Uudised - 25 a uue aja liigat: 1990/91 hooaeg - lõpplahendus (II osa)\nNii vana fotot Erki Kivinukast, kui tahtnuks, kahjuks ei leidnud...\nMeie tipptegijad Kalevist tegid pisteliselt kaasa ka Eesti meistrivõistlustel ning eks see segas ka omajagu kaarte. Sest kui Tiit Sokk, Sergei Babenko ja Indrek Rumma olid Maxime-HMR-i eest kohal, ei pruukinud neile keegi vastu saada, kui neid aga polnud, võis klubi hätta jääda ka mõne tabeli keskmiku vastu. Lõpuks kuulus Maxime-HMR-ile päris kena kompromisslahendus – väärt pronks.\nEelmisel korral jõudsime sündmustega põnevasse aastavahetusse, kus oli moodustunud kuuene liidergrupp – Baltika, Standard, Maxime-HMR, Asto, Tartu Maja ja TNMKÜ. Uus aasta algas aga just nn „koondislaste“ osavõtu, sest NLiidu tšempionaadil oli veriste sündmuste tõttu Leedu ja Lätis paus.\nUUE AASTA ALGUL UUED TUULED\nSestap lõi Maxime-HMR näiteks 18. jaanuaril Standardit 105:91 (T.Sokk 35+10+6, Nagel 33p, Babenko 11+11lp, Rumma 10+9lp-Toomiste 25+6+4,Žulanov 16+8lp, Kuusmaa 17p, Viktorov 15p), Standard aga omakorda kaks päeva hiljem alistas senise liidri Baltika 93:76 (Kuusmaa 34, Toomiste 25+11+7-Lööne 26p, Herzmann 19p).\nSeejärel, märtsi alguses (taas paus NLiidu omadel) võttis Baltika vastu ka kaotuse Maxime-HMR-ilt 89:110 (Herzmann 20, Lööne 23+8lp, Küttis 17+9lp-Sokk 29, Babenko 24+21lp, Grünthal 21p). Hilisem tšempion Asto kaotas aga Tallinnas Tartu Majale 73:82 (Siimar 21, Lips 20-Vene 24, Teniste 19). Asto aga rehabiliteeris end märtsi eelviimasel päeval võiduga Standardi üle 92:89 (Lips 30, Kivinukk 17-Žulanov 33, Toomiste 18).\nERITI PINGELINE LÕPPMÄNG\nViimases põhiturniiri mängus oli kaalul põhiturniiri esikoht – Baltika vs Asto. Võit 71:70 kuulus Baltikale (Lööne 20, P.Jõgi 17+7+4-R.Suurorg 18+8lp, Lips 16+3+7). Nii nägi lõplik tabel enne playoffi välja selline: 1. Baltika 18-4, 2. Asto 17-5, 3. Maxime-HMR 17-5, 4. Tartu Maja 17-5, 5. Standard 16-6, 6. TNMKÜ 13-9.\nSeega, olukord esimesest viienda kohani oli ühe-kahe võidu küsimus ning enim oli õnne ilmselt Astol, kes parema korvide vahega (võrdluses Maxime’iga näiteks +27) sai teiseks ning playoffis vastu Maxime-HMR-i, kelle eest „koondised“ enam kaasa ei teinud.\nPoolfinaalis võitis Asto mängudega 2-0 Maxime-HMR-i ning Baltika samuti 2-0 Tartu Maja (teises mängus Löönelt 23+12lp). Kolmanda koha seerias võitis niisiis Maxime-HMR Tartu Maja 2-1. Seejuures tõi Peeter Grünthal pronksiseerias keskmiselt 25 ning Indrek Rumma 27 punkti.\nAvamängus võidab Asto Baltikat 93:78 (Valdo Lips, pildil 21, R.Suurorg 17+8lp-R.Raamat 22). Teises mängus võtab Baltika revanši 88:70 (Lööne 22+10lp, Reigam 18-R.Suurorg 21, Siimar 14).\nOtsustav finaalmäng läheb Jaanus Levkoi juhendatava Asto kasuks päris selgelt 84:67 (Kivinukk 27+9lp, R.Suurorg 22+9lp-Lööne 16+9lp, Reigam 13). Heino Rebase (pildil) juhendatav Baltika jääbki 90ndatel igaveseks teiseks...\nHooaja numbrilisi väljavõttid ja märksõnu. Sügisel toob Priit Kaasik (TÜ) kaotusmängus 76:79 Tartu KK vastu 32p+16lp.Samal päeval, 20. oktoobril viskab Kim-Erik Küttis (Baltika) Maxime-HMR-i vastu 33 silma.\nRoman Temnikov (TNMKÜ) saab TPEDI vastu kirja 22 lauapalli ning Peeter Grünthal viskab TÜ vastu 40 punkti. Aivar Toomiste kostitab omalt poolt jaanuaris TPEDI-t 37 punktiga.\n9. märtsil saab Mart Lööne 89:84 võidumängus Tartu KK vastu kirja 45 silma (visked 25/15, vv 8/8), paar nädalat hiljem Mait Käbin (TPEDI) TÜ vastu 36 punkti. Jaanus Liivaku (Tartu KK) numbrid võidumängus TPEDI vastu on 24+8+7, Indek Rummal Tartu Maja vastu (100:75) 34p+16lp.\nTallinna Asto kullameeskond\nTTÜ pallur Ekke Lõhmus rihib taas poksitšempionaadi medalit\nKorvpalliit ja Heino Rebane lõpetasid koostöö


Armsaimad villased sokid | Uued ja kasutatud raamatud | Raamatukoi\nNiina Laitinen on kudumismaailma suurmeister. «Armsaimad villased sokid» on tema neljas raamat. Selle inspiratsiooniks, punaseks jooneks ja ajatuks teemaks on armastus.\n«Armsaimad villased sokid» jutustab armastusloo päris algusest, esmakohtumisest peale. Tekiila ja tutvumine, alguse joovastus ja kõhus tantsivad liblikad. Kaunid hetked looduses linnulaulu saatel, käsikäes antud tõotused ning suveöine õnn. Turvatunne ja kindlus oma valikus, seiklused armumerel ja ööpimeduse katte all. Tantsu maagia, valsi keerud ning usk ühtekuulumisse, ühisesse õnne.\nhttps://www.raamatukoi.ee/armsaimad-villased-sokid 389501 Armsaimad villased sokid https://www.raamatukoi.ee/media/catalog/product/9/7/9789916171097-460.jpg 22.7 22.7 EUR InStock /Kõik raamatud/käsitöö Niina Laitinen on kudumismaailma suurmeister. «Armsaimad villased sokid» on tema neljas raamat. Selle inspiratsiooniks, punaseks jooneks ja ajatuks teemaks on armastus.

Kõigist kaheksateistkümnest sokimudelist on kaks erinevat versiooni: üks sihvakama, teine veidi tugevama jala jaoks. Pitse, palmikuid ja mustreid erineva jämedusega lõngast.

«Armsaimad villased sokid» jutustab armastusloo päris algusest, esmakohtumisest peale. Tekiila ja tutvumine, alguse joovastus ja kõhus tantsivad liblikad. Kaunid hetked looduses linnulaulu saatel, käsikäes antud tõotused ning suveöine õnn. Turvatunne ja kindlus oma valikus, seiklused armumerel ja ööpimeduse katte all. Tantsu maagia, valsi keerud ning usk ühtekuulumisse, ühisesse õnne. Niina Laitinen on kudumismaailma suurmeister. «Armsaimad villased sokid» on tema neljas raamat. Selle inspiratsiooniks, punaseks jooneks ja ajatuks teemaks on armastus.

Kõigist kaheksateistkümnest sokimudelist on kaks erinevat versiooni: üks sihvakama, teine veidi tugevama jala jaoks. Pitse, palmikuid ja mustreid erineva jämedusega lõngast.

«Armsaimad villased sokid» jutustab armastusloo päris algusest, esmakohtumisest peale. Tekiila ja tutvumine, alguse joovastus ja kõhus tantsivad liblikad. Kaunid hetked looduses linnulaulu saatel, käsikäes antud tõotused ning suveöine õnn. Turvatunne ja kindlus oma valikus, seiklused armumerel ja ööpimeduse katte all. Tantsu maagia, valsi keerud ning usk ühtekuulumisse, ühisesse õnne.


Adelaide'is jälle eesti keele õpe\nTiiu Salasoo 10. mail 2015\nJuba möödunud aastal, kui üks suurte kogemustega eestlannast õpetaja Adelaide’i kolis, algasid ettevalmistused ka seal linnas eesti keele õppe taas-elustamiseks. Nüüd on need reaalsuseks muutunud ja 10-nädalaline eesti keele kursus algajatele on alanud.\nHiljuti õppimist alustanud eesti keele klass Adelaide’i Eesti Majas. 1. reas Matthew Sorell, Martin Kurvits, Charlotte Sorell, Oliver Smart, Matthew Sclauzero; 2. reas õpetaja Eve Enok-McKinnon, Angela Smart, Charlene Goodridge, Kaja Hage, Peter Viiret, Margit Wright. Pildilt puudub Hellen Riley. Foto: erakogu\nEve Enok-McKinnoni hariduslik ja kogemuslik tagapõhi on väga muljet avaldav. Tema väljaõpe algas Tartu õpetajate seminaris algkooli õpetaja kutse omandamisega, kust ta siirdus edasi õppima Tartu Ülikooli, et seda lõpetada puuetega laste eriõpetajana, spetsialiseerudes keelehäiretele, ja lõppes Eestis Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis inglise keele õpetaja kvalifikatsioonide saavutamisega. Peale esimese õppeasutuse lõpetamist asus ta kohe tööle õpetajana, alguses tavakoolis, hiljem erivajadustega laste koolides, lõpuks olles kõne ja keele spetsialist ning õppeala juhataja Magdaleena Lasteaed-Algkoolis. Samal ajal õpetas ta seitse aastat välismaalastele eesti keelt.\nPeale 2003. aastal Inglismaale siirdumist, kvalifitseerus Eve Enok-McKinnon Stoke-on-Trentí koolide haldusorganisatsiooni (Stoke-on-Trent LEA) juures õpetajaks ja ta rakendati tööle algkooli õpetajana, samal ajal omandades lugema õpetamise eriõpetaja kutse, kellena ta ka viimati enne Austraaliasse tulekut töötas.\nLisaks sellele, võttis Eve Enok-McKinnon osa ka Sydneys hiljuti toimunud Mall Pesti eesti keele õpetamiseks vajaliku metoodika kiirkursusest. Temaga saab ühendust võtta telefonil 0477905281.\nPeale Adelaide'i Eesti Seltsi esimehe dr Richard Semenovi heakskiitu ja luba eesti keele õpetust teostada sealses Eesti Majas, algas kohe kibe organiseerimine: avaldati teated õpihuviliste koosoleku toimumises 10. aprillil nii "Virgatsis", "Meie Kodus", eesti raadiosaates kui ka elektrooniliselt Facebookis ja e-mailiga ka kõigile varem õppinutele ja järelpärijatele.\n10. aprillil tuli Eesti Majja 7 täiskasvanut ja 6 last, kõik õpihimulised, kellega sai lisaks administratiivsete küsimuste lahendamisele ka väike proovitund peetud. See vist osavõtjatele meeldis, sest esimene tund otsustati pidada juba järgneval teisipäeval, mil otsustati uute juurdetulijate soovil teha tunnid Eesti Majas neljapäeviti algusega kell 6 p.l. Klassi nimestikus on praegu 8 täiskasvanut ja 3 last. Ei ole kerge õpetada koos lapsi ja täiskasvanuid, kuid vilunud õpetaja näib sellega hakkama saavat.\nKes siis õpivad Adelaide'ís eesti keelt?\nSee on väga huvitav: 5 isikul, neist 3 naisel ja 2 mehel on üks või mõlemad vanemad eestlased, nad on kõik üle 51 aasta vanad ja ei oska peaaegu üldse eesti keelt. Aga nad on tulnud seda nüüd õppima! Üks neist on isegi interneti kaudu proovinud keelt õppida, kuid nüüd tuli siiski elava õpetaja klassi. Teised 3 veidi nooremat täiskasvanut on kõik mitte-eestlased, üks on eestlase abikaasa ja teised kaks õpivad professionaalsetel põhjustel: üks tahab minna Eestisse edasi õppima ja teine teeb kaastööd teadlastega Eestis. Kolmest 6-10-aastasest lapsest on üks oma isaga kaasa tulnud mitte-eestlane ja kahel on Eestis sündinud ema, kes soovib, et tema lapsed eesti keelt oskaksid.\nLisaks neile õpilastele, soovis edasi õppida ka üks juba eesti keelt kõnelev isik. Õnneks leidsime ka temale sobiva abi: Adelaide'i Ülikooli Eestist uurimistööle tulnud dr Angela Ivaski, kes on lõpetanud Tartu Űlikoolis bioloogiateaduskonna ning omandanud ka põhikooli loodusteaduste õpetaja ja keskkooli bioloogiaõpetaja kutse. Seejärel tegi ta magistritöö ja kaitses doktoritööd geenitehnoloogia erialal Tallinna Tehnikaülikoolis, kus luges ka mitmeid aastaid magistri tasemel loenguid. Dr Ivask nõustus edasijõudnute keeletaset peamiselt vestlusgrupi kaudu arendama. Temaga saab ühendust helistades 401440847.\nNüüd jääb üle vaid edu ja hea tahtmise jatku nii õpilastele kui õpetajatele soovida!


Kobido massaaž teie parema tervise nimel! Jaapani keeles tähendab "kobido" ilu säilitamist. Massaaži eesmärk ongi taastada sisemine rahu ja harmoonia ning ühtlasi anda ka hämmastav noorendav efekt.\nVoucheri väärtus sisaldab kobido massaaži näole, kaelale ja dekolteele.\n- puhastamine - meigi eemaldamine\n- niisutamine - massaaživahendite pealekandmine\nEnergeetiliste kanalite stimuleerimine, emotsionaalse seisundi normaliseerimine.\nKobido massaaž kasutab Shiatsu tehnikat, mis parandab lümfiringet, kiirendab ainevahetust, aitab kõrvaldada jääkaineid ja toksiine. Parandab kudede toitumist ja kollageeni sünteesi naharakkudes.\nSeda tüüpi massaaž kõrvaldab stressi ja omab tugevat tervendavat ja taastavat mõju. Nahk hakkab särama sügavusest, tekib tõstev efekt ning nägu saab kauni kuju ning muutub aristokraatlikuks.\nJume paraneb, nägu pakatab tervisest ja ilust.\n- nahk muutub elastseks ja pringiks\n- kortsud kaovad\n- lihased täielikult lõdvestuvad\n- paraneb jume\n- paraneb näo ovaal ja nahk silmade ümber muutub siledaks\n- toimub pooride puhastus ja rasunäärmete aktiivsuse normaliseerimine\nNägu hakkab särama ja muutub nooremaks, jooned ühtlustuvad, ovaal on selgem.


RochestersMovieFest - kanye west kujundab indiana jones stiilis rändrahnu ukse, vaadake joonist - cinemablend\nKanye West kujundab Indiana Jonesi stiilis rändrahnu ukse, vaadake joonist\nOn ütlematagi selge, et filmid võivad põgeneda publikule, kes soovib võtta uskumatuid lugusid, mis kajastavad erakordseid olukordi. See kehtib eriti siis, kui asi puudutab, mis nägi Harrison Fordi ülemaailmselt liikuvat arheoloogi ristumas paljude eepiliste ohtudega. Ehkki paljud fännid on ilmselt fantaseerinud Indy suurimate vägitükkide näitlemisest, võib see olla mõnevõrra keeruline ja ohtlik. Sellegipoolest näib, etarendab aktiivselt ukseava, mis on inspireeritud pärit kivirahnast.\nPresidendi lootusrikas võttis hiljuti vidistama Twitteri, et tutvustada visandit ukseavast, mis sisaldab fännide lemmikute kivirahnade lõksu. Kujundus on pehmelt öeldes huvitav ja saate seda allpool kontrollida:\nUuuum üritab välja mõelda, kuidas teha Indiana Jonesi päriselus julgemini kui ust ... uuum ... jah pic.twitter.com/QdhHfT7HjY\n- Te (@kanyewest) 9. august 2020\nKanye West on kindlasti varem tõestanud, et tal on mõned 'ainulaadsed' hobid, kuid see viib asjad kindlasti uuele tasemele. Selguse huvides on ausalt raske hinnata, kui tõsine muusika- ja moemogul selle projekti suhtes on. Kuid lähtudes asjaolust, et ta visandab tegelikke kujundusi, näib, et ta tõesti soovib luua kuskil oma kodus tee hiiglaslikule rändrahnule.\nKas selline ettevõtmine on reaalselt teostatav või mitte, pole päris selge. Westil on siiski raha ja ressursse, et see nii teha kui võimalik.\nIndiana Jonesfännid (ja tavaliste filmide vaatajad) teavad seda kahtlemata stseen Kanye West võiks potentsiaalselt uuesti luua Steven Spielbergi avahetkedest Kadunud laeva röövlid. Ikooniline järjestus keskendub Indy katsele hankida Peruus templist kuldne iidol. Kuigi tal õnnestub ese kätte saada, õnnestub tal siiski panna erinevad lõksud, sealhulgas kivirahn, mis Jonesit põgenemise ajal jälitab.\nNagu te ette kujutaksite, on internetil mõtteid Kanye Westi ilmsest katsest järjestust taastada, kuid need ei pruugi olla sellised, mida ootate. Paljud on vastanud tema sotsiaalmeedia postitustele võimalike ettepanekutega, kuidas ukseava luua. Ja teatud kasutajad on andnud Westile selliseid eriti läbimõeldud vastuseid:\nBro sain aru. Nii et teil oleks rändrahn suletud asendis, toetudes ristkülikukujulisele raskusele, kus teine pool on ülespoole tõmmatud. Nii vabastatakse koodi sisestamisel kaal teiselt poolt, lükates ristküliku alla, võimaldades kivirullil veereda\n- Patrick digilio (@ Patrikkdigilio1) 9. august 2020\nMõne sellise vastuse põhjal näib, et West pole ainus, kellele see mõiste seda on antud. Ja kui kaaluda frantsiisi ja stseeni populaarsust, ei ole see tõesti nii suur üllatus.\nRändrahnu lõksu taastamise idee kõlab üsna lahedalt, kuid nagu mainitud, poleks seda ilmselt ohutu teha. Kui midagi, siis võib Kanye Westil lihtsalt parem uuesti vaadata Kadunud laeva röövlidvõi ootamakui ta otsib mingit põnevust.\nSee viies Indiana Jonesosamakse peaks praegu avanema 29. juulil 2022.\nNSYNCi vilistlasel Joey Fatonel oli parim reaktsioon Backstreet'i poistele tähtedega tantsimisel\nDr Manhattan vs. Thanos kõigi lõpmatusekividega: kas kõige tugevamad valvurid suudaksid peatada Marveli hullu titaani?\non el diablo tõesti surnud


Cornelius Castoriadis – Vikipeedia\nCornelius Castoriadis (1990)\nCornelius Castoriadis (kreeka keeles Κορνήλιος Καστοριάδης) (11. märts 1922 – 26. detsember 1997) oli Kreeka-Prantsuse filosoof, majandusteadlane ja psühhoanalüütik. Raamatu "L'Institution imaginaire de la société" ("Ühiskonna imaginaarne korraldus") autor, ühenduse Socialisme ou Barbarie kaasasutaja ja autonoomia filosoof.\nCastoriadis sündis Konstantinoopolis ja kolis hiljem Ateenasse. Huvi marksismi vastu algas tal juba 13-aastaselt. 1941. aastal astus ta Kreeka Kommunistlikku Parteisse, millest lahkus aasta pärast, et saada aktiivseks trotskistiks. 1944. aastal kirjutas ta oma esimesed esseed sotsiaalteadustes ajakirjas Archeion Koinoniologias kai Ethikes ('sotsioloogia ja eetika arhiiv'). Pärast Ateena Ülikooli lõpetamist politoloogias, majanduses ja õiguses läks ta Prantsuse Instituudi stipendiumiga õppima Pariisi.\n1980. aasta kirjutises "Devant la guerre" ("Sõjaga silmitsi") väitis ta, et Venemaa on saanud üheks suurimaks sõjaliseks jõuks maailmas. Et mahajäänud tsiviilmajanduse tingimustes sõjalist võimsust säilitada, ei saa Nõukogude Liit enam olla ainupartei bürokraatia valitsetav riik, vaid nn stratokraatia ehk militaarriik, mida valitseb tsiviilsektorist lahutatud iseseisev, ekspansionistlike plaanidega militaarsektor. Seetõttu puudub Venemaal sisemine klasside vaheline dünaamika, mis võiks viia sotsiaalsele revolutsioonile. Muutused saavad tulla ainult välisest sekkumisest.\n↑ Cornelius Castoriadis Dies at 75\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Cornelius_Castoriadis&oldid=5789859"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 06:17, 4. jaanuar 2021.


Minu viimane võitlus ja selle lõpp Nõukogude sõjavangistuses\ntekst: Hans-Werner Loeck\nSaksamaa tuntud diplomaadi Hans-Werner Loecki mälestusteraamat „Sild Väikesel Emajõel” räägib 1944. aasta lahingutest idarindel, vangi langemisest Võru all ning edasistest õudustest saksa sõjavangina Nõukogude sõjavangilaagrites. Toome raamatust lugejateni valitud peatüki.\nVarasemaid peatükke saab lugeda\nKE 2-2017 , 3-2017 ja KE 4-2017\nKui ohvitserid peatselt jälle ära sõitsid, hüüdis major: „Tähelepanu kõigile! Meie diviisil on viimastel päevadel olnud raskeid kaotusi. Kuid on põhjendatud lootus, et varsti võime toetuda tegusale kaitsesüsteemile, mida peaks loodama kaugemal lääne pool. Meie järgmiseks eesmärgiks jääb tõrjeliin Võru lähedal! Kuid nüüd on tekkinud uus olukord, mis meid tõenäoliselt sunnib veelkord enne seda võitlusse astuma. Ohvitserid diviisistaabist teatasid mulle, et mõne kilomeetri kaugusel seisvat 8,8 cm Flaki õhutõrjepatarei, millel puudub jalaväe kaitse. Kui me neile appi ei jõua, tuleb suurtükid vaenlase kätte langemise vältimiseks õhku lasta. Seda tuleb aga meil tingimata vältida! Selles rindelõigus ei ole enam mingit raskerelvastust, mis tulejõult võiks kas või ligilähedaseltki olla võrreldav Flakiga, õhutõrje suurtükiga, mis meid Nõukogude tankimasside eest kaitsta suudaksid!\nMitte eriti vaimustatult asutasime end uuesti minekule. Pärast pooletunnist marssimist mägisel maastikul tõusis tee metsaga kaetud kõrgendikule. Selle jalamile jõudnult avastasime meie kohal metsaserval hästi varjatud suurtükipositsiooni. Siin seisid tegelikult viis 8,8 cm Flaki ja kaks neljatorulist 2 cm Flakvierling’i, kiirtule automaatkahurit. See oli selline tulejõu kontsentratsioon, mida ma enam kui kolme kuu jooksul meie pool rinnet kunagi näinud olin.\nPatarei vedukid olid eelmisel päeval sõitnud Võrru tankima ega olnud veel tagasi pöördunud. Vahepeal olid laiali pillutatud sõdurigrupid tagasi vooganud. Vaevu oli patarei ülemal õnnestunud veenda üht ohvitseri, kes erinevatesse üksustesse kuulunud kildudest kogus umbes 120-mehelise võitlusgrupi, ajutiselt paigale jääma. Major sundis võitlusgrupi juhti korraldusele alluma. Kuigi seega ei olnud patarei kaitseks kasutada isegi kolmesadat meest, teatas patareiülem valmisolekust koos meiega võitlust alustada, juhul kui vaenlane peaks ründama enne vedukite kohale jõudmist.\nMajor andis lahingukäsud. Võitlusgrupil tuli minna positsioonile teest vasakul, pataljonil teest paremal. Kuna mõlemad tiivad olid katmata, pidid need ümberhaaramise raskendamiseks olema mõnevõrra tahapoole painutatud. Meie kompaniid, kus oli veel umbes nelikümmend meest, dirigeeris ta paremal tiival. Rühmaülem andis mulle korralduse minna oma veel kuuest mehest koosneva salgaga positsioonile parema tiiva lõpus.\nSelleks valisime omale välja lameda kraavi, mis jooksis künkal piki metsaserva. Selle madalal nõlval seisis okastraataed. Selle ees, küllaltki järsult allapoole kaldu teraviljapõld, mis oli kaetud hakkidesse laotud viljavihkudega. Meie laskepesad olid jalge all juba pooleldi välja kaevatud, kui lõikav komandohääl käskis kaevamise lõpetada. Üles vaadates nägime noort leitnanti endi taga seismas, suurt, saledat ja küünalsirget, nagu oleks ta joonlaua alla neelanud. Tema vormikuue vasemat varrukat ehtisid hõbedased tankisümbolid, mis tunnistasid teda kui lähivõitlejat.\n„Ma olen kompanii juhtimise üle võtnud,” kärkis ta, „salgal tuleb sisse kaevuda viljapõllul viisteist meetrit allpool tõket. Seal leiate parima laskevälja ja jääte viljahakkidest varjatuna märkamatuteks.”\nArvasin, et ei olnud õieti kuulnud. Juba Tetschenis olin õppinud, et iialgi ei tohi end „sisse ehitada” esinõlvale, et juhul, kui positsiooni mahajätmine osutub hädavajalikuks, seda vaenlasele mitte kõigile nähtavalt esitada. Kuna olin vastutav meie rühmakese eest, lubasin endale oma arvamuse tagasihoidliku esitamise.\n„Kas tahate käsutäitmisest keelduda?” kriiskas tankipurustaja. „See võib Teile kalliks maksma minna!”\nJõuetu raevuga sundisime end viljahakkide vahele kaevuma. Kui leitnant oli metsa kadunud, teavitas veltveebel juhtunu põhjustest. Tema öeldu ei käinud uue kompaniiülema isiku ega tema käsu kohta. Tuntavalt rõhutatult piirdus ta teatega, et vanemleitnant olla raske haiguse tõttu välja langenud ja leitnandiga asendatud.\nVahepeal olid meie kohale kogunenud rasked äikesepilved. Välk ja müristamine kannustasid meid kiirustama. Veel enne, kui pilved äikese vallandasid, ronisime valmis saanud pesadesse ja tõmbasime viljavihud endile katteks peale.\nSellel ööl vastu 13. augustit võisid magada ainult täiesti läbiraputatud sõdurid. Vaevalt oli hommik hakanud hahetama, kui kõik olid täiesti ärkvel. Maanteelt siia kostev mootorimürin ja mõjukas hüüe: „Tankid tulevad!” ehmatasid meid karmilt jalule. Sekundid hiljem algas Flaki-tuli kõikidest torudest. Hinge kinni pidades kuulasime 8,8 cm suurtükkide ja tankikahurite vahel vallandunud duelli. Mitmel korral see rauges, et siis peatselt jälle tugevdatud jõuga uuesti leegitsema puhkeda. Kuna meie vaade võitlusväljale oli eenduva metsastunud künka poolt takistatud, tõusis meie pinge haripunkti! Meie küsimuse võitluse käigu kohta andsid meie rühma kamraadid edasi vasemale ja lõpuks saime vastuse: Flak olevat suurearvulise tankide T‑34 rünnaku tagasi löönud. Rünnanud üksus oli tosinat tankivrakki maha jättes pinnasevalli varju tagasi tõmbunud. Veidi hiljem kadus meil kogu uudishimu, sest üle meie laskepesade kaitserinnatise piitsutasid kuulipildujavalangud. Sovettide laskuriteparv, kellele tugevalt liigendatud maastik oli häid liikumisvõimalusi pakkunud, oli künka jalamile niitmata viljapõllule sisse imbunud. Nad olid end märkamatult edasi põlluservani nihutanud ja katsid meid tulega. Alguses olime neile eesolevate viljavihkude tagant vastanud. Hiljem olid nad meid juba sihikule saanud juba siis, kui teraskiivrid vaid paar sentimeetrit üle varje ääre tõstsime. Õnneks olid meie rühma mõlemal naabergrupil veel kuulipildujad. See ei oleks aga kaugelt ülekaalukamaid sovettide jõude hoidnud maapinnale surutuina, kui mitte neljatoruline Flakvierling ei oleks tulega meie ees oleval võitlusväljal võimutsenud. Veelkord elustus võitlus Flaki ja tankide vahel. Hoolimata laskude ja tabamuste kärgatustest arvas Heinz olevat meie selja taga mootorimüra kuulnud. Kas T‑34-d olid meid haardesse võtnud? Nüüd andis lahingulärm järele. Üks Flak teise järel lõpetas tule, lõpuks tegid seda ka neljatorulised. Segaste tunnetega kuulasime, kuidas mootorimüra omandas lühiaegselt suure helitugevuse, et siis aga lääne suunas kaduda. Enam ei olnud vähimatki kahtlust! Vedukid olid patarei minema vedanud. Miks ei olnud meid sellest õigeaegselt teavitatud? Me pidanuks siiski hiljemalt Flaki äravedamise ajaks saama käsu etapiviisiliseks tagasitõmbumiseks. Ühtäkki saime kuulipildujatuld ka paremalt tiivalt. Veel kümme minutit tagasi oli meil hüüdeühendus meie rühma vasakpoolse grupiga ja nende kaudu kompaniiga.\nMa hüüan vasemale: „Edasi anda! Meist möödutakse paremalt. Ettepanek: Tagasi tõmbuda!” Günther, kes naaberpesas konutab, annab mulle otsekohe tagasi: „Ei mingit ühendust enam!” Ma ei saa seda uskuda. Major ei ole iialgi ühtki positsiooni maha jätnud enne, kui viimanegi mees pole saanud vastavat käsku.\n„Günther! Proovi seda veelkord ja selgemalt!” Asjatu! Möirgasin: „Edasi anda: kohe, kui ma tulistan, hüppame tagasi metsa!”\nTulistasin. „Nüüd välja!”\nHeinz ja mina olime välkkiirelt tõkke juures, sekundi murdosa jooksul enne, kui Vene kuulipilduja uuesti alustas, olime sellest üle ja kraavis. Samal silmapilgul kõlas vahetult meie taga vali karjatus!\nTagasi vaadates nägin oma suureks kohkumuseks Güntherit kuulipildujakuulist tabatuna elutult traattõkkel rippumas! Kaks meetrit tema taga lamas teine kamraad liikumatult maapinnal. Oli hirmus, et kumbagi ei olnud võimalik enam aidata. Nii kiiresti, kui meie jõud lubas, liikusime neljakesi, kuulirahest jälitatuina, läbi metsa maantee, meie positsiooni keskpunkti poole.\nMitte kusagil ei leidunud jälgegi pataljonist. Kas nad olid ümber paigutunud teisele poole maanteed? Jätsin kamraadid selja taha ja hiilisin kummargil edasi. Maanteelt, mis oli ühest tihedalt täiskasvanud vallist varjatud, kostis summutatud müra. Roomasin vallini ja piilusin läbi põõsastiku. Hirmust kangestatuna nägin haardeulatuses pilti, mis mulle alatiseks meelde jäi. Mõlemal pool tankiroomikuid liikusid pikad punaarmeelaste haneread lääne poole. Vahetult minu ees oli kaks Siberi hobust kõrge koormaga vankrirakendis, saadetuna kahest vormiriietuses naissanitarist. Unustamatu oli ka kogu kolonni kohal rippunud segunenud mahorka- ja higihais. Ikka veel on mul silme ees see allamäge viiv, punaarmeelastest palistatud maanteelint, mis männimetsa kadus, samas kui Võrust, mille Punaarmee pidi vallutama veel samal päeval, kostis suurtüki- ja miinipildujatule kõma.\nAjal, kui end sentimeeterhaaval valli varju libistasin, muutus minu paaniline ehmatus mingiks pettumuse ja hirmu seguks. Nüüd ei olnud vähimatki kahtlust, et meid oli maha jäetud. Jooksin tagasi kamraadide juurde. Olime nüüd kuuekesi, sest vahepeal oli veel kaks väeosast maha jäänud sõdurit meiega liitunud.\n„Maanteel marsivad venelased!” teatasin hingetult. „Kiiresti nüüd, muidu langeme veel jälitajate kätte. Meil on ainult üks võimalus, meil tuleb paralleelselt maanteega läbi metsade läände läbi murda!”\nÜks padrikusse kasvanud, vast kahe ja poole meetri kõrgune pinnasevall sulges läänesuunalise vaate. Roomasin vahetult Heinzist saadetuna nõlvakule – ja nägin enda ees ainult madalat tihedat põõsastikku. Pöörasin end ringi ja andsin käega märguande „Järgneda!”. Samal silmapilgul ragisesid minu ees võsast püstolkuulipilduja valangud. Neetud! Minu püss, mis mind padrikus roomates segas, oli kahe meetri kaugusel minu taga, minu ees ja kõrval tuiskas pinnas. Veel enne, kui jõudsin tagasi hüpata, olid nad mul seljas.\nIlma veel juhtunut õieti mõistmata jäin lamama ja tegin tutvust nende säärikutega. Siis rebisid nad mind jalule. Üks avas minu vöörihma kinnise, nii et see koos kõigega, mis temal rippus, maha kukkus. Teine kobas mu läbi, võttis minu vormijaki taskutest kaks püssigranaati, mis pidid mind käsigranaatide asemel teenima, ja lasi head juhust kasutades minu tagasihoidlikku väärtust omaval käekellal sama teed minna. Siis tõukasid nad minu kõrvale Heinzi, kellel samuti oli valida vaid surma ja vangistuse vahel.\nOhvitser, kes laskevalmis püstoliga tihnikust välja ronis, päris minult: „Wo Kamerad?”\nRaputasin pead: „Kamraade ei ole!”\n„Tõ ofitsir?” küsis ta, sealjuures minu õlakutele osutades, millel lisaks allohvitseri tunnustele kummalgi kaks ohvitserikandidaadile viitavat hõbedast „lootusepulka”.\nRaputasin sõnatult pead. Nagu halvatult nägin läbi loori trobikonda noori väikesekasvulisi kollakaspruuni näovärviga sõdureid meie ümber ringi sebimas. Nad mõjusid koolijütsidena, kes olid pistetud liiga avaratesse ülikondadesse. Ainult mõlemad ohvitserid, kes sõduritest nagu kooliõpetajad üle ulatusid, ei pärinenud nähtavasti Nõukogude Liidu asiaatlikelt aladelt. Kui meil märkide keeles oli kästud käed teraskiivrite taha ristata ja kaks väikest punaarmeelast laskevalmis kalašnikovidega meid mööda üht võsastikus olevat jalgrada ajasid, kadus loor, mis oli laiunud minu teadvusel. Sattumine sovettide vangistusse oli minu arvamuse järgi samatähenduslik surmaga. Nüüd, kui see juhtus, peaksin end lõpuks ette valmistama. Selleks vajalikust stoilisest tasakaalukusest olin praegu aga väga kaugel. Hirm, et „kohe see kõmatab”, nööris mu kõri kinni.\nHingasin kergendatult, kui meid allpool „saatusekõrgustiku” haripunkti metsast välja maanteele juhiti. Maantee ületamisel püüdsin heita põgusat pilku selle hukatusliku päeva lahinguväljale. See oli üles poole nõlvani kaetud suure hulga purustatud ja suitsevate tankivrakkidega. Nendelt ikka veel tõusva paksu suitsu hais lasus ümberringi õhus. Sellel silmapilgul kostsid lasud selle metsatüki suunast, kuhu meie kamraadid olid maha jäänud. Kas olid punaarmeelased neile jälile saanud? Ma ei ole iialgi midagi nende saatusest kuulda saanud.\nLühikesekasvulised asiaadid juhtisid meid metsast ümbritsetud rohealale, mille keskele oli püstitatud telk. Kui nägin selle kõrval arvukalt välihalle mehi konutamas, raputasin endalt ettekujutuse saada mahalastuks. Vast läheb elu siiski edasi ka vangistuses?\nÜks konvoeerijatest andis mulle müksu automaadipäraga ja osutas telgi sissepääsule. Sisse astudes nägin laskemoonakastidest improviseeritud kaardilaua taga istumas Nõukogude ohvitsere. Üks noorem ohvitser hakkas mind üle kuulama, mis aga juba tema enam kui viletsa saksa keele tõttu vähe tulemusi lubas. Millisesse väeosasse ma kuulun? Kuna mul ei olnud tahtmist teda üle kavaldada, nimetasin meie naabruses purustatud diviisi alles jäänud grenaderirügemendi numbri.\nNatuke sõbralikumaks muutunult nõudis ta minult ütlusi minu väeosa asukoha ja tugevuse kohta. Nüüd esitasin talle uusi vabalt leiutatud andmeid. Tema viimane küsimus, mis oli mulle teada meie rinde kulgemise kohta Lõuna-Eestis, siin asuvate diviiside ja arvu ja liigi ning tagapoolsete kaitseliinide kohta oli nii ambitsioonikas, et ma ei suutnud maha suruda naeratust. Minu vastuse, et „mind kui lihtsat allohvitseri ei ole strateegilistest seostest informeeritud”, võttis ta vastu kirumisega üheaegselt telgi väljapääsule osutades.\nIstusin saatusekaaslaste juurde ja vaatasin pingestunud, kahvatuid nägusid. Meie keskel rohul lamas suur, jõulise kasvuga, suletud silmadega vaikselt oigav allohvitser. Üks tema püksisäärtest oli eemaldatud ja jalg põlveliigeseni ümbermähitud veritsevate sidemetega. Kaks Vene sõdurit ajasid meid jalule. Nad viskasid meile kaks noore lehtpuu tüve, telkmantli ja mõned köiejupid ning käskisid märkide keeles nendest kanderaami valmistada. Tüved oleksid peelepuudeks. Ühendasime nad omavahel köitega, kinnitasime sellele telkmantli, polsterdasime selle puulehtede ja samblaga ning asetasime raske mehe, kelle jalg oli puusani purustatud, kanderaamile. Kui punaarmeelased äraminekuks märku andsid, tõstsime neljakesi kanderaami õlgadele. Kuna venelased meie raskelt haavatud kamraadi sidunud olid ja teda mitte abitult maha ei olnud jätnud, lootsime, et teda mõnda laatsaretti tuleks viia. Võib-olla on Nõukogude vangistusel, vaatamata kõikidele vastuolulistele ettekujutustele, siiski inimlikku nägu?\nPikk minek Ostrovi jubedustelaagrisse ja selle „laatsaretti”\nAugustipäike tulitas meid ülalt, higi jooksis ojadena ja keel kleepus suulae külge. Rännakutee, mis meid mäest üles, mäest alla ida suunas viis, näis lõputu ja raske mehe koorem tahtis meid vastu maad suruda. Kandjad vahetusid iga poole tunni tagant. Kuna olime nüüd kaheteistkümnekesi, jäi igale kandjanelikule üks tund hingetõmbeks. Kui päike loojus, tegid valvurid mahajäetud talu ees peatuse ja sulgesid meid väikesesse akendeta laohoonesse. Ahnelt jõime nende toodud vett. Peale selle oli igaühe jaoks kaks viilu kivikõvaks kuivanud rukkileiba. Paremal juhul jätkus sellest lühikeseks ajaks nälja kustutamiseks, mida võis meie hea toitumuse juures esialgu välja kannatada. Siiski oli raske taluda meie haavatu armetust. Ta lamas palavikus meie hulgas ja hammustas piinade lämmatamiseks huulde. Niristasime talle vett ja toitsime teda leotatud leivaga. Üldiselt ei olnud meil midagi, millega oleksime saanud tema valu vaigistada.\nJärgmisel päeval vahetusime kandmisel aina lühemate vaheaegadega. Sellegipärast olime otsustanud vastu pidada ümberkukkumiseni. Kui pärast üht rännakupausi järgmine kandjagrupp tahtis kanderaami võtta, viipas valvur eitavalt: „Ne nado! Kamerad lazarett!” Viivitasime tema mahajätmisega. Ähvardavalt tõstsid valvurid püstolkuulipildujad. Kui üks konvoeerijatest jäi maha kanderaami juurde, asutasime meie end aeglaselt ja alatasa tagasi vaadates minekule. Vaevalt oli tee paarisaja meetri kaugusel teinud käänaku, kui meie tagant kostis kaks lasku.\nJärgmisel ööl elasin veel kord läbi juhtunu, mis mind vangi langemiseni oli viinud. Alati lõpetasin küsimusega, miks ei olnud pataljoniülem sellel korral, täiesti vastu tema harjumusi, hoolitsenud selle eest, et tagasitõmbumise käsk oleks jõudnud ka kõige kaugemale tiivale paigutatud sõduriteni. Vastuse sellele sain alles viis aastat hiljem, kui pärast koju jõudmist lugesin kirja, mille major oli minu isale kirjutanud 1944. aasta sügisel ühest Saksa sõjaväehaiglast ja milles ta teatas järgmist. Kui võitlus Flaki ja tankide T‑34 vahel haripunkti jõudis, olla flakipatarei ülem, nähes sovettide määratut ülekaalu, korduvalt nõudnud suurtükkide kohest õhkimist ja tagasitõmbumise kooskõlastamist. Selle oli major otsustavalt tagasi lükanud. Lühikest aega enne flakivedukite hilinenud tagasipöördumist olid sovettide tankikahuri mürsukillud tema jala purustanud. Ta oli teadvuse kaotanud ja selle alles tunde hiljem tagasi saanud. Positsioonide mahajätmisel oli flakipatarei haavatud ja langenud vedukitel Võrru kaasa võtnud. Ta ei saanud sellega leppida, et tema pataljoni mehed tema enda haavatasaamise tõttu mahajäetuks osutusid. Tema jalg amputeeriti ühes välilaatsaretis ja tal oli olnud õnne, et teda kohe pärast seda kodumaale lennutati. Saavutuste eest taandumislahingute ajal olla talle annetatud Rüütlirist Raudristi juurde.\nTõusev päike nägi meid laial kruusaga silendatud Riia-Pihkva maanteel. Meie liikusime vastassuunas vana Vene kindluse Irboska poole. Lühikeste vahemaade järel tulid idast siiapoole pikad, Nõukogude väeosi ja järeleveo varadega koormatud veoautode kolonnid. Punaarmeelased, keda oldi nende teel rindele rikkalikult viinaga varustatud, käitusid meist mööda sõites nagu näljased inimsööjad. Arvutuid vande- ja sõimusõnu, tühje pudeleid ja muid kõvu esemeid sadas meie suunas. Igalt veoautolt kõlas meid silmates raevukas röökimine: „Poidjom v Berlin!” ja „Gitler kaput!” See oli veel väljakannatatav, mitte aga vastikud märgusõnad ja häbistavad žestid, millega nad lakkamatult kuulutasid kavatsust vägistada kõik saksa naised!\nKurnatult komberdasime vastu õhtut okastraadiga piiratud heinaküüni Irboska serval. See oli rahvastatud suure hulga sakslastest vangidega.\nJärgmisel hommikul pöördus arvuliselt umbes saja viiekümne pealine välihall kolonn Irboska taga kõrvalteele, mis viis umbes viiekümne kilomeetri kaugusel asuvasse Ostrovisse. Tee läbis setude küngasmaa, mille looduslikku ilu ma alates meie tagasitõmbumise algusest olin imetlenud. Nüüd ei kinkinud ma sellele ühtki pilku, sest konvoeerijad surusid ergutava kisa saatel marsitempole. Sellele vaatamata jäime virvendavas kuumuses aina aeglasemaks. Rännakupausid ei pakkunud mingit värskendust, sest konvoeerijad olid omale välja mõelnud jubeda „nalja”. Aeg-ajalt panid nad mõned servani kaevuveega täidetud ämbrid meie keskele ja lõbustasid end kuninglikult sellega, et „fašistid” ahnelt ämbritele sööstes seejuures suurema osa veest maanteetolmu loksutasid.\nUmbes viis kilomeetrit enne Ostrovit kolonni samm aeglustus. Jalad olid nagu tina täis, jalalabad haavades. Kõige enam oli see tabanud ohvitsere. Punaarmeelased olid nende säärikud „üle võtnud” ja neile hüvituseks visanud laudkõvad ja viltutallatud säärsaapad, tõelised piinariistad. Lõpuks vajusid mõned täiesti jõuetud mehed kokku ja valvurid ajasid neist mõned mitmel korral neile suunatud relvaga ähvardades jalule. See viimane osa marsist vangistusse ületas kõik, mida olime varem kogenud. Sellele vaatamata ei jäänud keegi maha. Kõik, kellel veel vähegi jõudu oli, olgu siis ohvitser või sõdur, olid koos kolonni lõpus, et nõrgimaid maast üles tõsta ja neid õlgadega toetades kaasa vedada. Niimoodi pani end sellel vangistuse lootusetul algusfaasil veelkord maksma rindekamraadlikkus!\nPäikeseloojangu paiku jõudsime Velikaja kaldale. Pärast seda, kui olime veidi aega tema voolu järginud, nägime meie vägede poolt õhitud Ostrovi raudteesilla jäänuseid vee kohale tõusmas. Veel mõnisada meetrit, siis vankusime väljavenitatud nelinurksele lautadevahelisele õuele. Selle koondamislaagri ruumikates lautades, millesse oli juba suletud suur hulk igas auastmes vange, kukutasime end põranda pehmele pinnale. See koosnes paksust kihist hangunud seasõnnikust!\nJärgmisel hommikul levis ümberringi nagu kulutuli, et hommikusöögiks antakse hirsisuppi. Olgugi et see vangistuse esimene soe söögikord oli lahja ja vesine, äratas ta lootust ellujäämiseks. Vaevalt olime selle hardunult ära lürpinud, kui uusi kohalejõudnuid käsutati siseõuele astuma. Kas peaksime veel veidi kaugemale itta marssima? Ei, meid tuli põhjalikult läbi otsida. Igas Nõukogude vangilaagris oli see „üks tähtis tegur korra säilitamiseks ja põgenemiskatsete välistamiseks”. Meile aga näis, et Nõukogude Liit täiesti erilise hoolega sõjavange „isikupäratuks tegemisega” austas! Nii nagu „tööliste ja talupoegade võimu” omamaiseid vaenlasi tuli ka „fašistlikud sissetungijad” taandada tööorjadena paljalt nende olemasolule! Neil oli ju tihti taskutes metallist lusikaid ja teravaotsaliste piidega kamme või veelgi ohtlikumaid relvi. Et võimalikult ruttu jälle pehmele asemele pikali sirutada, püüdis enamik meestest seada end kolme punaarmeelase ette moodustunud kolme inimmao etteotsa. Need, kellel aga midagi nagu minulgi kaotada oli, jäid tahapoole, et saaks hoolikalt tutvuda läbiotsijate tavadega. Enesestmõistetavalt ei jätnud keegi neist ohvril kõiki jaki- ja püksitaskuid pahupidi pööramata. Mõni kontrollis ka mütse, jalatseid ja sokke. Teised nõudsid ohvritelt isegi pükste allalaskmist! Pärast seda, kui arvasin tundvat iga läbiotsija poolt varem kasutatud praktikat, asusin ritta seersandi ette, kes seni oli taktitud kontrollimeetmed välistanud. Ainukese ja hädatarviliku omandi, mis mulle jäänud oli, väikese nahktoosi paari tosina fotoga, torkasin ette aluspükstesse ja sundisin end seersandile truusüdamlikult silma vaatama. Pärast kaht kartust täis minutit võisin vabalt hingata: olin oma varanduse läbi toonud, kuid vabastamiseni oli palju läbiotsimisi veel ees!\nKaks päeva hiljem jõudis kohale järgmine, umbes tuhandemeheline vangide kolonn. Nüüd jäi ruumi veelgi napimaks, nii et me kitsalt mahalaotuina sigade väljaheitel laagerdasime. Kui meid päeviti mõneks tunniks lämmatavalt kuumast, haisvast poolpimedusest siseõuele lasti, oli vaevalt võimalik end liigutada ilma naabrile jala peale astumata. Seetõttu näis meile meie tööle rakendamine esialgu olukorra lahendusena.\nVahepeal sügavalt Balti riikidesse sissetunginud Nõukogude armeele oli tungivalt vajalik taastada Leningradist üle Pihkva ja Ostrovi läände ja edelasse kulgeval raudteeliinil Velikaja jõel õhitud raudteesild. Seepärast pidime kiirtempos taastama hävitatud raudteetammi jõe mõlemal kaldal. Nende jalamile olid veoautod toonud ja puistanud kindlate vahemaade taha suurel hulgal pinnast, liiva ja kive. Meid jaotati brigaadidesse, millest igale omistati enam-vähem samasuur lõik tammist. Tööriistadeks olid igal brigaadil kärud, kühvellabidad ja algelised käsirammid. Heinz ja mina olime kärumehed. Teised laotasid juurde kärutatud materjali tammile ja üks brigaadikolmik tampis selle, muidugi käsitsi, raskete rammvasaratega kõvasti kinni. Konvoeerijad täitsid üheaegselt ka ülevaatajate ülesandeid. Seejuures asendasid nad asjatundlikkuse armutu tagasundimisega. Kuivõrd ehitustööde kiirus sõltus ikkagi kohale toodud materjali hulgast, survestasid nad eelkõige kärutajaid. Meie töörajale, kus kärutamine tammi kasvamisel aina suuremaid pingutusi nõudis, asetusid nad umbes kümnemeetriliste vahedega. Ja siis saatis meid igal sammul röökimine: „Davai, davai! Bõstreje, bõstreje!”. Tammi kerkimisel olid nad meie raske koormaga ühilduva järsu tõusuga rahul. Ülesmäge oli kästud liikuda jooksusammul. Mõlemal jõekaldal pakutav pilt sarnanes väsimatule sipelgapesale. Enesestmõistetavalt ei pidanud me sellisele mõrvarlikule tempole kaua vastu, seda enam, et toitlustamine Ostrovis, isegi ilma tööl käimata, ei olnud ellujäämiseks piisav. Lisaks keskpäevasele kõvale leivale oli hommikuti ja õhtuti vesine hirsisupp, selle juurde kõva leib ja annus teed. Kui nõrgemaks ja aeglasemaks jäin, sain tunda püssi- ja automaadipära lööke ristluudesse ja tagumikku.\nMõne päeva pärast jäid esimesed kamraadid sõnnikule lamama, kuna mitte mingisugune malakas ei suutnud neid püsti tõusma sundida. See andis teada verise kõhutõveepideemia puhkemisest. Aina enam muutusid ööd põrguks. Keset barakke täitsid väljakäikude aset vanad pesukatlad ja roostetanud ämbrid. Düsenteeriahaiged olid püsivas liikumises magamiskohtade ja avatud „tualettide” vahel. Minnes komberdasid nad üle lamajate või astusid kiirustades nende peadele, kätele või jalgadele. Nii ei saanud vältida haiguse plahvatuslikku laienemist.\nTamm oli juba saavutanud peaaegu oma algkõrguse, kui mul jalad käru taga nõtkusid. Heinz vedas mind tagasi laagrisse. Kõrge palaviku ja raevutsevate, krambitaoliste valudega alakehas pidin järgmisel hommikul taluma vältimatuid samme üle minu ja ajasin end püsti ainult selleks, et endast verd ja vett ära anda.\nVahepeal on Nõukogude laagrijuhatus ilmselt aru saanud, et epideemia võib tema sõduritele ja tsiviilelanikkonnale ohtlikuks osutuda. Igatahes ilmus laagrisse üks sõjaväearstidest ja nende abilistest komisjon. Esiteks andsid nad korralduse kõikide haigete isoleerimiseks ühte lauta. Siis raputati kõikidesse lautadesse selline kogus lüsooli, et selle hais mattis seasõnniku ja meie käimla omad.\nKui uus haigestujate laine aeglaselt järele andis, paranes minu seisukord aegapidi. Kui ühel hommikul palavikunägemustest ärkasin, nägin minu kohale kummardunud noore naise nägu. Arvasin end ikka veel unenäos olevat. Peente, korrapäraste näojoontega, suurte siniste silmadega ja kergelt üle valge arstikitli krae langevate säravalt blondide juustega näis ta sellel silmapilgul inglina, kes on inimlikule armetusele appi kiirustanud. Kuid mitte mingil kombel ei olnud tegemist ingliga, vaid inimlikke tundeid mitte omava komisjoni peaarstiga. Tamara, Punaarmee staabiarst Leningradist, oli niisama ilus kui jääkülm! Kivistunud näoilmega küsitles ta tõlgi kaudu igat haiget tema vaevuste kohta. Siis visati meile tühjad kollased purgid, kaldale uhutud varandus, mis pärines mõõtmatust sealihakonservide tulvast, millega ameeriklased juba poolteist aastat olid säilitanud Punaarmee võitlusvõimet. Täitsime need roojaproovidega ja ootasime porisel siseõuel hõõguva päikese käes otsuse langetamist. Lehvivas kitlis Tamara, assisteerituna saatjaskonnast, vaatas purkide sisu üle. Kui ta mõnele paljudest elutu pilguga oma roojas lamavale näitas, anti mõista, et tal tuleb kõrvale istuda. Ka minu poole alla sirutus see pikk valge nimetissõrm. Ja peatselt pärast seda leidsin end jälle koos umbes kahekümne viie kaaskannatajaga õueserval ühes kanalataolises ruumis. Nähtavasti oli Tamara raskemate juhtude identifitseerimisel lähtunud sellest, kui palju verd tema pilgu ette meie roojaproovides oli jäänud. Komisjon ei olnud aga kindlasti ülesandeks võtnud tõvestunud laagri täielikku saneerimist, vaid selle sihiks oli „kõrgemal pool” näidata mingi viigilehemissiooni täitmist. See, mis meiega viimastel nädalatel oli toimunud, näis tol silmapilgul sellele viitavat, et olimegi läbi orjatöö ja haiguste hävitamisele määratud. Ja see ei üllatanud mind, et mulle alati meenusid poolnäljaste vene sõjavangide südantlõhestavad pilgud, mida kunagi kodus nende möödumisel nägin. Selle meenutuse tõttu ei ole ma kunagi kogu vangis oleku ajal kurtnud oma kannatuste üle, mida Nõukogude Liidus olin talunud. Ma ei taha seda ka praegu siin teha, vaid ainult realistlikult ja ilma etteheideteta kirjeldada, kuidas minu kamraadidel ja minul oli seal läinud.\nÜhel ööl, mil ma sisikonnast vaevatuna olin vähe magada saanud, tõid kaks vanemat punaarmeelast meid kutsega „Pošli v lazarett!” sarast välja. Kas ma ei olnud seda ütlust siit saja viiekümne kilomeetri kaugusel kord juba kuulnud? Sellel, mis aga nüüd meiega toimuma pidi, ei olnud minu kohutavate elamustega vangistuse algusest midagi ühist. Mõlemad konvoeerijad juhtisid meid kitsale jalgrajale, mis läbis laia lopsaka kasvuga rohuala. Meie julgustamiseks näitasid nad meile rännaku sihtpunkti. Umbes kolme kilomeetri kaugusel tõusis künkale muljet avaldav neljakorruseline punastest tellistest hoonete kompleks. Need olid Ostrovi kasarmud, mis idasõjakäigu esimestel aastatel täitsid Saksa lennuväe Kesselringi õhulaevastiku peakorteri ülesannet ja nüüd üht Nõukogude laatsaretti majutas.\nNagu selgus, olid mõned raskelt haigetena väljasorteeritud vangid ainult suhteliselt kergelt haigestunud, kuid ülejäänud kannatasid, nagu minagi, kõrget palavikku, piinavat valu ja piiritut nõrkust.\nVaevalt oli meie kurb trobikond vankudes paarsada meetrit selja teha jätnud, kui kurnatult rohule vajusime. Kõverdusin valust ja järgnevate sammude ootusest. Kuid midagi selletaolist ei juhtunud. Ei ühtki sammu, ühtki kabalööki, isegi mitte vandesõnu. Selle asemel püüdsid konvoeerijad sõbralikult naerdes end meile arusaadavaks teha. Kuigi ma ühestki sõnast aru ei saanud, piisas mulle nende abivalmiduse ja kaastunde toonist. Alles nüüd vaatasin meie valvureid lähemalt. Need olid mehed neljakümnendates, kindlasti perekonnaisad, heasüdamlike nägudega. Pärast puhkepausi läksime edasi, kuigi venivas tempos ja üha enam tihedamate ning pikemate vaheaegadega. Konvoeerijad meid tagant ei sundinud. Nad istusid vaikselt meie kõrvale, võtsid püksitaskutest mahorkaraasukesi ja keerasid plotskeid omale nagu ka mõnele järeleandmatule, kes vaatamata palavikule, valule ja verekaotusele olid jäänud tubakasõltlaseks.\nKui me jälle kord olime maha vajunud, ärkasime nürimeelsusest ja kurnatusest minuti jooksul. Meie rajaga peaaegu paralleelselt jooksval maanteel roomas pikk välihall madu Ostrovi raudteejaama poole. Need olid meie laagri kamraadid. Mõned aastad tagasi kohtasin üht ellujäänut ühel Eesti saatkonna vastuvõtul Bonnis. Ta ütles, et kõik kogumislaagri vangid, olgu siis haiged või terved, olid veetud loomavagunites mingisse töölaagrisse Laadoga järve ja Jäämere sadama Arhangelski vahel. Seal oli neid oodanud halastamatu saatus, mis oli nõudnud lõputult palju ohvreid. Nõutult vaatasime lahkuvate kamraadide poole. Oli see, et Ostrovisse jäime, meie õnn või meie saatus?\nKui kasarmud näisid olevat juba haardeulatuses, oli päike juba kõrgel taevas. Siiski olime viimseni tühjaks pumbatud ja jäime lihtsalt rohu sisse lamama. Just see oli silmapilk, mil hakkasin uut elujulgust ammutama, sest meie valvuritest said nüüd meie eest hoolitsejad. Ilma nakkusohtu kartmata toetasid nad nõrgimate ülakeha püstasendisse, et neile välipudelitest vett joota ja saiapalukest suhu libistada. Lõpuks tõstsid nad raskelt haiged püsti, et neid vaheldumisi tükike maad edasi kanda! See liigutav samariitlaseteenistus oli vastuolus kibedate kogemustega, mida olin seni Nõukogude vangistuses saanud ja hiljemgi veel tihti siin kogesin. Nähtavasti ei olnud Hitleri kallaletung ja sõjakoledused vene rahvas ja tema sõdurites kõiki inimlikke tundeid lämmatanud.\nRaja viimasel osal hakkasid kõik, väheste eranditega, roomama, kui neid just ei toetatud ega kantud. Meeter meetri haaval lähenesime eesmärgile, et laatsaretis igatsetud kindlusetunnet kogeda ja vastu keskpäeva vaarudes üle okastraadist piiratud baraki läve astuda.\nKaheks päevaks jäime omapead. Tulin palavikuliselt nürimeelsest olesklusest välja, kui üks venelanna mulle toitu tõi: saia ja jahukörti ämbritäie tee kõrvale! See dieet oli meie olukorras parim ja peaaegu ainus ravim! Lamasime siin laiades puhaste õlgedega polsterdatud puitvoodites ja saime villased vaibad (tekid), peekrid (jooginõud) nagu ka loomulike vajaduste rahuldamiseks mõeldud igaotstarbelised kollased purgid. Kaks päeva hiljem vaarusid kõik, kes end suutsid püsti ajada, lähedal paiknevasse pesemishoonesse. Seal kohtusin ebakindlatel jalgadel seistes esmakordselt Nõukogude hügieeni standardsisustusega: väikeste puitastjatega lattrestidel seisvate pinkidega, aga ka suurte kuuma ja külma vee kateldega. Igaühe jaoks leidus tükike halli seepi ja korrutatud lõngast kolme pesulapisuurune käterätik. See oli nauding, aga kohutavalt pingutav, võida end pesta esmakordselt pärast paljusid nädalaid. Lõpuks saime vene laatsaretirõivastuse, mis koosnes pikkadest linastest aluspükstest ja -särkidest, mille nööbid olid asendatud paeltega. Vahetuseks tuli meil vormiriietus ja ülejäänud riietusesemed ära anda. Pärast sellist viletsat ümberriietumist saime kaks ja pool kuud kestva majutuse selles laatsaretis ilma ühtki Nõukogude arsti või hooldusjõudu nägemata. Olime rõõmsalt üllatunud, kui üks mees meie hulgast, keda loeti kergemate haigete hulka, tutvustas end kui staabiarsti reservis Bad Oeynhausenist. Ta pettis meid aga häbistaval kombel. Tema tegevus seisnes talle üle antud piiratud koguses arstimite mõtlematus väljajagamises. Raskelt haigete saatus ei huvitanud teda vähimalgi määral ja ta ei püüdnud iialgi nõutada neile hädavajalike arstimite eralduse suurendamist või toimivamate vahendite pakkumist. Pärast seda, kui ta oli üks esimestest paranejatest, ei huvitunud ta ei haigete hooldamisest ega halva hügieenilise olukorra parendamisest.\nHädavajaduste rahuldamist teenis kahekümne meetri kaugusel olev laudsara, mille keskel oli pinnases auk. Esialgu oli enamik meist selle asutuse kasutuselevõtmiseks liiga nõrk. Nõrgimad ei olnud võimelised isegi plekkpurke kasutama. Seetõttu lamasid nad peatselt väljaheidetes! Kaks vene naist vahetasid põhku kord nädalas. Siin pidid need, kellel kehalisi reserve enam ei jätkunud, võitluses kõhulahtisusega alla vanduma! Mina sundisin end vaatamata palavikule, peapööritusele ja nõtkuvatele põlvedele voodi ja laudsara vahel siia-sinna pendeldama.\nJuba kahe esimese nädala jooksul surid mõned meist selle kohutava haiguse kätte, mis Nõukogude Liidus sõjavangide hulgas kõige rohkem ohvreid nõudis. Kohe, kui minu olukord paranes, asusin koos kahe kaasparanenuga, üheksateistkümneaastase Ottoga, ohvitserikandidaadiga nagu minagi, ja mõned aastad vanema Kölnist pärineva Ulliga, raskelt haigete eest hoolitsema. Toitsime neid, andsime neile juua, tühjendasime nende kollaseid purke, puhastasime nende asemeid ja püüdsime neid lohutada ning ergutada. Siiski algas surmalaine! Selle lõppedes olid meie grupi meestest ainult umbes pooled alles jäänud ja üks ellujäänud rasketest haigetest kõikus latentselt surmaohus.\nKuumale suvele oli järgnenud pikk ja pehme sügis. Koos taastuva eluvaimuga keerlesid äranälginud inimeste mõtted järgmise leivatüki, järgmise lusikatäie supi ja võrdse kohtlemise ümber toidujagamisel. Lembergi lähedalt pärinev lühikesekasvuline ja laiaõlgne Volksdeutcher, kelle nimi oli niinimetatud „Volksliste 3” järgi Alois, oli hämmastavalt lühikese ajaga esimesena tervise tagasi saanud ja lavale tõusnud omavoliliselt võetud eesõiguse ning mühakliku suhtumisega haigetesse ja nõrkadesse. See mees rääkis halvasti saksa keelt, poola keelt aga ladusalt ja võis seetõttu ainsana meie hulgast end venelastele arusaadavaks teha. Tema üleolev esinemine lasi arvata, et tema eesmärgiks oli end šefiks upitada. See õnnestub nälginute hulgas kõigi reeglite kohaselt sellel, kes on saavutanud võimu toidujaotamise üle. Kavalalt ja sihikindlalt esines Alois meid reeglipäraselt kontrollivatele konvoeerijate ees. Sel viisil tõusis ta tõlgist venelaste usaldusmeheks. Võimutäiuse saavutas ta siis, kui vene köögiabilised andsid talle üle toidu väljajagamise. Selleks ajaks kui me, välja arvatud raskelt haige Hermann Müller, jälle normaalset toitu talusime, oli köök meie toitmisel rasvavabalt haigesupikeselt üle läinud rammusale ja isuäratavale, nisust ja ameerika sealihakonservidest tehtud paksule pudrule, „kašale”. Nüüd seisis lõuna ajal meie vastas toidutoobri juures Alois, pudrukulp sauana käes. Venelannad olid nende ees hoitavad purgid täitnud kõiki range võrdsusega koheldes servani. Kui kollased purgid ahnelt Aloisi poole sirutasime, vaatas ta kõigepealt igaühele mõned sekundid tardunult silma. Alles pärast seda hindavat viivitust kastis ta kulbi lõhnavasse pudrusse. Kui palju ta vastasolijale purki pladistas, sõltus heatahtlikkuse või kaastunde tasemest, mida ta eneses leidis.\nValmistume vene talveks\nOktoobri lõpus läks tunduvalt külmemaks. Aluspesus külmetati, vaatamata villasele tekile, halvasti köetud barakis nii päeval kui ka ööl. Külm muutus väljakannatatavaks alles siis, kui meile vormiriietus lõpuks tagasi anti ja sellele veel Wehrmachti moondamismantel lisati.\nLühikest aega pärast seda suunati meid terve baraki asemel ühte ruumikamasse, see-eest aga lagunevasse hurtsikusse kasarmukünka poolel kõrgusel. Läbi laudseinte- ja katuseaukude paistsid päike, kuu ja tähed, aknaraamid olid kõdunenud ja ahi puudus. Siiski oli uues korteris „mugav” sisustus. See koosnes kahekordsetest õlekottidega vooditest, lauast, paljudest jämedalt kokkuklopsitud pinkidest ja luksuseks mõnest lonkavast toolist. Siis ei olnud me veel ära õppinud, et improvisatsioon ei tähenda venelaste jaoks kunsti end ootamatust hädaolukorrast välja aidata, vaid see on nende igapäevase elu regulaarne osa. Kui palusime materjali korteri parandamiseks, näitasid konvoeerijad sõnatult kokkuvarisenud naaberbaraki lauahunniku jääkidele. Nad usaldasid meie kätte isegi haamrid, kirve ja saed. Otto võttis üle tööde juhtimise ja tegi ise enamiku töödest. Igaüks, kes tundis end piisavalt jõulisena, välja arvatud Alois ja tema sõbrad nagu ka doktor, tegi kaasa. Sel kombel muutus hädakorter talutavalt talvekindlaks! Ka puuduva ahju küsimus leidis lahenduse. Ühest laudsarast leidsime aja ära teeninud pesukatla, mille leidlik nõukogude inimene oli sellele raudplaadi paigutamise teel ümber teinud ahju ja pliidi kombinatsiooniks. Vahepeal sisse murdnud Vene talv lubas meie korteril end aeg-ajalt katuseni lumme matta. Läbi lapitud ja jäätunud aknaklaaside tungis ainult harva sisse nukkerhalli valguskuma. Siiski oli meil lagunenud naaberbaraki tõttu soe! Kolmekesi püüdsime igavust peletada üksteisele rahu- ja sõjaaegseid seiklusi jutustades. Kuid mida enam jutuaine vähenes, seda suuremaks muutus meie isu, sest meil tuli veel kõvasti kosuda. Õnnelikud pudrupaja omanikud valitsesid lava jultunud eneseteadvusega. Nad okupeerisid laua ja lülitasid kõik teised peale arsti selle kasutajate hulgast välja. Valjult kõlava hirnumise saatel veetsid nad aega ja lahutasid meelt poola ja saksa naljade ning roppustega. Otto ja mina, mõlemad kirglikud maletajad, meisterdasime malelaua ja nikerdasime leivast malendid. Male on parim vahend nürimeelsuse vastu. Nälja vastu aitab see ainult ajutiselt.\nEsimestel detsembripäevadel tõi kontinentaalkliima kuiv külm pöörde rõsketesse ilmaoludesse. Mina sain äkki tugeva hambavalu koos kõrge palavikuga. Kael oli paistes ja hingetoru ahenenud. Veel kunagi ei ole mul hingamisel nii suuri valusid olnud. Otto pealekäimisel laskis staabiarst end kohale tuua, et minu põletikulist kurku vaadata. Ta teatas venelastele, et mul on difteeria. Noor Nõukogude sõjaväearst, kellele mind näidati, uskuski Saksa meditsiinimehe kunsti. Pärast kiiret läbivaatust juhatas ta mind laatsareti isolaatorisse ja andis mulle ravimeid. Palavik aina tõusis, nii et ma ei märganud uuest ümbrusest mitte midagi. Ülejärgmisel päeval, pärast rahutut und, vaatasin imestunult enda ümber. Lamasin üksinda hästi köetud ruumis tõelises voodis ühel samuti tõelisel madratsil ja mis kujuteldamatu – valgete linade vahel! Enne, kui taas suigatasin, arvasin isegi üht öölauakest näinud olevat. Kui hommikul varakult ärkasin, küüris sõbralik vanem naine põrandat. Ajal, kui ma talle viipasin, jäi mu pilk rippuma voodi kõrval seisval öölaual. Olin niisiis ikkagi õieti näinud! Kas oli võimalik, et mind oli tsivilisatsioonile tagasi antud? Imed jätkusid: üks haiglaõde tõi mulle mitte ainult arstimeid, vaid ka küllusliku hommikueine soojast hirsipudrust, saiast, tükikesest pekist ja ka teest ning suhkrust! Lõunaks oli kala kartulite ja kastmega, magusroaks rosinakompott, õhtuks borš või kartulisupp. Minu olukord paranes kiiresti. Mulle tundus, et näen und. Kui kogu see hirmsaim sõda möllas ja lugematud Vene sõjavangid Saksa laagrites armetult nälgisid, raviti mind siin terveks! Siiski ei teinud ma sellest mingeid järeldusi. Normaalse Nõukogude sõjavangipõlvega ei olnud sellel midagi ühist! Nagu kogu elu, nii oli ka vangipõli täringumäng ja mina oli väikese laialipillutatud grupi liikmena kuue visanud! Selles veendunult olin otsustanud vürstlikku majutust täiel määral nautida. Ainsateks kibedusetilkadeks, mis minu olelust Õnneliku Hansuna tumestas, olid üksildus ja igavus.\nÖösel ärkasin ühtäkki mingi klõbistava müra peale. Ei mingit kahtlust, see tuli öölaualaekast. Tõmbasin selle lahti ja üle minu käe hüppas põrandale hiir. Vaeseke oli väga kõhn. Sellepärast oli läbi tagaküljel olnud pilu sahtlisse lipsanud, et minu puulusika kallale asuda. Selle lakk-kate oli serval ümberringi ära kulunud, nii et teravalõhnalise pudru ja juurviljasupi leem ning rosinakompott olid imbunud puu sisse. Teadsin, kui valulik on nälg, ja mul tekkis kaastunne selle kõhetu hiirekese vastu. Siiski ei saanud ma kahjuks tähtsaimat, servast juba tugevalt näkitsetud tarbeeset talle kauemaks loovutada ja peitsin selle padja alla. Hiirt see ei pahandanud! Nägin teda nüüd päeva ajal toas ringi vilksamas ja avastasin pikiseina ääres põrandalauas augu, millesse ta kadus. Kui ta hiljem kunagi jälle peakese välja pistis, viskasin talle alati paar leivatükikest ja rosinat, mis ma tema jaoks olin hoidnud.\nTundsin ennast selles idüllis nii hästi, et pärast angiini vaibumist – difteeria oli olnud meeldiv valediagnoos – üritasin kaelavalusid simuleerida. See õnnestus ainult lühikest aega. Kui arst oli järgmisel visiidil minu kaela üle vaadanud, saatis ta mu viivitamatult tagasi Aloisi imeurkasse. Mina aga võtsin kaasa unustamatu mälestuse ja olen jäänud elu lõpuni hiiresõbraks!\nBarakis oli vahepeal veelgi ebamugavamaks muutunud, kuna meie veekatlast ahjule ei olnud suurenev külm enam jõukohane. Seepärast topiti meid kokku ühe kasarmuploki kahte teise korruse tuppa. Järgmistel päevadel tekkis etteaimamatu võimalus täiendavate toiduainete muretsemiseks. Meid suunati tühjaks laadima veoautosid, mis vedasid laatsareti köögile kartuleid. Kuna meie konvoeerijad omale jääkülma idatuule vältimiseks olid sooja kohakese leidnud ja olles lisaks sellele meie suhtes sõbralikult häälestatud, võisime töötamise ajal ilma läbiotsimist kartmata taskud ja püksisääred kartuleid täis toppida. Seejuures sain esimesi kogemusi kartulite näppamisel. Praktika, mis end hilisemas olelusvõitluses eluliselt tähtsaks osutus. Õhtuti sai ahjus kartuleid röstitud. Selline oli minu vangistuse esimese osa rahuarmastav lõpp.


Tänapäevased käitumisreeglid keelavad einestamise ajal telefoni kasutamise - sõbranna.ee\nTänapäevased käitumisreeglid keelavad einestamise ajal telefoni kasutamise\n28. oktoober 2014, 16:27\nAastasadu Briti aadlike käituma, istuma ja astuma õpetanud Debretti käitumisõpik läbis taas uuenduskuuri. Uute juhiste järgi peetakse söögilauas telefoni kasutamist äärmiselt ebaviisakaks, kuid halbu kombeid näitab ka see, kui telefoniga räägitakse poes, kinos või igal pool mujalgi, olles kellegi seltskonnas.\nDaily Mail tegi kokkuvõtte tänapäevastest käitumisreeglitest, mida kõik peaks teadma.\nKõige rohkem on Debretti etiketiekspertidele saabunud päringuid telefonikasutuse kohta. Nii toonitatakse värskes käsiraamatus, et alati on ebaviisakas pöörata rohkem tähelepanu telefonile kui kohalolevale seltskonnakaslasele. Suhtluse ajaks tuleks telefon ära panna. Seda ka näiteks poes müüjaga tere vahetades. Telefon tuleks hääletu peale seadistada näiteks teatris, kinos (ka reklaamide ajal), kunstisaalis, raamatukogus ja igal pool mujal, kus eelistatakse vaikust.\nMida populaarsemaks e-sigaretid muutusid, seda enam saabus ka etiketiekspertidele küsimusi nende suitsetamise kohta. Peamiselt tuntakse huvi, kas e-sigarett sobib töökeskkonda. Debretti seisukoht on, et e-sigaretti ei tohiks kunagi tööl suitsetada. Kuigi auru sissehingamine pole kolleegidele ohtlik, olevat see märk, et suitsetaja ei keskendu oma tööle ja häirib oma tegevusega kaastöötajaid.\nEtiketijuhiste järgi ei ole sobilik ühistranspordis süüa ega meikida. Kuna ühistranspordis on napilt ruumi, häirib kaasreisijaid toidu lõhn ning avalikus ruumis meikimine näitab, et oled lohakas.\nHiljuti tehti Londoni metroos uuring, millest selgus, et vaid 20 protsendil juhtudest pakutakse ühistranspordis rasedale naisele istet. Viisakas oleks oma istekohast loobuda iga kord, kui nähakse lapseootel naist, vanurit või muul põhjusel nõrgemat inimest seismas. Samuti on aga oluline teada, et istekoha agressiivne nõudmine on sama ebaviisakas kui selle mitte pakkumine.\nLennukis peetakse kõige ebaviisakamaks seda, kui keegi laseb lühikese päevase reisi ajal seljatoe alla. See on väga isekas. Lennukis tuleks ruumipuuduse tõttu jääda oma kohale ja jälgida, et ka naabril oleks võimalik oma käsi toetada. Peale selle peaks vältima jalgadega eesistuja seljatoe vastu prõmmimist või selle najale toetumist.\nE-kirjade saatmisel tasub vältida pimekoopiate (bcc) saatmist, sest see on peamise kirja saaja suhtes ebaviisakas ja petlik. Selle asemel tuleks algne kiri kolmandale osapoolele hiljem edastada koos lühikese sissejuhatusega, et tegu on konfidentsiaalse kirjaga. Kui pimekoopia saatmine on hädavajalik (näiteks peavad kõik kirja saajad jääma anonüümseks), siis peaks saatja saatma kirja iseendale ning teised kirjasaajad saavad pimekoopia.\nÜhise einestamise kohta lisati Debretti käsiraamatusse märge, et sööma ei tohiks asuda enne, kui toit on serveeritud kõigile lauasolijatele. Erandi võib teha vaid siis, kui peremees või perenaine annab selleks oma loa.


Paremini juhitud linn | Reformierakond\nReformierakonna Ühendatud Tallinn on juhitud asjatundlikult ja edasipürgivalt, partnerluses linlaste ja ettevõtjatega.\nProbleemid (tänane olukord):\nTallinna tänane linnavalitsus on ise välja öelnud, et nemad juhivad linna pigem reaktiivselt ehk siis probleemidele tagantjärele reageerides, mitte neid ennetades või veel enam linna tuleviku visioneerides ja kujundades. Paljud head mõtted on spetsialistide ja ametnike poolt paberitele pandud erinevate arengukavade ja strateegiate näol, reaalsed teod aga pigem hüplikud ja arusaamatud. See peab muutuma. Tallinlane ei tunneta täna, mis on Tallinna ambitsioon ja suund. Juhtimine on kauge, kohati ebapädev, bürokraatlik. Sagedad on korruptsioonijuhtumid. Tallinna ettevõtjad ja elanikud ei tunne, et linna juhitakse nende jaoks ja nendega koos.\nMeie visioon on muuta linnajuhtimist kõikidel tasanditel:\nTipptasemel, otsustajate tasandil edasipürgivaks, selget suurt sihti seadvaks.\nKesktasandil, spetsialistide ja ametnike tasandil asjatundlikuks ja efektiivseks.\nInimesele lähimal tasandil, olgu selleks linlane kodanikuna või ettevõtjana või kohalikus linnaosakogus, reaalselt toimivaks koostööks – partnerluseks.\nÜhendatud Tallinn on juhitud edasipürgivalt, asjatundlikult ja efektiivselt. Pealinna juhtimine on edasipürgiv, teostatud partnerluses linnakodaniku ja ettevõtjaga väärtuspõhiselt parimate spetsialistide poolt. Ühendatud Tallinna juhtimise põhiväärtusteks on efektiivsus, avatus ja sujuvus. Kodulinna kujundatakse koostöös linnakodanike ja ettevõtjatega. Maksumaksja raha kasutatakse eesmärgipäraselt ja jälgitavalt.\nEDASIPÜRGIVUS – Tallinn on tulevikulinn – tallinlane väärib parimat elukeskkonda\nProbleemid: Tallinna tänane linnavalitsus on ise välja öelnud, et nemad juhivad linna pigem reaktiivselt ehk siis probleemidele tagantjärele reageerides. Tallinlane ei tunneta täna, mis on Tallinna ambitsioon ja suund. Juhtimine on juhuslik, tundub linlasele kauge, kohati ebapädev, bürokraatlik. Sagedad on korruptsioonijuhtumid.\nMeie mõistame linnajuhtide rolli võimaluse ja vastutusena probleeme ennetada, veel enam: linna argipäeva kujundades linna tulevikku visioneerides linna tulevikku aktiivselt kujundada.\nVisioon: tallinlane väärib parimat elukeskkonda\nElaniku jaoks on elu lihtne, mugav ja huvitav, linna juhtimine toimib igal tasandil tõrgeteta.\nEttevõtja jaoks on asjaajamine sujuv.\nInvestori ja külalise jaoks on keskkond ja meeleolu atratkiivne.\nSeame suurteks eesmärkideks:\nKujundada Tallinn ja Helsingi koostöös kaksiklinnana tugevaks Põhjala pealinnaks, regiooni konkurentsivõimeliseimaks piirkonnaks.\nKujundada Tallinnast maailma innovatsioonipealinn, uute lahenduste, start-upide, ükssarvikute, edukate ettevõtete, innovatiivsete tegijate rahvusvaheline meelispaik.\nKujundada Tallinnast hea liikuvuse linn: 15 minuti Tallinn - Ühendatud Tallinnas on kõik olulised avalikud teenused ligipääsetavad 15 minutiga aktiivselt liikudes (jalgsi või rattaga). 15 minuti linnas pääseb igaüks ohutult lähedalasuvasse kooli, lasteaeda, rohealale või tervisekeskusesse. Linnaosad on omavahel ühendatud kiire ühistranspordiga, sõit ühest linnaosast teise maksimaalselt 15 minutiga.\nTeha Tallinnast mugava kodu ja põneva elupaiga igas eas linlastele, et tallinlased elaksid kauem, tervemalt ja mugavamalt. Tartu eeskujul võtame kasutusele easõbraliku linnaruumi kujundamise põhimõtte.\nJõuda aastaks 2030 nii turvalise liikuvuskeskkonnani, et Tallinna tänavatel on 0 liiklussurma.\nKujundame Tallinna elukeskkonna päriselt (mitte paberites) rohelise pealinna tiitli kandidaadi vääriliseks. Tallinna õhk peab jääma maailma puhtaimaks.\nKoostame Tallinnale kliimakava, mille abil liigume aastaks 2050 CO2-neutraalse linnani. Kava käsitleb linna energiatootmist, energiatarbimist, -liikuvust ja -juhtimist.\nHoida Tallinna kogukondade kohtumispaigana, tuua Tallinnasse kvaliteetseid rahvusvahelisi suursündmusi, mis rikastavad kohalike elukvaliteeti, ettevõtlus- ja ajaveetmisvõimalusi.\nArendame pealinna usaldusväärse professionaalse partnerina koos naabervaldade ja riigi keskvalitsusega.\nASJATUNDLIKKUS (professionaalsus ja läbipaistvus)\nProbleemid: Paljud head mõtted on Tallinnas spetsialistide ja ametnike poolt paberitele pandud erinevate arengukavade ja strateegiate näol. Reaalsed teod on aga pigem hüplikud ja arusaamatud. See peab muutuma.\nVisioon: Tallinna asjatundlikkuse standard – Tallinna linn on Eesti suurim tööandja ja peab olema asjatundlikkuse ja efektiivsuse etalon. Asjatundlikult juhitud linn on funktsionaalne, toimiv – laps saab turvaliselt omal käel kooli, vanaema oma asjad aetud ja pidevad teetööd ei sega töölejõudmist. Rakendame linnajuhtimise parimaid praktikaid – kõik juhtimisotsused peavad lähtuma visioonist ning olema reaalselt ja jälgitavalt linlaste elu paremaks muutvad.\nSuurandmed ja Reaalajas linn – linn ei maga. Linnaliikuvuse tõstmiseks, inimeste stressi, ummikute vähendamise ja aja kokkuhoiu eesmärgil kasutame linnas liikujatelt kogunevaid suurandmeid ning paneme linna liiklust, tööleminekuplaane, asutuste avamis- ja sulgemisaegade ettepanekuid juhtima ja koordineerima tehisintellekti. Linna andmed on anonüümsed, kogutakse „once only“ printsiibil ja need on kõigile vabad - et ettevõtted saaks nende abil ehitada elanikele täiendavaid kaasaegseid liikuvusteenuseid.\nLäbipaistev rahakasutus - Tallinna rahvusvahelist mainet kujundab kaasaegne, avatud juhtimine. Tallinn on lisaks unikaalsele vanalinnale tuntud kui nooruslik, avatud, innovatiivsete lahenduste katsetamise pealinn. Võtame esimese pealinnana Euroopas kasutusele Open Gov e-eelarve, kus kogu maksumaksja raha kasutamine on reaalajas (online) kõigile jälgitav.\nParimate tulemuste saavutamiseks sisaldavad linna hanked alati innovatsiooni-, kvaliteedi- ja kliimakomponenti.\nVõtame Tartu eeskujul kasutusele easõbralik linnaruumi kujundamise põhimõtte – mis teeb linnast mugava kodu ja põneva elupaiga igas eas linlastele.\nJUHID VALITAKSE KONKURSSIDEL - Linna ametite juhtimises seame sisse põhimõtte, et iga viie aasta järel on avalik konkurss juhtivatele kohtadele. Linnale kuuluvate ettevõtete ja asutuste juhid värbame avalikul konkursil, linnaasutuste ja linnale kuuluvate ettevõtete nõukogud komplekteeritakse avatult pädevuse alusel.\nLINNAVARA MÜÜK AVALIKULT - Linnavara müüme ja anname kasutusse avalikel konkurssidel. Linna poolt ostetavate teenuste ja toodete ostmisel lähtume ausast konkurentsist. Väärtustame linnale kuuluvad maad ning korraldame neile hoonestusõiguse seadmise konkursid tagamaks linnale stabiilse tulubaasi ja ettevõtetele uued ärivõimalused.\nLÄBIPAISTEV TEGEVUS - Korraldame linna kommunaalteenused, sealhulgas prügimajanduse ringmajanduse põhimõtetest lähtuvalt, efektiivselt, läbipaistvalt ja taskukohaselt.\nKORRUPTSIOONITÕRJE PROGRAMM, EETIKAKOODEKS - Koostöös audiitorite, Korruptsioonivaba Eesti ja õiguskaitseorganitega käivitame linnaasutustes ja linnale kuuluvates ettevõtetes korruptsiooni tõrje- ja ennetusprogrammi, et juurida välja ja läbivalt välistada Tallinna linnas korruptsioon. Jõustame eetikakoodeksi linnajuhtidele, juhtivametnikele ning linnavolikogu liikmetele, et ennetada võimalikke huvide konflikte.\nLinn teeb oma teavituse alludes vaba meedia reeglitele, avalike konkurssite kaudu. Lõpetame poliitpropaganda maksumaksja raha eest - lõpetame iga-aastased suuremahulised propagandakulutused venekeelsetes kanalites. Likvideerime raha raiskava ühistupanga ja linnale kuuluva kaupluse. Korrastame linnale kuuluvate ettevõtete juhtimise, erastame maksumaksjale ebavajalikud ettevõtted.\nLinlase jaoks on kogu info digitaalselt ligipääsetav ja isikustatud Linnaäpis – ühes digirakenduses leiab igas rollis linlane, olgu ta lapsevanem, ettevõtja või külaline, lihtsalt kogu linna info, ligipääsu teenustele ja saab anda ka oma sisendi soovitud linna arengu küsimustes.\nKRIISIKINDLUS - Hoiame linna rahanduse korras ja kogume reserve, mis võimaldab linnaelanikke ja ettevõtteid toetada kriiside korral. Kaasajastame Tallinna kriisikomisjoni toimimist ja Tallinna riskianalüüsi ja hädaolukorra lahendamise plaani.\nTallinlane ei tunneta täna, mis on Tallinna ambitsioon ja suund. Juhtimine on kauge, juhuslik, kohati lausa ebapädev, bürokraatlik. Sagedad on korruptisoonijuhtumid. Tallinna ettevõtjad ja elanikud ei tunne, et linna juhitakse nende jaoks ja nendega koos. Linnaosakogud, mis on kohalike lähim otsustuskogu, on ebamäärase nõuandva rolliga ja ei täida oma demokraatlikku eesmärki.\nMeie visioon on muuta juhtimist kõikidel tasanditel. Inimesele kõige lähemal on linnajuhtimises linnaosakogu. Anname linnaosakogule selge rolli partnerina kohalikele linlastele ja ettevõtjatele.\nRAHVAS OTSUSTAB – Linnaosakogu korraldab, viib täide. Asumifond kaasava eelarvega – miljon eurot igas linnaosas, iga aasta kohalike elanike otsustada. Reserveerime iga-aastaselt eelarvest miljon eurot igas linnosas elanike, asumiseltside ja kodanikuühenduste toetuse saanud piirkondlikele plaanidele. Olgu selleks park, spordiväljak, kogunemiskoht, kõik, mis teeb kodukoha paremaks ja saab selle piirkonna inimeste toe. LINNAOSAKOGUD, kes praegu omavad vaid nõuandvat rolli, saavad ülesandeks kõige kohalikumal tasandil just neid kohalike otsuseid koos kohalike partneritega ellu viia.\nToetame heanaaberlike suhteid linnaosades ja naabrivalve tegevust.\nLoome linna eraldi nö kiire asjaajamise korra (FAST TRACK) ettevõtjatele, kellel on valmidus luua linnaosasse uusi kõrgepalgalisi töökohti.\nJuhindudes easõbraliku linna kujundmise põhimõttest, toome nii seeniorite kui noorte vaated ja kogemused linnajuhtimisse. Loome ühiskondliku nõuandva koja, mis saab teemapõhiselt nõustada linnavolikogu ja linnaameteid. Kutsume igal aastal Tallinna kesk- ja kutsekoolide aktiivsemaid noori ja eakaid osalema Tallinna Kogemuskojas.\nKOOSTÖÖ HEA TAVA - Rakendame Koostöö Hea Tava ehk põhimõtted Tallinna Linnavolikogu ja Linnavalitsuse ning Tallinnas tegutsevate ettevõtete ja vabaühenduste vaheliseks koostööks. Ettevõtted ja vabaühendused on linnaasutustele strateegilisteks partneriteks, pakkudes asjatundlikkust probleemide kaardistamisel ja lahendusettepanekute tegemisel. Tallinna tasakaalustatud ja kestliku arengu nimel sünnivad kompetentsemad ja legitiimsemad otsused siis, kui linnaasutused ja vabaühendused teevad koostööd. Linnaasutuste ja vabaühenduste vaheline koostöö tagab otsuste läbipaistvuse, paremate muutuste vastuvõtu ja soodustab otsuste rakendamist.\nVaba aja sektori elavdamine\nProbleem: Koroona on muutnud inimeste harjumusi. Kadunud on linna külalised ja turistid. Hetkelised piirangud meelelahutusasutustele viivad selleni, et vaba aja veetmine kolib kodudesse, tänavatele ja mitteametlikesse paikadesse, vähendades sellega öist turvalisust tühjenevas avalikus ruumis. Ka linnaruumiliselt on vaba aja veetmise kohad muutumises. Tallinna vaba aja veetmise võimalused toimivad täna justkui vaatamata linnavalituse püüdlustele, linnajuhtidel puudub plaan Tallinna ööelust, öine liiklus on korraldamata, osad piirkonnad ebaturvalised.\nÄge pealinn on mitmekesine, huvitav ja turvaline 24/7. Lisaks koolile, tööle ja kohustustele on kõigil linlastel vaba aega, hea linn pakub kõigile vaba aja veetmise, lõõgastumise ja loova kohtumise võimalusi. Hea linn on juhitud 24/7.\nKaardistame koostöös kogukondade ja loovikutega ja loome uusi põnevaid vaba aja veetmise paiku nii väli- kui siseruumides, olgu selleks turvaline talisupluskeskus või graffity park ajutiselt tühjades tööstusparkides.\nÖölinnapea ülesandeks saab tagada ööelu mitmekesisus, sujuv korraldus. Kesklinnas ja vanalinnas tegutsevad meelelahutusasutused saavad töötada, kuid ühtlasi on tagatud elanike rahu ja turvalisus. Öine liikumine on korraldatud mugavalt ja turvaliselt. Partnerluses mõistlikult korraldatud ööelu võimaldab tühistada Tallinna vanalinna meelelahutusasutustele kehtestatud kellaajalised piirangud.\nProbleem: Vanalinn on aastaid olnud sõltuv turistidest. Linnajuhid on jätnud vanalinna arengu unarusse, kasutamata võimalust vanalinna koos elanike ja ettevõtjatega atraktiivsemaks muuta. Koroona on muutnud inimeste harjumusi. Kadunud on linnakülalised ja turistid. Vanalinna kõrvale on kerkimas uusi avaliku elu epitsentreid, mis pakuvad toimivat konkurentsi, vanalinn on tühi. On tõsine oht pealinna uhkuse, vanalinna getostumisele.\nVisioon: Kureeritud vanalinn. Vanalinn on pealinna uhkus – ajalooline väärtus, mis kaasaegse linnakorralduse toel muutub hästikureeritud musterpiirkonnaks. Siin on kohvikud ja restoranid, käsitöökojad, muuseumid ja elamuskeskused. Vanalinn on turvaline elukoht kohalikele, avalik ruum, meie kõigi ühine kutsuv elutuba. Siin käib vilgas käsitöö, toimuvad põnevad linnaretked ja on põnevaid paiku ajaveetmiseks kõigile.\nKoostöös elanike ja ettevõtjatega kureerime vanalinna - muudame pealinna uhkuse uuesti atraktiivseks ja elavaks kohaks, kuhu tullakse, et olla.\nKorraldame linna äripindadele kureeritud rendikonkursid. Mõtestame koostöös linnaplaneerijate, kohalike, ettevõtjate ja loovikutega vanalinna tänavaruumi ja loome erineva iseloomuga tegevuskeskkondi, kus on põnev nii kohalikel, noortel, peredel, eakatel kui linna külalistel.\nToetame Vanalinna päevade kaasajastamist.\nLaiendame Vanalinna Jõuluturgu koostöös ettevõtjatega vanalinna tänavatele.\nKutsume linna poolt toetatud festivale ja kultuurisündmusi kasutusele võtma uusi tegevuskohti vanalinnas.\nKujundame vanalinna linnaruumi kõigile liiklejatele ligipääsetavaks.\nLoome vanalinna ettevõtjatega koostöös hooajalisi töökohti noortele Vanalinna Maleva kaudu haljastuses, heakorras ning teenindus- ja turismisektoris.


Tori Vallavolikogu 19. mai istungil - Uudised ja teated - Tori vald\nTori Vallavolikogu 19. mai istungil\n19.05.2022 163 Vaadatud\nTori Vallavolikogu 19. mai istungit saab järele vaadata SIIT\nÜlevaade uuringust „Tori valla Sauga ja Pärnu jõgede lihkeohtlike jõelõikude kaardistamine, lihkeohtlikel jõelõikudel ehituskeeluvööndi piiri määramine ning lihkeohu vältimise põhimõtete väljatöötamine".\nVõeti vastu määrused:\n2.1 Hooldaja määramise ja hooldajatoetuse maksmise kord;\n2.2 Tori valla noortekeskuste juhatajate ja noorsootöötajate töötasu alammäärade kehtestamine.\nKinnitati Tori valla 2021. aasta konsolideerimisgrupi majandusaasta aruanne.\nOtsustati võõrandada elektroonilisel enampakkumisel Tori vallale kuuluv kinnistu Jõesuu külas alghinnaga 5000 eurot.\nOtsustati omandada tasuta Tori vallale Nurme külas asuvad Kukerpuu tee ja Kukerpuu tee 5 katastriüksused.\nOtsustati omandada AS-lt Tallinna Lennujaam Tori vallale Eametsa külas asuv Allika kergliiklustee L1 katastriüksus ja Sepa tee L2 katastriüksus hinnaga null eurot ja võõrandada otsustuskorras AS-le Tallinna Lennujaam Eametsa külas asuv Tori vallale kuuluv Jõevahe katastriüksus hinnaga 0 eurot.\nOtsustati seada tähtajatu sundvaldus Tori valla kasuks Kilksama külas Kaasiku tee ja Kaasikukaare tee avalikuks kasutamiseks määramise eesmärgil.\nAnti nõusolek hüpoteegi kustutamiseks, mis oli ette nähtud rajatiste väljaehitamise tagamiseks. Hüpoteegiga olid koormatud Tammiste külas aadressid Päevalille 1, 2, 3, 5, 6, 8.\nNõustuti Tori valla ja L.L Corrector OÜ vahel 12.10.2018 sõlmitud lepingu põhitingimuste muutmisega, mis käsitles Vainu külas Kubja tee L1 kinnistu müümist vallale. Müümine asendatakse ajutiselt sundvalduse seadmisega avalikuks teeks.\nOtsustati nõustuda Eametsa II uuringuruumi geoloogilise uuringu loa taotlusega.\nOtsustati lõpetada Pulli külas Nasa kinnistu detailplaneeringu koostamine.\nOtsustati hüvitada vallavanem Lauri Luurile isikliku sõiduauto ametisõitudeks kasutamine sõidupäeviku alusel igas kuus 335 euro ulatuses.\nFinantsjuht Gülli Kaunissaare ülevaade 2022. aasta I kvartali eelarve täitmisest.\nArutelu Tori valla territooriumil asuvatest punamonumentidest ja nende võimalikust teisaldamisest.


, Naide algoritmilise kaubanduse strateegiast\nKuid väljakutse, millega globaalsed turuosalised tulevikus algoritmilises forexi kauplemises silmitsi seisavad on see, kuidas kehtestada muudatusi, mis maksimeerivad kasumeid ja vähendavad samal ajal riski. Kui palkate toote jaoks kirjanikkeNäiteks sisu kirjutamiseks peate veebikataloogide loomiseks kaaluma automatiseerimist ja seejärel linkima oma virtuaalsed kataloogid veebipõhise tellimissusteemiga.\nAlgoritmilise kaubandusega seotud riskid Nagu iga automaatne süsteem, ei ole algoritmiline kauplemine tarkvara ja riistvara vigade eest kindlustatud. Kuigi automatiseerimine on mõeldud esiteks, et välistada nn inimtegur, aga paljud vead on sellega seotud sellega vead programmeerimise ja süsteemi konfigureerimisega. Sellise vea näide võib juhtuda Vale seadistuse ja tarkvara installimise tõttu tekkis ebaõnnestumine, mille tulemusena pandi taotlused lühikese aja jooksul mitu miljardit dollarit.\nNii et saate jooksva protsessi koheselt peatada, kui midagi äkki läheb valesti, nagu planeeritud. Parim artiklid teemal. Usaldage mitmeid müügivihjete allikaid Tugineda ühele juhtmete allikale, näiteks otsingumootori orgaaniline jaotis, see võib muuta teie ettevõtmised väga ohtlikuks territooriumiks. Algoritmilised muutused toimuvad ka edaspidi; seepärast annab juhtpositsioonide loomise jõupingutuste mitmekesistamine tasakaalu ja suurema kindluse.\nEttevõtjad töötavad välja algoritme, mis tuginevad sügavamale õppimisele, et muuta nad end kasumlikumaks.\nAlgoritmilise kauplemise eelised ja puudused Algoritmilist kauplemist kasutavad peamiselt institutsionaalsed investorid ja suured maaklerimajad, et vähendada kauplemisega seotud kulusid. Tavaliselt kasutavad turutegijad likviidsuse loomiseks algoritmilisi tehinguid. Algoritmiline kauplemine võimaldab ka tellimusi kiiremini ja hõlpsamalt täita, muutes selle börside jaoks atraktiivseks. See tähendab omakorda, et kauplejad ja investorid saavad väikestest hinnamuutustest kiiresti kasumi maha kanda.\nSkaapestuskaubanduse strateegia kasutab tavaliselt algoritme, kuna see hõlmab väärtpaberite kiiret ostmist ja müümist väikeste hinnatõusudega.\nSüsteem kasutab matemaatilist mudelit või algoritmi või standardiseeritud käske, mis hõlbustavad ostu või müügi signaali paigutamist finantsturgudele ja hõlbustavad seega kaubandust ilma inimeste osaluseta.\nAlgoritmilise kauplemise komponendid 1 - algoritm Algoritmi saab määratleda kui käskude kogumit, mis täidab teatud korduvaid funktsioone. Seda saab arendada ka teatud probleemide lahendamise olukordade rahuldamiseks.\nSee aitab hõlpsalt hõlbustada andmetöötlust ja trendide tuvastamist. Platvormina käivitab see programmeerijate ja algkaupmeeste välja töötatud arvutiprogrammid, hõlbustades seeläbi finantsturgudel ostu-müügi korraldusi.\nNeed platvormid aitavad ka algkaupmeeste või programmeerijate väljatöötatud algoritme uuesti testida, enne kui neid saab juurutada. On mitmeid meetodeid, nagu päeva libisev keskmine, päeva libisev keskmine, topelteksponentne liikuv keskmine, juhuslikud ostsillaatorid, mis aitavad kindlaks teha konkreetse väärtpaberi hinnasuundumusi.\nAlgoritmiga kauplemine forexis: põhiteadmiste mõistmine - bouche.ee - teeni raha finantsturgudel\nTehnilise analüüsi meetodeid saab arendada algoritmina. Need saab omakorda muuta arvutiprogrammiks, mille saab seejärel finantsturgudel kasutada kauplemisfunktsiooni automatiseerimiseks.\nSee hõlmab programmeerija väljatöötatud strateegia testimist ajalooliste turuandmete põhjal. Valuutaoptsioonid annavad ostjale õiguse tulevikus osta või müüa valuutapaari teatud vahetuskursiga.\nArvutiprogrammidel on automaatsed binaarvalikud, mis on alternatiivne moodus välisvaluuta tehingute kaitsmiseks.\nBinaarsete valikute tulemuseks on üks kahest: tehing jääb kas nulli või jääb eelnevalt kindlaksmääratud hinnaks. Riskid, mis on seotud algoritmilise forexi kauplemisega Algoritmilises kauplemises on mõningaid negatiivseid asju, mis võivad ohustada valuutaturu stabiilsust ja likviidsust.\nÜks selline puudus on seotud turuosaliste kaubandusvõime tasakaalustamatusega. Mõnedel osalejatel on võimalus soetada arenenud tehnoloogiat, et saada informatsiooni ja täita tellimusi kiiremini kui teised.\nAlgoritmilise tehnoloogia tasakaalustamatus võib tuua kaasa turu killustatuse ja aja jooksul ka likviidsuspuuduse. Kuigi aktsiaturgude ja forexi turgude vahel on fundamentaalsed erinevused, on samas uskumus, et sama kõrge sagedusega kauplemine, mis Algoritmid ei pruugi piisavalt kiiresti reageerida, kui turg peaks järsult drastiliselt muutuma, kuna need on tehtud spetsiifiliste turustsenaariumite jaoks.


Mart Einasto, juhatuse liige\nAvaleht Struktuur Juhatus Mart Einasto, juhatuse liige\nE-post: kristi.tael@kliinikum.ee\tMart Einasto, juhatuse liige\tMart Einasto on sündinud 27. juulil 1969. aastal ja kasvanud Tallinnas. 1991. aastal lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli tööstuse planeerimise erialal. 1993. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö sotsioloogias.\nPraegu on Mart Einasto Soome Turu Ülikooli doktorant sotsiaalpoliitika alal. Ta on lugenud loenguid Tartu Ülikoolis, Tallinna Tehnikaülikoolis ja Eesti Kunstiakadeemias, lisaks tegelenud tervishoiu juhtide koolitamisega Rahvatervise Koolituskeskuses.\n1989-1994 töötas Mart Einasto analüütikuna ASis EMOR, seejärel oli asedirektor turu-uuringute alal ning juhatuse liige. 1994. aastal, magistritöö kaitsmise järel asus ta sotsiaalminister Marju Lauristini kutsel tööle Sotsiaalministeeriumi sotsiaalpoliitika osakonna juhatajana. 1995. aasta sügisel, pärast astumist doktorantuuri Turus asus Mart Einasto tööle Eesti Ametiühingute Keskliitu sotsiaalsekretäri ametikohale. 1997-1998 oli ta Reformierakonna nõunik sotsiaalasjus.\nMart Einasto teadustöö on suunatud kihistumise ja vaesuse uurimisele. Magistritöö uurimisobjektiks olid olukorra kirjeldamise võimalused. Praegune huvi on sekkumise ja parandamisvõimaluste analüüsimine ja hindamine. Mart Einasto on avaldanud artikleid erialaajakirjades.


10 lugu nädalavahetuseks: Erkki Raasuke põles läbi, Putini palee, Kersti Krachti keeruline elu, ralliajakirjanik suletud Prantsusmaal - Eesti Päevaleht\nEndine pangajuht Erkki Raasuke räägib pingelisest elust. Kersti Krachti keerulised suhted. Venemaa presidendi Vladimir Putini hämmastav palee. Keerulistest oludest välja tulnud pered ning vanaema, kes õppis selgeks kooliprogrammi matemaatika, et lapselapsi õppimises aidata. Ja palju muud.\nOleme kirjutanud sel nädalal sadu huvitavaid lugusid, kuid on üsna kindel, et kõike pole te jõudnud vaadata ja märgata. Seega valisime sellest nädalast 10 lugu, mida tasub nädalavahetuselgi ette võtta.\n„Põletasin ennast läbi," tunnistab aasta lõpus Luminori panga juhi kohalt lahkunud Erkki Raasuke. „Olin peaaegu nädala liikumisvõimetu."\n„Kahju, et meie suguvõsa nime niimoodi määritakse." Nii räägib Ermo, kes tutvus Kersti Krachtiga 1984. aastal perekondlikel põhjustel, kui Ermo onupoeg Argos Kracht tutvustas oma väljavalitut, kaunist Kerstit.\nVenemaa opositsioonijuht Aleksei Navalnõi avaldas YouTube'i kanalil kahetunnise uuriva video „Putini palee. Suurima altkäemaksu lugu". Avaldame tõlgituna osa Venemaa Korruptsioonivastase Võitluse Fondi materjali.\nLapse elu ohtu seadnud taimetoitlasest ema tunnistas eksimust, kuid arste ikka ei uskunud\nKaks aastat jälgisid lastekaitse ja politsei kriminaalasja raames väikest põnni, kelle ema keeldus teda õigesti toitmast. Nüüd lõppes asi pärast lapse paranemist oportuniteediga, emale määrati rahaline kohustus, süüdistust kohtusse ei saadetud.\nKoroonaviirusest tingitud piirangud on Prantsusmaal erekordselt ranged.\nSelleks et üleüldse rallile pääseda, tuli esmalt korraldajatele saata viis dokumenti: printida välja, täita käsitsi, allkirjastada, salvestada ja siis teele lähetada.\nVanaema õppis distantsõppel lapselaste aitamiseks selgeks 9. klassi keemia ja füüsika: "Õpetajad ütlesid, et ma olen selle aasta parim lõpetaja\n"Alguses püüdsid tüdrukud muidugi ise hakkama saada. Nädal hiljem lendasid aga raamatud juba läraki vastu seina - koormus oli suur ja nad ei saanud nende reaalainetega üldse hakkama. Kõigepealt nutsid nemad, siis mina, siis kõik koos. Sain aru, et mul pole muud võimalust, kui õppida kõik need keemiad, matemaatikad ja füüsikad kõigepealt ise selgeks," meenutab Hele Kuusik (67) kevadist distantsõpet.\nKui Kaja Kallasest saab meie esimene naispeaminister, siis on see Eesti ajaloos ka esimene kord, kui valitsuse eesotsas troonib endise peaministri järeltulija. Kuidas on Siim Kallase tütar Kaja kujunenud naiseks, kes on valmis tõusma jõupositsioonile?\nEma poja ootamatust diagnoosist: istusin ja paitasin teda, nutsin lohutamatult, teadmata, mis temaga toimub\nAasta tagasi oli Triinu ja Marko peres rõõmus aeg - pere pesamunal Mia Gretel oli just täitunud esimene elukuu ja pere elukorraldus oli vastsündinu mullist vaikselt välja murdmas ning taaskord tavapäraseks muutumas. Pereliikmed, sealhulgas 9-aastane Steven ja 14-aastane Vanessa-Debora, olid pisikese õega harjunud ja Marko tööle naasnud. Saatuslik päev, 18 november oli nagu iga teine päev oma hommikuste toimingute, kooli ja trenniga. Ei midagi, mis oleks viidanud eesootavale.\nPärast lapse avariid kardinaalse muutuse tööelus teinud treener: „Kui päeva jooksul toimuvat pole kellegagi jagada, pole neil hetkedel väärtust"\nKümneaastase treeneritöö kogemusega Gina Laaguse (38) elus on olnud nii mõndagi. Tööalane läbipõlemine, lapse avarii ja lõppenud suhe on vaid mõned neist asjadest. See pole tema uudishimu elu vastu aga pärssinud, pigem vastupidi.


1 DGB et HRK ᐈ Hind 1 DigiByte sisse Horvaatia kuna\n1 DGB et HRK\nTe olete konverteerinud 1 DigiByte et 🇭🇷 Horvaatia kuna. Summa sõnades: üks (DigiByte). Kõige täpsema tulemuse näitamiseks kasutame rahvusvahelist vahetuskurssi. Valuuta konverteerimine 1 DGB et HRK. Kui palju 1 DigiByte et Horvaatia kuna? — kn0.16 HRK.Vaata tagasikäik HRK et DGB.Võibolla võite olla huvitatud DGB HRK Ajalooline diagramm, ja DGB HRK Ajaloolised andmed vahetuskursi. Julgelt proovida teisendada rohkem...\nHind 1 DigiByte et Horvaatia kuna\nHindamise järgi: kn0.160 HRK\nInverse: 6.239 DGB\nKas sa teadsid? Aasta tagasi, sellel päeval valuutakurss DigiByte et Horvaatia kuna oli: kn0.0519. Sellest alates on vahetuskurss kasvas aastaga 0.108 HRK (208.74%).\n50 DigiByte et Horvaatia kuna100 DigiByte et Horvaatia kuna150 DigiByte et Horvaatia kuna200 DigiByte et Horvaatia kuna250 DigiByte et Horvaatia kuna500 DigiByte et Horvaatia kuna1000 DigiByte et Horvaatia kuna2000 DigiByte et Horvaatia kuna4000 DigiByte et Horvaatia kuna8000 DigiByte et Horvaatia kuna1 EagleCoin et India ruupia1000000 USA dollar et Norra kroon50000 USA dollar et India ruupia2900 AidCoin et India ruupia4.15 Dogecoin et Nigeeria naira1 AidCoin et India ruupia4 Dogecoin et Nigeeria naira1 Ultimate Secure Cash et USA dollar299.99 MorpheusCoin et Kanada dollar25 USA dollar et Lõuna-Korea vonn1 USA dollar et Norra kroon100 Venemaa rubla et Bitcoin125 euro et India ruupia100 Türgi liir et Tšehhi kroon\n1 DigiByte et USA dollar1 DigiByte et euro1 DigiByte et Suurbritannia naelsterling1 DigiByte et Šveitsi frank1 DigiByte et Norra kroon1 DigiByte et Taani kroon1 DigiByte et Tšehhi kroon1 DigiByte et Poola zlott1 DigiByte et Kanada dollar1 DigiByte et Austraalia dollar1 DigiByte et Mehhiko peeso1 DigiByte et Hongkongi dollar1 DigiByte et Brasiilia reaal1 DigiByte et India ruupia1 DigiByte et Pakistani ruupia1 DigiByte et Singapuri dollar1 DigiByte et Uus-Meremaa dollar1 DigiByte et Tai baat1 DigiByte et Hiina jüaan1 DigiByte et Jaapani jeen1 DigiByte et Lõuna-Korea vonn1 DigiByte et Nigeeria naira1 DigiByte et Venemaa rubla1 DigiByte et Ukraina grivna\nVahetuskursid uuendatud: Sun, 25 Oct 2020 08:00:04 +0000.


BerryFit see on vale? Arvustused 2021. Mis see on ja kuidas see töötab?\nBerryFit on spetsiaalselt välja töötatud salendavad tilgad.\nBerryFiti tilgad tuleks võtta hommikul. Joo rohke veega. Taotlus ei tohiks ületada 30 päeva. Kui soovite kursust pikendada, peate konsulteerima kohaliku arstiga.\nBerryFiti tilgad on loodusliku koostisega.\nÕunapektiini kasutatakse keha toksiinidest mugavaks puhastamiseks. Pektiin aitab organismil normaliseerida ainevahetust ja maoprotsesse, säilitada veresuhkru taset ja inimkeha.\nArtišokkiekstrakt puhastab keha ja aitab säilitada normaalseid maksarakke ning peensoole korralikku toimimist. Inimese immuunsus suureneb, ainevahetus kiireneb, kolesteroolitase väheneb. Aitab rasva põletada ja inimese kaalu stabiliseerida.\nFoskoliini komponent aitab kaalu säilitada ja vähendada. Seedehäiretega inimesed peavad taastama keha vee ja soola tasakaalu normaalsele tasemele. Toimib suurepärase rasvapõletuse koostisosana ilma antidoodita. Ei kahjusta inimese keha.\nBerryFit soodustab seedetrakti normaliseerumist. Regulaarsel kasutamisel normaliseerub rasvade ja süsivesikute tasakaal inimese kehas.\nTilgad hoiavad veresuhkru taset ja takistavad erinevate haiguste arengut. Aktiivsete koostisosade abil säilitab keha vitamiinide täieliku tasakaalu. Vähendab nälga ja hoiab ära ülesöömise. Tilkade abil saate kontrollida tarbitud toidu hulka. Tilkade kasutamine takistab keha mürgistamist erinevate allergiatega.\nVastunäidustused Ärge kasutage rasedatele, imetavatele naistele, nõrga närvisüsteemiga inimestele. Enne kasutamist pidage nõu oma arstiga, kui teil on mõni tervislik seisund.\nLäbivaatamise kuupäev: April 22, 2021