnisonimudelist 'sõdur-asunike' kogukondadeks.\nPiirkonna elanikud olid tuntud kui Grenzer, või 'piirimehed'. Nad olid kolonistid, peamiselt horvaadid, serblased ja sakslased, kes lubasid kaitsta monarhiat maa-annetuste eest. Asunikest moodustatud sõjaväe rügemendid olid tekkinud põhjusel, et nad on kohal ja võitlevad ning on tuttavad kohaliku maastiku ja tingimustega. Varsti said nad suurepärase sõjaväelise maine.\nSee oli tuntud kui "Sõjaväestatud piiriala" (saksa: Militärgrenze; horvaadi: Vojna granica, Vojna krajina; serbia: Vojna granica/Војна граница, Vojna krajina/Војна Крајина; sloveeni: Vojna krajina; ungari: Katonai határőrvidék; rumeenia: Graniţă militară)\nOsmanite sõjad Euroopas põhjustasid Ungari kuningriigi – ja pärast seda Habsburgide monarhia – piiri nihkumise loode suunas. Suurem osa vana Horvaatia territooriumist sai kas Osmanite omaks või piirnes uute Osmanite valdustega.\nAastal 1435, püüdega tugevdada kaitset Osmanite ja Veneetsia vastu, asutas kuningas Sigismund niinimetatud tabori, sõjaväelaagri, nii Horvaatias, Slavoonias kui ka Usoras. Aastal 1463 asutas kuningas Mátyás I Jajce ja Srebreniki banaadi ning aastal 1469 sõjaväelise Senji kapitanaadi, mille kujundas Osmanite kapitanaatide järgi Bosnia provintsis. Kõik need meetmed olid mõeldud riigikaitse parandamiseks, kuid jäid lõpuks edutuks. See tekitas ometigi Horvaatia panduri jalaväe ja Serbia husaari ratsaväe.\nPärast 1526. aastat valis Horvaatia parlament Austria Habsburgid Horvaatia kuningateks ja keiser Ferdinand lubas Horvaatia parlamendile, et annab neile 200 ratsaväelast ja 200 jalaväelast, ja et maksab veel 800 ratsaväelase eest, keda juhivad horvaadid. Varsti asutas Habsburgide monarhia veel ühe kapitanaadi Bihaćis. Lühiajaliselt oli see kõik ka ebatõhus, kui aastal 1529 pühkisid Osmanid üle piirkonna, vallutasid Buda ja piirasid Viini, mõjudes laastavalt kogu Horvaatia piirialale.\nAastal 1553 reformiti piiriala esimest korda linnuste jadana, Ivan Lenkovići juhtimisel. Piir jagati kaheks: Horvaatia sõjaväestatud piiriala (Krabatische Gränitz) ja Ülem-Slavoonia sõjaväestatud piiriala (Windische, Oberslawonische Gränitz). Piiri Osmanite riigiga joonel Senj-Otočac-Slunj-Glina-Hrastovica-Sisak-Ivanić-Križevci-Đurđevac kindlustati mitme väiksema ja suurema linnusega. Uued kapitanaadid moodustati suuremates linnustes: Ogulin, Hrastovica, Žumberak, Koprivnica, Križevci ja Ivanić. Väiksemad linnused mehitati sakslastest jalaväe ja horvaatidest kergejalaväega. Suuremad linnused mehitati sakslastest raskeratsaväe ja horvaatidest kergeratsaväega. Alguses oli suurem osa kohalikest vägedest horvaadi põgenikud, kes pagesid Osmanite Dalmaatsiast ja Sise-Bosniast.\nUued sõjalised kulutused tekitasid suurt muret ja Sise-Austria maade kongress Bruck an der Muris aastal 1578 määras kohustused igale maale sõjaliste kulutuste katmiseks ja määras prioriteedid kaitsestrateegia parandamiseks. Steiermargi aadel rahastas Ülem-Slavoonia piiri, samas teised (Alam-Austria, Ülem-Austria, Krain, Kärnten ja Salzburg) rahastasid Horvaatia piiri.\n16. sajandi lõpul sai Horvaatia Sõjaväestatud piiriala tuntuks kui Karlovaci generalat ja 1630. aastatest sai Ülem-Slavoonia Sõjaväestatud piiriala tuntuks kui Varaždini generalat. 16. ja 17. sajandil võeti piiri sõjaväeline haldus Horvaatia baanilt ja parlamendilt (Sabor) ära ning anti ertshertsog Karli ja õukonna sõjanõukogu ülemjuhatuse alla Grazis.\nVaatamata Sise-Austria aadli rahalisele toetusele ei olnud Sõjaväestatud piiriala rahastamine piisavalt tõhus. Sõjaväe juhtkond Grazis otsustas proovida muid lahendusi kui palgasõdurite üksused. 1630. aastatel otsustas keiserlik kohus anda sisserändajatele piiril (uskokid, samuti põgenikud Osmanite poolt kontrollitavalt alalt) maad ja teatud eesõigusi Žumberaki piirkonnas ja vastutasuks pidid nad teenima keiserlikus armees. Järelejäänud kohalikku rahvastikku julgustati samuti paigale jääma, neile anti vabade talupoegade staatus (erinevalt pärisorjadest) ja muid privileege. Need uued üksused korraldati kümneks või enamaks vojevoodkonnaks igas kapitanaadis.\nAastal 1627 võeti Sõjaväestatud piiriala Horvaatia Sabori kontrolli alt ära ja pandi Habsburgide sõjaväe otsese valitsemise alla, kellel oli seal täielik tsiviil- ja militaarvõim kuni Sõjaväestatud piirialade kaotamiseni.\nNovembris 1630 kuulutas keiser Ferdinand II välja niinimetatud Statuta Valachorumi ("valahhide statuut"), mis reguleeris Osmanite riigist niinimetatud valahhi ümberasujate (kelle hulgas olid horvaadid, serblased ja valahhid) staatust väejuhatuse suhtes, nende õigusi ja kohustusi sisemises omavalitsuses. Aja jooksul segunes piiriala rahvastik (nagu see siis oli) põlistest horvaatidest ja Horvaatia pärisorjadest, kes olid põgenenud Osmanite territooriumitelt, ning arvukatest serbia ja valahhi vähemusest (viimased assimileerusid hiljem horvaatide ja serblastega) põgenikest, kes püüdsid laiendada oma õigusi kui suured riigikaitse toetajad. Uue sõjalise klassi loomisega piirialal lahutati piiriala territoorium lõpuks täielikult Horvaatia parlamendist ja baanist. Piiriala territooriumil oli suur serblastest rahvastik, kes põgenes oma kagupoolsetelt maadelt ja püüdis võidelda Osmanite vägedega, saades varjupaiga Habsburgide Horvaatias. Kui neile tagati usuvabadus, säilis õigeusk vaatamata elamisele katoliiklikul maal. Lõpuks muutus kogu Sõjaväestatud piiriala rahvastik elukutselisteks sõduriteks, kes teenisid keisririiki mitmel rindel ja paljudes Euroopa sõdades, isegi pärast Osmanite ohu leevenemist.\nSõjaväestatud piiriala jaod Sremis, Bačkas ja Pomorišjes aastatel 1699-1718\n17. sajandil laienes selle territoorium idasuunas ja loodi uusi üksusi. Selleks ajaks ulatus see Kesk-Horvaatiast läänes Ida-Transilvaaniani idas ning hõlmas tänapäeva Horvaatia, Serbia, Rumeenia ja Ungari osi. Ala asustasid peamiselt Horvaatia, Serbia ja Saksa kolonistid (grenzer ja graničari), kes vastutasuks maa eest teenisid sõjaväeüksustes, mis kaitsesid keisririiki Osmanite vastu. Enamus sisserändajaid olid serblased, mõned olid horvaadid, peamiselt Bosniast. Suure serblaste rände Habsburgide maadele viis läbi patriarh Arsenije III Čarnojević. Suur serblaste kogukond koondus Banaati, Lõuna-Ungarisse ja Sõjaväestatud piirialale, sealhulgas kaupmehed ja käsitöölised linnades, kuid peamiselt põgenikud, kes olid talupojad.\n17. sajand oli suhteliselt rahulik periood, mille ajal tehti vaid väikseid röövretki Bosnia provintsist. Pärast Osmanite armee tagasilöömist Viini lahingus aastal 1683 lõppes Suur Türgi sõda suurema osa endiste Horvaatia maade Habsburgide kontrolli alla sattumisega. Vaatamata sellele säilis piirialade süsteem ja laienes endistele Osmanite territooriumitele: Lika, Kordun, Banija, Alam-Slavoonia, Srem, Bačka, Banaat, Pomorišje, ja Transilvaania. Habsburgide monarhia hindas võimet kontrollida ala keskselt ning koostada odavaid ja arvukaid armeeüksusi.\nPärast Karlowitzi rahu aastal 1699 loodi serežaanide väed nii sõjalisteks kui ka politseiülesanneteks. Neile ei makstud, kuid vabastati maksudest. Järgmise sajandi jooksul oli igas rügemendis üks serežaanide jagu, mis organiseeris piiripatrulle Bosnia suunal, eriti raskel maastikul, ja lõpetas bandiitide rünnakud.\nSõjaväestatud piiriala jaod Sremis, Bačkas ja Pomorišjes aastatel 1718-1744\nAastatel 1718 kuni 1739 hõlmas Sõjaväestatud piiriala ka Habsburgide kontrollitavat tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina põhjaosa. 18. sajandi keskpaigas reorganiseeriti piiriala taas kord ning see kujundati keiserliku armee ja selle regulaarrügementide järgi. Aastal 1737 kaotati valahhi statuut ametlikult. Kõik varasemad kapitanaadid ja vojevoodkonnad kaotati ja selle asemel jagati piirkond kindralkondadeks, rügementideks ja kompaniideks:\nSerbia (Illüüria) jagu\nRumeenia (valahhi) jagu\nSõjaväestatud piiriala jaod Sremis, Bačkas ja Pomorišjes aastatel 1744-1750\nErinevad piiriväed, 1756.\nSõjaväestatud piiriala jaod Sremis, Bačkas ja Banaadis aastatel 1751-1873\nPärast 1767. aastat oli iga 12. Sõjaväestatud piiriala asukas sõdur, kui ülejäänud Habsburgide monarhias oli iga 62. asukas. Piirialade sõdurid olid elukutselised sõjaväelased, valmis liikuma kõigile Euroopa lahinguväljadele. Põgenike edasise sisserände tõttu Osmanite valdustest ja territooriumi laienemise tõttu varem Osmanite kontrollitud aladele muutus piirialade rahvastik isegi rohkem kirjumaks. Slavoonias ja tänapäeva Vojvodina osades (Srem, Bačka ja Banaat) oli ikka veel palju põliseid serblasi ja horvaate. Kuid selleks ajaks ületasid neid arvuliselt serbia, horvaadi ja valahhi põgenikud/sisserändajad. Mõned sakslased ja ungarlased tulid samuti piirialale, peamiselt halduspersonaliks, ja siin oli ka arvukalt teisi asunikke ja sõjaväelasi Habsburgide monarhia teistest osadest, nagu tšehhid, slovakid, ukrainlased, russiinid ja teised.\nHorvaatia ja Slavoonia piirialad pandi aastal 1783 Horvaatia kindralkonna ühendatud kontrolli alla, peakorteriga Zagrebis.\n5000 sõduriga Serbia Vabakorpus loodi Banaadis, see koosnes põgenikest, kes olid pagenud varasemate konfliktide ajal Osmanite riigiga. Korpus pidi võitlema Serbia vabastamise ja Habsburgide võimu alla ühendamise eest. Piki Habsburgide-Osmanite piiri oli mitu vabakorpust. Austerlased kasutasid korpust kahes nurjunud katses hõivata Belgrad, 1787. aasta lõpus ja 1788. aasta alguses. Serbia vabastati pärastpoole ja organiseeriti Habsburgide protektoraadiks. 8. oktoobril 1789 vallutas Gideon Ernst von Laudon Belgradi. Austria väed okupeerisid Serbia ja paljud serblased võitlesid Habsburgide vabakorpuses, võttes üle organisatsiooni ja sõjalised oskused. Kuid aastal 1791 sunniti austerlased üle Doonau ja Sava jõe taanduma, nendega ühines tuhandeid serbia peresid, kes kartsid Osmanite-poolset tagakiusamist. Svištovi rahu lõpetas sõja.\nAastal 1787 eraldati tsiviilvõim sõjalisest, kuid see pöörati tagasi aastal 1800.\nAastal 1848 sai Sõjaväestatud piiriala ülemaks Horvaatia baan Josip Jelačić. Ta surus Horvaatia, Slavoonia, Dalmaatsia ja Horvaatia-Slavoonia piiriala ühendamisele. Kuigi tal ei onud võimu seda ära kaotada, tagas ta reformidele heakskiidu ning aastal 1848 saatis Sõjaväestatud piiriala esindajad Horvaatia Sabori. Kuid 1850. aastatel see tühistati ja vaatamata keisri väljaöeldule aastal 1850, et piiriala, Horvaatia ja Slavoonia moodustavad ühe maa eraldi haldusega, ei toimunud Horvaatia-Slavoonia piiriala ja Horvaatia halduslikku ühendamist, vaid nende edasine eraldamine. Piiriala põhiseadusega aastast 1850 Sõjaväestatud piiriala haldus jagati ja maa hakkas välja nägema riigina. Ülemjuhatuse peakorter asus Zagrebis, kuid jäi sõjaministeeriumi otsealluvusse Viinis.\nSõjaväestatud piiriala 19. sajandi keskpaigas (punase kontuurjoonega)\nHorvaatia parlament tegi arvukalt palveid piiriala demilitariseerimiseks tärast Türgi sõdade vaibumist. Demilitariseerimine algas aastal 1869 ja 8. augustil 1873, Franz Joseph I ajal, kaotati Banaadi piiriala ja liidendati Ungari kuningriiki, samas osa Horvaatia piirialast (Križevci ja Đurđevaci rügemendid) liidendati Horvaatia-Slavooniaga. Dekreet, millega ülejäänud Horvaatia ja Slavoonia piirialad liidendati Horvaatia-Slavooniaga, kuulutati välja 15. juulil 1881, samas liidendamine algas 1. augustil 1881, kui Horvaatia baan Ladislav Pejačević võttis üle Zagrebi ülemjuhatuse.\n18. ja 19. sajandil oli piiriala jagatud mitmeks ringkonnaks:\nDoonau sõjaväestatud piiriala 1702–1751 Koosnes Lõuna-Bačka (sealhulgas Palanka, Petrovac, Petrovaradinski Šanac, Titel jne) ja Põhja-Sremi (sealhulgas Petrovaradin, Šid jne) osadest. Pärast piiriala selle jao kaotamist läks üks osa selle territooriumist tsiviilhaldusesse ja teine osa ühendati piiriala teiste jagudega.\nTisa sõjaväestatud piiriala 1702–1751 Koosnes Kirde-Bačka (sealhulgas Sombor, Subotica, Kanjiža, Senta, Bečej jne) osadest. Pärast piiriala selle jao kaotamist läks suurem osa selle territooriumist tsiviilhaldusesse, samas jäi üks väike ala lõunas sõjaväehaldusesse kui Šajkaši pataljoni osa.\nMureși sõjaväestatud piiriala 1702–1751 See piiriala hõlmas Pomorišje piirkonna, ala Mureși jõe põhjakaldal. Pärast selle jao kaotamist läks kogu territoorium tsiviilhaldusesse.\nSava sõjaväestatud piiriala 1702–1751 See paiknes piki Sava jõge.\nBanaadi sõjaväestatud piiriala 1751–1873 See paiknes Serbia-Rumeenia piiril. Oli jagatud Serbia (Illüüria), Saksa (Volksdeutscher) ja Rumeenia (Valahhi) jagudeks.\nSlavoonia sõjaväestatud piiriala 1745–1881 See paiknes piki Posavina jõge, Ida-Horvaatiast, järgides Sava jõge, piki Bosnia ja Hertsegoviina ning Serbia piiri, ja ulatus Sremini, kuni Doonausse suubumiseni Zemuni juures (täna Belgradi osa). Selle kirdepiir järgis Doonaud kuni Petrovaradinini.\nHorvaatia sõjaväestatud piiriala 1553–1881 See paiknes Horvaatia ja Bosnia piiril. See sõjaväestatud piiriala osa hõlmas geograafilisi piirkondi Lika, Kordun, Banija ("Banska krajina" järgi) ja piirnes Aadria merega läänes, Veneetsia vabariigiga lõunas, Habsburgide Horvaatiaga läänes ja Osmanite riigiga idas. See ulatus Slavoonia sõjaväestatud piirialani Una ja Sava jõe ühinemiskohas.\nŠajkaši pataljon 1763–1873 See oli piiriala väike osa, mis moodustati aastal 1763 piiriala eelnevalt kaotatud Doonau ja Tisa jagude osadest. Aastal 1852 muudeti Šajkaši pataljon Titeli jalaväepataljoniks. See kaotati aastal 1873 ja selle territoorium liidendati Bačka-Bodrogi maakonnaga.\nTransilvaania sõjaväestatud piiriala 1762–1851 See paiknes Transilvaania ida- ja lõunaosas. Koosnes kahest székely'i ja kahest Rumeenia rügemendist. Piiriala moodustamisele järgnes Mádéfalva veresaun või Siculicidium.\nSõjaväestatud piiriala jaod Banaadis, Sremis ja Bačkas (18.-19. sajand)\nSõjaväestatud piiriala jaod Banaadis, Sremis ja Bačkas aastal 1849 - Banaadi ja Slavoonia sõjaväestatud piiriala ja Šajkaši pataljon\nSlavoonia sõjaväestatud piiriala aastal 1849\nHorvaatia sõjaväestatud piiriala aastal 1868\nAastal 1828 koosnes rahvastik:\n543 154 (50,60%) õigeusklikud\n434 344 (40,46%) rooma katoliiklased\n53 073 (4,95%) kreeka katoliiklased\n42 659 (3,98%) protestandid\n450 (0,05%) juudid\nAustria statistika aastaraamat aastast 1846 märgib, et sõjaväestatud piirialal elas 1 226 408 asukat:\n598 603 (48,82%) õigeusklikud\n514 545 (41,96%) rooma katoliiklased\n62 743 (5,12%) kreeka katoliiklased\n49 980 (4,08%) protestandid\n537 (0,05%) juudid\nEsimene moodne rahvaloendus Austria keisririigis viidi läbi aastal 1857 ja talletati rahvastiku religioon. Sõjaväestatud piiriala rahvaarv oli 1 062 072, samas sõjaväestatud piiriala usuline struktuur oli:\n587 269 (55,30%) õigeusklikud\n448 703 (42,26%) rooma katoliiklased\n20 139 (1,91%) protestandid\n5533 (0,53%) kreeka katoliiklased\n404 (0,05%) juudid\nRahvastiku andmed jagude kaupa:\nHorvaatia-Slavoonia sõjaväestatud piiriala (kokku 675 817)\n396 843 (58,72%) rooma katoliiklased\n272 755 (40,36%) õigeusklikud\n5486 (0,81%) kreeka katoliiklased\n733 (0,11%) muud\nBanaadi sõjaväestatud piiriala (kokku 386 255)\n314 514 (81,43%) õigeusklikud\n51 860 (13,43%) rooma katoliiklased\n19 418 (5,03%) evangelistid\n393 (0,1%) juudid\n70 (0,01%) muud\nPalju serblasi liikus Ungari lõunaossa, kuna Serbia oli sel ajal suuresti Osmanite võimu all. Et veelgi serblasi piirkonda meelitada, otsustas keiser Leopold I, et nad võivad valida oma valitseja, vojvoda, millest tuleb nimi Vojvodina. Aastal 1690 asus umbes 60 000 – 70 000 serblast Ida-Slavooniasse, Bačkasse ja Banaati, mis sai tuntuks kui Suur serblaste ränne. Hiljem ei lubanud Habsburgid serblastel oma vojvodat valida ja liidendasid piirkonna Ida-Slavoonia ja Banaadi sõjaväestatud piirialadega. Kuid tugev serblaste kohalolek piirkonnas tegi Vojvodinast 19. sajandil Serbia taassünni hälli.\nPärast seda, kui endine Jugoslaavia Horvaatia vabariik kuulutas iseseisvust (aastal 1991), võtsid serblased, kes elasid endise sõjaväestatud piiriala (Vojna Krajina) piirkonnas, selle nime (Krajina) Krajina Serblaste Vabariigi nimesse. Serbia Krajina oli praktiliselt sama sõjaväestatud piiriala territooriumiga tänapäeva Horvaatias. Kuid see serblaste üksus hõlmas ka mõned territooriumid, mis ei olnud minevikus sõjaväestatud piiriala osa, samas suured territooriumid, mis olid olnud sõjaväestatud piirialas, jäid väljapoole serblaste piirkonde kui suuresti horvaatidega asustatud Horvaatia alad (vaata ka Horvaatia iseseisvussõda).\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Sõjaväestatud_piiriala&oldid=5935305"\nLehekülje viimane muutmine: 26. juuli 2021, 21:37\nSelle lehekülje viimane muutmine: 21:37, 26. juuli 2021.


Angkor Wat – Vikipeedia\nAngkor Wat oli alguses hinduistlik Višnu tempel, hiljem budistlik tempel muistses Angkori linnas Kambodžas. See ehitati Khmeeri impeeriumis 12. sajandi esimesel poolel kuningas Suryavarman II valitsusajal (valitses 1113 – u 1150).\n13° 25′ N, 103° 52′ E\nAngkoris olid kümned kivist ehitatud hinduistlikud ja budistlikud templid, millest suurim oli Angkor Wat (wat tähendab khmeeri keeles templit).\nAngkor Wat on maailma suurim pühakoda. Tänapäevani pole selge, milliseid tehnoloogiaid muistsed meistrid selle ehitamisel kasutasid. Alles aerofotod näitasid tänapäeva uurijatele, kuivõrd ideaalsed on Angkori templikompleksi proportsioonid.\nAlates 13. sajandi lõpust hakkas Angkor Wat tasapisi liikuma hindu mõju alt theravaada budistide mõju alla. Tänapäeval ongi Angkor Wat tuntud kui budistlik templikompleks.\nKhmeerid olid sunnitud Angkori maha jätma. 1443. aastal rajasid nad kuningriigi uue pealinna Phnom Penhi neile alles jäänud riigi keskossa. Phnom Penh oli riigi vähenenud võimalusi arvestades Angkorist märksa väiksem.\nTühjaks jäänud ja paljaks röövitud Angkor uppus peagi džunglisse. Hilisemad khmeeride põlvkonnad unustasid pikapeale keset metsikut troopikat laguneva Angkori üldse, jäid vaid legendid džunglis asuvast imelisest linnast. Esimesed Kambodža rannikule jõudnud eurooplased – portugallased ja hispaanlased – pidasid neid legende muinasjuttudeks.\n1863. aastal jõudis Angkori prantslasest loodusteadlane Henri Mouhot. Mouhot sai nähtust šoki: prantslasel oli maha jäetud templimaastikku nähes tunne, nagu ta oleks sattunud teisele planeedile, kus tsivilisatsioon on kosmilise kataklüsmi tagajärjel hukkunud. Sellele järgnesid teaduslikud ekspeditsioonid, peamiselt 1899. aastal asutatud École française d'Extrême-Orient egiidi nime all. Uurijad, kelle hulgas oli ka Vene päritolu kunstiteadlane V. Golubev, mängisid suurt rolli templikompleksi uurimisel, puhastamisel ja konserveerimisel. II maailmasõda katkestas need tööd kümneks aastaks. Tööde juurde naasti 1950. aastatel ja need jätkusid 1970-ndateni.\nAmeeriklaste agressioon Indohiinas, punaste khmeeride valitsemine Kambodžas, rohked riigipöörded, revolutsioonid ja muud sedasorti takistused pidurdasid restaureerimistöid Angkoris kaheks aastakümneks.\nAngkor Watist UNESCO maailmapärandi lehel (inglise ja prantsuse keeles)\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Angkor_Wat&oldid=5535864"\nLehekülje viimane muutmine: 18. jaanuar 2020, 18:50\nSelle lehekülje viimane muutmine: 18:50, 18. jaanuar 2020.


Šabunin Aleksei Vasiljevitš - Toitumine 2022\nPeamine vabakutseline spetsialist on kirurg ja endoskoop, S.P.-i nime kandva GBUZ "SPK peaarst. Botkina DZM ”, Venemaa tervishoiuministeeriumi FSBEI DPO RMANPO kirurgiaosakonna juhataja, MD, professor\nMeditsiiniteaduste doktor, professor, Vene Teaduste Akadeemia korrespondentliige, Vene Föderatsiooni austatud arst, Moskva linna austatud arst.\nMoskva terviseosakonna peakirurg.\nMoskva valitsuse preemia laureaat meditsiini alal.\nRMANPO kirurgiaosakonna juhataja (Venemaa täiendõppe meditsiiniakadeemia).\nTeda autasustati medaliga "Teenete eest rahvuslikule tervishoiule", ordeni "Teenete eest isamaale" medaliga, II aste.\n2016. aastal autasustati teda sõpruse ordeniga.\nKogemused praktilises, teaduslikus ja õppetöös - alates 1984. aastast.\n1991-2001 - Kuzbassi piirkondliku hepatoloogiakeskuse juhataja.\n2001-2011 - nime saanud kirurgiakliiniku haigla peaarsti asetäitja S.P. Botkin.\n2011-2013 - N.I järgi nimetatud kliinilise haigla nr 1 peaarst. Pirogov.\nAlates oktoobrist 2013 kuni tänaseni - nimetatud Riikliku Kliinilise Haigla peaarst S.P. Botkin.\nTal oli praktika maksa-, sapiteede ja kõhunäärme kirurgias Münchenis (Saksamaa), Bostonis (USA), Roomas (Itaalia), Tokyos (Jaapan), Soulis (Lõuna-Korea)..\nEnam kui 270 publikatsiooni, 10 patendi ja 4 monograafia autor.\nRohkem kui 10 tuhat edukat operatsiooni.\nAruanded vabakutselise peaspetsialisti töö kohta aastate kaupa ja järgmise aasta plaanid\n2018. aastal jätkati Moskva arsti standardprogrammi raames kirurgide ja endoskoopide intensiivset simulatsioonikoolitust välja töötatud ainulaadsete koolitusprogrammide osas, mis võimaldas saavutada laparoskoopiliste tehnikate meisterdamisel ja kasutamisel kirurgias kasvu ning suurendada haiglates haiglates laparoskoopilise ja endoskoopilise tehnika abil tehtavate operatsioonide osakaalu. Terviseosakond kuni 70% (2017. aastal - 64,7%). Laparoskoopiliste ja endoskoopiliste tehnikate intensiivne praktiline rakendamine aitas säilitada kirurgilise ravi kõrgeid tulemusi, säilitada operatsioonijärgsete komplikatsioonide madalat taset ja kirurgiliste patsientide varase rehabilitatsiooni võimalust.\nDZMi peakirurgi juhendamisel välja töötatud ja rakendatud metoodika kohaselt on simulatsioonitehnoloogiate kasutamist laialdaselt kasutatud praktiliste oskuste hindamisel koos kirurgide ja endoskoopistide atesteerimisega. Simulatsiooniprogrammide ja -tehnoloogiate integreerimine sertifitseerimise hindamismetoodikasse võimaldab saavutada kõrge kontrolli arstide praktilise väljaõppe üle ning on suunatud operatsiooni praegusele olukorrale vastavate praktiliste oskuste arendamisele, võttes arvesse uusi diagnoosimis- ja ravimeetodeid, pakkudes multidistsiplinaarset lähenemisviisi, kasutades praktikas kaasaegseid endoskoopilisi ja videolaparoskoopilisi diagnostilisi meetodeid. ja ravi.\nMoskva linna täiskasvanud elanikkonnale mõeldud "kirurgia" profiilil eriarstiabi osutamise korralduse edasiseks parendamiseks levitati Moskva linna multidistsiplinaarsetes haiglates UPC korraldamise kaudu kogemusi lühiajaliste kirurgiliste haiglate arendamise katseprojekti (UPC) rakendamisel saadud kogemustest. Kooskõlas DZMi ja MGFOMSi 12.47.2017 sõlmitud ühise korraldusega nr 943/511 avati 2018. aastal linna juhtivates kliinikutes UPC-d “puhta kirurgia” suunas ja UPC-d “mädase operatsiooni” suunas. Piloot-kirurgilise UPC-kogemuse laiendamise tulemusel vabastati multidistsiplinaarsetes kliinikutes ööpäevaringselt kasutatavad kirurgilised voodid erakorralise kirurgilise abi saamiseks..\n2018. aastal kehtestati DZM-i kirurgilistes haiglates kõrgtehnoloogilised kirurgilise abi tariifid, mille töötas välja DZM-i peaarsti alluvuses töörühm, mis võimaldas suurendada uute tehnoloogiate osakaalu, laiendada laparoskoopiliste, endoskoopiliste ja verd säästvate tehnoloogiate kasutamist..\n2018. aastal, et parandada ravi- ja diagnostikaprotsessi kvaliteeti, vähendada DZM-i peakirurgi ja peakirurgi töörühma liikmete otsese osavõtul kirurgiliste patsientide diagnostilisi ja organisatsioonilisi vigu, korraldati korduvalt linna, rajooni ja nosokomiaalse kliinilise kirurgia konverentse, et analüüsida kompleksi diagnoosimise ja ravi tulemusi kirurgilised juhtumid Moskva multidistsiplinaarsetes kliinikutes.\n2018. aastal jätkas DZMi peakirurg praktilise meditsiinilise ja diagnostilise ravi korraldamist ja läbiviimist koos välisvisiidiga keeruka diagnostika ja raviomaduste valdkonnas, sealhulgas keerukate kavandatud ja kiireloomuliste kõrgtehnoloogiliste operatsioonide rakendamiseks linna kirurgilistes haiglates.\n2018. aastal jätkati ambulatoorsete kirurgide täiendõppe täiustamist, sealhulgas ambulatoorsete kirurgide kooli rajamist Botkini haigla simulatsioonikeskuse baasil Moskva arstistandardi ja polikliiniku Moskva standardi raames. Kooli töö võimaldab tõsta ambulatoorsete kirurgide kompetentsi ambulatoorse kirurgia, sellega seotud erialade kiireloomulistes küsimustes ja tervishoiu korraldamisel.\n2018. aastal jätkus Moskva Arsti pilootprojekti rakendamine. Projektiga nähakse ette arstide jaoks keeruline mitmeastmeline eksam, et saada uus erialane staatus - omamoodi spetsialisti kvaliteedimärk. Peakirurg ja töörühm töötavad pidevalt metoodilise ja õppematerjali, testide, situatsioonülesannete täiustamiseks vastavalt kaasaegsetele kirurgilistele suundumustele, rahvusvahelistele ja riiklikele kliinilistele soovitustele. Moskva arsti staatus kajastab arstide kõrget professionaalsust - see on omamoodi tunnustus pealinna tervishoiusüsteemis töötavatele spetsialistidele. 2018. aastal said “Moskva arstid” kirurgideks, kelle kogemused ja kvalifikatsioonitase keeruliste teoreetiliste ja praktiliste testide käigus tunnistati vastavaks parimatele rahvusvahelistele standarditele.\n2019. aastal linna kirurgilise teenuse ja tööülesannete kvaliteedi edasiseks parendamiseks - kaasaegsete, sealhulgas minimaalselt invasiivsete meditsiinitehnoloogiate kasutamisega spetsialiseeritud plaanilise ja erakorralise kirurgilise abi osutamine ning laparoskoopiliste operatsioonide ja endoskoopiliste sekkumiste suurendamine, säilitades samal ajal väikese voodipäeva ja Laparoskoopiliste ja endoskoopiliste seadmete pargi uuendamiseks on plaanis voodikoha suur käive: enam kui kakssada laparoskoopilist kompleksi ja enam kui 300 ühikut tänapäevaseid endoskoopilisi seadmeid.\n2019. aastal jätkab DZMi peakirurgi juhitav töörühm koos territoriaalse Haigekassaga kõrgtehnoloogiliste kirurgiliste ja endoskoopiliste ravimeetodite tariifide maksumuse läbivaatamist, mis võimaldab kõrgtehnoloogiliste ravistandardite kasutamisel saavutada ravitulemusi maailmatasemel..\n2019. aastaks valmistati Moskva multidistsiplinaarsete kliinikute juhtivate erialakirurgide hulgast kandidaadid kirurgilise tsükli jaoks erinevates kirurgiavaldkondades: pankrease kirurgia, maksa kirurgia, endokriinsed operatsioonid ja mao kirurgia, mis põhinevad juhtivatel välismaistel kliinikutel: John Hopkinsi haigla, Baltimor, (USA), IRCAD ja L`institut vastastikuse montsouris (Prantsusmaa), Asani meditsiinikeskus (Korea Vabariik), UKSH (Saksamaa).\n2019. aastal võimaldab organisatoorsete ja metoodiliste meetmete süstemaatiline rakendamine, kirurgiakliinikute ümberpaigutamine uute seadmetega, kirurgide väljaõppe ja atesteerimise edasine täiustamine võimaldab kirurgilise profiiliga patsientide ravitulemusi tõesti parandada..\nJUDICA SIONIST MALYSHEV OLI VENE FÖDERATSIOONIS AMEERIKA RAHA JÄRGI PALJU. MIS ON RIIGI osakond?\nHiljuti olid võrgus inimesed nördinud järgmise lolli TOK-show pärast, nüüd Malõševa mett, kellele anti "Kummist Zina" ajam\nProgramm "Elage suurepäraselt!" emakaks riietatud tüdruk laulis laulu ja esitas mitu tantsusammu.\nKõik tantsivad! Ja ka emakas !, - kirjutas Mihhail Šakhnazarov\nNagu teada sai, otsustas Moskva arbitraažikohus Jelena Malõševa meditsiinikeskuse LLC halduskeskuse haldusvastutusele võtta ja trahvis organisatsiooni 100 tuhat rubla, avastas Open Media. Otsus tehti jaanuari lõpus pärast seda, kui kaaluti Moskvas ja Moskva regioonis Roszdravnadzori territoriaalvõimu poolt kliinikule esitatud nõuet, nagu on märgitud vahekohtu toimikus..\nKohus avaldas 14. veebruaril oma otsuse resolutiivosa, millest järeldub, et eelmise aasta novembris viis Moskva Roszdravnadzor läbi plaanivälise kontrolli Jelena Malõševa meditsiinikeskuses aadressil: 8. Perevedenovski rada, kuulsa telesaatejuhi kliinik.\nOrganisatsioon, nagu on märgitud oma veebisaidil, pakub klientidele MRT diagnostikat, günekoloogiliste ja uroloogiliste haiguste ravi, ENT patoloogiaid ja igat tüüpi valu, keha üldise parandamise ja kehakaalu langetamise programme, plastilist kirurgiat.\nHuvitav on ka edasijõudnute Malõševi ettevõtete juhtide püzdimeeste koosseis..\nLisaks Moskva kliinikule on Malõševas veel 6 meditsiinikeskust teistes Venemaa piirkondades: Arhangelskis, Iževskis, Peterburis, Tveris ja Moskva piirkonnas. Telesaatejuht avas ka kokku üheksa kaalukaotuse kliinikut Ivanovos, Irkutskis, Kaasanis, Kaliningradis, Krasnodaris, Orelil, Samaras, Surgutis ja Valgevene Minskis..\n2015. aastal sai teatavaks Malysheva plaan avada oma kliinik.\nSelle partner selles projektis oli miljardär Alex Rovt, kes on Ameerika kinnisvaraturu oluline tegija, kirjutas Vademecum.\nTeised projektipartnerid olid\nAmeerika ärimees Dmitri Schiglik,\nRoszdravnadzori seire-, kliinilise ja majandusliku ekspertiisi keskuse endine peadirektori asetäitja Gulnara Farrakhova ja gastroenteroloog Igor Gorodokin.\n2017. aasta jaanuari lõpus registreeriti juriidiliste isikute ühtse riikliku registri andmetel OÜ “Elena Malysheva kliinikud”. Uue ettevõtte kaasasutajad olid Jelena Malõševa Meditsiinikeskus LLC (60%), Invitro tegevjuht Sergei Ambrosov (20%) ja Endine Invitro turundusdirektor Andrei Voinov (20%). Frantsiisimise arendamise alal laialdaste kogemustega partnerid aitavad Jelena Malõševat käivitada oma meditsiinikeskuse frantsiiside elluviimise..\nFrantsiisivõtja kindlasummaline tasu on alates miljonist rublast, autoritasu - alates 90 tuhandest rublast. Frantsiisipakett sisaldab: ruumide asukoha analüüsi, kaubamärgi “Elena Malysheva’s Diet” toodetele eksklusiivsete tingimuste pakkumist, töötajate kvalifikatsiooni tõstmise ja hindamise süsteemi, operatiivtuge, brändi populaarsuse tõttu suurt tarbijate nõudlust “, frantsiisivõtjatele mõeldud seminare ja kursusi, samuti tehnilist tuge remondi ja avamise etapis. Esimene partnerkliinik ilmub Peterburi http://vladmedicina.ru/news/russia/2017-03-14-zhit-zdorovo-s-razmahom.htm\n2017. aastal oli Elena Malysheva Medical Center LLC müügitulu 114,8 miljonit rubla,\npuhaskahjum - 34,5 miljonit rubla.\nJelena Malõševa meditsiinikeskus on ka Jelena Malõševa kliiniku LLC kaasasutaja (ettevõttel pole meditsiinilise tegevuse litsentsi).\nLisaks kuuluvad Malõševa ja Štšiglik kaubandusettevõtetesse "Jelena Malõševa dieet" ja "Kas teil on tore".\nTelesaatejuht on seotud paljude teiste projektidega.\nAnaloogiliselt väitega "mida Vasaja Ivanov Iisraelis teeb" tahaksin küsida, MIDA teevad erinevad sionistlikud patrioodid ja mitte Venemaal nii liikumine?))) Ja mida kõik need arvukad "juudi keskused" ja "juudi organisatsioonid" tegelikult teevad "kelle taotluste hulka kuulub" juudi kultuuri edendamine "ja traditsioonid blah blah blah..\nTõepoolest, tegelikkuses selgub, et paljud esindajad tegelevad Venemaal mitte ainult puhta äriga, edendavad meie kultuuris läänelikke väärtusi ja tegelevad nüri rahapesuga, istuvad hallil ja mustal filmimisel, sekkuvad aktiivselt ka meie sisepoliitikasse\nVarem NSV Liidust põgenenud ameerika miljardäri Alexander (Alex) Rovti ja Dmitri Schigliku arvud, kes kardavad pogromme, nagu nad ütlesid ühes intervjuus, on väga värvikad.\nAlexander Rovt sündis 23. juulil 1952 Taga-Karpaatide piirkonnas Mukachevos, 1974. aastal lõpetas ta Lvivi kaubandus- ja majandusinstituudi kaubateaduse kraadi ning aasta hiljem kolis ta Ungarisse.\nPraegu on ta mitme keemiatööstuse ettevõtte omanik. 2008. aastaks kontrollis ettevõte Rovta juba umbes 12% ammoniaagi ja umbes 6% ammooniumnitraadi müügist maailmaturul..\n2008. aastal lisas ajakiri Forbes ta oma planeedi 400 rikkaima inimese nimekirja..\nNagu ta ise kuulutab, on ta juudi rahva patrioot\nPärast NSVL kokkuvarisemist tugevnesid Rovti sidemed endises osariigis veelgi - tema kauaaegsest sõbrast Nikolai Olshanskyst sai Voroneži piirkonna senaator ja pojast Aleksandri elukaaslane. (konkurents ja ausad püznesed, jah)))\nnagu RIA NEWS kirjutas 2010. aastal. Olshansky esindab piirkondlikku seadusandlikku võimu Föderatsiooninõukogus.\nSenaatori koht vabanes pärast äkksurma selle aasta märtsis, jalgpallur Konstantin Eremenko, kes esindas koos piirkonna ekskuberneri Vladimir Kulakoviga Voroneži regiooni huve Föderatsiooninõukogus.https: //ria.ru/20100429/228060511.html\nNagu selgus, aitas ATO-d aktiivselt miljardäride filantroop MukachOva juudi URKAainskiy pyzysman\nUkrainas oli Rovti ettevõtte kangiks Severodonetski tehas, mille ta müüs 2011. aastal president Janukovitši sõbrale. Seda tehingut, ehkki selle summat ei nimetatud, arutati ajakirjanduses ja mitte ainult. Teine laialt arutatud tehing oli Voroneži tehase müük. Pärast seda sai Aleksander Rovti nimi erinevates allikates väga skandaalse avalikkuse tähelepanu osaliseks. On tähelepanuväärne, et teda süüdistati väga ebaviisilistes küsimustes, isegi viidetes laste müümisele elunditele.\nMuidugi polnud ühelgi neist väidetest tõendeid. Euroopa tasandil toimus veel mitu skandaalset kokkupõrget, nii et Rovt oli seotud Norras (Norra) korruptsiooniskandaaliga.\nOlgu kuidas on, jätkas Olympic-rahulikkust säilitav Ukraina-Ameerika miljardär oma äri ja tegeles uute tehingutega, näiteks Manhattanil pilvelõhkuja ostmisega. Muide, üldiselt on Rovt New Yorgis 14 hoone omanik.\nTa on teadaolevalt usaldusisik Brookdale'i ülikooli haigla ja meditsiinikeskuse usaldusisikus ning lisaks on ta ka senati väikeettevõtluse nõuandekogu liige..\nRovti isiklikust elust on teada, et ta on abielus ning elab koos oma naise ja lastega vanas mõisas Central Parki lähedal.\nAleksander on üks suuremaid juudi filantroope, ta on Iisraeli riigi patrioot.\n'Ma saan anda ja aidata kõiki juudi organisatsioone, kes töötavad juudi kogukonna ja Iisraeli huvides. Olen oma rahva patrioot, '' ütleb Alex Rovt.\nMitte vähem värvikas on Malysheva partneri Dmitri Schigliku teine isiksus, kes lahkus Venemaalt ta kartis kodusõda, ehkki teenis oma ühistu juures korralikku sissetulekut, selgub intervjuust järgmiselt: “KUI EI OLE ELENA MALYSHEV, EI TAGANI KUNAGI MEDITSIINITEHNIKUT”\nAmeerikas õppisin just aasta keelt, naine töötas. Ja siis mul vedas - New Yorgis oli mu sõber, kellega käisime koos ehitusmeeskonnas, - Sasha Frolov [nüüd Evraz Groupi direktorite nõukogu esimees S.A. - Vademecum], siis ta oli see, mida nad nimetasid "uuteks venelasteks". Ta tutvustas mind ühe väga kuulsa teadlasega - dr Gluzmaniga, kes töötas suures Ameerika ravimifirmas Wyeth [2009. aastal Pfizer. - Vademecum].\nGluzman meeldis mulle väga, ta võttis mind tööle teadurina, ehkki mul polnud vajalikku kogemust ega kvalifikatsiooni. Siis tehti minust teaduskontaktide juht.\nPöörasin väga kiiresti ringi, avasin uusi laboreid ja tõin siia palju töötuid vene teadlasi - paar aastat hiljem rääkisid kõik minu laborites kõik vene keelt. Siis tehti minust Ida-Euroopa koordinaator ja seejärel SRÜ riikide piirkondlik direktor.\nTöötanud eksperdina USA välisministeeriumis\nOli aasta 1991. Selleks, et import kataks kõik kulud, pidi riiulil olev ravim maksma 20 dollarit - toona tohutu raha. Sõbrad ütlesid mulle: “Dima, sa oled hull! Te tulete vitamiiniga, mille eest inimesed peavad oma kuupalga andma! Mida sa loodad? "\nJa mul polnud kuhugi minna - hinda ei saanud alandada. Mingil põhjusel registreerisime Centrumi mitte toidulisandina, vaid ravimina.\nlugege Malysheva katuse all Revolutsioonilise Väikese Riigiosakonna väljaheidet\nOris Isaakovitš, Igor Rudinsky, skandaalid Biotekiga ja huvide konfliktid, Genfaxoni tarned ja 10 aastat Tervishoiu ja sotsiaalse arengu ministeeriumi töötajale Diana Mihhailovale, keda süüdistatakse võimu kuritarvitamises ja Venemaal asuva "apteekide ja keskuste keskuse" eraettevõtluse takistamises, kogu Venemaal toimuva skandaalide tekitamises, test "uusimaid täiustatud ravimeid" koos nende varjus olevate psühhotroopsete ja ravimite reklaamimisega, plastilise kirurgia ja tüütuse erakliinikud..\nEi, aga ikkagi, mida teeb sionismi ja Iisraeli patrioodid Shmuli Rabinovitš Venemaal ?\nKuid õigel ajal liimis Yosya uimed..\nSamal ajal raputab tervishoiuministeerium jätkuvalt skandaale.\nNovosibirskis meditsiinikeskuse asedirektor. Meshalkin ja kuulus südamekirurg Evgeny Pokushalov.\nTeda kahtlustatakse 1,3 miljardi rubla omastamises ja rahapesus.\nPokushalov pandi vahi alla kuni 19. aprillini 2019. Saatedokumentides öeldakse, et uurimise käigus tuvastati piisavalt fakte, et kahtlustada südamekirurgi kuriteos.\nKaks päeva varem sai sellest teada meditsiinikeskuses. Meshalkin tegi läbiotsimise enam kui 1,3 miljardi rubla suuruse omastamise ja kuritegelikul teel saadud tulu legaliseerimise osas. Samuti peeti kinni meditsiinikeskuse Pokushalov direktori asetäitja. Talle esitati süüdistus artiklites „Eriti ulatuslikud pettused” ja „Rahapesu”..\nSekkumiskardioloogia keskuse juhataja, NRC, kaasautoriks olev teaduspublikatsioon. Acad. E.N. Meshalkina, ch.-k. RAS Evgeny Pokushalov, tunnustatud ajakirja Heart Rhythm poolt 2017. aasta parimaks.\n„Uuring avab praktilises tervishoius uusi tehnoloogiaid ja muudab lähiajal südamekirurgide praktikat kogu maailmas. Seetõttu on see saanud sellise tunnustuse: tuhanded päästetud elud on teadusliku töö taga, ”ütles Jevgeni Pokushalov https://www.sbras.ru/en/news/41624\nOroch, see on täielik ja suurem PIPETS, härrased, seltsimehed ja mitte tervishoiuministeerium - mingi kirjeldamatu madu kass, mis muidugi ei kahanda valitsuse teeneid uute meditsiinikeskuste ehitamisel, meie arstide ainulaadsete operatsioonide läbiviimisel, avastusi meditsiini valdkonnas.\nKuid liiga palju ärimehi ja hüvastijätuksid keerleb täna riigiosakonna ja riigiosakonna pilguga, kes tahavad palju kirjutada..\nVaadake, kuidas mitte lämbuda.\nJackalsi pliiatsid-telesaated, naaske televiisorist meie kõigi lemmikprogrammi "Tervis" juurde.\nJa et mitte ükski teine "Kummist Zino" saadet ei edastaks - kellegi armuke või kaitsja ministeeriumi lähedase tervishoiuministeeriumi korruptsiooniskeemide eest, vaid lihtne ja hea näoga vene arst.\nJelena Malõševa kaksikvend - Aleksei Šabunin. Tervis. Katkend 2016/13/13 väljaandest\nAleksey Shabunin on pool tundi vanem kui tema kaksikõde Elena Malõševa. Nad pole sarnased mitte ainult välimuselt - ka Alekseyst sai arst, täna juhib ta Botkini haiglat. Krundil - eriaruanne Aleksei Šabunini töö kohta.\nKui palju maksab Jelena Malõševa ravi? "Vestluspartneri" uurimine\nTelesarstid, kes soovivad paljudes terviseprogrammides nii innukalt soovitusi anda, ei tee seda paljast altruismist. Kõik nad panid patsiendihoolduse ärilisele alusele. Ja nad teenivad raha patsientidelt, kellel õnnestus läbi kasti usaldust inspireerida.\nHiljuti sai Elena Malõševa, kes “Esimesel kanalil” juba kahte saadet juhtis - “Tervis” ja “Ela tervislikult”, kolmanda koha. “Emamaa hingamine” lahendab konkreetsete inimeste probleemid: nad diagnoosivad patsiendi, koguvad tema jaoks nõukogud. Kuid lemmikud lähevad eetrisse. Ja kuhu pöörduda ülejäänud poole, kelle jaoks Malysheva ja Co. on valgus aknas?\nJelena Vasilievna mõtles nende peale. Selle aasta veebruaris sai Jelena Malõševa meditsiinikeskus LLC Moskva terviseosakonnast meditsiiniliseks tegevuseks tegevusloa ja avas märtsis oma esimese kliiniku pealinnas. Telesaatejuht omab aktsiaid võrdsetel alustel Ukraina päritolu ameeriklasest ärimehe Dmitri Štšiglikuga (kellega ta oli varem asutanud OOO Jelena Malõševa dieedi ja müüb edukalt plastikust kastides reklaamitud suupisteid. Aut.) Ja riigiduuma asetäitja Ayrat Farrakhovi abikaasa Gulnara Farrakhovaga (varem - Tatarstani tervishoiuminister, Venemaa tervise- ja rahandusministri asetäitja).\nVõib hõlpsalt ette kujutada, kuidas igaüks neist aitas kaasa ühise eesmärgi saavutamisele. Malõševa andis kliinikule mitte ainult oma nime, maine, logo (see on tehtud tema soengu ja prillide äratuntavate piirjoonte kujul), vaid ka. oma hääl. See on esimene, mida kuulete kliinikusse helistades - automaatvastajasse salvestatud telesaatejuht, kes veenab teda oma spetsialistide juurde tulema.\nKliiniku arstid võtavad vastu ka saateid, mis on tavavaatajatele hästi teada. Ravihinnad, isegi Moskva standardite järgi, hammustatakse: ainult esmane läbivaatus anestesioloogi Mark Halperini juures - 10 000 rubla, gastroenteroloogi Igor Gorodokini ja ENT spetsialisti Igor Branovaniga - 15 000 rubla. Ja operatsioonide maksumus - näiteks "norskamise kohta" (nagu seda nimetatakse hinnakirjas) - ulatub üldiselt 200 000-ni. Kaasvõõrustaja Malõševa võtab jumalakartlikult kokku: tutvumine neuroloogi Dmitri Šubiniga maksab 7500 rubla, kardioloogi Saksa Gandelmaniga - 10 000.\n"Kuid Saksa Šajevitš võtab seda harva," ütles kliiniku töötaja, kellele ma patsiendi varjus helistasin. - Aprillis on temaga kõik juba täis, rekord avatakse alles mais. Ma võin teid ootenimekirja panna.\n- Ja võite pääseda Malõševa vastuvõtule?\n- Jelena Vasilievna nõustub, kuid alles pärast spetsialisti külastamist. Ta viib teid tema juurde.\n- Mu soovist tingimata suund või piisavalt?\n- Kõik sõltub probleemi eripärast ja keerukusest. Aga üldiselt, kui tulete reedel, ütlen teile saladuse, et tõenäosus teda näha on suur.\nPeagi võib Peterburis avada veel ühe telesaadete kliiniku. Malysheval on ambitsioonid laiendada oma patsientide äri: selle aasta alguses sai tema eelnimetatud LLC-st Elena Malysheva Clinic LLC asutaja, mis sai õiguse nõustada äritegevust ja juhtimist. Need, kes soovivad osta frantsiisi (kaubamärgi kasutamise luba) miljoni rubla eest Mališev, tagavad pideva klientide sissevoolu ja reklaamimise meedias. Nii et kui teil on raha mitte ainult haamriga koputuse maksmiseks, käskis Hippokrates ise proovida.\nSaate “Kõige tähtsam asi” (“Venemaa 1”) võõrustaja rajas Kremli haigla endine peaarst Aleksander Mjašnikov enda nimel. Asutajad on Margarita Zhitnitskaya, keda telemaailmas tuntakse nime all Krzhizhevskaya (produtsent, programmi M-Production, mis saadet “Kõige tähtsam asi” produtseerib, omanik), ja Natalia Myasnikova pole vaevalt ainult asutaja nimekaim..\nTeine saatejuht "Kõige tähtsamast asjast" joogaterapeut Sergei Agapkin teenib raha mitte ainult nende jaoks, kes soovivad tema joogakeskuste võrgus rehabilitatsiooni läbida (Agapkini juhendajakursus maksab 4000 rubla), vaid ka õpetajatele. Talle kuulub traditsiooniliste tervishoiusüsteemide instituut. Agapkin küsib iga spetsialisti ümberõppeks 135 000 rubla.\nLihtsaim viis on pääseda saate “Arst I.” (“Telekeskus”) saatejuhi Irina Pershina juurde. Tema konsultatsioon Moskva Saksa hambaarsti keskuses maksab vaid 2922 rubla.\nAvaldas salajase seose Bosovi surma ja Anatoli Bykovi kinnipidamise vahel\nAllteki grupi omanik pidi juhtumis tunnistama pikaajalise sõbra ja elukaaslase vastu\n05/07/2020 kell 14:59, vaated: 294638\nMeie andmetel pidi miljardär Dmitri Bosov, kelle surnukeha leiti tema nimest Rublevka juurest, tunnistajaks kohtuasjas Krasnojarski ärimehe ja poliitiku Anatoli Bykovi vastu, kes peeti kinni 7. mail 26 aasta eest topeltmõrva kahtlustatuna. Allteki grupi omanikke Bosovit ja Bykovi ühendas loodusvarade ettevõte, mis mõlemad ehitasid verised üheksakümnendad.\nBosov seisis silmitsi raske valikuga. Tunnistada tunnistajaks „Dissident Bulli” kasuks tähendab tülitsemist võimudega (ja siis võisid 90ndate juhtumid teda sama hästi meelde tuletada). Paljastada, ehkki ettevaatlikult, tähendab sattuda Bykovi inimeste poole. Tõenäoliselt võib see (koos muude probleemidega) viia oligarhi tasakaalust välja.\nBosovi enesetapu ja Bykovi kinnipidamise vahel möödus veidi rohkem kui päev. Nende suhete ajalugu on suuresti seotud alumiiniumiettevõttega: Bosov tarnis Krasnojarski alumiiniumitehasesse pidevaks tsükliks vajalikke materjale.\n- 90-ndatel valmistus kohaliku jõugu juht Vladimir Tatarenkov Bosovi suhtes mõrvakatset, teatas meie allikas. - Kuid Bykov päästis ta. Ja nüüd - tähelepanu! Sama Tatarenkov töötas Bykovi enda heaks. Ja uurimise kohaselt täitis ta Bykovi palve kõrvaldada kaks ärimeest - Kirill Voitenko ja Aleksander Naumov. Bykov otsustas, et nad korraldasid tema vastu katse, plahvatades auto ees pommi. Neid tulistati Krasnojarski kuulipildujast.\nTegelikult on see 1994. aastal toime pandud topeltmõrv (Voitenko ja Naumova) nüüd süüdi Bykovale. Tema vastu tunnistusi andis kinnitamata ametlike andmete kohaselt Tatarenkov. Ise topeltmõrva eest mõisteti 2012. aastal 13 aastaks vangi.\n- Ta ei tunnistanud mõrva, ütles allikas. - Kuni viimaseni seisin ma oma koha peal. Bykovi ta kliendiks ei nimetanud. Üldiselt mõtles ta, miks süüdistati teda politseiniku juhuslikult tulistanud Naumovi mõrvas (ta oli suunatud nende poole, kes jälitasid Voitenkot ja Naumovit, kuid jäid vahele). Tõenäoliselt oli trellide taga asuv Tatarenkov "veendunud", et tunnistas Bykovi vastu tunnistusi.\nNagu selgus, on. Intervjuus ausa detektiiviga ütles Krasnojarski koloonias istuv Tatarenkov: "Ta ütleb:" Ma ei saa oma kutte selleks teha, "nad kasvasid kokku." Ma ise elasin üle ainult mõrvakatse. Ja reetmine. Olin nõus. Ta ütles, et ma teen seda. Ma tapan nad. Pole meest - pole probleemi ”.\nKriminaalne autoriteet Vilor Struganov (Pasha-Svetomuzyka) võis Bykovi kohta huvitavaid ütlusi anda. Ta istub ka. Kuid ta on nii palju tulekiviga. Seega on loogiline, et turvateenistused soovisid Bosovi tunnistajana kohale tuua. Neil on Bykoviga ühine tõusulugu. Ainult Bosov on intellektuaal ja Bykov, nagu öeldakse tema taga, “gopnikutest”.\nBykov oli kriminaalse maailma esindajate sõnul väga autoriteetne mitte ainult Krasnojarski territooriumil. Kuid ta polnud kunagi traditsioonilise kriminaalse subkultuuri toetaja. Nii rahulikult võimule minnes tõi ta ise sinna tulevase kuberneri Aleksander Lebedi.\n- Valimiste keskel tõi Bykov Alain Deloni Krasnojarski, ütles Bykovi sõber. - Muide, ka Alain Delon - endine langevarjur, Luik - ka. Kaks langevarjurit laval - selline ekstravagants oli.\nPärast valimisvõitu pani luik Bykov väidetavalt Pasha-Svetomuzyka katsele. Pasha töötas Bykovi lähedal, kuid teadis liiga palju. Jah, Bykov alistas üldiselt kõik oma autoritaarse olemuse tõttu. Ta pidi isegi igaks juhuks oma asju kolima. Kuid siis otsustas ta, et kõik on minevikus, et ta on juba ammu legaliseeritud. Ja kõik, kes temast midagi teadsid, kas järgmises maailmas või on nad juba kõigile rääkinud, kuid tõendid puuduvad.\nKohus käis temaga kohtumas, isegi eurooplase (ta võitis ühe sealse kohtuasja, EIÕK määras 26 tuhat eurot). Ainus "bummer" korraldas talle siseministeerium autasu püstoli abil. Ja ka riigiduuma, kui ta otsustas aseesimehe omandada. Kuid teised ajad on juba tulnud, nii et ta talus seda kergemini. Kuid Abhaasia, Armeenia ja Kõrgõzstani juhtide väljastatud autasustamispüstolitega läksid paljud tema sõbrad 90ndatest ja ainult tema jäi oma ninaga!\n- Kirjutasin siseministeeriumist Bykoviga, ”rääkis osakonna endine töötaja, erru läinud kolonel. - Ta oli juba kohaliku kogu liige, tundis end väga enesekindlalt. Ja siis küsis ta luba Browningi auhinnapüstoli importimiseks, mille talle andis Armeenia juhtkond - ta tahtis tõesti kanda seaduslikku lühikest tünni. Vaatamata tema ja juristide kõikidele pingutustele me ei lubanud.\nMuide, ka Bosovil oli selline relv, ainult Glock. Kuid tal on see seaduslik. Üldiselt on mõlema mentaliteet sama: kandma tasu olematu vapruse eest.\nMeie allika sõnul oleks miljardär Bosov, kui ta oleks ellu jäänud, olnud Bykovi juhtumis tunnistajaks. See poleks ohtlik, sest Härjad on endiselt mõjukad ja tema sõbrad laiemalt saavad alati kätte maksta. Ja Bosov ise teadis teistest paremini oma varasemaid patte, ehkki väga vanu. Kui ta keeldus Bykovi vastu rääkimast, oleksid 90ndate juhtumid võinud teda sama hästi meelde tuletada. On ebatõenäoline, et ta saaks sellistes tingimustes meelerahu jääda. See häirib kedagi.\nKuid miks otsustas valitsus just Bykoviga tegeleda? Ühe versiooni kohaselt on tulemas uus alumiiniumisõdade ajastu. Teisest küljest - see pani lihtsalt paika.\nŠabunin Aleksei Vasiljevitš Peaarst, RMANPO kirurgiaosakonna juhataja\nPeaarst, kirurgiaosakonna juhataja RMANPO\nMeditsiiniteaduste doktor, professor, RAS-i liige,\nVene Föderatsiooni austatud arst, Moskva linna austatud arst.\n2001-2010 - nime saanud kirurgiakliiniku haigla peaarsti asetäitja S.P. Botkin.\n2010-2013 - N.I järgi nimetatud kliinilise haigla nr 1 peaarst. Pirogov.\nAlates oktoobrist 2013 - nimetatud Riikliku Kliinilise Haigla peaarst S.P. Botkin. Tal oli praktika maksa-, sapiteede ja kõhunäärme kirurgias Münchenis (Saksamaa), Bostonis (USA), Roomas (Itaalia), Tokyos (Jaapan), Soulis (Lõuna-Korea)..\nÜle 270 väljaande, 10 patendi ja 4 monograafia autor.\nPöörake GKB neile. S.P. Botkin\nMoskva, 2. Botkinsky prospekt, 5., 22. hoone, 5. korrus, administratsiooni telefonid 8 (495) 945 26 16 - peaarsti vastuvõtt\nViga: juurdepääsuluba pole kehtiv või on aegunud. Voogu ei värskendata.\nTeie kasutataval Instagrami juurdepääsu tokenil on probleem. Hankige plugina seadete lehel uus juurdepääsuluba.\nKui teil on endiselt probleeme oma juurdepääsu tokeniga, lugege lisateabe saamiseks seda KKK-d.\n90ndate surnukehad jõudsid Anatoli Bykovi kätte\nEile seoses miljardär Dmitri Bosovi surmaga kirjutas Novaja: “Alates eelmisest talvest on SK ja siseministeerium hakanud taas tööle 90ndate surnukehade mägedes KrAZi ümbruses. Nii leiti, et Kolpakov (Krasnojarski alumiiniumitehase KrAZ endine peadirektor) oli tervislik - ehkki kadus 1997. aastal jäljetult ja ei paistnud peaaegu veerand sajandit. Sellel elundite järsul innukusel on aga lokaalsed põhjused ja see võib mõjutada ainult Krasnojarski süüdistatavaid - eriti Anatoli Bykovi. Bosov oli nende aastate väheste endiselt elavate kangelaste hulgas absoluutselt kaitstud kõigi 90ndate aastate väidete eest. Ta lahkus alumiiniumiteemast koos Lev Tšernõiga, müües oma aktsiad 2000. aasta alguses, kui riigi võim läks Putinile. Siis olid tal muud projektid ".\nMõni tund hiljem, 7. mai hommikul, peeti Bykov kinni kahtlustatuna 90ndate lepinguliste tapmiste korraldamises. Uurimistoimingud jätkuvad peatumata - Krasnojarskis on juba õhtu.\nBykovi kinnipidamine. Foto: SKR / RIA uudised\nJa see on tõesti seotud Bosovi surmaga..\nKümnete Krasnojarski ja Moskva mõrvade uurimine jätkus selle aasta alguses - minu poole pöördusid politseinikud, kes palusid kohtumist. Ettekäändeks on ajakirjaniku Vadim Alferyevi mõrv 1995. aasta detsembris; täpsemini, topeltmõrv - algul tapsid nad kogemata temaga sarnase inimese. Uurijaid ja uurijaid huvitas kogu teave - põlvkond on muutunud ja inimesed lihtsalt ei esinda 90-ndate aastate Krasnojarski reaalsust.\nMõrvatud ajakirjanik Alferiev. Fotod arhiivist\nKuritegu avalikustati. Kuid kriminaale ei saa karistada\nSelle ja sellele järgnenud vestluste käigus sai olukord täiesti selgeks: võimudele anti luba jätkata Krasnojarski endise öise linnapea Bykovi uurimist..\nJa eriti - tema järsk õhkutõus aastatel 1991-1994, millega kaasnesid linna katnud automaatsed purunemised ja pulberpõletused.\nÄratanud päevade huvi möödunud päevade asjade vastu on läbipaistev, keegi ei varja seda: kriminaalfilter aegub, Bykovile tagastatakse õigus osaleda valimiskampaaniates ja temast võib saada järgmine kuberner. Praegune kuberner Aleksander Uss, kõik üheksakümnendad ja null, kes pidas Bykoviga võrdseid, kui mitte sõbralikke suhteid, asus hiljuti temaga sõtta. Ja konkreetselt lubas Uss võimutel tegeleda nende otseste kohustustega..\nUssi kuberner Bykovi kohta: “Minu jaoks on ta kõrgeima astme mees ja andekas mees”\nVõmmidel on meelelahutuslik "Tootmises peatatud tahtlike tapmiste loetelu". Mahtu on läbi viidud alates 1951. aastast. Kuni 80ndate teise pooleni oli kogu Nõukogude Liidu Krasnojarski ringkonnas mitte ainult Rohelises talus (KrAZi ümbruses) üks või kaks lahendamata mõrva. Aastal. 89. - 9. 92. - 15. 93. - 25. 94. aastal otsustasid Roshchinsky mehed end juure alla vaevata. Ainult Krazovites, käsitöölised ja metsamehed tapsid aastas nelikümmend inimest. Ja mitu autsaiderit jäi kinni...\nAsjade tootmine Krasnojarskis peaaegu lakkas, algas surma ületootmine.\nLõuna ajal olid tänavad ja hoovid kuuseokste ja nelkidega täis, mööda mida matused rongkäigud käisid. 92.-st 96.-ni pidevalt kasvavas Krasnojarskis 54 tuhat hinge.\nKrasnojarsk, 1990-ndad Foto: Reuters\n1994. aasta suvel pidurdas Bykova "Mercedes" mõni meeter enne tankitõrje miini (see kinnitati kanalisatsioonikaevu alla). Alumiiniumi kodusõda oli juba käimas, kuid pärast seda hakkas Krasnojarsk end iga päev verega pesema.\nPlahvatuse eest kättemaksu korraldamise kahtluse korral viidi Bykovi miinid minema (kuid see on ainult vabandus, algus).\nSeejärel tulistati 24. juulil 1994 Predmost Square'i (parem kallas) väikelapsi ühendava organiseeritud kuritegevuse rühmituse kaks liiget: 23-aastane Aleksander Naumov ja tema ihukaitsja, 19-aastane Kirill Voitenko.\nSelle topeltmõrvaga oli kõik algusest peale selge: see grupp asus Bykovi lähedal, ta oli Naumoviga sõber, talle püstitati suvila Owinnas asuvasse kindlusesse, kuhu Bykov asus oma lähimate kõrval. Ja nüüd - reetmine. Sisejuurdlus näitas: nad istutasid miini.\nSelle kahekordse mõrva kohta on juba kahel korral - 1997. aastal ja 2011. – 2012. Aastal - tehtud kohtulik kontroll.\nKoltsevaja hoovis joota automaatse orkaanipurskega laias päevavalguses. Ma lugesin kohtutoimikut. Kui tapjad Naumovi ja Voitenkot pingil ootasid, ütles möödasõitnud tüdruk emale (nad olid lasteaiast tagasi): "Vaata, mis mu onul on hea kuulipilduja".\nJärjekordadest ei saanud privaatturvalisuse osakonnas midagi kuulda - ta on läheduses. Ja tavalised võmmid, kes välja hüppasid, ei olnud teadlikud kõrgetest otsustest, et laskurid olid puutumatud, ja nad purustasid neid, kes olid veidi enne Bykovi sattunud. Üks niimoodi võetud tapjatest - juhuslikult - Bakurov - hakkas kohe torkima. (Naumova, muide, arvati ka tapjate hulka.)\nSellest sai alguse ühe külmakraadisema Venemaa jõugu - Vladimir Tatarenkovi - lüüasaamine. Ta oli ka Bykovi lähedal..\n1997. aastal oma kabinetis hotellis Yakhont (võõra KrAZ-i spetsialisti maja) oli ikoonide hulgas tulevase kiriku mudel, mida ta kavatses ehitada (ja ehitada), Peeter I portree ja kahe suure musta kalaga akvaariumi, minu küsimusele, kuidas ta hakkama saab elus püsimiseks pani Bykov lauale paberilehe ja tõmbas sellele särava kuldteraga massiivse noaga (arvatavasti paberi lõikamiseks) järsult sirgjoone:\n“Eesmärgini on looklevaid teid, kuid kõndisin alati otse ja edasi. Ma sündisin selleks, et minna otse ”.\nTa kohanes suurepäraselt Krasnojarski õhuga, tal oli hundilõhn: Bykov tajus saagiks mitu miili, eriti kui keegi oli seda juba proovinud. Nii et see on ohuga. Seetõttu peatus Merc õigel ajal.\nAnatoli Bykov, 1998 Foto: Reuters\nTema intuitsioon piirdus siiski ainult olukordadega, ta ei tundnud ega mõistnud inimesi, tema keskkond oli talle pühendatud, nagu rotid, kes jooksid üle Telmani tänava Yakhonti juurest 24-tunnistesse kioskitesse.\nEndised kaastöötajad ja loovutas Bykov taas - rääkis, kuidas siis Bykov selle miiniplahvatuse eest kestva löögi eest kätte maksis.\nSeda ütles Bakurov ise - tsiteerin lühenditega, alustades 1997. aasta lause 155. leheküljest. Siin on huvitavad eluolud ja psühholoogilised puudutused, millesse noored ooper ja järgijad nüüd proovida lõikavad.\nEttevõttes "Gayane" (kus Tatarenkov loetleti ekspediitorina. - A. T.) asus Bakurov tööle väikeste jaemüüjate müüjana. Pärast sõjaväest naasmist asus selles ettevõttes tööle tema sõber Juri Kochurin. Tatarenkovi lähim isik oli Sergei Kokora, kes hiljem kadus (ta leiti hiljem surnuna. Tema enda tatari jõugu poisid A. T. kägistasid teda). Ehkki Bakurov ja Kochurin ei pidanud end Tatarenkovi ihukaitsjateks, võtsid nad sellegipoolest meetmed tema turvalisuse tagamiseks ja saatsid ta koju. Pärast Granaadi visamist Tatarenkovi korterisse hakkasid nad võtma erilisi ettevaatusabinõusid. Bakurov rääkis ka, et Gayane'is töötamise ajal kohtus ta Bykovi meeskonna kuttidega, kellega Tatarenkov ja Kokora olid juba tuttavad. Bakurov nägi ka Bykovit ennast, kui tema ja ta poisid tulid Krasnojarskist Sayanogorskisse Tatarenkovi ja kui ka tema ja Tatarenkov ise tulid Krasnojarski.\nTatarenkovi saatjaskonna poisid vestlesid Bykovi meeskonna poistega, nendevahelised suhted olid sõbralikud (Novajal on nende kohtumiste videosalvestused. - A. T.). Bakurov teab, et Bykovi kallal on Krasnojarskis tehtud katse. Bakurov, Tatarenkov ja ülejäänud poisid said sellest teada kohe pärast mõrvakatset, kuna sellest teatati lühikese aja jooksul telefoni teel Tatarenkovile ja ta omakorda teatas neile, öeldes, et miin plahvatas Bykovi auto ees, Bykov ise pole vigastada saanud. Neid oli kaks, kes üritasid. Numbrid 17. – 18. Juulil umbes keskpäeval jõudis Tatarenkov Sayanogorski turule, kutsus Bakurovi külje alla ja teatas talle, et on teada saanud, kes on Bykovi tunginud, helistades Voitenko Kirillile ja Sashale hüüdnimega Petka. Uurimise käigus sai Bakurov teada, et Petka oli Aleksander Naumov. Tatarenkov ei nimetanud selle teabe allikat ja selgitas Bykovi katse põhjust järgmiselt.\nBykov tutvustas korraga Voitenkot ja Naumovit paljudele tema saatjaskonnast pärit inimestele, nad astusid tema asjade käiku. Ja seetõttu oleksid nad Bykovi mõrva korral säilitanud head suhted kõigi teiste kuttidega ja püsiksid väljaspool kahtlustust. Keegi ei oodanud Voitenko ja Naumovi käest sellist mõttetust ning Tatarenkov jõudis järeldusele, et järele on jäänud vaid üks asi - Voitenkot ja Naumovit “süüdistada” ning soovitas Bakurovil mõlemaid tappa. Bakurov selgitas tunnistuses, miks Tatarenkov pöördus tema ja mitte kellegi teise poole ettepanekuga tappa Voitenko ja Naumov - Tatarenkov teadis Bakurovi heast suhtumisest Bykovi ja tema lastesse. Tatarenkov teadis ka Bakurovi pereprobleemidest, millega seoses Bakurov elas ja ööbis seal, kus ta pidi, jättes oma naisele toa. Bakurov oli Voitenko ja Naumovi teo pärast nördinud ning andis seetõttu Tatarenkovile nõusoleku nende mõrvaks. Samal ajal ütles Tatarenkov, et Bykovi ümbruse inimesed ei saanud seda mõrva toime panna, kuna nad olid koos üles kasvanud.\nHärjad aseesimehel. Foto: Reuters\nBakurov jätkas Naumovi elukohast edasi saamist, teadis ta, kuna samas majas elasid ka paljud teised Bykovi meeskonna poisid. Tatarenkov ütles Bakurovile, et teda varustatakse relvadega otse Naumovi maja lähedal ul. Ring Krasnojarskis.\nSiis räägib Bakurov, kuidas ta viidi Krasnojarskisse, talle anti kuulipilduja, kuidas tema ja veel üks jõugu liige (Vladimir Tšutkov, tema elundeid ei leitud, ta varjas palju aastaid; meie allika sõnul tapeti ta hiljuti Novosibirski lähedal. - A. T.) jälitas ohvreid, kui ta neid tulistas. Kohtukolleegium jõudis järeldusele, et Tatarenkov algatas ja korraldas selle kuriteo, sidudes mõrva vajaduse asjaoluga, et Naumov ja Voitenko üritasid Bykovi tungida.\nOn uudishimulik, et Bykov siis, aastal9797, isegi ei tülitsenud, ei rääkinud temaga sellest episoodist ja tema rollist selles. Muide, esineja - Bakurov - mõisteti surma (seoses moratooriumiga, asendades selle eluaegse vangistusega).\nTatarenkovi juhtumi kohtuistungitel aastatel 2011-2012 kutsuti Bykov sellest hoolimata kohtusse. Ta ütles: "Tatarenkovi proovitakse nüüd elus püsimise eest".\nBykov kinnitas, et tundis teda 90ndate algusest peale, neil oli “seltskond”. “Kohtusime sportlaste kaudu, kes treenisid koos minuga. Nad tegelesid väikeettevõtluse ja kaubandusega ning kohtusid nende kaudu. ” Kuid - kahjuks ei palunud ta tal kedagi eemaldada. Bykov kinnitas suhteid surnud Naumoviga, kuid ei kohtunud Voitenkoga kunagi, ehkki oli vennaga sõbralik.\nTa jagas üksikasju nende sündmuste kohta Predmostnaya ja teise Krasnojarski väljakuülema Vilor Struganovi (Pasha Tsvetomuzyka) juures: kui Naumov ja Voitenko lahkusid Bykovist (andsid neile vähe raha), jäi Kirill Voitenko vanem (kolm aastat) vend Bykovi juurde. Ja kui nad arutasid, mida teha skismaatilise Naumoviga, tekkis küsimus Cyrili, "poisi", kohta. "Mida temaga teha?" - küsis vend. "Kuidas Jumal otsustab," vastas ta.\nVärvimuusika: “Ta oli nii pühendunud näiteks Bykovile. Kuid Bykovil polnud mingil juhul õigust sellist ohvrit vastu võtta. ”.\nVeelkord: see on vaid episood. Kui ta 90ndatel kirjutas politseiüleste kindralite kaastundest Bykovi vastu ja nende kaitsest tema vastu, üritasid nad kohtusse kaevata ja - isegi nemad, kes toitsid end Bykovi enda käest - paberid, mis kahtlustasid Bykovi kaasuvat kümneid mõrvu, inimrööve ja massilisi hukkamisi..\nKuid süüdistusi ei esitatud. Kopetid ise ja prokurörid nimetasid seda väidetava vastupanu režiimiks. Vormiriietuses olevad bandiidid ja jäljendajad olid üks organism. Kitsas privilegeeritud ring, kõik oma, on määritud ühte maailma. Tulistamata Krasnojarski inimesed ei näinud Bykovil mingit süüd - vastupidi, nad tunnistasid erilist tõde. Mis lunastas kõik.\nLähedale maeti tapetud ja mõrvarid - Bykov Huntide juurest - neid mälestati üksteise kõrval. Bykovist sai see, kelle ümber see linn siis seisis.\nInimesed leiutasid enda jaoks pooljumala, kehastasid protesti oma igavese alanduse vastu, personifitseerisid endale kättemaksu.\nSellest, kes jälle rääkis vanadest asjadest, oma eduteest. Tatarenkov sündis 4. detsembril 1953 Kurskis. “Ta sõitis” temast - nagu tapja puhul Balabanovi filmis “Vend”, tatarlane, siseministeeriumi sidus hüüdnimi - hiina keel, tema kirjanduslik pseudonüüm (vanglas tegeles ta luulega) - Aleksander Sochinsky ja Kreekas, kus tal polnud kerge, identifitseeris ta end Vladimiriks Semenov või Vladimir Demurchev, kellest saab hiljem Vladimir Temerzidis.\nIlmunud Sayanogorskis 90ndate alguses pärast järjekordset vangistust (vangla kogemus oli selleks ajaks 13 aastat) trikotaažides ja T-särgis, kogus ta austusavaldust, ehitas raha eest maja, sattus sinna ja lebas seal. Ta kattis end arvetega nagu tekk. Ta armastas end peegli ees relvadega riputada - nagu mänguasjadega jõulupuu.\nHüpates voodikohale, tulistas ta sihtmärke. Ta treenis oma pätid (rühma tippajal 60 inimest), sõitis nendega tulistama, jälitades neid mäest üles.\nAlguses oli Rasim Gasimovi seltsis, kelle meeskonda kuulusid nii kogemustega kriminaalkurjategijad kui ka noored kriminaalsed tulistajad - süüdimõistetud poksijad, rivistas Tatar viina müüvate taksojuhtide austust ja ilmuma hakanud kaubikaid. Koos rühmitusega oli Sergei Bondarenko, kellest hiljem sai Sayanogorski linnapea, ühine alkoholiäri. Vein tarniti Tatarini kaudu, keda peeti ekspediitoriks "Sakora".\n1. novembril 1991 rentis linna täitevkomitee Sakorile linnaturu. 2. novembril tapeti Gasimov. Suure rahaga algasid sarjasurmad nende endi seas. Sellest väsinud vend lukustati kambritesse ja detektiivid meenutavad Tatarin olid valmis loobuma, kui vaid talle antaks võimalus korter erastada, nii et tsoonist naasmiseks oleks ruumi. Kuid Tatarina vabastas prokurör. Seejärel tungisid eeluurimisosakonna poisid tema vastu peaaegu kaklusse. Kui tatarlane jäi siis narile...\nKuid ta läks välja ja hakkas sellest hetkest alates ennast kiiresti kinnitama. Olles kohtunud Bykoviga Krasnojarski 92. kohal, tulid tatarlased tiivulised. Ta laenas palju raha ja suured õiguskaitseametnikud sattusid tema sõltuvusse. Tatarin, kes saadeti spetsiaalselt oma sugulaste juurde, üritas end ettevõtluses proovida. Raha pärast läksid jälle läbimõtlemata isikud tema juurde, Sayani heategija juurde. Ja siis, järgides KrAZis heaks kiidetud Bykovi eeskuju, otsustas Tatar võtta Sayani alumiiniumitehase ja asus kaklusse SaAZi lüpsnud poksija Šhorini klanniga. Ta purustas osa tehase juhtimisest ja eksportis väikseid metallipartiisid, toetades kohalikku poksiliitu päästmiseks.\nKrasnojarski poksijad kohtumisel Luigega. Foto: Reuters\nŠorin ei soovinud SaAZ-i anda ja asus otsima meest, kes likvideeriks Tatarini. Mida ta kohe teada sai - samast mehest, kelle Shorin oli palganud. 3 päeva pärast tulistati Shorin ise varitsusest. Siis saatsid nad järgmisesse maailma Stalmakov-Matchi, kes pärast Šorini mõrva organiseeritud kuritegevuse ühe juhina kuulutas oma juhtkonnaks linnas.\nMoraali kohta - ainult üks puudutus: politsei usub, et Vladimir Tšukov andis tapjale Kuznetsovile matši kaotamiseks “Lada”, mille Šorin esitas Tšuchkovile oma lemmikõpilasena poksijaos. Ja Tšutkov korraldas koos tatarlastega luure andmetel Šorini mõrva.\nVõttes arvesse SaAZ-i, oli vaja seda kaitsta - konkurendid, kellel olid vaated Krasnojarski ja Khakassia alumiiniumile, ei lasknud ei Bykovil ega tatarlastel rahuneda. Suuremahuline eepiline sõda ei saanud alata. Ainult hävinud hauakivid meenutavad tänapäeval tema elu jooksul laost. Sõdurid Tatarin tapsid vaid kaks kuud 94. ja ainult Minusinskis kaheksa, sealhulgas Mustafa on V. Mustafini pealinn, kellel oli alumiiniumi jagamiseks ka muid vaateid peale Bykovi. Pean ainult täielikult uuritud mõrvu.\nTatar oli lihtsalt õnne otsas. 94. aasta suvel ja sügisel fikseeris Bykov end lõpuks KrAZ-is ja tatarlased, kui Sayanogorskis täies hoos oli SaAZ-i aktsiate kokkuostuprotsess mustade vendade poolt, olid sunnitud minema jooksma, nagu paljud tema pätid. Ja võiks siseneda SaAZi juhatusse.\nPärast 94. aasta novembris, omandades kontrollpaki SaAZ-is, vahetasid Cherny ja nende partnerid oma juhtimist.\nTegevjuhiks sai Oleg Deripaska, direktorite nõukogu juhtis Vladimir Lisin.\nMõlemad pääsesid hiljem Musta Leo mõjust. Tatar kaotas SaAZ-i. Samuti üritas ta helistada oma maa alt, ähvardades Deripaskat (nagu seal on ka Ristiisa puhul: “Teie vaenlased saavad alati rikkaks selle, mille te jätsite”), kuid tulutult.\nTatar elas 94. kuni 99. aastani vaikselt Euroopas, peamiselt Kreekas. Ta külastas nii Moskvat kui ka Krasnojarski. Sayanogorski operatiivtöötajad (eriti legendaarne "tapmisvastane", kindral Kolesnikovi nimekaim, kes tegi nii palju, valjuhäälselt ja ebaefektiivselt Bykovi ja Tatarini asju) tegelesid hambaid jahvatades, öeldes, et nad lihtsalt ei lase tal seda võtta. Ja isegi juhul, kui see toimub, lahkub Tatarin iga kord teabe õigeaegse lekke tõttu. Seda oli võimalik võtta, kui Bykov otsustas ta KrAZ-ist eemaldada ja "nägi läbi" tema äri.\nKorraldus Bykovi esimese vahistamise kohta 1999. aastal anti välja päev pärast Boriss Berezovski saabumist Krasnojarski.\nTa arvas, et kriminaalvastutusele võtmisest hirmunud Bykov "viskab end valimispoliitilistele mängudele kaasa kindral Lebedi, tollase Krasnojarski kuberneri ja Venemaa presidendiks valitud kandidaadi osalusel..\nSeda ei juhtunud. Ja aeg sai otsa - lähenesid riigiduuma valimised.\nBerezovsky, nagu tavaliselt, tappis kohe hunniku jäneseid: maksis ta siis ära Lev Tšernõi, haaras tükid Bykovi äriimpeeriumist, tõstis karmides oligarhilistes mängudes oma panuseid ja kui ta seda ei tõstnud, tugevdas ta Kaukaasia sõja ajal ilmnevat Cygnuse lohakat reitingut. (kindral ütles, et Bykov tuleb vangi - nüüd saage aru, palun). Ja sõna otseses mõttes kohe pärast Bykovi vahistamismääruse väljaandmist võtsid võimud Kreekas kinni Tatarini, keda oli enne viis aastat edutult otsitud.\nLuige kohtumine valijatega. Foto: Reuters\nPeamine Bykovi tapja varustas uurimist oma arhiiviga.\nKirjast Tatar Bykovile\n„Kallis Anatoli Petrovitš, olen koostanud palju tekste ja videokassette, milles räägin sellest, kuidas te viimased aastad elasite, kui palju verd on valatud, et te saaksite selliseks, nagu te praegu olete. Sa ei unista mõrvatud, kui mitte sina, vaid oma korralduse järgi? Äkki unustasite nad? Et teile meelde tuletada? Tšistjakov, Lyapa, Sinine, Tolmach, Sasha Patka. Minusinskis - Terekh, Loban. Sayanogorskis - Šorin, Moskvas - Nazarovsky Sergei Skorobogatov. Nazarov - Oleg Gubin. Paljud inimesed teadsid Skorobogatovit ja Gubinit Nazarovis. Teie valijad saavad üllatusega teada, kellele nad oma hääle annavad. Venemaa tapjaid pole kunagi austatud. Teil on rikas kogemus, sellest piisab eluaegseks vangistamiseks. Kogu see teave on konkretiseeritud, kinnitatud faktidega ja talletatud usaldusväärsete inimeste poolt. ".\nKirjast teatud Andreyle\n„Ma tahan, et ta, Bykov, teaks, et isegi kui välk tabab mind kogemata, suunatakse faksid kõikidesse Venemaa ja välismaa ajalehtedesse. Lisaks tegin palju koopiaid videolintidest ja neid saadetakse telerisse, ka võõras. Keegi ei saa kunagi teada, kes selle kõik saadab. Ma mõtlesin selle hästi läbi. Olin tõeline sõber, aga kui nad mind reetvad, ei meeldi see mulle. Ma ei bluffi. Kui Tolya kahtleb, võin saata faksi tema kontorisse Krasnojarskis ja paralleelselt Luigega. Ma suudan suu kinni hoida, kuid ärge pange mind lootusetusse olukorda. Las ma jään üksi ".\nTatarini paljastustes polnud midagi uut (ta teatas hiljem, et pani Bykovile ajalehtede väljaannete põhjal laimu)..\nKreekas anti tatarlastele 14 aastat: ühes hotellis, millest ta sai kaasomanikuna, leidsid nad relvalao. Patrase linna vanglast toodi ta ajutiselt kodumaale tunnistajana ühes Bykovi vastu suunatud kriminaalasjas. Tatarile esitati hiljem süüdistus tema arvukates õlajuhtumites. Krasnojarski kohtueelses kinnipidamiskeskuses nr 1 toimetati ta isegi koridorides kuulikindlasse vesti..\nSiin ta ristiti, tegeles luulega ja kuulutas peagi, et on Bykovi käskinud, mispeale ta keeldus tunnistamast. Siis viidi ta tagasi Kreekasse..\nKui Tatar jõudis Krasnojarski ja avaldas valmisolekut Bykovi vastu ütlusi anda. Seda ei nõutud - sel ajal olid võimud juba kõik Bykoviga seotud probleemid sõbralikult lahendanud. Kui ta jälle segama hakkas, tellisid nad Kreekast “ärrituspreparaadi” ja 2010. aastal andsid kreeklased Tatarini välja. Venemaa taotlus näitas muuseas vajadust mõista Tatarin üle Naumovi ja Voitenko samasuguse mõrva üle.\nKrasnojarski piirkonnakohus määras tatarlastele 2012. aasta suvel 13 ja pool aastat vangistust. Kohtuprotsessil eitas Tatarin, muide, igasugust sekkumist: „Politseinik tappis Naumovi, ta tulistas neid, kes jälitasid Naumovi, jäid vahele ja tapsid. (Tõepoolest, kui Voitenko tapeti kohe, põgenes Naumov ning Bakurov ja Tšutkov põgenesid tema järel, ja siis ilmus politsei. - A. T.) Bakurovit süüdistati selles kuriteos ja talle määrati eluaegne vanglakaristus. Nüüd süüdistavad nad mind. Juhtumist kadusid tõendid ja arstlik läbivaatus oli võltsitud. ”.\nRiik - see oli 90ndatel, nullides, nii ka praegu - oli Tatarin (nagu ka teine tänavajalaväge käskinud võim Pasha Tsvetomuzyka) huvitatud ainult ühest Bykovi kapis olevast luustikust. Ja see skelett eemaldatakse alati kapist, kui on vaja leida Bykovi jaoks nõukogu. Kui vajadus otsa saab, on skelett peidetud.\nTatar on funktsioon, see on Vene riigi poliitiline tööriistakomplekt. Milline oli Bykov omal ajal koos oma rühmitusega, mis tulistas vargaid seaduse- ja kriminaalsest autoriteedist.\nÜks Bykovi vahistamistest nulli alguses toimus pärast Pasha Tsvetomuzyki mõrva lavastamist - Bykovi juurde tuli tapja, kes teatas korralduse täitmisest, ja Bykov oli seotud. Ja värvimuusika tõusis peagi uuesti. See ei tähenda, et võib-olla tõuseb Bosov aki Lazarus püsti ja läheb. Ei, Bosov ja Bykov on juba ammu läinud erinevatesse maailmadesse ja Bykov ei pea seda tellima. Veelgi enam, 90ndate teisel poolel olid nad tõenäolisemalt liitlased kui vaenlased või konkurendid.\nMiljardär Dmitri Bosov tegi enesetapu. Ta ei pruugi olla teadlik sellest, mida ta tegi. Versioon\n90ndatel ütles Bosov, et Tatar valmistas ette tema, Vladimir Lisini ja Oleg Deripaska suhtes mõrvakatset - siis töötasid nad kõik koos Lev Tšernõiga. See oli 1995. aastal, kui nad läksid Achinski Alumiiniumi rafineerimistehase aktsionäride koosolekule. Varitsuses ootasid neid granaadiheitjaga tatari võitlejad. See lugu Krasnojarski organiseeritud kuritegevuse tõkestamise osakonnas ja FSB-s mind ei kinnitanud, kuid nad märkasid, et see võib olla nii.\nBosov teadis kuskilt, et Bulli käsk tühistas nad.\nAsi on aga selles, et 90ndate esimese poole mõrvade käimasoleva uurimise käigus avatakse need teel ja dokumenteeritakse kõikvõimalikke seotud jutte vene kapitalismi kujunemisest. Korraga said inimesed, kes teadsid palju Siberi alumiiniumist, isegi need, keda ei tapetud, äkki haigeks või surid autoõnnetustes. Ja see ei puuduta ainult Bykovi saladusi - neid pole peaaegu ühtegi. Ehkki hiline Bosov, aga ka elavad Deripaska ja Abramovitš, nende turvateenistused, on Bykovi ja teiste endiselt elusolevate isikute kohta palju süüdistavaid tõendeid.\nKuidas Bosovit tulistati. Ühel hommikul suurärimehe elus\nKrasnojarski Nikolajevi kalmistu - Nikolajevi mäe talla kohal - on läänepoolsed äärealad. Svobodny prospekti suhtes nurga all kulgevad brigaaditänavad piiravad surnuaeda. Neid on 15 - episoodidena Krasnojarski tegelikkusest ja oludest. "Ja kõige selle eest, mida teeme, vastutame ka koos." - "brigaad!"\nBrigaadide tänavad Krasnojarskis\nJa need tänavad viivad surnuaiale ning seal kuhjasid teiste seas hulgaliselt ettevõtteid katnud noored mehed, suurimate ja luksuslikumate kasiinode kaasomanikud, kes kõik tulistasid nulli - see on Punane Brigaad. Ja need tänavad algavad kohalikust peamisest ülikoolist ja paljud selle brigaadi rasked mehed said elusana omandada akadeemilise kraadi. Nüüd lamavad nad ridades: filoloogiateaduste kandidaat Reutsky, väitekirja teemaks on “19. sajandi teise poole vene kirjanike loovus”, majandusteaduste kandidaat Berkut, kes kaitses väitekirja “Ettevõtte äriline maine” jne. Igal brigaadil on oma surnuaed.\nNaumovi haud. Foto: Aleksei Tarasov / Novaja\nBadalyki kaldal on see peamine Krasnojarski kalmistu, Bykoviitidega sõjas hukkunud fundamentalistide vargad maeti suurejooneliselt - otse Badalyki väravate taha, kuulsuste jalutuskäigu algusesse, kus kuni 90-ndateni laoti ainult Krasnojarski auväärseid kodanikke, Nõukogude Liidu kangelasi ja sotsiaaltöötajaid. Blatari ja lihunikud võtsid endise aadli lähedale parimad kohad. Inimeste seas nimetati nende mälestuskompleksi, mis oli teostatud demobilisatsioonialbumite stiilis koos keerukate suhkrurikaste epitaafidega mustadel siledatel plaatidel, kangelaste alleeks. Fraera siin ei valeta. Pantheon, 90ndate lähiajaloo ja kaunite kunstide muuseum, kuulsate nimede galerii. Siniy haual lüüakse see välja:\n“Kuid miski ei tärgu hingetuhas, ainult aeg saab armutult täpseks nende jaoks, kes enam ei tule. Naine, lapsed, sõbrad. ” (Õigekiri on salvestatud)\nKuulsuste jalutuskäigul, peaaegu naabruses, reserveerisid nad endale krundid, mis tõrjusid Krasnojarski ka vargatelt endalt Družhinini ja Bykovi. Nad ei tunnustanud ei kirjutatud koodi ega kuningannasid oma kirjutamata koodiga ega uskunud surma nagu muistsed egiptlased. Ta lendas iga kord mööda. Ja mitte sellepärast, et ta oli pime, vaid sellepärast, et ta ei sattunud nendesse. Selline on alumiiniumi enda vastupidavus kontsentreeritud happele.\nVoitenko haud. Foto: Aleksei Tarasov / Novaja\n... Jaanuaris 60. juubelit tähistanud Bykov pani müüki GorDK lähedal asuva lõpetamata ostu- ja kontorikeskuse, oma elukoha moodsaima Sosny ringkonnaga külgnevas Jenissei kaldal, samuti Krasnojarski lähedal Glyadeni külas asuva vara - põllumajanduskompleksi koos kõigi selle vasikatega, lehmalaudad, koridorid, liftid, köögiviljahoidla, elektrisaha pink ja tallide puhkekeskus, areen ja tohutu vene pliit restorani keskel (100 kohta). Kuid tal polnud aega lahkuda, nagu 1999. aastal. Või ei tahtnud?\nAnatoli Bykovi 60. sünnipäev. Vasakule jääb Krasnojarski RUFSB 2. osakonna (vastuluure) endine juhataja Sergei Mutovin\nKuidas suhtub luuletaja õigluse võidukäiku? “Kas saabub alati vähemalt veerand sajandit hiljem”? Luuletajal pole selle äkilise ärkamise põhjuste kohta aga midagi. Kui need on poliitilised, kui see on lihtsalt võimuvõitlus - kas see ei õigusta õiglust??\nKas on aga teisiti.\nSee materjal tuli välja tänu partnerite toetusele\nPartnerid on lugejad, kes aitavad meil Venemaal tegeleda iseseisva ajakirjandusega.\nKas arvate, et nii olulistel teemadel tuleks materjale sagedamini ilmuda? Seejärel toetage meid igakuiste osamaksetega (kui te seda juba ei tee). Töötame ainult teie heaks ja soovime sõltuda ainult teist - meie lugejatest.\nMiks on tatarist, riisist ja pärast kaerahelbed kõrvetised?\nPankreas on organ, millel on oluline roll mitte ainult seedimisel, vaid ka glükoosi imendumisel. Seetõttu mõjutavad kõik selle funktsioonide rikkumised kogu organismi seisundit.


San Antonio Spurs on üle 21 aasta play-off'ist eemale jäämise ohus - Delfi Sport - Värsked spordiuudised Eestist ja välismaalt - Sport\nTänavariietes Kawhi Leonard on Spursi tänavuste mängude ajal saanud tavapäraseks vaatepildiks\nNBA viimase paari aastakümne kõige stabiilsem meeskond San Antonio Spurs on tänavu üle väga pika aja esimest korda play-off'ist välja jäämise ohus.\nEile Houston Rocketsilt saadud kaotus kukutas Spursi tihedas Läänekonverentsis kümnendale kohale, kusjuures vaid kaks nädalat tagasi hoiti veel kolmandat asetust. Play-off'i saavad ühest konverentsist teadupoolest kaheksa paremat.\n37 võidu ja 30 kaotusega Spursi hooaega on tõsiselt pärssinud nende superstaari Kawhi Leonardi kummaline reievigastus, mis on tal lubanud osaleda vaid üheksas kohtumises. Veel ei ole selge, kas Leonard suudab tänavusel hooajal platsile oma endises headuses naasta ning millal ta seda teeb.\nViimati jäi Gregg Popovichi juhendatav San Antonio play-off'ist välja hooajal 1996/97, kui toonane tiimi liider David Robinson vigastuse tõttu pea kogu hooaja vahele jättis. Pärast seda hooaega võideti draftiloterii ning võeti drafti esimese valikuna meeskonda järgmised 19 hooaega vedanud Tim Duncan.\nSpursil on tänavu veel 15 mängu aega, et end tagasi kaheksa sekka murda - ülitihedas konkurentsis piisaks vaid mõnest võidust. Praeguse seisuga on täpselt sama palju võite-kaotusi (37-30) kirjas ka Utah Jazzil ja Denver Nuggetsil, ent erinevad viigilahutajad asetavad Spursi sellest seltskonnast praegu viimaseks.


Tele2 alustas 3,5G-võrgu testimisega - Äripäev\nTele2 alustas 3,5G-võrgu testimisega\n01. september 2006, 10:53\nEestis suuruselt teine mobiilsideoperaator Tele2 testib Tallinna kesklinna piires kiiret andmesideteenust võimaldavat 3,5G-võrgu.\nKommertskasutuseks kavatseb Tele2 avada 3,5G-võrgu tänavu neljandas kvartalis, laiendades seda ka mujale Tallinnas.\n'Võtame 3,5G arendamist tasa ja targu. Leviala kasvab koos teenust toetavate telefonide ja lisateenuste hulga kasvuga, aga ka telefonide hinna taskukohaseks muutumisega', ütles Tele2 juhatuse esimees Toomas Tiivel. 'Suurt rõhku peame panema uue tehnoloogia klientidele arusaadavaks ja käepäraseks tegemisega. Ainuüksi suurest kiirusest pole kasu, kui puuduvad rool ja pedaalid.'\nTestvõrku võivad pääseda ka Tele2 kliendid, juhul kui telefon toetab 3G-tehnoloogiat. Teenuse testimisel kehtivad Tele2 klientidele nii kõneaja kui ka andmeside puhul tavapärased GSM-võrgu hinnad. Kui uue võimaluse proovimiseks huvi puudub, tuleb telefoni automaatse võrguvahetuse vältimiseks valida võrgurežiimiks 2G- või GSM-võrk.\n3,5G ehk HSDPA tehnoloogial põhinev võrk lubab andmesidekiirust kuni 1,8 Mbit/s, samuti erinevaid uusi teenuseid, nagu videokõne ja mobiil-TV.\nLisaks 3,5G võrgu ehitamisele jätkab Tele2 investeeringuid enimlevinud GSM levialasse. Tele2 on tänavu 8 kuuga investeerinud uute GSM-levialajaamade rajamisse ligikaudu 66 miljonit krooni, avades kokku 41 uut levialajaama. 2006. aasta lõpuks on plaanide kohaselt Tele2 GSM-leviga kaetud 99 protsenti Eestimaast.