Leviaatan - KALAPEEDIA\nLeviaatan (Leviatan, Leviathan), müütiline merekoletis, kes pärineb algselt kaanani mütoloogiast. Vanas Testamendis nimetatud 6 korral, esineb ka teistes iidsetes tekstides (nt Eenoki raamat). Juudi mütoloogias on Leviaatan merekoletis, Behemoth (eesti tõlgetes ka Beemot) maakoletis ja Zis õhukoletis. Eenoki raamatu põhjal on Leviaatan emane ja Behemoth isane olend. Samuti on juudi mütoloogias legend, et alguses lõi Jumal Leviaatanile ka vastassoolise kaaslase, kuid surmas siis selle, et koletised ei paljuneks ja kõiki maailma kalu ära ei sööks. Mõnede tekstide põhjal hakkavad Leviaatan ja Behemoth tulevikus omavahel võitlema. See toimub hea ja kurja vahelise viimase lahingu käigus ja mõlemad koletised saavad surma; viimse kohtupäeva üle elanud inimesed valmistavad nende lihast aga suure pidusöögi.\nLeviaatanit on kujutatud krokodilli, mao või draakonina, kuid ka lihtsalt väga suure kalana.\nVasemal Begemoth, tema kohal Zis, paremal Leviaatan\nVanas Testamendis on Leviaatani põhjalikum kirjeldus toodud Iiobi raamatus (Iiob 40:25 – 41:26). Uuemates eestikeelsetes piiblitõlgetes on paraku Iiobi raamatus Behemoth ja Leviaatan tõlgitud vastavalt jõehobuseks ja krokodilliks, mis ahendab teksti mütoloogilist mõõdet ja teeb selle osaliselt mõistetamatukski. Selles tekstiosas kirjeldab Jehoova Iiobile Leviaatanit kui oma loomingut ja võimsuse tunnistust.\n„Kas sa saad krokodilli haagiga välja tõmmata või nööriga köita tema keelt? Kas sa saad temale kõrkjat ninna pista või ta lõugu oraga läbi torgata? Kas ta hakkab sind palju anuma või räägib sulle mahedaid sõnu? Kas ta teeb sinuga lepingu, et sa võtaksid tema alaliseks sulaseks? Kas sa saad temaga mängida nagu linnuga või teda kinni siduda oma tütarlaste jaoks? Kas püügiosalised hakkavad tema pärast kauplema, jaotavad teda kaupmeeste vahel? Kas sa saad tema nahka viskodadega või tema pead kalatuuradega täis tikkida? Pista aga oma käsi tema külge! Kui mõtled võitlusele, siis sa enam seda ei tee!\nVaata, niisugune lootuski on petlik, juba teda nähes langetakse maha! Ükski ei ole nõnda julge, et teda ärritada! Ja kes suudakski püsida tema ees? Kes saaks astuda temale vastu ja ise jääda terveks? Kogu taeva all ei ole säärast! Ma ei taha vaikida tema jäsemeist, ta jõust ja varustusest! Kes paljastaks teda ta pealmisest kattest? Kes tungiks tema kahekordse soomuse vahele? Kes avaks tema silmnäo väravad? Ta hambad ajavad hirmu peale! Ta selg on soomuste rida, otsekui kivipitseriga suletud: üks on teisele nõnda ligi, et tuul ei pääse läbi nende vahelt! Need on liibunud üksteise külge, seisavad koos ja neid ei saa lahutada! Tema aevastusist väljub valgust ja ta silmad on nagu koidupuna kiired! Tema suust käivad otsekui põlevad tõrvikud, kargavad välja tulesädemed! Tema sõõrmeist väljub suits, otsekui küdevast ja hõõguvast sulatusahjust! Tema hingeõhk süütab söed ja tema suust väljub leek! Tema turjal asub tugevus ja tema ees kargab kartus! Tema lihav vats on otsekui valatud ta külge, liikumatult paigal! Tema süda on kõva nagu kivi, otse alumise veskikivi kõvadune! Kui ta tõuseb, siis kohkuvad vägevadki, masenduse tõttu on nad nagu arust ära! Kui teda tabab mõõk, siis see ei pea vastu, samuti mitte piik, viskoda ega nool! Ta peab rauda õleks ja vaske pehkinud puuks! Nool ei aja teda põgenema, lingukivid muutuvad tema vastu kõrteks! Vemblad on temale nagu kõrred ja ta naerab oda vihinat! Tal on kõhu all otsekui teravad kivikillud, ta hüpleb nagu pahmavanker mööda muda! Ta paneb sügavuse keema nagu paja, teeb mere salvipoti sarnaseks! Enese järel ta jätab läikiva raja, sügavus näib olevat otsekui raugajuuksed! Ei ole põrmu peal tema sarnast, ta on kartmatuks loodud! Kõik, mis on kõrge, kardab teda, tema on kõikide uljaste loomade kuningas!“\nGustav Dore "Leviaatani hukk"\nYam (mere ja kaose jumal)


Tatjana Tšursinova tekstiilinäitus - Kultuurikava.ee\nTatjana Tšursinova tekstiilinäitus\nTuntud Peterburi kunstnik Tatjana Tšursinova (1946) on tekstiilikunsti kõrval illustreerinud raamatuid, maalinud ning teinud graafikat.\nViljandi näitusel on väljas valik kunstniku tekstiilseid kollaaže ja miniatuure. Nii nagu ta kombineerib oma jutustavates tekstiilipiltides erinevaid materjale (linane, puuvillane, siid, viskoos) ja tehnikaid (aplikatsioon, teppimine), pole tal probleemi paigutamaks ühele tööle kõrvuti vana perekonnafotot, kana, rahvariietes naist Aafrikast, kivist sfinksi, talumeest, vihmavarjuga jänest, Puškinit ja inglit. Portreede sarja kuuluvad samuti läbi-segi ajaloolised suurkujud, metroos juhuslikult kohatud ja teleekraanidelt tuttavad näod ning sõbrad. Selleks, et professionaalse tekstiilikunstniku perfektsionismi eneses maha suruda, üritab ta olla võimalikult katsetamisaldis, mille väljenduseks on kasvõi 9-meetrine teos "Tee", mida saab samuti Kondase Keskuse näitusel näha.\nTatjana Tšursinova on lõpetanud Leningradi Kunstiakadeemia ning V. I. Muhhina nimelise Kõrgema Kunsttööstuskooli ekstiilikunstniku\nerialal. 1970. aastast kuni 1990. aastet alguseni teostas ta suuremõõtmelisi töid avalikesse hoonetesse ning kavandas ja maalis dekoratiivtarbekunsti kombinaadis kangaid. Seoses ühiskonnas toimunud muutustega keskendus ta 1990. algusest originaalloomingule, vähendades kordades oma tekstiiliteoste mõõtmeid.\nEsimesed raamatud illustreeris kunstnik 1971. aastal.


Teist aastat järjest õitsevad lumekupud südatalvel (03.02.2009 12:30)\nLeili Valdmets Muhumaalt saatis juba teist aastat järjest keset talve õitseva lumekupu pildi. Mullu õnnestus tal pildistada õitselepuhkevat lille juba 18. jaanuaril >>> , tänavu said lumekupud pildile 2. veebruaril.\nFotode autor kirjutab: Lumekupp on sel aastal hilisem kui mullu. Oma aia kupp oli pooles jaanuaris just seda nägu, et sooja ilma püsides oleks varsti õisi saanud, kuid lumi tuli peale ja nüüd ootavad lilled paremaid aegu. See lumekupp on pildistatud ühe tuttava koduaias, kus lille kasvukoht on varjulises aiasopis.\nAutori kommentaar: 02.02. Kaks õiekest kasvas koos, 5-6 õiehakatist olid üksikutena ilma uudistama tulnud.


Cartoon muusika | Muusikaline haridus\nSuur osa koomiks kuulub muusikale, see annab edasi põhitegelaste tundeid ja emotsioone. Enamik kompositsioone kuuluvad heliloojale Scott Bradleyle, kes kombineerib meisterlikult jazzi, klassikaliste ja kaasaegsete populaarsete meloodiate elemente. Sageli kuulete autentsed klassikalised teosed, mis ei pruugi publikule meeldida.\nP. I. Tšaikovski muusika multifilmides Link Klassikaline muusika "Tom ja Jerry" Link Walt Disney fantaasiad Link Cartoons muusikale N. A. Rimsky-Korsakovi link Muusika V.A. Mozart in Link Cartoons Armastus karikatuuridega algab noores eas ja paljud inimesed hoiavad seda kogu oma elu jooksul.\nN. A. Rimski-Korsakovi muusika on imelikult maaliline ja maaliline ning on tihedalt seotud vene loodust, rahvakultuuri piltidega, samuti mere- ja idamaiste piltidega. Eraldi kihi loomingulise pärandi hulgas on muinasjutte pealkirjaga „Öösel enne jõule”, “Sadko”, “Tsari Saltani lugu”, “Kashchei Immortal”, “Snow Maiden” ja teised.\nP. I. Tšaikovski muusika joonisfilmides\nTšaikovski muusikateosed, mis on kirjutatud eriti noortele kuulajatele, on meile tuttavad peaaegu lapsepõlvest. Tunnista see, sest kindlasti on paljud teist kuulnud laulu "Green Grass" ja tõenäoliselt isegi ei arvanud, kes autor on? Paljusid helilooja teoseid saab kuulata lemmik- ja populaarsetes multifilmides.\nSelles ebaharilikus sarjakujutises kasutati esimest korda Dolby Stereo stereosüsteemi ja kõik sellega seotud tööd läksid üsna huvitavaks. Režissöör ja Walt Disney ise tegid vajaliku kompositsiooni salvestuse ja kuulasid seda, registreerides samaaegselt kõik hüpikaknad. Siis korrati kõiki kordi.\nMuusika V.A. Mozart on multifilmides\nPaljud teadlased soovitavad kuulata lapsi juba varakult V. Mozarti muusikast, sest sellel on erakordne "maagiline" efekt. Teadlased on juba pärast eksperimentide ja uuringute läbiviimist juba tõestanud, et Viini klassikate loomingutel on erakordne harmooniline harmoonia ja taasesitab täpselt südame löögirütmi.\nHuvitavad faktid ooperist\nVelvet hääl vastandub. Mis on tema populaarsuse peamine saladus\nLyra: huvitavad faktid, videod, ajalugu, fotod\nL. Beethoven "Pathetic Sonata": ajalugu, huvitavad faktid, sisu, kuulata


12 romantilist ideed, et oma mees ära puhuda! - Tutvumisnõuanne\n12 romantilist ideed, et oma mees ära puhuda!\nOn olemas peaaegu lõputu romantiliste asjade pakkumine, mida saate oma mehe ja suhte nimel ära teha. Võti on õige asja valimine, see sobib kõige paremini teie suhte jaoks. Me räägime siin romantilistest ideedest ja romantilistest žestidest, mitte tingimata ideede dateerimisest, ehkki romantilised kuupäevad sobivad kindlasti arvele.\nSiin on 12 erinevat romantilist ideed ja teod, mida võite koos oma mehega proovida oma suhetesse romantikat süstida (või taaselustada).\n1. Looge uuesti oma esimene kohting\nKuigi te ei teadnud seda toona arvatavasti, osutus esimene kohting, mis teie mehega oli, üheks oluliseks kuupäevaks. Lõppude lõpuks viis see teie suhteni, seega pidi midagi hästi minema. See on mõlemale romantiline idee see kuupäev uuesti üle elada, olgu see siis teie.\nMõtle sellele päevale tagasi ja sellele, mida sa tegid. Kui teil on veel ja veel meeles, mida te kandsite, kandke seda kindlasti uuesti. Kui teil pole enam riideid või kui need ei sobi samamoodi, kandke riietus, mis töötaks sellel esimesel kohtingul, midagi sarnast sellele, mida te siis kandisite.\nKui elate endiselt selles piirkonnas või mitte liiga kaugel, minge kohta, kuhu algselt läksite. Kui see pole võimalik sellepärast, et kolisite või kuna kohta pole enam olemas, minge sama tüüpi kohta. Kui teil oli toitu, tellige sama tüüp, mis teil siis oli.\nNüüd, kui lava on üles seatud, puudutage tundeid, mis teil selle mehe suhtes sel kohtingul olid. Mõelge põnevusele ja ootusärevusele, mida te tõenäoliselt tundsite. Käitu nagu sa siis tegid. Olete tõenäoliselt oma parima käitumisega ja võib-olla isegi flirdinud. Mõtlema millest oleks võinud rääkida. Vihje: te ei arutanud arveid ega lapsi. Võib-olla olete rääkinud sellest, kes te inimesena olite ja oma eesmärkidest. Või oleksite te talle öelnud, kui lõbus teil kohtingul oli. Esitage talle küsimusi, mida te esimesel küsimisel kas küsisite või võisite tõenäoliselt esitada.\n2. Planeerige nädalavahetuse puhkus\nVõib olla romantiline eemalduda igapäevasest lihvimisest ja jätta kõik oma hoolitsused koju. Nii et planeerige oma mehega nädalavahetus ära romantilisuse suurendamiseks. Pidage siiski kinni oma eelarvest, vastasel juhul ei pruugi nädalavahetus nii murettekitav olla. Siin on mõned romantilised ideed ja mõned neist ei lükka teie rahakotti liiga palju:\nÜürile anda maja. See on eriti romantiline, kui te ei ela veel majas. Kui teete seda, rendi üks linnas, mis teile mõlemas meeldib.\nMine telkima. Kui te pole õues tüüp, võite rentida kajuti. Kui olete, võite magada telgis või tähtede all. Telkimine võib pakkuda suurepäraseid sidumiskogemusi ja viia seksi väliste suheteni. Sellest lähemalt siin .\nTutvuge oma linna hotelliga. Las keegi teine teeb teie eest süüa ja koristab. Ja kui soovite ruumist lahkuda, võite turistidena tutvuda oma linnaga.\n3. Korraldage üllatus\nÜllatus on suurepärane romantiline idee ja üllatused on suurepärased viisid näidata paljudele, et mõtlete temast ja armastate teda. Need muudavad ta õnnelikuks ja ta tunneb end teiega lähedal ning hoolitsetud. Siin on mõned ideed:\nOsta pileteid tema lemmikspordiüritusele. See on tohutu üllatus, eriti kui te ei jaga tema mänguarmastust.\nTehke romantiline söögikord. Kokkige tema lemmiktoite, koos taustal oleva muusika ja küünladega. Kui te ei tea, kuidas süüa teha, valige midagi lihtsat.\nPane selga oma seksikaim pesu. Seejärel mängige mõnda aeglast muusikat ja anna oma mehele sületants.\nValmistage talle vann. Kasutage ruumis vähe valgustust ja pange vanni soolasid ja mullid. Süütage paar küünalt ja viige ta vanni. Tõenäoliselt palub ta teil temaga ühineda.\n4. Tee teda eriliseks\nVeel üks romantiline idee on panna ta tundma end erilisena. Mõnikord tunnevad inimesed end erilistena just väikeste žestide kaudu. Kuid me ei mõtle mõnikord neid teha. Võtke paar minutit, et teie mees tunneks end armastatuna. See on järgmine:\nTehke talle komplimente. Andke talle teada, mida te tema suhtes hindate või mida peate tema kohta atraktiivseks ja seksikaks. Ideed sisse see postitus .\nKüsige temalt nõu. Mehed armastavad probleeme lahendada. Isegi kui ta ei suuda probleemi lahendada, tänage teda ja andke talle teada, kui kõrgelt hindate tema abi, mõistmist ja tuge.\nÜtle talle, kui palju ta sind sisse lülitab. Kui ta pole teiega, saatke talle tekst, et saaksite oodata, kuni ta koju jõuab.\nKüsi talt tema töö kohta. Andke talle teada, et olete tema üle uhke.\nAndke talle massaaži. Selleks võib olla kaela hõõrumine, jalgade hõõrumine või kogu massaaž koos massaažiõliga. See võib olla PG või rohkem sensuaalne massaaž .\n5. Kingi väike kingitus\nKui olete väljas ja näete midagi, mis teate, et teie mees meeldib, hankige see talle, sest see on spontaansem romantiline idee. See ei pea olema midagi kallist. See võib olla isegi tema lemmiksupp või midagi sellist see nimekiri . Ainult see, et sa mõtlesid talle ja tahtsid talle midagi kinkida, on romantiline.\n6. Tehke fotoraamat\nKoguge kokku kõik need selfid, mille te mõlemad kaasa võtsite, ja tehke sellest romantilisest ideest fotoraamat. Ta hindab aega, mis kulus just õigete fotode kokku panemiseks, mida te mõlemad võite vaadata koos õnnelike, jagatud mälestustega.\n7. Kirjutage talle armastuskiri\nArmastuskirja kirjutamine on klassikaline romantiline idee. See kiri peaks tulema otse teie südamest. Valige mõni ilus paber, sest tõenäoliselt soovib teie mees seda kirja igavesti hoida. Selle kirja kirjutamiseks võib tekkida meeleolu armastuse üle mõeldes. Pange need tunded nüüd paberile. Võite oma mehele öelda, miks soovite seda kirja kirjutada. Seejärel rääkige talle, kuidas tunnete teda ja kuidas teiega on elu temaga parem.\nSee postitus on ideid armastuskirjade kirjutamiseks, samas seeaitab teid armastussõnumitega mis tahes meediumil.\n8. Mängi mängu\nLõbus romantiline idee on mängida mängu. Temaga koos mängimiseks võite mängida palju küsimustemänge, mis võivad teid lähemale tuua. Oleme neist ka mõne kohta kirjutanud. Seal on huvitavad küsimused, tutvuge teie küsimustega (te ei pruugi kõike veel teada) ja mõned Kas sa pigem küsimused.\n9. Ehitage kindlus\nSee võib alguses kõlada tobedalt, aga kas mäletad, kui sa olid laps ja armastasid ehitada ja forti minna? Isegi kui te seda ei teinud, tegi ta seda tõenäoliselt. Looge see kogemus uuesti, ehitades magamistuppa kindluse, mille juurde kuuluvad padjad, diivanipadjad ja tekid. Tooge taskulambi ja te mõlemad saate saladusi öelda ja teha kõike, mis loomulik on.\n10. Üllatage teda tööl\nVeenduge, et see pole tähtis päev, mis on täidetud koosolekute ja esitlustega. Kui see on lihtsalt tavaline tööpäev, üllatage teda tööl, viies ta lõunale. Võite minna restorani, haarata kaasavõtmist ja süüa pargis või sebida ta lähimasse motelliruumi.\n11. Alustage tantsimist\nEkspromptantsus puhkemine töötab filmides alati, miks mitte proovida seda kodus. Kui teete tavalist majapidamistööd, näiteks söögitegemist või koristamist, lülitage hea laulu ilmumisel muusika sisse ja alustage oma mehe jaoks tantsimist. Esitage ettepanek, et ta tuleks teie juurde ja ühineks teiega. Kuigi tantsimine on iseenesest romantiline, võib see viia muude asjadeni ...\n12. Planeerige romantiline puhkus\nIgal aastal, kui saate seda endale lubada, kavandage romantiline puhkus. Igapäevaelu stressi ja rutiini murdmiseks pole paremat viisi, kui lihtsalt ära minna, et veeta kvaliteetselt aega mehega, kellesse armusite. Rannad, mäed, viinamarjaistandused ja omanäolised, kuid linnalinnud teevad kõik imelisi romantilisi reise.\nRomantiline olemine ei pea varandust maksma. Oluline on lihtsalt mõelda, kas teha oma mehe jaoks midagi romantilist. Kui tunnete oma mehe vastu suurenenud kiindumust, näidake seda romantiliselt. Isegi kui teie mees teab, et armastate teda, on alati tore meelde tuletada talle oma armastust romantiliste žestide abil.\nPaarid võivad aja jooksul üksteist enesestmõistetavana võtta, kuid rakendades mõnda või kõiki meie romantilisi ideid, tunnete mõlemad rõõmu. Pidage meeles, et romantiliste ideede elluviimise kõige olulisem aspekt on panna oma partner tundma end armastatuna.


Tahad õnnelikku abielu…? Siis abiellu endast vanema mehega. | NordenBladet.ee\nUus uurimus põhineb intervjuudel 1534 shveitsi paariga, kes olid kas siis ametlikult abielus või elasid koos pikaajalises suhtes. Viis aastat hiljem uuriti 1074 paari puhul, kas nad olid endiselt koos.\nVanuse, hariduse ja varasemate abielude põhjal panid teadlased kokku oma “mitteromantilise valemi”, mis näitas, et paarid, kus kumbki polnud läbi teinud lahutust, naisel oli kõrgem haridus ja ta oli mehest vähemalt viis aastat noorem, moodustasid sellise suhte, mis kõige tõenäolisemalt ka püsima jääb.\nKõige suuremat rolli mängis haridus. Kui naisel oli kõrgem haridus kui mehel, siis oli võimalus, et paar kokku jääb, kaheksa korda suurem.


Eduard Vilde ja New York - LoomingLooming\nEduard Vilde ja New York\nEduard Vilde Ameerikas-käik 1911. aastal on ootamatute pööretega kulgenud suhtedraama, milles oma nime ja näoga kultuurilukku jäädvustunud tegelasi on vähe: peale Vilde enese tema elukaaslane Linda Jürmann, ajakirjanik Peeter Speek ja pastor Hans Rebane. Nende taustal on hulk enamasti tundmatuks jäävaid tegelasi, meie esimesi poliitilisi pagulasi New Yorgis ja mujal Ameerikas, kes mängivad selles draamas lõpuks otsustavat rolli. Sündmuste kulgu tol äreval kevadel ja kuumal suvel on seni kirjeldatud lünklikult, aga lüngad klassiku eluloos vajavad täitmist.\nAlguses on kahe sugulase – Bornhöhe ja Vilde – lapsepõlveunistus. „Juba lapsepõlvest peale oli Ameerika see paik, mis lummas mõlemat Eduardi,” nendib Vilde uurija Livia Viitol. Bornhöhe olevat üheksa aasta vanuselt Tallinna Kalarannast paadiga Ameerikasse sõita üritanud. Karl Mihkla täiendab: „Vildel on elavalt meeles, kuidas ta poisikesena oli korraldanud reisimänge Muuga mõisa mudasel tiigil. Keset tiiki olnud väike saareke, mida ta nimetanud Ameerikaks. Sinna asutanud ta New Yorgi ja selle tähiseks teinud tule üles. Kujutletud New Yorki sõidetud propsidest tehtud väikese parvega.” Kreiskooli lõpus 1882. aastal on Vildel aga juba tõsisem rännuiha, ta käib Tallinna sadamas ennast laevale pakkumas ja Livia Viitol räägib Vilde plaanist „põgeneda 16-aastaselt Ameerikasse”. Asi tuli avalikuks ja osalt sellest sündinud skandaali tõttu jäi Vildel kool kevadel lõpetamata.\nKui lapsepõlve süütud-muretud mängud kõrvale jätta, siis tuleks peatuda Vilde artiklil „Ameerika kirjanikud” (1896), mis tutvustab New Yorgi mainekas ühiskondlik-poliitilises ajakirjas „The Forum” ilmunud viljaka literaadi Edward W. Boki (1863–1930) kirjutist „The modern literary King”. Vilde alustab pikema lõiguga Boki artikli algusest, kus too meenutab kirjanduse kuldajastut: „Kord oli aeg – ja ta ei ole veel kuigi kaua möödas – mil kirjanikul, kui ta lauda istus raamatut kirjutama, tundmus oli, kui algaks ta mõnda püha tööd. Tema meelest oli, kui oleks ta sulg mõni püha tööriist ja tema raamat mõni evangeelium. [—] Ta uskus „sisemise andmise” sisse ja ootas seda andmist, enne kui ta kirjutas.”\nBok kirjeldab Ameerika kirjanduselu kommertsialiseerumist ja kurdab, et rahamaailma pealetung nõrgestab kirjandust: sõnade arvu järgi makstavad honorarid sunnivad loojaid töötama „dollari mõju all”. Vilde võtab Boki vaatenurga kirglikult omaks, tema vaen „raha peale rajatud seltskondliku olukorra” vastu saab siit toitu ja ta läheb oma protestis ameeriklasest kaugemalegi, oli ju Vildet 1890. aastate keskpaiku tabanud valgustav arusaam ühiskonnast kui klassivõitluse tandrist. Rääkides kirjanikest, visandab ta varjatud kujul revolutsioonihoiatuse: „Lugu läheb nii kaua halvemaks, kuni see enam võimalik pole, kuni viimase tipuni on jõutud, millest peale põhjalik, juurteni ulatav muutus algab.” Siin paistab olevat otseside ameeriklase lugemisest saadud äratuse ja tervet Vilde elu läbiva reahonorari orjuse vastase protesti vahel, millest tuntuim on hüüatus palast „Sõber” (1912): „Rida on raha – rida on leib! Tee ridu, vend!” Kahtlemata väljendub siin implitsiitne igatsus hoopis millegi muu – raamatu kui (revolutsioonilise) evangeeliumi järele.\nEnne pärale jõudmist tuli Vildel New Yorgis viibida oma kujutlustes. Nimelt oli seal asunud tegutsema Eesti legendaarseim rahvusvaheline seikleja Jaan Sibul (1869–1953), kirjanikunimega Ivan Narodny. Oma paljude ettevõtmiste ja ametite hulgas, mille kõrval Ekke Moori elurollide loend kahvatub, oli ta 1908. aastal nimetanud ennast Venemaa Vabariikliku Administratsiooni täidesaatvaks ülemkomissariks ning teatanud, et on volitatud välja kuulutama Venemaa Ühendriikide loomise. Vilde följeton on lavastatud reportaažina New Yorgist 19. mail 1908 (dateering kordustrükkides ära jäetud), see kirjeldab autosõitu läbi suurlinna ja ekstravagantset kohtumist rahvahulkadest ümbritsetud tulevase Venemaa valitsejaga. Vilde peatse tegeliku reisi vaatenurgast leidub följetonis suurvaimule kohaselt ennustuslikke ridu: „Meresõidu aeg kulus mul Inglise keele ja peenete kombete õppimiseks ära. [—] Kuis sain ma nüüd kahetseda, et ma veel türmis pole istunud! Poleks ju Ivan Narodnõi selleks vist saanud, mis ta on, kui ta pogris mitu ilmakeelt poleks ära õppinud.” Inglise keel jäi Vildel õppimata, aga tema Ameerika-reisikirja esmatrükk kannab pealkirja „Esimest korda pogris”.\nEduard Vilde külaskäik New Yorki, kus tema elukaaslane Linda Jürmann toimetas ajalehte „Uus Ilm”, on ohtralt meenutatud seik: kirjanduslugude kõrval on seda pruukinud ka kultuurset meelelahutust pakkuv ajakirjandus. Selle eest, kuidas New Yorgi külastamist serveerida, on suuresti hoolitsenud Vilde ise. Põhilised allikad on kirjutis „Minu vangipõlv Ellis Islandil”, paar Ameerikas kirjutatud novelli, mõned kirjanduslugudes ringlevad asjakohased avaldused ja üks dramaatiline karjatus New Yorgi kuumalainet kirjeldavast reportaažist („Ma ei tahtnud veel surra!”). Kõige täielikuma komplektina ühiste kaante vahel on Ameerika-tekstid avaldatud „Teoste” sarjas jutustuste IV köites (1953) ja mõnesuguste kärbetega kogumikus „Jack Brown” (1951). Neile lisandub laevasõidupäevik „Üle suure vee. Päevaraamatu-märkused Vahemere- ja okeani-reisilt”, kust tavaliselt tsiteeritakse ridu, mis kajastavad Vilde halbu aimusi Ameerika suhtes.\nNeile allikaile toetudes on klassiku New Yorgi külastust kujutatud kui Ameerika elulaadist põhjustatud kultuurišokki: kirjanik satub ahistavalt ebakultuursesse ja rahahimulisse ümbrusesse, moraalsesse kloaaki ning põgeneb sealt esimesel võimalusel.\nLegend Ameerikast kui kultuurišokist saab alguse Mihkel Kampmanni (Kampmaa) kirjandusloost (1923), mille tarbeks kirjutatud autobiograafias poetab Vilde Ameerika teemal vaid ühe lause: „ .. New Yorki poolbarbaarne elu aga kohutas mu nõnda ära, et viie kuu pärast naisega ühes Euroopasse tagasi tulin ja odavamasse Taanisse telgi üles lõin.” Kampmann kordab Vilde sõnu (sh viga ajamääratluses, kirjanik oli Ameerikas neli, mitte viis kuud) ja võtab lisa „Minu vangipõlvest…”: „Ameerika olusid laia hoolimatuse, oma haigutava luulelageduse ja kartmatu korruptsiooniga peab Vilde barbaarseteks, neist saanud tal varsti villand, ja viie kuu pärast sõitis abielupaar Euroopasse tagasi .. ” Kõik järgmised kirjanduslood varieerivad värvikalt sama teemat. Näiteks ütleb Karl Mihkla, et Ameerika tundus Vildele „tülgastavana”, ta ei tahtnud „tooruse sisse ära uppuda” jne. Vilde Ameerika-vastasust oli mõistagi sobilik rõhutada nii Nõukogude kui ka Saksa okupatsiooni ajal.\nTõsi küll, „Kogutud teostes” XXIX (1934) avaldatud „Minu vangipõlve…” joonealuses märkuses (lk 145) oli Vilde sõnastanud leplikuma lahkumisversiooni: „Et ma Ameerika oludega ei suutnud sõbruneda, siis hakkasin naisele juba veerand aasta pärast peale käima, et ta jätaks oma toimetajakoha ja tuleks minuga Euroopasse tagasi. Ta nõustuski viimaks. Appi tulid õnneks veel väikesed arusaamatused tema ja „Uue Ilma” osaühingu juhatuse vahel.” Ja Linda ise on hiljem vaguralt maininud, et neil hakkas Ameerikas lihtsalt igav. Aga need märkused ei muutnud reisitõlgenduse üldpilti ega viinud ka tõele lähemale.\naastal toimus sündmus, mis murendas Vilde Ameerika-legendi alust. Paul Rummo publitseeris Vilde üheksa kirja Peeter Speegile ajavahemikust 1908–1911. Kirjadest oli Pedro Krusten põhjaliku ülevaate andnud juba 1964. aastal „Tulimullas”, kuid tsensuuri tõttu („Tulimullale” viitamine oli keelatud) polnud allikas ilmselt kohe vabalt kasutatav.\nKaks kirja 1911. aastast ei jäta kahtlust: Vilde lahkub Ameerikast mitte dollarimaa luulelageduse tõttu, vaid seepärast, et „Uut Ilma” välja andva osaühingu juhatus vallandab toimetaja kohalt Linda Jürmanni. Neile kirjadele toetudes annab Livia Viitol oma monograafias Vilde Ameerika-käigust juba tõepärasema pildi. Kuid kõigi Vilde käsitlejate töödes torkab silma, et Ameerika-osa kirjutamisel ei esine peaaegu üldse viiteid vältimatule allikale – nädalalehele „Uus Ilm”.\nTartust New Yorki\naastal kiiresti kulmineerunud sündmused meenutasid lausa unenäolist vabadusepuhangut. Vilde ja tema vastne elukaaslane Linda Jürmann tegutsesid sel ajal Tartu vasakpoolse ajalehe „Uudised” (1903–1905) toimetuses, mida juhtis Peeter Speek (1873–1968). Nende sõprus karastus poliitilises võitluses. Mässumeelne noorsugu jagunes kaheks: osa pooldas liitumist ülevenemaalise parteiga, teine osa, Vilde ja Linda nende seas, kavandas Speegi juhtimisel iseseisvat Eesti sotsialistlikku parteid. Õnnis aeg! Ja Vilde võis „Uudiste” veergudel oma seni sordiini all hoitud ilmavaatega täiel rinnal lagedale tulla, tema klassivõitlust käsitlev artikkel kulmineerub hüüatusega: „Kõigi maade proletaarlased, ühinege!” Linda tõlkis omakorda usinalt Erckmann-Chatriani „Prantsuse talupoja ajalugu”, mis käsitleb Prantsuse revolutsiooni (ilmus annetena 1908–1909).\nKes on ajakirjanduses tegutsedes üle elanud meie viimase, laulva revolutsiooni aja, see teab, milline ajaloosündmuste keskpunktis olemise hasart võib haarata toimetuselaua taga istujat. „Uudiste” seltskonna vaimustusest 1905. aasta lõpul kõnelevad suured plaanid: uuest aastast kavatsetakse välja anda „sotsialdemokratlise tööliste erakonna” programmi alusel päevalehte „Töörahva Heal” („Uudised” ilmus kolm korda nädalas), mis oleks „revolutsionilise proletariadi healekandjaks”. Lehe abitalitused on kümnes Eesti linnas, tellimispunktid katavad pea kogu maa. „Uudiste” toimetajatena antakse sel ajaloolisel hetkel üles peale Speegi, Vilde ja Jürmanni veel „Internatsionaali” esimese eestikeelse tõlke avaldaja Voldemar Grünstamm; lisaks kartmatu naisaktivist Lilli Ibrus, kellel oli toimetuses revolver, millega ta metsas paugutamas käis. Vilde ja Linda esindasid klassikalist sulevõitleja tüüpi, kuigi 1905. aasta lõpul on ka Vilde „erakondlises mõttes kihutustööd teinud”, muuhulgas käinud Jaan Tõnissoni koosolekul provokatiivselt kõnet pidamas. Vabaduspuhangu lõpp on ootamatult kiire: sõjaseisukord, massilised arreteerimised, politsei korraldab läbiotsimisi ka „Uudiste” toimetuses Aleksandri uulitsas ja võitlusgrupp Speek-Vilde-Linda põgeneb Peterburi kaudu Euroopasse.\nKui Peeter Speek asub 1909. aastal New Yorgis toimetama nädalalehte „Uus Ilm”, siis on see „Uudiste” lühikeseks jäänud missiooni jätkamine kaugel kodumaast, järsult kokku tõmbunud tegevusväljal, meie esimeses väikeses pagulasühiskonnas. Lehte annab välja Ameerika Eesti Kirjastuse Osaühisus, millel öeldakse olevat 116 liiget (1910. aastal 131, arv kõigub), nende seas üheksa seltsi New Yorgis, San Franciscos, Philadelphias, Seattle’is, Portlandis jm, sealhulgas Ilmaparteita Sotsialistide Eesti Gruppe Londonis. („Uus Ilm” 10. XII 1909; edaspidi viitab sellele ajalehele üksnes lehenumbri kuupäev). Mastaabi tajumiseks lisatagu, et New Yorgis elas tollal ühe hinnangu kohaselt 1000 eestlast, „Uue Ilma” avanumbris (20. VI 1909) arvatakse eestlaste arvuks terves Ameerikas kuni kolm tuhat inimest. Meie vaatenurgast on oluline ühe kaasaegse tõdemus New Yorgi eestlaskonna kohta 1920. aastatest, et „kunagi ei ole veel neid siin üle kuue-seitsme saja inimese korraga kokku saadud”. Olgu täpsete arvudega kuidas on, üks on kindel, huvilisem auditoorium, kes jälgib eesti lehti ja kelle silme all etendub väljarändajate ühiseludraama, koosneb sadadest, mitte tuhandetest hingedest. Ja seda miniühiskonda iseloomustavad vastandlikud pooled enam-vähem ühtemoodi, see jaguneb kolmeks: sotsialistid, kiriklased ja ükskõiksed.\nEestlased olid Ameerika avastanud juba enne 1905. aasta põgenike sisserännulainet. 1886. aastal rändas Ameerikasse pastor Hans Rebane (1862–1911), kes oli legendi kohaselt leidnud New Yorgist eest kaks kaasmaalast. Noor pastor matkas eestlaste otsinguil tuhandeid kilomeetreid ja kogus lõpuks nii palju hingi, et võis 1898. aastal pidada New Yorgis esimese eestikeelse jumalateenistuse. 1897. aastal asutas ta kuus korda aastas ilmuva kristliku ajalehe „Amerika Eesti Postimees”, millest kujunes esimene sidepidamisvahend Ühendriikide ja Kanada eestlaste vahel, ent lehte „telliti ja loeti suurel arvul ka Eestis ja Venemaa eesti asundustes”. (Tartus olnud Ameerika lehel püsivalt 140 tellijat.) Hans Rebase hingeõnnistuslik missioon sai tagasilöögi, kui Ameerikasse saabusid hoopis teistsugust vaimu kandvad 1905. aasta põgenikud, kes asusid selleks ajaks loodud seltse üle võtma või siis oma ühinguid asutama. Pastor Rebane langes rünnakute alla ja kiiresti kujunes uus normaalsus, kus näiteks New Yorgis tegutses kaks eesti seltsi, „mis üksteist silmaotsaski näha ei taha”. „Uue Ilma” asutamisega sai värske vasakpoolne pagulaskond oma hääle ja ühtlasi algas halastamatu sõnasõda „Amerika Eesti Postimehe” ringkonnaga. Pole vaja palju fantaasiat, et näha, kuidas Eestis 1905. aastaks kujunenud ideoloogiline vastasseis sotsialistide ja alalhoidlaste vahel oli pärast sõnavabaduse lämmatamist kodumaal grotesksel viisil kolinud New Yorgi lehetoimetustesse.\nPeeter Speek tundis suures ilmalinnas algusest peale igatsust oma Tartu kaaslaste järele, kellega oli koostöö katkenud kõige magusamal hetkel. „Uue Ilma” avanumbris ilmub Vilde novell „Grischa unenägu” ja juba järgmises numbris (2. VII 1909) ilutseb Linda Jürmanni õpetlik artikkel „Mis tõi meile Vene revolutsioon”. Ilmub südamemurega kirjutatud teateid Vilde tervise kohta (17. XII 1909): „Meile tuli Europast kurb sõnum, et meie rahva parem ja suurem kirjanik – seltsimees Eduard Vilde on raskelt ja hädaohtlikult haige. [—] Aastaid vältav poliitika-emigrandi elu väljamaal oma üksluisuse ja puudusega hakkab seda vaimukangelast maha murdma. Ta on juba ennemalt kuude kaupa haige olnud, peaasjalikult silmadega, kuid nüüd hakkavad ta nervid üles ütlema. Kodumaa seltskonna tegelased, seltsid, hariduse, kirjanduse ja abiandmise asutused, ajakirjanikkude ühisus, ajalehed – mitte keegi ei näi küsima, kus Eduard Vilde on, kuidas ta elab, mis ta teeb?” New Yorgis avaldatakse pahameelt (21. I 1910), et Villem Reiman on „Eesti kirjanduse ehte” haigusest Tartu „Postimehes” ainult paari sõnaga mööda läinud. (Speek oli üritanud mitut puhku Vilde heaks korjandust algatada, aga asjaosaline tõrjus selle ettepaneku kindlalt tagasi.) 4. märtsil 1910 ilmub „Uues Ilmas” „publitsistlik-teaduslikkude tööde” konkursi üleskutse, žürii moodustab trio Jürmann, Vilde ja Speek (konkurss kukkus küll läbi). Lehe lisana tuleb trükikojast Vilde jutt „Seadusemees”.\nSpeek igatses Tartu-kaaslasi ja küllap mõtlesid nemadki Speegist, õieti sellest sotsialistide kogukonnast, mille „Uus Ilm” oli New Yorgis enda ümber koondanud. Seal elanuks nagu edasi nende Tartu-aegne võitlusvaim. 1909. aasta 13. detsembril kirjutab Linda Speegile: „See elu, mis teie sealsetele eestlastele sisse olete puhunud, on otse imestamise väärt. Ja Teie (ma ei mõtle mitte Teid isiklikult) väikene organisatsioon avaldab siit eemalt vaadates otse ülendavat suurust. [—] Sotsialismusel on ikka pagana võim, mis meid lolliks ja tuimaks peksetud orjasidki inimeseks teeb .. ” Ja Speegil on omakorda rõõm teatada Vilde tervise paranemisest (28. I 1910): „Kui ta kord Italiasse jõuab, siis kosutagu teda soe lõunamaa päike ja häiutagu teda pehme tuul, kuni ta täielikult kosunud ja väljapuhanud jälle oma suure ja tähtsa tööpõllule võib asuda.”\nKui Speek siis ühel ilusal päeval kutsub, läheb Linda rõõmu ja lootusega New Yorki „Uue Ilma” toimetajaks. Pakutud palgast jätkub Euroopasse maha jäänud Vildegi tarbeks. (Üleüldse kangastub Vildede puhul kuidagi arhetüüpsena pilt Lindast, kes töötab, ja Eduardist, kes kuskil taamal „kosub”.)\njaanuaril 1910 toimus New Yorgi Labor Temple’is Ameerika Eesti Kirjastuse Osaühisuse üldkoosolek (41 hääleõiguslikku liiget), kus Speek teeb ettepaneku valida uus toimetaja, „et Europast veel ühte kirjanduse jõudu lehe juurde saada ja selle läbi lehe sisu väärtusliselt tõsta .. Selleks pani Speek kaks kandidaati ette: sm. Linda Jürmani (E. Vilde abikaasat) ja nädali lehe „Töö” toimetajat Talinast sm. Elbe’t. Pikema läbi rääkimiste järele, langes valik healetamisel Linda Jürmani peale .. ”\nPaistab, et Linda puhul on kaalukausil olnud ka Vilde autoriteet. Linda jõuab New Yorki märtsi keskpaigas ja astub ametisse 1. aprillist 1910. 3. aprillil tutvustab ta ennast New Yorgi Sotsialistlise Eesti Ühisuse koosviibimisel kõnega „Mis on kunst?”. Hiljem valitakse ta ühisuse keskkomitee liikmeks. Speek lahkub New Yorgist juba 12. aprillil, alustab ülikooliõpinguid Wisconsinis, „eemaldub töölisliikumisest”, nagu märgib teatmeteos, ja jätab oma võitluskaaslase – võib-olla mõneti ootamatult – üksinda pilvelõhkujate vahele. Üksinda „Uue Ilma” toimetuse ainsasse väiksesse keldrituppa, kus Lindale selgub, et kaastööliste vähesuse tõttu tuleb leht „enamasti üksinda valmis kirjutada”. Ühtlasi kogeb ta kiiresti lehe ümber valitsevaid pingeid, mis olid ka Speeki häirinud. Ühe esimese asjana tuleb ära avaldada „Müristajate manifest”, milles kurdetakse, et suurte lootustega asutatud leht on saanud „teatud erakonna tallermaaks”, kuigi peaks olema „üleüldine vabameelne rahvaleht” (29. IV 1910). Asja taga oli arvatavasti Müristajate Käng, mille liikmeks sai astuda pudeli marjaveini eest (20. VII 1909). Linda annab kerglastele inimestele julge ja terava vastulöögi (29. IV 1910). Osaühisuse põhikirjas oli siiski sätestatud „poliitilise töölisajalehe” väljaandmine. Aga nurinaid hakkab tulema igast küljest.\nVõitlus pimeduse ja valguse vahel\nLinda astus kuumaks köetud võitlusväljale. Tüli sotsialistide ja kristlaste vahel oli „Uue Ilma” asutamisega võtnud nii suured mõõtmed, et naljalt ei ilmu lehenumbrit, kus vastastele tuld ei anta. Kuigi „Amerika Eesti Postimeest” ilmus ainult kuus numbrit aastas, toimusid kokkupõrked ka seltsides ja kõnekoosolekutel (vahel isegi jumalateenistustel), nii et ainet „Uue Ilma” veergudele jätkus. Argumentatsiooni asendavad selles sõnasõjas pahatihti emotsionaalsed ideoloogilised pursked, usukuulutuslikud tiraadid ja soovmõtlemine („„Uue Ilma” surma tund on kaunis ligidal”, AEP 1910, mai). Sotsialistid usuvad, et kristlased kaovad ajalooseaduse põhjal, kristlased on veendunud, et sotsialistid lähevad rahaliselt pankrotti. Pealkiri „Rebane käib ümber nagu möirgaja lõukoer ja katsub, kudas tema Uut Ilma saaks ära neelda” (20. V 1910) ilmestab hästi selle võitlustandri õhustikku. „Uues Ilmas” ollakse veendunud, et pastor Rebane ja tema kogudus on „täiesti pimedusega löödud isikud” (27. V 1910), need näevad „Uues Ilmas” omakorda Ameerika eestlaste „pimedat Mosest”. (AEP 1909, september.) Linda Jürmanni saabumine New Yorki keskendab heitluse vabaabielu küsimuse ümber.\nLindale meenutatakse kõuehäälel kuuendat käsku ja tema moraalset palet võrreldakse huligaanide ja tänavatüdrukute omaga. Võitlus puhta perekondliku moraali eest on misjonilehes arusaadavalt esikohal. Aga uued sisserändajad on mõistagi palju vabameelsemad kui pastor Rebase kogudusse korjatud vanaeestlaste hinged. Mure „vaba-armastuse laialaotamise” pärast on suur: „Kui mõnedki eesti emad kodumaal seda teaksid, kuidas nende pojad ja tütred siin elavad, ega kibedad veepisarad siis küll nende silmadest ei kaoks öösel ega päeval!” (AEP 1909, november.) Lindale tuuakse hoiatuseks kurbi näiteid: „Siin [Wisconsinis] on üks sotsialistide töö-ohver. Neiu, kes Kristjan Saarega elas vaba-armastuses ja San Franciscosse puges, on praegu hullude majas. Ka Lätlaste seas ei ole keegi hulluks läinud töötegemise juures, vaid kõlvatuma elu läbi.” (AEP 1910, mai.)\nLinda ei saanud moraalirünnakust mööda vaadata üldisemaltki konservatiivse ümbruse tõttu. Perekonnateemalist moraliseerimist tuli ette ka „Uue Ilma” veergudel, näiteks noomiti seal New Yorgis tähelepanu pälvinud eesti lauljannat Maria Mielerit, kes oli astunud lähedasse sidemesse Venemaa presidendi Sibul/Narodnyga: „Jaan Sibul aga ei taha oma puudust kannatajast naisest ja lastest Võrumaal Veriora vallas Reo veskis enam teadagi.” (25. III 1910.)\nLinda esines põhjaliku seletuskirjaga (22. VII 1910). Tähelepanu paelub radikaalne lõik, milles Linda ütleb, et Vilde abielu oli ammu lõppenud: „Nii ei oleks mind miski asi isegi kõige „pühamasse” abielusse astumast (minu mees oli papi juurde minemise poolt) takistanud. Ma ei teinud seda aga üksnes sellepärast, et ma mõnda pappi oma mustade sõrmedega enese pealage ei tahtnud lasta rüvetada.” Linda lisab, et Rebase „näruses” ajalehes kardetakse asjata ülespoomist, sest sotsialistid, „kes võimsal sammul võimule lähenevad”, kaotavad maailmast tapariistad üldse ära, kapitaliste ja „pappe” ei hävitata, neilt võetakse üksnes võim, misläbi nad on „meie isandatest ja valitsejatest meie vendadeks saanud”.\nMisjonäre see üllas perspektiiv ei vaimustanud, süüdistused jätkusid. Siis jõuab Lindale appi Eduardi sõna.\nseptembril ilmub „Uues Ilmas” Vilde pikk kirjatöö „Kristlik palve „Uue Ilma” toimetajale”, dateeritud 18. augustil 1910 Mühlaus, romantilises mägikülas Innsbrucki lähistel, kus Vilde parajasti kosumas oli. Kirjutis räägib sellest, kuidas „punane vägi” võidult võidule tõttab ja „mustade võim”, kiriku autoriteet kõikjal Euroopas taganeb.\n„Praegu elan ma Tirolis. See on jälle üks kirikluse klassikalistest kodumaadest. Pealinnas Innsbruckis ja selle ümbruses üksi asub ligemale tosin munga- ja nonnikloostrid, nende seas mitu jesuitlaste oma, kokku mõne hea tuhande laiskleva rahvarumaldajaga. Kuhu sa vaatad, seal seisab papp, ja kuhu sa sülitad, seal seisab kirik. Ja ebajumalate kujusid ja piltisid on kõik mäed ja orud, metsad ja aasad täis. Aga ennäe kurja kiusu – Innsbrucki rahvast esitab parlamendis tulipunane sotsialdemokrat!”\nBrüsseli maailmanäitusel on Vilde vaimustusega vaadanud Belgia kaarti, see olnud nagu verine ninarätik, kus punased täpikesed tähistasid sotsialistide organisatsiooni asukohti. Salkkond „pappe” olevat seda kaarti õudusega uudistanud. „Kõduneva kirikluse vastas seisab sotsialismuse värskelt ja vägevalt võrsuv võim. Aasta kolme-, neljakümne eest alles salgakeste ja killukeste partei, oleme meie praegu igas haritud riigis tegur, kellest enam ükski valitsus ega valitsev klass tähelepanemata mööda ei pease.” Vilde annab ülevaate sotsiaaldemokraatide valimisedust Euroopa maades ja rõhutab, et sama toimub ka Ameerika eesti ühiskonnas: „Üleilmline nähtus kirikluse kõdunemisest ühel pool ja vaimuvalgustava sotsialismuse võimsast edenemisest teisel pool kordub väikeses raamis muidugi ka Rebase isanda Läti-Eesti koguduses.” Uued väljarändajad, oma ajastu lapsed, kasvatavad sotsialistide mõjujõudu, see seletab ka pastor Rebase „halepöörast märatsemist sotsialismuse vastu”.\nVilde poliitiliste seisukohavõttude tavaline meetod on satiir ja följetonlik vorm, meenub pilkeleht „Kaak” jms. Kiri Lindale on aga põhiosas tõsimeelne parteiline programmkirjutis eesmärgiga jõuvahekorrad paika panna. Üleüldse on Ameerika-episood peaaegu ainus ajajärk Vilde pagulaselus, kus tal on võimalus oma poliitilisi seisukohti parteilises vaimus esitada, rüütamata neid satiirilisse kesta. Vastase pilavormis pisendamine on siiski ka kõnesoleva kirjatüki raamistuseks: Vilde palub, et „Uue Ilma” toimetaja suhtuks oma ründajatesse kristliku halastusega: „Neid õnnetumaid ära nuhtle, Linda, vaid anna neile antipirini ja seo neile äädikarätikud pea ümber!”\nVilde jõulisele ülesastumisele järgnes mitu vastukaja.\nGustav Sommi, esimese eesti luteriusu kiriku ehitaja Ameerikas, seletab „Uue Ilma” veergudel (18. XI 1910) Vildele kannatlikult, et ta peab asjatult kiriklasi rumalateks, kes sotsiaaldemokraatiat ei mõista, küll aga ei saa Vilde ise aru, et „kristlaste vaimuvalgus on palju suurem ja selgem kui sotsialistide oma”.\n„Amerika Eesti Postimehes” (1910, november) annab vastulöögi J. A. Vits (nimi mõjub pseudonüümina, näiteks Jumala Vits, kuigi Vits perekonnanimena on käibel), kes ütleb, et sotsialism on suurem pimestaja kui religioon, Vilde on aga „üleliia punaseks” läinud ja mõjub inimesena, kes „pool parantamatalt enneaegselt vaimuhaigete majast välja on karanud, või kübse küllalt oleks jäädavalt sinna aset võtta”.\nOmeti oli Vilde sekkumisel tuntav tagajärg: misjonäride seltskond võtab edaspidi avalikult hoiaku, et neid Vilde ega tema naise tegemised ei huvita. Sõnasõda kestab ometi „Amerika Eesti Postimehe” viimase numbrini juulis 1911. Vasakpoolsete seas saatana kuvandi omandanud pastor Rebase otsene osalus jääb hämaraks, tema nimemärgiga kirjatükke lehest ei leia. Hans Rebane oli juba enne Vilde Ameerikasse saabumist elanud läbi raske vähioperatsiooni ja suri 17. detsembril 1911 oma kodulinnas Bostonis. Algselt eestlaste ühendamiseks loodud kristlik misjonileht oli püsinud tema õlgadel ja kaotas kandepinna koos oma asutaja lahkumisega.\nKirglik võitlus kiriku ja „pappidega”, mis iseloomustab Linda Jürmanni toimetaja-aega (ja millega uuemast ajaloost on võrreldav üksnes Andrus Kivirähki vastav võitlus „Eesti Päevalehe” veergudel), oli ühtlasi lahing juhtpositsiooni pärast väljarändajate ühiskonnas. Pärast kiriklaste taganemalöömist oli rohkem aega tegelda kodanlaste ja kapitalistidega.\nHeitlus suguvendade keskel\nNapoleoni tuntud ütlust meenutades: vaenlastega sai Vilde hakkama, aga Jumal, kellega ta suhted olid sassis, ei kaitsnud teda sõprade eest.\nOmade leerist esitas Linda toimetamistööle pretensioone Nikolai Janson (1882–1938), selgub, et Philadelphia seltsimehed eesotsas Jansoniga olid Linda vastu „käredalt protesteerinud” (20. X 1911). Jansonile vastates kurdab Linda, et on vastukäivate soovide vahel: „Ühele on meie leht liiga parteiliseks, ühekülgseks läinud, teiste arust puudub sellel punane värv peaaegu täiesti jne.” (19. VIII 1910.) Janson aga heidab Lindale ette „omavoli” ja „paljudele äraseedimata teoreetilist kuivust” (16. IX 1910). (Olen ausalt öeldes ka ise arhiivis lehte lugedes märkmikusse täheldanud: pikki raskeid kirjutisi klassivõitluse teemal, palju Kautskyt.) Igal juhul ei ennustanud Jansoni-suguse Philadelphia seltsimehega tülliminek head, tegu oli tugeva natuuriga, kes oli hiljem Nõukogude Liidus kõrgetel ametikohtadel, sealhulgas Vene NFSV kohtu rahvakomissar ja Nõukogude Liidu veetranspordi rahvakomissar.\nRaske on luua kindlat ettekujutust Lindale osaks langenud kriitika rõhuasetustest. Küdes mitmekesine nurin, mida toitis tellijate arvu kidumine (arvati, et see võiks olla poole suurem, 11. XI 1910). Poliitilist rahulolematust oli niikuinii, toimetajat ümbritses lai spekter inimtüüpe äärmuslikest punastest kuni osaühisuse üldse mitte punaste liikmeteni, viimased, tõsi küll, ei pääsenud kunagi valitsema. Sotsialistina esindas Linda ranget, aga mõõdukat joont, näiteks pidi ta tulipeadele selgitama, et Estonia teatrimaja ja kunsti on ka töörahvale vaja ja et kodanlust kui klassi on veel vara likvideerida (18. XI 1910).\nOsaühisuse juhatuse koosolekute protokollidest ilmneb, et Lindale heidetakse ette üleolevat suhtumist n-ö lihtsatesse kaastöölistesse. Tehakse otsus, et ta võib kirju avada ainult teise inimese juuresolekul ja lehes avaldamata jääv materjal tuleb saata toimetuse nõukogule kaalumiseks. Ühed soovivad rohkem luuletusi ja novelle, teised rohkem Ameerika ja kolmandad rohkem kodumaa uudiseid, neljandad aga tahaksid lehe asjus „referendiumi” korraldada. 5. veebruaril 1911 sünnitab Linda aruanne „pikki vaielusi”, toimetaja näib tõrksust ilmutavat, sest peagi (8. III 1911) avaldatakse „tungivat soovi”, et ta kõigist juhatuse koosolekutest osa võtaks. (Protokolliraamat, lk 129, 135.)\nLinda on surve all, aga nüüd on talle appi tõttamas mitte ainult Eduardi sõna, vaid mees ise. 17. veebruaril 1911 oli ju lehes ilmunud teade: „Slm. Eduard Vilde sõidab Ameerikasse, jõuab arvatavasti 25. märtsil.”\nSeda üllatavam on, et 24. märtsil, päev enne Vilde saabumist, näeb trükivalgust Linda avaldus „Uue Ilma osanikkudele ja lugejatele”, kus toimetaja teatab, et ta „võimalikult pea – kõige hiljem aga 15. juunil s. a. – mitmesugustel isiklikel põhjustel” toimetaja ameti maha paneb.\nAga juba järgmine juhatuse koosolek (2. IV 1911) sunnib arvama, et Linda on teinud provokatiivse käigu ja saanud milleski oma tahtmise. „Toimetaja küsimuses otsustatakse sellepärast, et need põhjused millede pärast toimetaja ennast lehes ülesse ütles, kõrvale heidetud või nende pärast kokku lepitud ja nii edasi ametisse arvab jääda võivat, mitte mingisuguseid sammusid uue toimetaja saamiseks astuda ja selle[ga] asi lõpetada.” Juhatus lükkab tagasi Hans Pöögelmanni kandidatuuri ja näib, et Nikolai Janson on niisama edutult ennast välja pakkunud.\nVahepeal on jõudnud pärale Vilde, kes viibib pealekaebuse tõttu Ellis Islandi immigratsioonivanglas tagasisaatmise ohus, tema vabastamiseks palgatud advokaadi kulude katteks otsustatakse Lindale laenata 55 dollarit. (Protokolliraamat, lk 137–138.) Mitmelt poolt tehakse annetusi, nii et Lindal pole võla tagasimaksmisega probleeme. Vilde saabumine ja ühine aktsioon tema maalesaamiseks näib tugevdavat Linda jalgealust. 14. aprilli lehes teatab ta lugejatele, et lahkumise põhjused on kõrvaldatud, ja tema võitlushimu eesti vaimuliku tagurluse vastu ei ole kunagi „elavam ega rõemulikum olnud kui praegu ja kui minu mees, Ed. Vilde, kes ikka veel Ellis Islandi vang on, sealt kord maale peasema peaks, siis loodan ma temalt, kelle sulg palju osavam on kui minu oma, enesele selles võitluses rohket toetust.” Samas lehenumbris on teade, et advokaat Charles W. Baconi abiga on Vilde maale lubatud.\nVilde ei sõitnud New Yorki Linda ametist ilmajäämist tähistama. Neil oli ju ikkagi kavatsus mõneks ajaks Ameerikasse elama jääda. Igatahes oli Linda teinud ettevalmistusi, „korteri valmis üürinud” ja võlgu võttes sinna „majakraami sisse muretsenud” (31. III 1911). Vilde on ise New Yorgis olles eesti lehelugejale seletanud: „Mul oli aga nõu olnud oma praegust vaba abielu Amerikas, kui ma siia kestvalt elama peaksin jääma, tsivil-laulatuse teel legaliseerida, sest Inglismaa kõrval on Amerika praegu ainus maa, kus kahte Vene alamat üleüldse tsivil-abielusse laulatatakse. Selle nõu võin ma aga, nagu advokat mulle seletas, alles siis korda saata, kui ma oma esimese abielu ka Saksamaal lahutamise teel maha lasen kustutada, ehk kui ma ta Nevada või Lõuna-Dakota riigis „kustunuks elan”. [—] Mul on nõu valida, kui kukrusse kulude katmiseks korjandust kogub. Sinnamaani ei või ma kui väljamaalane New-Yorgi riigis siinsete seaduste keelul oma abikaasaga ühes elada – teine peab teises korteris olema. Muidugi täidame seda drakonlist moraliseadust .. täpi pealt ning leiame ta… üsna luuleliku olevat…”\nPärast Ellis Islandilt vabanemist on Vilde lausa eufoorilises meeleolus ja kujutleb, et on saabunud töölisliikumise paradiisi. Ta seab ju sammud sel hetkel maailmas ainsa eesti tööliste häälekandja toimetusse, kust Linda sõnul iga numbriga „kaunis kogukene proletariadi ohvrimeelsust ja idealismust” rahva sekka läheb (1. VII 1910).\naprillil 1911 avaldas Vilde „Uue Ilma” esiküljel pöördumise „Tänu sõpradele, tänu vaenlastele!”. Ta rõhutab, et „musta „kängi” kangelased” kavatsevad tema isiku kaudu rünnata eeskätt „meie parteid”. Kuuleme otseallikast: „Nad süüdistasivad mind esmalt: vaimuhaiguses; ma olevat kuskil (arvatavasti Saksamaal) 2 aastat hullumajas mööda saatnud. Juba laeva peal, New Yorki sadamas, kuulas mind Amerika tohter pika pitsitamisega vaimlise tervise poolest üle, küsis kuuldavasti ka laevateenijatelt järele, kas ma sõidu kestvusel mitte hulluse märkisid ei olla avaldanud .. [—] Teine kaebtusepunkt oli anarchismus ja nihilismus (!?) .. võisime kirjaliste ja suusõnaliste tunnistuste najal selgeks teha, et ma oma meelsuse poolest küll sotsialdemokratlane olen, mitte aga anarchistline utopist või terrorist.” Ära tuli klaarida süüdistus, et „mina olevat naise ja lapsed kodumaale maha jätnud”. Lõpuks deklareerib Vilde, et pealekaebajad eksisid. „Nende eksitus tuli sellest, et nad sotsialistlist idealismust, sotsialistlist vend[l]ust, sotsialistlist solidariteeti ei tunne. Nendel pole aimugi sellest „pühast vaimust”, mis võitleva proletariadi hingesid täidab ja neid hingesid üksteisega katkemata sidemetega ühendab – neil pole õiget aimu meie ohvrimeelest ja armastusest üksteise vastu .. ” Vilde tänab kõiki, kes tema vabastamiseks raha annetasid, ja usub, et nende tasuks on siiras rõõm kaasvõitleja aitamise eest. „Amerika seltsimehed, ma olen nüüd üks teite seast,” hüüatab Vilde New Yorgi pinnale astudes, „teie võite mind oma tegeliste töömeeste kirja panna. Mida ma jõuan ja oskan, seda tõotan ma teie lipu all õiglase püüdearmastusega teha. Edasi – meie oleme õigel teel!”\nVilde ei ole pärandanud meile New Yorgi reisikirja (kui kuumalaine kirjeldus välja arvata), muljed võtsid följetonlike novellide kuju, kus jutustaja rõhutab iroonilist distantsi. Aga suhetes seltsimeestega minetab Vilde oma krooniliselt üleoleva hoiaku, ja meie mõistame, et niisugune hoiak on olnud ühtlasi tema kaitsekilp, see, millega ta on tulnud läbi külma aja ja mis nüüd just nagu hinge puistates korraks sulab.\nmail 1911 toimus Manhattanil „Uue Ilma” toimetuse suhtelises läheduses asuvas Uues Sokol Hallis ajalehe suurelt reklaamitud pidu- ja tuluõhtu, aasta tähtsaim sündmus, kus kõnedega esinesid „Soome seltsimees” ja Eduard Vilde. „Pidusaali elustasivad kohalikud Eesti sotsialistid mõlemast soost, mõned väljastpoolt ilmunud seltsimehed ning hulgake sotsialismuse poole kalduvaid New York’i Eesti Seltsi liikmeid.” Vilde on Ameerika töölisellu kiiresti sisse elanud, puudutab aktuaalseid juhtumeid ja kõneleb pikemalt sellest, kuidas Saksamaal valitsus ja suurtööstus „raffineritud methodide” abil sotsialistide vastu võitlevad. Kõneleja toonitab selles heitluses sotsialistide puhta moraali tähtsust: „Selle morali juured seisavad meie idealis ja eesmärgis, mis ju ise kõige kõrgema inimliku morali kokkuvõtet esitab .. ” Vilde leiab, et vastased on „meie teaduslise theoria” ja puhta võitlustaktika vastu võimetud; kuna tõde ja kõrgeim inimlikkus on sotsialistide pärisomand, siis jäävad vastastele paratamatult madalamad žanrid nagu laim ja valetamine. Me ei liialda, kui ütleme, et Ameerikas olles avaneb Vildes tõeliselt idealistlik sotsialist ja suur moralist mõnevõrra ebavildelikult passionaarsel kujul. New Yorgis oli Vilde oma sotsialismi-kirgastuse tipul. Edasi sai tulla ainult langus.\nKuid mitte kohe, mitte veel sellel maiõhtul Manhattanil, õhtul, mil ajalugu, see igavene eksitaja, olekski võinud lõppeda nendesse õndsatesse visioonidesse inimkonna tulevikust, mis keerlesid Eduard Vilde peas, õhtul, mil tema menukale kõnele järgnes soome autori, harrastusteatrite repertuaari sisustaja Kaarle Halme (1864–1946) kurbmäng „Murdunud”, tants ja õnneratas ja „armujumalale ja rõõmsale jutupuhumisele pühendatud pidutagatipp”. (26. V 1911.)\nMaipidu ei olnud küllap ainus kord Vildel kuulajate ees üles astuda. Igatahes kirjutas kiriklaste leht nii: „Suurem osa nendest [New Yorgi eestlastest] on sotsialistid. Need teevad oma õpetuse laiali laotamiseks agaraste tööd. Nad panevad oma asjade ajamiseks kõiksugusid lõbu- ja kõne-õhtusid toime ja ohvertavad selleks lahtiste kätega. Neile juhatajadeks on Linda Jürmann oma armukese Ed. Vildega.” Selleks ajaks, kui need kadedavõitu read ilmusid, olid Linda ja Vilde New Yorgi eesti sotsialistidega kõik sillad põletanud.\nPomm plahvatas juuni lõpus. Veel kuu keskel näib mure lehe vähese leviku pärast leidvat lahenduse, juhatuse koosoleku (16. VI) protokollist loeme: „Lehe heaks agitatsioni tegemiseks otsustatakse proovi number 8 leheküljeline välja anda ja Ed. Vildelt tellida midagi (kui võimalik üks jutt) selles numbris avaldada. Proovi numbert 700 trükkida.” (Protokolliraamat, lk 144.) Lehe kaasaandena ilmub Vilde „Minu esimene business”, mille honorarist autor suuremeelselt loobub. Nädal hiljem, 23. juunil toimunud juhatuse koosolek on meile pärandanud aga järgmise ootamatu teate: „Keskyla poolt antakse üks kiri, kus U. Ilma sisu ja sihti arvustatakse ette lugemiseks, mille sisu kohta mingile otsusele ei jõutud. Slm. Keskyla nõuab ühe Uue Ilmale saadetud kirja põhjal teadet, mis sellest kirjast on saanud, mille kohta tähendatud teadust nõutakse. Toimetaja vastab, et tal lusti ei ole selle küsimise peale vastata, nimelt sellepärast et see küsimus isiklikel põhjustel jonni pärast ette pantud. Otsustatakse sammusid astuda uue toimetaja muretsemiseks.” On tunda ärevust, kellelgi tekib mõte Speek tagasi kutsuda ja Linda käib kandidaatidena välja, me ei tea, kui trotslikult, Otto Sternbecki, Karl Asti ja Hans Pöögelmanni. (Protokolliraamat, lk 146.)\nSeda koosolekut kommenteeribki Vilde oma raevukas kirjas Speegile: Linda „peab oma väikeste, näruste vaenlastega organisatsioonis kiskuma! Oleks mul vaesel mehel aimu olnud, missugused olud Teie ühisustekestes valitsevad, mäherdusi isikuid neis susida ja pusida, kädistada ja kisada lastakse – ma poleks uneski selle peale mõelnud, Lindat Ameerikasse minema tuupida, veel vähem oleksin nõuks võtnud, temale siia järele tulla, oma viimaseid hoiukopikaid ohverdades. [—] Linda närvid on just nii kaugel, et ta „Uue Ilma” ja hullumaja vahel valima peab. Ja mina ei saa enam kurku tõusnud jälkuse tundest vabaks.”\njuuni koosolek ei olnud midagi lõplikult otsustanud, uue toimetaja otsimise poolt hääletati napilt 4 : 3, olukorra kujundamine võis olla mingil määral veel Vilde ja Linda käes, tuge võis loota Speegilt, ja Linda on esialgu toimetaja kohal edasi. Lõplik lõpp saabub juhatuse koosolekul 4. juulil. Vilde on pärast 23. juuni sündmusi kirjutanud vihase kirjatüki „Sotsialistlised bürokradikesed”, mis on sihitud New Yorgi sotsialistide keskkomitee liikmete vastu. See sünnitab juba kirjutaja vastase mässu. Juhatuse koosolekul arutatakse Vilde kirjatöö avaldamist: „Otsus 5 häälega 0 vastu mitte lehte panna nimetatud kirjatükki. Toimetaja Linda Jürmann teatab, et ta, kui nimetatud kirjatükki ära ei trükita, tema toimetaja kohused maha paneb.” (Protokolliraamat, lk 146–147.)\nVilde tõttas oma kaastööga Lindale toeks samamoodi nagu siis, kui naine oli sattunud misjonäride rünnakute alla. Kuid nüüd jääb tema autoriteedist väheks. Ja kui see enam ei aita, siis ei aita miski. Ka eemal viibival Speegil pole endist mõjujõudu. Vilde kirjutab Speegile, et „kodanlised peremehe-instinktid täis madalat talupoegsust” on seltsimeeste seas võidule pääsenud. Linda-järgse toimetuse juhtkirjas ei esinenud kordagi sõna „sotsialismus” ja masendunud Vilde, kes kahtlustab, et „talupojad” on reetnud sotsialismi ürituse, heidab sõbrale ette, et see omal ajal tahtnud lehest kõigi Ameerika eestlaste häälekandjat teha – „mis sotsialisti poolt üsna absurd on. Kuhu jääb siis sel kombel lehe siht!” Ühtlasi mainib Vilde: talle on süüks pandud, et ta ründab inimesi, kes ta Ellis Islandilt maale aitasid. „Nõnda oodati ka minu poolt roomamist ja oma arvamiste ärasalgamist selle abi tasuks!” Vildel oli kombeks aeg-ajalt „suguvendades” pettuda, nende intellektuaalses tasemes kahelda, nüüd on pettumus veel mitmekordne. Ta kavatseb kiiremas korras Euroopasse sõita. „Meie Monroe doctrin käib: „Amerika barbarlastele!”” Lehest leiame napi teate: „Eduard Vilde ja Linda Jürmann reisisivad laupäeval, 22, julil, Hamburg Amerika liinil Europasse.” (28. VII 1911.)\nLinda ja Vilde lahkumisest oli New Yorgis kahju vähestel. New Yorgi Eesti Sotsialistlise Ühisuse juulikuisel väljasõidul kaunisse Pelham Bay loodusparki arutati ka „U. Ilma ringkonnas ettetulnud juhtumiste üle” ja pea kõik olid arvamusel, et „see teisiti olla ei võinudki”. (14. VII 1911.) Kindlasti oli kahetsejate hulgas Speek, kellele sõprade kadumine jättis ellu nostalgilise tühiku. Vilde ja Linda ei kirjutanud talle enam kunagi. Osaühisuse koosolekul 6. augustil 1911 nenditakse, et „Uue Ilma” lugejate arv (ilmselt mõeldakse tellijaid) Linda Jürmanni ametisse astumisel oli 323, lahkumise ajal 278. „Koosolek jäi juhatusega toimetaja lahkumise asjus rahule ja kinnitas seda 20 häälega 2 vastu.” (Protokolliraamat, lk 149.)\nMida öelda lõpetuseks peale selle, et pagulase ja maailmaparandaja tee on okkaline?\nVilde võis vihastada, tülitseda, oma irooniaregistri selle ebatäiusliku maailma nähtuste vastu valla päästa, aga mingis sügavamas kihis, sisemises tasakaalupunktis, selles kõigutamatus raskuskeskmes, mis teeb ta Vildeks, ei lasknud ta ennast kaasinimestest ülearu segada. Nagu ta teises kontekstis on öelnud: „Ma ei tunne ülepea inimest, kes .. iseäralist ja kestvat mõju minu peale oleks avaldanud .. ” Ta teadis, et kuulub – koos Lindaga – valgustatud inimkonnaosa hulka ja peab ülejäänu suhtes säilitama läbinägeva hoiaku ning kriitilise distantsi. Väike kergeusklik libastumine New Yorgis, sellest saab ju märkamatult üle. See ei tähenda midagi. Liiatigi, Ameerika on maa, mis pole tema vääriline. Kirjandusloolane märkab ometi, et enne Ameerika-reisi oli Vilde loomingus toimunud lähenemine tööliskeskkonnale, Nigol Andresen on täheldanud, et romaaniga „Lunastus” (1908) ilmutas Vilde „tahet töölisklassi kirjanik olla”. Ameerikast naasmise järel kirjutas Vilde oma kaks olulisemat teost, näidendid „Tabamata ime” ja „Pisuhänd”. Ja nüüd on juba maitseasi, kas öelda lihtsalt, et Vilde jätkab maailma parandamist turvalises kodanlikus salongis; või et ta on – pärast New Yorgis saadud kogemusi – sinna salongi põgenenud.\nViitol, Eduard Vilde. Tallinn, 2012, lk 43.\n K. Mihkla, Eduard Vilde kodus Kadriorus. Rmt: Eduard Vilde kaasaegsete mälestustes. Tallinn, 1960, lk 22–24.\n L. Viitol, Eduard Vilde, lk 43.\n E. Vilde, Ameerika kirjanikud. „Postimees” 8. VIII 1896; E. Vilde, Artikleid ja kirju. Tallinn, 1957, lk 103–104; E. W. Bok, The modern literary King. „The Forum” 1895, november, lk 335.\n E. Vilde, Ameerika kirjanikud. „Postimees” 12. VIII 1896; E. Vilde, Artikleid ja kirju, lk 113.\n Vt: T. Kitvel, Jaan Sibul/J. Talune/Ivan Narodny. „Vikerkaar” 2017, nr 6, lk 21.\n E. Vilde, Minu audients president Ivan Narodnõi juures. „Õigus” 19. V 1908.\n Värskemaid näiteid: H. Reinart, Kirjanikuhärra Vilde seiklused New Yorkis: see on üks maailma hirmsamaid paiku! „Postimees” 21. III 2018; Järjejutt. Eduard Vilde. „Minu vangipõlv Ellis Islandil”. 15.–19. II 2021. ERR-i arhiiv.\n E. Vilde, New York suvel. „Päevaleht” 20. VIII 1911; Vt: K. Tilga, Tossutäkuga Euroopasse. Eduard Vilde reisikirjad. Tallinn, 2013, lk 253–257.\n E. Vilde, Üle suure vee. „Päevaleht” 1. X 1911 – 5. IV 1912.\n E. Vilde, Katked minu elust. Rmt: E. Vilde, Artikleid ja kirju. Tallinn, 1957, lk 439.\n M. Kampmann, Eesti kirjandusloo peajooned. Kolmas jagu. Tallinn, 1923, lk 111.\n K. Mihkla, Eduard Vilde. Eesti kirjanduse vanameister. Tallinn, 1935, lk 36.\n Vt: E. Vilde, Lugusid suure lombi tagant. Tallinn, 1944. (Sõnarelvaga nr 3.) Sõdurite lugemisvaraks mõeldud vihikus on katkendeid kirjutisest „Minu vangipõlv Ellis Islandil”, lisaks „Minu esimene business” ja „Jack Brown”.\n Vt ka: E. Vilde, Jutustused IV. Tallinn, 1953, lk 386.\n L. Vilde, Linda Jürmannist ja Eduard Vildest. Rmt: Eduard Vilde kaasaegsete mälestustes, lk 112.\n Eduard Vilde üheksa kirja. „Keel ja Kirjandus” 1976, nr 6, lk 358–366 ja nr 7, lk 422–430.\n P. Krusten, Õhtupoolik Deep Riveris. Peeter Speegist ja Eduard Vildest. „Tulimuld” 1964, nr 2 ja 3; vt ka: P. Krusten, Hullumajast möödumisel. Lund, 1972, lk 180–232.\n Villem Alttoa käsitlusest võib siiski aimata „Tulimullas” avaldatu tundmist, vt: V. Alttoa, Eduard Vilde sõnameistrina. Tallinn, 1973, lk 255.\n E. Vilde, Kodanlus, proletariat ja revolutsion. „Uudised” 20. X (10. XI) 1905.\n Vt viimane „Uudiste” number 20. XII 1905.\n L. Ibrus, „Uudiste” ringkonnas 1904–1905. Reaktsiooni-ajastul. Rmt: Punased aastad I. Tartu, 1932, lk 57.\n Advokat J. Temanti protsess. „Postimees” 3. XII 1909.\n K. Türna, Tartus 1905. a. Tallinnas reaktsiooni-ajastul. Rmt: Punased aastad I, lk 70.\n New Yorgist. „Amerika Eesti Postimees” 1911, juuli.\n E. Mutt, Ameerika eestlased. „Eesti Hõim” 1928, nr 4, lk 3.\n Vt: Seltsid, ühinege! „Uus Ilm” 20. VIII 1909; New Yorgist. „Amerika Eesti Postimees” 1911, juuli.\n Kui kirik kogus eestlasi. „Vaba Eesti Sõna” 3. XII 1953.\n Kui New Yorgis oli 10 eestlast. „Vaba Eestlane” 10. I 1959.\n E. Vallaste, Ühe suure vale vastu. „Vaba Eestlane” 11. VII 1959.\n „Amerika Eesti Postimehe” peas on toimetuse aadressiks märgitud New York, 8 State Street, kus asus immigrantide eest hoolitsev Lutheran Pilger House, selle all numbri ja daatumi real on aga kirjas Boston, kus oli toimetaja Hans Rebase elukoht.\n P. Krusten, Hullumajast möödumisel, lk 220–221.\n Ameerika Eesti Kirjastuse Osaühisuse / Seltsi protokolliraamat. ERAF.9595.1.1. Lk 73, edaspidi viide tekstis; Sõnumed. „Uus Ilm” 28. I 1910.\n L. Jürmann, Linda Jürmannist ja Eduard Vildest, lk 110.\n E. Kaup, Ajalehe „Uus Ilm” asutamise ajaloost. Rmt: „Uus Ilm” 70. Tallinn, 1980, lk 12.\n Antipyrin – varem kasutusel olnud valuvaigisti.\n Gustav Sommi (1858–1918) oli „auru-insener”, kellest Wisconcinis sai luteri kiriku „asetäitja-õpetaja”. Meenutades väikest kirikut. „Vaba Eesti Sõna” 25. V 2004.\n E. Vallaste, Ühe suure vale vastu.\n Ajalehe levikut mõjutas ka see, et Vene võimud takistasid „Uue Ilma” pääsu oma impeeriumisse; keelust möödahiilimiseks trükiti lehte õhukesele paberile ja saadeti kodumaale tavalises kirjaümbrikus.\n Linda oli kindel, et Vilde vastu esitatud kaebus pärines pastor Rebase ringkonnast; hiljem on peetud võimalikuks, et kaebuse taga võis olla ka Tsaari-Venemaa ohranka või koguni Vilde esimene abikaasa. Vt: K. Tilga, Tossutäkuga Euroopasse, lk 196. Kõige tõenäolisem on siiski Linda versioon: kaebuse punktid – Vilde närvihaigus, vasakmeelsus, vabaabielu – olid ju kõik läbi hekseldatud „Uue Ilma” ja „Amerika Eesti Postimehe” sõnasõjas. Tagantjärele mõjub Vilde kohta esitatud kaebus samamoodi nagu tänapäevased pealekaebamised internetis, eesmärk on üks – takistada kaebajale vastumeelse ideoloogia levikut.\n E. Vilde, Esimest korda pogris. „Päevaleht” 12. VII 1911. Teateid Vilde ja Linda juhtumistest Ameerikas sugenes ka Eesti ajakirjandusse, nii et Vildel oli vaja esineda omapoolse seletusega.\n Sokol New York – tšehhi ja slovaki immigrantide 1867. aastal asutatud kultuurikeskus, 71. tänava hoone ehitati 1896.\n New Yorgist. „Amerika Eesti Postimees” 1911, nr 4, juuli.\n E. Vilde P. Speegile 25. VI 1911. „Keel ja Kirjandus” 1976, nr 7, lk 427–428.\n E. Vilde P. Speegile 11. VII 1911. „Keel ja Kirjandus” 1976, nr 7, lk 429–430.\n Nagu Linda Jürmannile järgnenud Hans Pöögelmanni toimetaja-aeg näitab, oli ajalehel tõepoolest rohkem potentsiaali, nii oli 1913. aastal registreeritud umbes 600 lugejat ja unistati isegi tuhandest. Vt: E. Plotnik, „Uus Ilm” ja Hans Pöögelmann. Rmt: „Uus Ilm” 70, lk 19.\n E. Vilde M. Kampmannile [1912. a. lõpul], lk 426.\n N. Andresen, Eduard Vilde „Lunastus”. Rmt: E. Vilde, Lunastus. Tallinn, 1948, lk 211.


Aru seab Vabaerakonna fraktsiooni töövõime küsimärgi alla - Eesti - Postimees: Värsked uudised Eestist ja välismaalt\nAru seab Vabaerakonna fraktsiooni töövõime küsimärgi alla\nVabaerakonna fraktsiooni kuuluva parteitu riigikogu liikme Krista Aru sõnul kerkib erakonna sisepingete tõttu lähipäevil küsimus, kuidas tööle Vabaerakonna fraktsioon.\n«Pärast suvist kokkusaamist Vabaerakonna fraktsiooni inimestega Peedul tekkis mul lootus, et Vabaerakond võib siiski, hoolimata kõikidest raskustest, omavahelistest möödarääkimistest ja vasturääkivustest, oma algse aatelise aluspinna üles leida ning siis, tööd tehes, üheskoos ka Riigikogu valimistele minna. Nii see siiski ei sünni,» kirjutas Aru sotsiaalmeediapostituses. «Praeguses seisus, kus lahkarvamusi ja möödarääkimisi klaariti ühelt ja teiselt poolt kõigepealt ajakirjanduse vahendusel mitte omavahel, on selle ideelise seisukoha - toome uut poliitilist kultuuri loosungiga Aru pähe! - juurde tagasipöördumine välistatud. See poleks enam aus ega usaldatav.»\nAru sõnul kerkib 22. augustil, kui riigikogu täiskogu koguneb erakorralisele istungile, küsimus, millisena ja kuidas hakkab tööle Vabaerakonna fraktsioon. «Mitu liiget meil siis on? Kas kaheksa, seitse või veelgi vähem?» küsib Aru.\n«Selle koosseisu, milleks meil kõigil on rahva poolt mandaat, tööaeg kestab veel ju pool aastat. Kas Vabaerakonna fraktsioon suudab olla endiselt töine ja toimekas, või pääseb fraktsiooniski esiplaanile igaühe nii loomulik ja arusaadav mure oma tuleviku pärast, mis sunnib teatud arupidamistes, koosolekutest ja seisukohtadest hoopis eemalduma?» kirjutas Aru.\nAru sõnul on veel vara öelda, mis ikkagi juhtus ja kus oli see risttee, millel pöörati vales suunas. «Võib-olla polegi ühte suurt ristteed, vaid on tehtud mitu valet pööret, millest üks sai saatuslikuks. Varem nähtust, kogetust ja loetust on mul aga kujunenud arusaam, mis on elus aina kinnitust saanud. Iga suurem ja aatelisem siht tuhmub, kaotab usutavuse ja kõige halvemal juhul kisutakse ribadeks, kui see jääb õigel ajal ajakohastamata, praktilise elu vajaduste ja nõuetega konkretiseerimata.»


Tuntud Valgamaa - Valgamaa Arenguagentuur\nValgamaa omavalitsustega ühisprojekt 'Tuntud Valgamaa'\nProjekti tegevuskava hõlmab perioodi jaanuar 2019 – detsember 2020\nProjekti peamisteks eesmärkideks on tekitada huvi Valgamaa, kui turismi sihtkoha vastu ning suurendada siseturistide külastuste arvu. Eesmärgi saavutamiseks toodetakse iga Valgamaa piirkonna kohta (Valga, Tõrva, Otepää) kvaliteetne ja humoorikas turundusvideo, milles tuuakse välja piirkonna eripära ja huvitavad faktid. Läbi huumoriprisma Valgamaa tutvustamine mõjub video vaatajale intrigeerivalt ja tekitab soovi avastada Valgamaad.\nEesti elanike seas kasvab teadlikkus Valgamaast ning siinsetest põnevatest paikadest, mis aitab kaasa külastajate arvu kasvule ning ettevõtjate käibekasvule. Samuti suurendab positiivne kuvand Valgamaast inimeste valmisolekut jääda sihtkohta kauemaks(ööbimiste kestvus pikeneb) või aitab kaasa otsuste tegemisel sihtkoha valimisel. Lisaks tugevnevad suhted inimeste, sündmuste korraldajate ning ettevõtjate vahel, mis toob kaasa uute sündmuste, teenuste tekkimise. Projekti tegevuse tulemusena (turundusvideote turundamine sotsiaalmeedias, avalikel LED ekraanidel (sh. Valga kinos enne filme), ettekannetes, projekti partnerite ja ettevõtete veebilehtedel) jõutakse 55000 inimeseni ja siseturistide külastatavuse arv suureneb 5%.\nKogu projekti orienteeruv eelarve kokku on: 6666 €\nÜhisprojekt "Tuntud Valgamaa"\nProjekti tegevuskava hõlmab perioodi jaanuar 2019 – jaanuar 2020\nProjekti eesmärgiks on tekitada huvi Valgamaa, kui turismi sihtkoha vastu ning suurendada siseturistide külastuste arvu.\nEesmärgi saavutamiseks toodetakse iga Valgamaa piirkonna kohta (Valga, Tõrva, Otepää) kvaliteetne ja humoorikas turundusvideo, milles tuuakse välja piirkonna eripära ja huvitavad faktid. Läbi huumoriprisma Valgamaa tutvustamine mõjub video vaatajale intrigeerivalt ja tekitab soovi avastada Valgamaad.


Aroo Aroo Aroo Aroo Aroo\nAroomiõli Kasutamiseks aroomilampides. Ohutus: Ära jäta mitte kunagi eeterlikke õlisid lastele kättesaadavsse kohta ja ära kasuta neid seespidiselt! Koostis: hexyl cinnamic, aldehyde alpha, 3,5,5-trimethyl-hexyl acetate,iso e super, ..\nAroomiõli Kasutamiseks aroomilampides. Ohutus: Ära jäta ..\nAROOMIÕLI Kaneel Kasutamiseks aroomilampides. Ohutus: Ära jäta mitte kunagi aroomiõlisid lastele kättesaadavsse kohta ja ära kasuta neid seespidiselt! Koostis: hexyl cinnamic, aldehyde alpha, 3,5,5-trimethyl-hexyl acetate,iso e super..\nAROOMIÕLI Kaneel Kasutamiseks aroomilampides. Ohutus: Är..\nAROOMIÕLI Roos Kasutamiseks aroomilampides. Ohutus: Ära jäta mitte kunagi aroomiõlisid lastele kättesaadavsse kohta ja ära kasuta neid seespidiselt! Koostis: hexyl cinnamic, aldehyde alpha, 3,5,5-trimethyl-hexyl acetate,iso e super, ..\nAROOMIÕLI Roos Kasutamiseks aroomilampides. Ohutus: Ära ..


Getty pildid Kõrval Jessica Sager /28. märts 2017 17:11 EDT/Uuendatud: 28. märts 2017 17:11 EDT\nmässaja Wilson pärast kaalu kaotamist\nHolt, kes oli noorematel aastatel laulja ja näitlejanna, esinedes muu hulgas ka muuhulgas Ozzie ja Harriet ja Ma armastan Lucyt , on nüüd 90-aastane. Allikas rääkis Meelelahutus täna õhtul , 'Muretseb Cher oma ema tervise pärast. Ta on nüüd 90-ndates ja ei taha temast kaugel olla. Tema ema ei ole surmavalt haige, kuid on mõnevõrra habras. ”\nvana hollywoodi geinäitlejate nimekiri\nmerevaigu kuulis arreteerituna


200pcs apple core inglise paber-mall quilting malle segast õmblemine käsitöö paber hallituse diy segast vahendid j60 Soodus! / Nõela, Kaunid Kunstid & Käsitöö < Tartuparv.ee\n200Pcs Apple Core inglise Paber-Mall Quilting Malle Segast Õmblemine Käsitöö Paber Hallituse DIY Segast Vahendid J60\nMärksõnad: ristik quilting tarvikud, quilting asjade läbipaistev, segast valitseja komplekt, quilting šabloon, pidev quilting šabloonid, õmblemine asjade tekk, jaoks segast, jõulud quilting šabloonid, sewing quilting templates, komplekt segast.\n200Pcs Apple Core inglise Paber Quilting Malle Segast Õmblemine Käsitöö DIY\nELEGANTNE TÄPNE APPLE CORE TEKK –\nSee apple core raamat aitab\nte teha ilus apple core tekk, mille täpne suurus.Tegemisel\noma apple core quilting rohkem mugav ja lihtne!\nERINEVATES SUURUSTES – Kaasas kaks suurusi, et mahutada KÕIK teie quilting\napple core segast armastusega!\nLAI RAKENDUS – Lihtne, isegi algajatele.Tekk täiuslik\napple core tekid,\nbedsheets, vaibad, laudlinade, padjad, kotid, või isegi kui seina decors!\nKUIDAS KASUTADA –\nLihtsalt wrap riie üle mallid ja õmblema minema.\nTekk apple core koos moodustavad kauni apple core tekk\nEemaldada lihtsalt ja jälle kasutada lõpmatult\nSuurus: 50mm/ 60mm\nPakett Kaasamise/s: 1 Pakk Apple Core Piecing Segast\n(sisaldab 200 tk)\nPraktiline Vidin Automaatne Nõela Threader Eakate Lihtne Kasutada Lõnga, Juhend, Nõel Seadet Kasutada Tööriista, Threader Nõela Lihtne Seade\ntere tulemast meie pood muide, kui sulle meeldib meie poest, Palun lisage meie poest oma Lemmik Kauplustes , võite saada meie Uus saabumist ja Soodushinnaga teavet õigeaegselt. Kirjeldus: Funktsioon: 100% täiesti uus ja kvaliteetne. Mugav,\n180 Meetrit Lai puuvillane elastne rihm Valge elastne pael Kõrge elastne kõrge elastne kootud elastne bänd, õmblemine, käsitöö, DIY, bedsp\nOmadused: - Lihtne lõigata mida iganes pikkus soovite. - Saab kasutada nii maski köis aidata inimesi, kes vajavad. - Elastne köis, millel on hea kvaliteet on väga veniv ja vahemikus lubatud tõmbetugevus elastne deformatsioon, saab kergesti\nÕmblemine Kasti Kaasaskantav Komplekt DIY Multifunktsionaalne Koostisega Nupud Kääride Käsi Nõela Tikandid Vahendid Kodus Õmblemine Tarvikud\nÕmblus komplekt on geniaalne disain, täielik funktsioone, varustatud põhi õmblemine tööriistad, väike suurus, lihtne teha, ja sobib väga hästi pere ja reisimine. Kirjeldus: Toote pakend: plastik Toote


Kokkutulekul saab tutvuda Kärde küla pika ja huvitava ajalooga, külaseltsi tööde ja tegemistega ning tulevikuplaanidega. Kohaletulnutel õnnestub saada äsjavalminud raamat „Kärde küla talud 1921−2011“. Toimuvad sõnavõtud, võistlusmängud, esinevad küla noorimad ja hiliste õhtutundideni mängib tantsuks ansambel. Pakutakse suppi, sünnipäevakringlit ja kohvi. Kellel jääb sellest väheseks, võiks võtta kaasa oma piknikukorvi. Küla grilliplatsil saab ise küpsetada. Vihma korral kaitseb peolisi suur telk.\nPalume endast teada anda kõigil, kelle juured on Kärde külas ja kes soovivad üritusel osaleda. Oodatud on enda ja oma lähedaste kirjutatud mälestused perest, talust, külast ja lähikonnas toimunud sündmustest, vanemad fotod inimestest, hoonetest, töödest ning haruldased dokumendid (lepingud, tunnistused, aukirjad, kaardid, plaanid jms). Kõigist materjalidest tehakse kohapeal koopiad ja võetakse üles jutustusi − ikka selleks, et tulevikus panna kokku põhjalikum külakroonika.\nOsavõtumaks 5 EUR tasuda a/a 221051733150 – MTÜ Kärde Küla Selts; selgituseks kirjutada: "KOKKUTULEK ja osaleja(te) nimi või nimed"\nLapsed kuni 18. eluaastani tasuta. Registreerimine ja info: Helju Ansberg – tel 56910888 või e-postiga See e-posti aadress on kaitstud spämmirobotide vastu. E-posti aadressi nägemiseks peab olema JavaSkripti kasutamine olema lubatud. .


Euroopa Liidu Infokeskus | Välisminister Kaljurand arutas Bulgaaria juhtidega ettevalmistusi Euroopa Liidu eesistumiseks |\nAvalehtUudisedVälisminister Kaljurand arutas Bulgaaria juhtidega ettevalmistusi Euroopa Liidu eesistumiseks\nVälisminister Kaljurand arutas Bulgaaria juhtidega ettevalmistusi Euroopa Liidu eesistumiseks\nVälisminister Marina Kaljurand kõneles eile Sofias toimunud kohtumistel Bulgaaria presidendi Rosen Plevnelievi, asepeaministri Meglena Kuneva ja välisministri Daniel Mitoviga Eesti ja Bulgaaria ettevalmistustest Euroopa Liidu eesistumisteks 2018. aastal ning arutas koostöö arendamist IKT vallas.\nKaljurand ja Bulgaaria juhid pidasid oluliseks järjestikuste ELi eesistujate vahelist koostööd eesistumise ettevalmistamisel ning infovahetust nii korralduslike küsimuste osas kui sisulistel teemadel. „Eesti ja Bulgaaria on mõlemad esmakordselt 2018. aastal Euroopa Liidu eesistujariigid ning meie koostöö ja omavahelised arutelud muutuvad üha tihedamaks,“ lausus välisminister ning andis ülevaate Eesti ettevalmistustest. „Soovime Euroopa Liidu eesistumisel keskenduda ühtse siseturu, sealhulgas e-teenuste ja digitaalse siseturu arendamisele; energeetika teemadele ning idapartnerlusele,“ lisas ta.\nKaljurand kinnitas ka toetust Bulgaaria liitumisele Schengeni viisaruumiga.\nEesti välisminister õnnitles Bulgaariat eduka Euroopa Nõukogu ministrite komitee eesistumise läbiviimise puhul. „Bulgaaria sai keerulisel ajal toimunud eesistumisega väga hästi hakkama. Kavatseme nüüd värske eesistujana jätkata Bulgaaria poolt alustatud tööd ning toome inimõiguste, demokraatia ja õigusriigi eest seismisel juurde meie jaoks prioriteetsed teemad läbi digitaalse mõõtme,“ lisas ta.\nPikemalt kõneles Kaljurand Bulgaaria juhtidega veel kahepoolsest koostööst IKT vallas. Bulgaaria tunneb huvi Eesti e-lahenduste, näiteks e-hääletamise ja e-kooli vastu. „Eesti pikaaegsed kogemused e-lahenduste ja e-riigi alal saavad olla kindlasti Bulgaariale abiks. Oleme valmis pakkuma abi nii ekspertide kui teadmiste jagamisega,“ sõnas Kaljurand.\nVeel räägiti kohtumistel Euroopa Liidu tulevikust, edasise laienemisega seonduvast ning Türgi olukorrast ja rollist rändekriisi kontekstis.\nSofiast suundus välisminister Kaljurand edasi Brüsselisse, kus ta osaleb täna ja homme, 19. ja 20. mail, NATO välisministrite kohtumisel.


Käed vaba kark iWalk - rahuloleva kliendi tagasiside • Füsioterapeut Sandra Joa %\nAchilleuse rebend ja kargud\nSirje vigastas oma paremat jalga sulgpalli mängides ning peale achilleuse- ehk kannakõõluse operatsiooni pidi kasutama küünarkarke, et jalal rahulikult paraneda lasta. Esimese kuu jooksul ei tohi jalale raskust panna ning peale võib spetsiaalset saabast kasutades jalale järk-järguliselt koormust anda vastavalt arsti korraldustele. Ka autoga ei saanud enam sõita – nii pidi palju abi küsima perelt ja sõpradelt.\n“Kui kargud võtsid lisaks haigele jalale ära ka käed (olid kinni) siis iWalk andis mu käed tagasi (vabaks)”\nKüsisin Sirjelt mõned küsimused iWalki kasutamise kohta\nKui kaua võttis aega, et iWalkiga kõndimisega ära harjuda?\nPaar tundi, järgmine päev õppisin juba trepist käimist ja sai ka õue mindud.\nMilliseid tegevusi iWalk lubas teha, mida tavaliste karkudega teha ei saanud?\nMa sain liikuda julgemalt trepist, sain süüa teha, sain õues pikemalt viibida ( kargud väsitasid), sain isegi lund lükata.\nSain tolmuimejaga koristada, asju tõsta ühest kohast teise, juua kohvi oma lemmik tassist (mitte termosega, mis oli mul kaelakotis kui karkudega)\nMinu keskmine sammude arv tõusis 5400 sammuni päevas.\nMida sõbrad-tuttavad ütlesid, kui Sind iwalkiga nägid?\nMinu sõbrad ja tuttavad olid siiralt üllatunud kui vahvaid abivahendeid on välja möeldud, et elu lihtsamaks, paremaks muuta, kui oled vigastatud. Päris mitmed proovisid ka ise iWalki, lihtsalt huvi pärast juba, tundus keeruline 🙂\nMina ütlen selle peale nii – kui sul pole vajadust ja sa pole motiveeritud, siis ehk tundubki keeruline. Minul oli motivatsioon ja vajadus olemas.\n2 -3 x nädalas trennis käinud inimesena oli see lihtsalt hädavajalik. Ma tahtsin liikuda ja ma tahtsin toimetada tavapäraseid asju. Karkudel olles ja jalga mitte liigutades säärelihas kärbus juba 2 nädalaga ja vaikselt mõjus see ka reieihasele. iWalk andis võimaluse alustada varakult reielihase treenimist enne kui võisin jalale astuda.\nKas juhtus ka midagi lõbusat karku kasutades?\nLõbus lugu oli see, et kui naaber helistas, siis mainisin, et olen kipsis jalaga. Ta ei uskunud, sest me olime hommikul hoovis lund lükates teineteisele lehvitanud. Ta ei saanud aru, et ma olen iWalkiga õues 🙂 , lükkan lund.\nJa sõber, kes on kirglik kalamees, ütles, et ta võtab mu järve jääle kalale kaasa – ei pea külmetama ja tooli tassima, saab istuda minu jalakesele 🙂\nAitäh Sirjele tagasiside ning toredate lugude eest!\nLoodan, et ta saab kiirelt jala liikuma ning jõuab edukalt tagasi oma aktiivse elu juurde 🙂 . Usun, et tema näitel oskavad ja julgevad ka teised “kargutajad” iWalki proovida. Kui sul tekkis küsimusi, täida kõrvalolev vorm või loe lähemalt iWalkist alloleval nupul klikates.\nEt ikka kohvi saaks elutoas juua!


Linn või piirkond: Thermo\nThermo suunakood on 2644. FFiktiivse telefoninumbri 4565524 ja suunakoodi 2644 jaoks tuleb valida number 2644 4565524. Thermo asub Kreeka.\nSuunakoodi prefiks seob abonendi telefoninumbri kindla asukohaga. Lisaks suunakoodile on olemas ka muud tüüpi prefiksid: Rahvusvahelised riikide eesliited, mobiiliteenuse pakkujate eesliited ja mitmesuguste teenuste eesliited. Neid kombineeritakse mitmetel otstarvetel. Kui helistatakse ühest riigist teise ja kõne vastuvõtjal on lauatelefon, siis ühendatakse riigi eesliide suunanumbri ja abonendi numbriga. Fiktiivse telefoninumbri 4565524, suunakoodi 2644 (Thermo) ja Riigi suunakood 0030 jaoks tuleb valida number 0030 2644 4565524. Kui helistatakse mobiilsideseadmesse, ühendatakse Riigi suunakood mobiiliteenuse pakkuja eesliite ja abonendi numbriga. Kui helistatakse samas riigis asuvale abonendile, saab selle riigi koodi välja jätta. Riigisiseste kõnede korral ühelt lauatelefonilt teisele võib paljudes riikides suunakoodi ära jätta, kui mõlemal abonendil on sama suunanumber. Riikides, kus tellijatel on pärast teise asukohta või linna kolimist võimalik säilitada sama telefoninumber, tuleb loomulikult valida ka suunakood - antud juhul 2644.\nKui te ei asu Kreeka ja soovite helistada inimesele Thermo, peate lisaks suunakoodile lisama ka Riigi suunakood. Kreeka Riigi suunakood on +30 (0030), seega kui olete Eesti ja soovite helistada inimesele Thermo, peate selle inimese telefoninumbri ette lisama eesliite +30 2644. Sellisel juhul jäetakse välja suunanumbri ees olev null. Fiktiivse telefoninumbri 4565524, suunakoodi 2644 (Thermo) ja Riigi suunakood 0030 jaoks tuleb valida number 0030 2644 4565524.