Ympäristö ja Terveys-lehti 3/2019 - Lehtiluukku.fi\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 1\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 2 JÄTEVESIRATKAISU KOTITALOUKSILLE JA LOMA-ASUNNOILLE www.jatevesiliittyma.fi JÄTEVESILIITTYMÄ LUONNON EHDOILLA Jätevesien käsittely on mahdollista hoitaa ympäristöystävällisesti, laillisesti ja helposti. Clewerin Jätevesiliittymä käyttää Suomessa kehitettyä pienpuhdistamoa, jonka toiminta perustuu patentoituun bioreaktoriin. Helposti asennettava pienpuhdistamo on pienikokoinen ja kevytrakenteinen, jolloin se sopii myös vaikeisiin maastoihin. Jätevesiliittymän valitseva saa laitteen, kuljetuksen ja asennuksen tarvittaessa pelkällä kuukausija käsittelymaksulla. Kuukausimaksu pitää sisällään myös huollot ja tyhjennykset, jotka hoituvat etävalvonnan avulla ilman käyttäjän toimenpiteitä. Clewerin Jätevesiliittymä kiittää käyttäjäänsä ja luontoa jättämällä tontille vain puhdasta vettä. Clewerin Jätevesiliittymä täyttää Ympäristönsuojelulain (19/2017) asettamat kriteerit. Tutustu ympäristöystävälliseen Jätevesiliittymään osoitteessa WWW.JATEVESILIITTYMA.FI tai kysy lisätietoja numerosta 044 7622 758\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 3\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 4 Ympäristö ja Terveys-lehti Gallen-Kallelankatu 8 28100 PORI Puh. (02) 630 4900 etunimi.sukunimi@ymparistojaterveys.fi www.ymparistojaterveys.fi Markkinointi/ilmoitukset Markkinointivastaava Eija Lindroos Puh. 040 511 6005 Asiakaspalvelu/tilaukset Toimistonhoitaja Eevastiina Veneranta Puh. (02) 630 4900 Ilmestyy 8 numeroa vuodessa Kestotilaus 67 euroa (sis.alv 10 %) Vuositilaus 72 euroa (sis.alv 10 %) Opiskelijatilaus -50 % norm. tilaushinnasta Irtonumero 10 euroa (sis.alv 24 %) ISSN 0358-3333 (painettu) ISSN 2669-8420 (verkkojulkaisu) Julkaisija Y-tunnus 0366233-3 Suomen Ympäristöja Terveysalan Kustannus Oy Painopaikka Hämeen Kirjapaino Oy Tampere www.hameenkp.fi Näköislehdet ePaper Finland Oy / Lehtiluukku.fi LM Tietopalvelut Oy Toimitusneuvosto Erityisasiantuntija Tarja Hartikainen Kuntaliitto Johtaja Jari Keinänen sosiaalija terveysministeriö Ympäristöterveydenhuollon ylitarkastaja Anne-Kaarina Lyytinen Itä-Suomen aluehallintovirasto Johtaja Risto Mansikkamäki Keski-Uudenmaan ympäristökeskus Ympäristötarkastaja Sini-Pilvi Saarnio Helsingin kaupungin ympäristökeskus Aikakauslehtien liiton jäsen Maailman vesipäivä Maaliskuun 22. päivä vietettiin jälleen Maailman vesipäivää, mikä on vuodesta 1993 alkaen jatkunut käytäntö. Maailman vesipäivä on YK:n yleiskokouksen julistama teemapäivä, jonka tarkoituksena on tuoda esille vesivarantojen vaikutukset taloudelliseen tuottavuuteen ja sosiaaliseen hyvinvointiin. Tänä vuonna päivää vietettiin sloganilla ”Ketään ei jätetä” (Leaving no one behind), missä perusajatuksena on, että turvallinen vesi ja sanitaatio kuuluvat kaikille. Puhtaan veden tärkeydestä ei länsimaissa puhuta tarpeeksi. Meidän näkökulmastamme on vaikea käsittää, että YK:n arvioiden mukaan ihmisen päivittäinen vedentarve juomiseen, ruoanlaittoon ja peseytymiseen on 20–50 litraa, sillä jokainen suomalainen kuluttaa vettä keskimäärin 150 litraa vuorokaudessa. Jopa 25 % maailman makeanveden varannoista on saastunut terveydelle vaarallisiksi. Joka päivä yli 2 600 lasta kuolee huonolaatuisen veden aiheuttamiin ripulitauteihin ja noin joka kymmenes ihminen joutuu elämään ilman puhdasta juomavettä. Puhtaan veden yhteydessä on myös puhuttava enemmän sanitaation, viemäröinnin, hygieenisten käymälöiden ja yleisen puhtauden merkityksestä. (Lähde: Suomen YK-liitto) Kun suojelemme vesistöjä ja huolehdimme juomaveden laadusta ja puhtaudesta sekä toimivasta sanitaatiosta, olemme olennaisen äärellä. Mikä olisikaan tärkeämpää ihmiselle, joka on itsekin noin 70-prosenttisesti vettä? Kaarina Kärnä\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 5 Ympäristö Tuottaja Tanja Lohiranta p. 044 526 6552 Päätoimittaja Kaarina Kärnä p. 050 324 2464 Toimitus: ja Terveys-lehti 50. vsk 3 • 2019 Seuraava Ympäristö ja Terveys-lehti 4/2019 ilmestyy viikolla 22. Lehden teemana on alueiden käyttö ja ympäristö. Maailman vesipäivä Kaarina Kärnä ......................................... 4 Vesiympäristölle haitalliset ja vaaralliset aineet – tarkkaillaanko niitä? Pirjo Korhonen ja Heidi Ahkola ...................................................... 6 Sopeutuminen kestävän sinisen kasvun edellytyksenä Anna-Stiina Heiskanen, Turo Hjerppe ja Jukka Similä ............ 12 Vantaanjoen kipsihanke – maatalouden vesiensuojelua yhteistyössä Anu Oksanen ................................................................................... 18 Vedenlaadun mittauksia Biotalousinstituutissa Samuli Lahtela ................................................................................. 24 Arjen valinnoilla puhtaampi Itämeri Merja Ahonen ja Minna Keinänen-Toivola ............................... 28 Tulvahallintayhteistyöllä vähennetään Itämeren saastekuormaa Hanna Rissanen ja Minna Keinänen-Toivola ............................ 32 Hulevesien hallinta voi olla odotettua monimutkaisempi kysymys Jaakko Gustafsson ..........................................................................36 Mihin vesihuolto on menossa? Sanna Hakkarainen ja Eija Raimovaara ....................................44 EPSE-teknologialla metallit saostuvat jätevesistä Tapio Välikylä ..................................................................................50 Tautitaakka auttaa hahmottamaan ja välttämään terveysriskejä Jouni Tuomisto ja Heli Lehtomäki ............................................... 56 Uima-allasja märkätilojen pintahygienia kuntoutuslaitoksissa ja hotelleissa Lotta Kivikoski ..................................................................................64 Ympäristö ja Terveys-lehden viisi vuosikymmentä Tapio Välikylä ..................................................................................72 Jouko Tuomisto – mister ympäristöterveys Tapio Välikylä .................................................................................. 76 Anne Kotiharju laatii Ympäristö ja Terveys-lehden oivaltavat palindromit Kaarina Kärnä ..................................................................................82 Kirjaesittely: Jorma Luhta ja Seija Paasonen, Revontulet .....................................................................................84 Poimintoja .....................................................................................86\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 6 Pirjo Korhonen, kemikaaliasiantuntija, Kaakkois-Suomen ELY-keskus, ympäristövastuuyksikkö Heidi Ahkola, tutkija Suomen ympäristökeskus Vesiympäristölle haitalliset ja vaaralliset aineet tarkkaillaanko niitä? Uimaan mennessä monikaan ei arvaa, mitä laiturin päässä olevasta järvitai jokivedestä voi löytyä. Kemikaalituotteet saattavat sisältää vesiympäristölle haitallisia ja vaarallisia aineita, joiden olemassa olosta niiden käyttäjät eivät ole tietoisia ja niitä saattaa vahingossa päätyä ympäristöön. Yhdisteet voivat olla esimerkiksi kasvinsuojeluaineita, metalleja tai erilaisia teollisuuskemikaaleja. Ympäristölupavelvollisten laitosten yksittäisissä päästöjen selvityksissä on tullut esille, että yhdisteitä on riskienhallintatoimista huolimatta päätynyt vesistöön. Vesiympäristölle vaarallisten ja haitallisten aineiden päästöistä täytyy määräajoin raportoida EU:lle ja tästä syystä toteutettiin kyselytutkimus toimialoille, jotka tunnistettiin mahdollisiksi haitallisten aineiden päästölähteiksi. Kyselyn perusteella laadittiin ympäristölupavelvollisille laitoksille toimialakohtaisia tarkkailusuosituksia vesiympäristölle haitallisten ja vaarallisten aineiden paremmaksi huomioimiseksi ympäristölupaja valvontamenettelyssä. Ku va : Si rp a Sk ip p ar i, K aa kk oi sSu om en EL Yke sk us .\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 7 Y mpäristöhallinto toteutti vesiympäristölle vaarallisten ja haitallisten aineiden käyttöja päästölähdeselvityksen. Kyselyyn osallistuneita toimialoja olivat metsäteollisuus; kemianteollisuus; pintakäsittelylaitokset; kaivosteollisuus; metalliteollisuus; nahkaja tekstiiliteollisuus; kaatopaikat; jätevedenpuhdistamot, energiantuotanto; elintarviketeollisuus ja rakennusteollisuus. Jätevedenpuhdistamot ovat aikaisemmin selvittäneet haitallisia ja vaarallisia aineita, joten niillä oli entuudestaan saatavilla analyysitietoa. Kyselystä suljettiin pois eläinsuojat, turvetuotanto, polttoainevarastot, satamat, kalankasvatus ja maankaatopaikat. Toiminnanharjoittajat ilmoittivat selvityksessä käytössään olevia, varastoituja tai toiminnassaan muodostuvia vesiympäristölle haitallisia ja vaarallisia aineita. Saatujen vastausten perusteella arvioitiin toimialoilla käytössä olevia tyypillisiä yhdisteitä, joita suositellaan toimialoittain tarkkailtaviksi, mikäli niitä merkittävässä määrin pääsee vesihuoltolaitoksen viemäriin tai suoraan vesistöön. Ympäristölupa ja tarkkailusuunnitelma Toiminnanharjoittajan ympäristöluvassa ja tarkkailusuunnitelmassa esitettyjä haittaaineita verrattiin toiminnanharjoittajan itsensä ilmoittamaan listaan käytössä olevista tai prosessissa muodostuvista yhdisteistä. Kysely oli rajattu jätevesipäästöjen haittaaineiden selvittämiseen. Tietoja saatiin 163 toiminnanharjoittajalta (taulukko 1). Toiminnanharjoittajien käytössä olevat haitalliset ja vaaralliset aineet oli useassa tapauksessa mainittu ympäristöluvassa (taulukko 1). Tarkkailun suhteen ilmeni enemmän vaihtelua. Osassa tapauksia prosessissa olevia yhdisteitä oli ilmoitettu suppea määrä, jotka kaikki oli mainittu ympäristöluvassa ja joiden pitoisuuksia tarkkailtiin, nämä olivat lähinnä raskasmetalleja. Osa toiminnanharjoittajista puolestaan oli ilmoittanut hyvin laajan listan prosessissaan läsnä olevista yhdisteistä, mutta kaikkien niiden pitoisuuksia ei tarkkailtu ja tämä kävi ilmi erityisesti jätevedenpuhdistamojen tapauksessa. Tämän perusteella voitiin todeta, että toiminnanharjoittajat ovat yleisesti ottaen tietoisia prosessissaan läsnä olevista haitallisista ja vaarallisista aineista. Useamman yhdisteen selvitys samaan hintaan? Haitallisten ja vaarallisten aineiden analysoiminen on kallista. Yksittäiset vesiymTaulukko 1. Toiminnanharjoittajien määrä ja ilmoitettujen kemikaalien esiintyminen ympäristöluvassa ja tarkkailusuunnitelmissa.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 8 päristölle haitalliset ja vaaralliset aineet voidaan kuitenkin jakaa yhdisteryhmiin (taulukko 2). Yhdisteryhmäkohtainen analyysi on yhden yhdisteen analyysiä kustannustehokkaampaa, sillä samantyyppiset yhdisteet voidaan määrittää yhdellä kertaa ja hinta on sama kuin yhden yhdisteen tapauksessa. Tällöin tarkkailtavia yhdisteitä voidaan ajatella laajemmassa mittakaavassa (esim. naftaleeni vs. PAH-yhdisteet, bentseeni vs. VOC-yhdisteet, tributyylitina vs. organotinayhdisteet, DEHP vs. ftalaatit). Yhdisteiden jaottelussa tulee kuitenkin olla tarkkana, sillä esimerkiksi biosidinä käytetty bronopoli sisältää kyllä bromia, mutta on kemiallisilta ominaisuuksiltaan täysin erilainen kuin palonsuoja-aineina käytetyt bromatut yhdisteet. Näin ollen sen määritys tehdään muiden biosidien kanssa. Yhdisteryhmäkohtaisessa määrityksessä saataisiin lisätietoa myös muiden kuin tällä hetkellä listattujen haitallisten ja vaarallisten aineiden läsnäolosta. Esimerkkejä toimialakohtaista tarkasteluista Toimialojen ilmoittamat yhdisteet jaoteltiin yhdisteryhmittäin. Kemianteollisuudessa käytettyjä haitallisia ja vaarallisia aineita olivat VOC-yhdisteet (58 %), lähinnä bentseeni ja klooratut liuottimet (tetrakloorieteeni, heksaklooribentseeni, dija trikloorimetaani) sekä raskasmetallit (kuva 1). Noin joka Taulukko 2. Haitallisia ja vaarallisia yhdisteitä ja yhdisteryhmiä. Kuva 1. Kemianteollisuudessa läsnä olevaksi ilmoitetut yhdisteryhmät.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 9 viides kyselyyn vastanneista toiminnanharjoittajista ilmoitti käytössään olevan tai toiminnassaan muodostuvan PAH-yhdisteitä ja biosideja. Kemianteollisuudessa käytetyt yhdisteet ovat voimakkaasti sidoksissa tarkempaan toimialaan, joten toiminnanharjoittajien ilmoittamien yhdisteiden välillä oli hyvin paljon hajontaa. Yli puolessa tapauksessa ainakin osa ilmoitetuista yhdisteistä oli mainittu ympäristöluvassa (58 %) ja 50 % pitoisuuksia tarkkailtiin. Kyselyyn osallistui 30 puhdistamoa. Jätevedenpuhdistamot ilmoittivat vaihtelevasti toiminnassaan esiintyviä yhdisteitä tai yhdisteryhmiä, lukumäärä vaihteli välillä 3–79. Lähes kaikki puhdistamot (97 %) ilmoittivat päästövesistään löytyvän metalleja (kuva 2), sillä niitä löytyy yleisesti puhdistamoiden saostusja alkalointikemikaaleista epäpuhtautena. Yli 40 % vastanneista puhdistamoista mainitsi bromatut palonestoaineet, ftalaatit, biosidit ja fenoliset yhdisteet. Yli 20–40 % puhdistamoista ilmoitti prosessissaan löytyneiksi yhdisteiksi tributyylitina-, VOCja PAH-yhdisteet. Ainakin osaa ilmoitetuisKuva 2. Jätevedenpuhdistamojen ilmoittamat läsnä olevat yhdisteryhmät. Kuva: Sirpa Skippari, Kaakkois-Suomen ELY-keskus.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 10 ta yhdisteistä tarkkailtiin 22 tapauksessa (73 %) ja ainakin osa yhdisteistä oli mainittu 10 puhdistamon ympäristöluvassa (33 %). Selvityksen pohdintaa Toiminnanharjoittajat olivat useassa tapauksessa tarkasti ilmoittaneet käytössään olevia tai toiminnassaan muodostuvia kemikaaleja. Siitä huolimatta saman toimialan sisällä oli eroja siinä, kuinka paljon käytössä olevia tai prosessissa muodostuvia yhdisteitä ilmoitettiin. Tämä näkyy erityisesti jätevedenpuhdistamoilla, joissa kohteeseen voi päätyä hyvinkin paljon erilaisia haitallisia ja vaarallisia aineita, eikä prosessissa läsnä olevia haitta-aineita ole helppo suoraviivaisesti listata. Se, että ilmoitettujen yhdisteiden käyttöä ja päästöpitoisuuksia ei tarkkailla, voi johtua useasta asiasta. Aineet ovat saattaneet jäädä huomioimatta ympäristöluvassa. Päästömäärät eivät ole suuruudeltaan merkittäviä tai käyttö tapahtuu suljetussa systeemissä, jolloin päästöjä ei normaalissa toiminnassa synny. Päästömäärät aiheuttavat tulkintavaikeuksia, sillä alhaisetkin pitoisuudet kasvavat suuriksi päästöiksi vesimäärän ollessa suuri. Selvityksessä eroteltiin toimialakohtaisia yhdisteryhmiä ja arvioitiin voidaanko havaituista tuloksista antaa toimialakohtaisia tarkkailusuosituksia. Jätevedenpuhdistamoiden tapauksessa kävi ilmi, että niiden osalta on haasteellista arvioida, mitä haitallisia ja vaarallisia aineita niiltä löytyy ja mitä niiltä pääsee ympäristöön. Teollisuusjätevesisopimuksista saadaan kuitenkin tietoa puhdistamolle päätyvistä yhdisteistä. Kustannusten säästämiseksi velvoitetarkkailussa voitaisiin käyttää yhdisteryhmäkohtaisia analyysipaketteja. Selvityksen tulosten perusteella voidaan suositella taulukossa 3 esitettyjä yhdisteryhmiä huomioitavaksi ympäristöluvassa ja tarkkailusuosituksissa. Selvityksen tulosten perusteella voidaan suositella taulukossa 3 esitettyjä yhdisteryhmiä huomioitavaksi ympäristöluvassa ja tarkkailusuosituksissa siinä tapauksessa, mikäli laitokselta päästetään ko. aineita vesiympäristöön. Yleissääntö vesiympäristölle vaarallisten ja haitallisten aineiden asetuksen liitteen 1 kohdan C2aineiden (EU:n prioriteettiaineet) kohdalla on se, että aine lisätään päästötarkkailuun, jos sitä löytyy jätetai hulevedestä. Uudessa vesiympäristölle vaarallisia ja haitallisia aineita koskevan lainsäädännön soveltamisohjeessa (Kangas 2018) on esitetty tarkemmin tarkkailun järjestämistä. Kyselyn otanta oli kuitenkin rajallinen ja tarkkailusuosituksista on tarkoitus käydä Taulukko 3. Kyselyn tulosten perusteella tarkkailtaviksi suositellut yhdisteryhmät toimialoittain.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 11 vuoropuhelua lupaja valvontaviranomaisten kanssa. Esimerkiksi paljon käytetyt VOC-yhdisteet ovat erittäin haihtuvia, joten niiden esiintyminen jätevesissä vaatii vielä lisäselvitystä. Tulevaisuuden ajatuksia Selvitys tuotti tuoretta tietoa ympäristölupaja valvontaviranomaisille vesiympäristölle haitallisten ja vaarallisten aineiden päästölähteistä ja aineiden jaottelusta toimialoittain sekä mahdollisti toimialakohtaisten velvoitetarkkailusuositusten laatimista. Tulevaisuudessa taulukossa 2 esitettyjä toimialakohtaisia yhdisteryhmiä voitaisiin tutkia kertaluonteisilla mittauksilla, joiden perusteella laitoskohtaisia velvoitetarkkailuohjelmia voitaisiin tarvittaessa tarkistaa. Jatkossa valtion hallinnon sähköinen kemikaalitietojärjestelmä (Kemidigi) sekä ympäristöhallinnon sähköisten lupa-, valvontaja seurantajärjestelmien käyttöönotto tulevat tarkentamaan kemikaalien ”elinkaarta”, riskien tunnistamista ja siten tehostamaan haitallisten ympäristövaikutusten vähentämistä ja niiden ennakointia. Huoli ympäristön hyvinvoinnista on herännyt. Tieto lisää tuskaa. Tarpeiden tunnistaminen auttaa suuntaamaan tietoa ja ohjaamaan toimintaa ympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi ja säilyttämiseksi. Kiitokset Kaakkois-Suomen ELY-keskuksen ympäristövastuuja vesienhoitoyksikkö, Ympäristöministeriö, Suomen ympäristökeskus ja alueelliset ELY-keskukset. Viitteet Valtioneuvoston asetus vesiympäristölle vaarallisista ja haitallisista aineista (1022/2006). Vesiympäristölle vaarallisia ja haitallisia aineita koskevan lainsäädännön soveltaminen. Kuvaus hyvistä menettelytavoista, Ari Kangas (toim.), Ympäristöministeriön Raportteja 19, 2018. Kuva: Sirpa Skippari, Kaakkois-Suomen ELY-keskus.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 12 P uhdas ja lajistoltaan rikas vesiluonto on tärkeä virkistäytymisen ja uusiutumisen lähde sekä kasvavan matkailun vetovoimatekijöitä. Ravinnon tuotannossa kotimainen kala on alihyödynnetty resurssi ja suurin osa kulutuksesta kohdistuu tuontikalaan (Luonnonvarakeskus 2017). Esimerkiksi hoitokalastus voisi tarjota mahdollisuuksia kotimaisen kalan elintarvikekäytön lisäämiselle ja samalla hyödyttää vesistöjen tilan parantamista (Sammalkorpi 2019). Nykyisin hyödyntämättömät eliöryhmät, kuten vesikasvit, levät ja simpukat, voisivat tarjota mahdollisuuden erilaisten hyödykkeiden, kuten ravintolisien, kosmetiikan tai energianlähteiden kehittämiseksi. Perinteiset ruoanja energiantuotannon sektorit, kuten maaja metsätalous, tehokalastus, kalanviljely, turvetuotanto ja Anna-Stiina Heiskanen, professori, Suomen ympäristökeskus Turo Hjerppe, tutkija, Suomen ympäristökeskus Jukka Similä, professori, Lapin Yliopisto Sopeutuminen kestävän sinisen kasvun edellytyksenä Suomen siniset resurssit – joet, järvet ja meri – ovat alihyödynnetty voimavara hyvinvoinnin rakentamisessa. Vesistöt ja vesivarat ovat keskeisiä monelle tuotannonalalle, kuten ruuanja energian tuotannolle, matkailulle sekä virkistykselle. Suomen strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittama BlueAdapt-hanke kehittää innovatiivisia keinoja vesiluonnonvaroihin perustuvan kestävän taloudellisen kasvun edistämiseksi. vesivoima ovat heikentäneet meren, rannikkoalueitten ja sisävesistöjen tilaa. Ilmastonmuutoksen hillitsemisen edellyttää siirtymistä uusiutuvaan energiaan ja kestäviin ruoantuotantomenetelmiin. Tuulivoima ja vesivoima ovat tärkeitä uusiutuvan energian lähteitä (ilmasto-opas.fi), mutta samalla ne vaikuttavat monilla tavoin ympäristöön ja vesiluontoon. Ruoantuotannon puolella erityisesti vesiviljelyyn kohdistuu suuria odotuksia vähähiilisen ruoan tuottamiseksi, mutta samalla kalankasvatuksen haitalliset vaikutukset vesien rehevöitymiselle edellyttävät sääntelyä ja toimenpiteitä. Uusiutuvan vesija merienergian sekä vesiviljelyn haasteina on niiden aiheuttama lisäpaine jo nykyisellään vahvasti rasitetuille vesiekosysteemeille. Maatalous, vesiviljely ja energian tuotanto voivat kuitenkin uusiutua tai voi syntyä uusia\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 13 taloudellisia mahdollisuuksia ja ympäristön kannalta haasteita, joita muutokset voivat aiheuttaa. Näissä tarkasteluissa hyödynnetään skenaarioita ilmastonmuutoksen ajureiden (Reprensentative Concentration Pathways RCP) ja yhteiskunnallisten olosuhteiden kehityksestä (Shared Socioeconomic Pathways SSP). Luonnontieteellisen mallinnuksen avulla luodaan ennusteita siitä, miten vesija meriekosysteemit muuttuvat erilaisissa sosio-ekonomisissa ja ilmastollisissa skenaariovaihtoehdoissa. Vaikutusten arviointiin liittyvän päätöksenteon avuksi tarvitaan mallien tuottamien laskelmien epävarmuuksien hallintaa (Kotamäki 2018). Mallit rakennetaan siten, että niitä voidaan päivittää ja tarkentaa sen mukaan, kun uusia havaintoja ja arvioita erilaisten teknologisten tai taloudellisten toimintojen ja vesienhoidon toimenpiteiden vaikutuksista saadaan. Mallinnusta kehitetään hankkeessa edelleen niin, että se huomioi paremmin ekologisesti ja taloudellisesti kestävämpiä teknologisia innovaatioita ja liiketoimintamalleja. Kestävä sininen kasvu edellyttää nykyisten tuotantoja kulutusjärjestelmien sopeuttamista globaaleihin, alueellisiin ja paikallisiin haasteisiin. Suomen strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittamassa tutkimushankkeessa ”Sopeutuminen sinisen kasvun avaimena” (www.blueadapt.fi) monitieteellinen tutkimusryhmä kehittää yhdessä laajan sidosryhmäjoukon kanssa mahdollisia kehityspolkuja ja uusia keinoja, miten sopeutumista haasteisiin voitaisiin edistää. Hanketta vetää Suomen ympäristökeskus ja siinä ovat mukana Lapin, ItäSuomen ja Helsingin yliopistot sekä Ilmatieteen laitos. Hankkeen vuorovaikutuksesta ja viestinnästä vastaa Demos Helsinki. Hankkeessa kehitetään tulevaisuudenkuvia (skenaarioita), joiden avulla voidaan ymmärtää paremmin maailmanlaajuisten muutosten vaikutusta Suomen sinisen talouden kehitysnäkymiin. Arvioimme myös\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 14 vesiekosysteemien erityispiirteitä, kuten ravinnekuormituksen vaikutuksia lajiyhteisöijen muuttumiseen. Hankkeessa tutkitaan vesiekosysteemin rakenteen ja toiminnan muutoksia (regime shifts, esim. Carpenter ym. 2009) ja selvitetään, mitkä tekijät ovat vaikuttaneet niiden kehittymiseen ja miten tällaisia laajoja ekosysteemimuutoksia voisi ennakoida ja niiden vaikutuksia lieventää. Lopuksi arvioidaan koko sinisen talouden kasvupotentiaalia kolmella sektorilla, ruuanja energian tuotannossa sekä matkailussa. Näissä arvioinneissa käytetään kokonaistaloudellista yleisen tasapainon mallia, jonka avulla voidaan huomioida kerrannaisvaikutuksia, viennin ja tuonnin sekä julkisen talouden vaikutuksia. Miten sopeumista voidaan edistää alueellisella tasolla? Laajan ja monialaisen paikallisista toimijoista koostuvan joukon yhdessä rakentamat alueelliset muutospolut auttavat ymmärtämään potentiaalisimmat reitit kohti kestävää sinistä taloutta. Muutospolkujen rakentamiseksi olemme järjestäneet sinisen biotalouden murrosareenan Pohjois-Savossa (Valve ym. 2019). Murrosareena on osallistava menetelmä (Kemp ym. 2009, Loorbach 2010), jossa kootaan asiantuntijoita työpajojen sarjaan tarkastelemaan muutoksen tarpeita ja edellytyksiä, asettamaan yhteisiä tavoitteita sekä tunnistamaan muutospolkuja ja -toimia, joiden avulla kunnianhimoisetkin tavoitteet voi olla mahdollista saavuttaa (kuva 1). Murrosareenaprosessin tavoitteena on toimijoiden verkostojen ja kapasiteettien vahvistaminen, siniseen talouteen liittyvien tietotarpeiden kartoitus sekä uusien kokeilujen käynnistäminen. Työskentelyn tavoitteena on jalkauttaa oppiminen osallistujien mukana esimerkiksi meneillään oleviin politiikkaja suunnitteluprosesseihin. Sinisen kasvun edistämisessä alueellisella yhteistoiminnalla voi olla suuri merkitys. Lisäksi murrosareenoiden tuloksena voidaan käynnistää kokeiluja tai ehdottaa räätälöityjä tukimalleja uudenlaisille liiketoimintamalleille, jotka edistävät tunnistetun tavoitteen toteutumista. Pohjois-Savon murrosareenassa syntyi neljä vuoteen 2035 ulottuvaa sinisen biotalouden murrospolkua (Valve ym. 2019). Polut kertovat, millaisin julkisin ja yksityisin Kuva 1. Sinisen biotalouden mahdollisuuksien tunnistamiseksi rakennettiin ravinnekierrätyksen muutospolkua Pohjois-Savon murrosareenatyöpajassa erikoistutkija Helena Valveen (Suomen ympäristökeskus) opastuksella. Kuva: Satu Lähteenoja.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 15 toimin voidaan muun muassa lisätä paikallisen kalan saatavuutta ja käyttöä kestävänä proteiinilähteenä, hyödyntää tehokkaasti maakunnassa syntyvää naudanlantaa ravinneja energiaresurssina, parantaa vesiosaamisen välittymistä suunnitteluun ja päätöksentekoon sekä monipuolistaa vesistömatkailun palvelukokonaisuuksia. Vastaava työpajasarja on parhaillaan (2019) meneillään Varsinais-Suomessa. Miten kansallinen sääntely voi edistää sopeutumista? Ilmastonmuutos ja ihmistoiminnan vaikutukset aiheuttavat usein epätoivottuja muutoksia vesiekosysteemeissä. Vesien tilan parantamiseksi tehdään erilaisia kunnostamistoimenpiteitä, joiden vaikutus voi olla hidasta tai johtaa joskus jopa epätoivottuun tulokseen. Pilaantuneen vesiekosysteemin kunnostaminen ja palautumiskyvyn arvioiminen vaatii syvällistä ymmärrystä ekosysteemien tilaan vaikuttavista tekijöistä (mm. Capon ym. 2015). Vesivarojen uusiutumisen ja vesiekosysteemin rakenteen ja toiminnan perinpohjainen muutos (regime shift) vaikuttavat myös ihmisten toimintaan ja talouteen. Ympäristöhallinnan ja -sääntelyn yksi keskeinen haaste onkin ympäristön tilan ja sen muutoksen ennakoinnin epävarmuus. Tämä edellyttää sekä uusia tiedon tuotannon tapoja että joustavaa sääntelyä, joka mahdollistaa uuden tieteellisen tiedon ja uusien yhteiskunnallisten arvojen huomioon ottamisen päätöksenteossa. Kuitenkin jos päätöksenteko on vaikeasti ennustettavaa, se ei anna riittävää varmuutta investoinneille eikä edistä kestävää sinistä kasvua. Hankkeessa tutkitaan mahdollisuuksia sopeutuvaan sääntelyyn, jonka avulla nämä erilaiset vaatimukset voitaisiin tasapainottaa (Craig ja Ruhl 2013, Soininen 2018). Arvioimme miten nykyinen sääntely, kuten EU vesipuitedirektiivi ja siihen liittyvä kansallisen sääntely mahdollistavat sopeutumisen uuteen tietoon ja miten näitä sopeutuvia mekanismeja tulisi vahvistaa kansallisessa ympäristölupasääntelyssä. Lisäksi hankkeessa kehitetään ja arvioidaan uudenlaisten keinojen, kuten esimerkiksi korvaavien toimenpiteitten eli kompensaatioiden, vaikutuksia ja mahdollisuuksia sopeuttaa taloudellista toimintaa ympäristöllisiin vaatimuksiin. Kompensaatioiden tarkoituksena on toteuttaa ympäristön tilaa parantavia korvaavia toimenpiteitä jossain muualla kuin missä haittaa aiheuttava toiminta, kuten esimerkiksi vesiviljely, sijaitsee. Korvaavat toimenpiteet tulisi kuitenkin nähdä viimeisenä keinoja, kun ensiksi on tehty kaikki muu voitava haittojen välttämiseksi tai niiden vähentämiseksi. Korvaavia toimenpiteitä on ehdotettu ratkaisukeinoiksi monissa ympäristökysymyksissä, kuten ilmastopolitiikassa, luonnon monimuotoisuuden suojelussa (Similä ym. 2007), vesistöjen rehevöitymisen torjunnassa (Leino ja Belinskij 2018) tai vaelluskalakantojen elvyttämiselle (Koljonen ym. 2017). Hankkeessa tutkimme ja arvioimme ekologis-taloudellisten mallien avulla, miten esimerkiksi ravinnekompensaatio vaikuttaa kohteena olevan alueen vesien tilaan ja muuttaa sinisen talouden toimijoiden kannustimia ja millaisia taloudellisia ja ympäristövaikutuksia ne saavat aikaan. Lopuksi BlueAdapt-hankkeessa etsitään uusia yhteiskunnallisia innovaatioita ja muutospolkuja sekä kehitetään sopeutuvaa hallinnan tapaa ja sääntelyä turvaamaan yhtäältä vesiekosysteemien ja toisaalta taloudellisten ja sosiaalisten järjestelmien kestävyys ja mukautumiskyky (resilienssi). Tämä edellyttää vesien ekologisen tiedon käyttökelpoisuuden parantamista ja sen nykyistä läheisempää kytkemistä päätöksentekoon sekä julkisen sektorin sääntelyn\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 16 sujuvoittamista, kuitenkin samalla turvaten riittävän vakauden yksityisen sektorin investoinneille. Sopeutuva hallinta tarkoittaa sitä, että toimenpiteitä ja resursseja arvioidaan jatkuvasti yhteiskunnasta ja ympäristöstä saatavan uuden tiedon valossa, ja tarvittaessa toimintaa voidaan säännellä joustavasti. Politiikkasuosituksia voidaan tuottaa vaiheittain yhdistämällä tutkimuksesta ja toimijoilta saatavaa tietoa. Sinisen talouden toimijoiden kokemukset tarjoavat palautetta nykyisistä taloudellisista haasteista ja sääntelyjärjestelmästä. Hallinnon kokemukset valaisevat sääntelyn käytäntöä, sen hyviä ja huonoja puolia. Hankkeessa kehitetään kokonaisvaltaista sinisen talouden hallinnan lähestymistapaa vuorovaikutuksessa eri toimijoitten kanssa. Hanke tulee tuottamaan suosituksia sekä uusia sääntelyn kehittämiseen soveltuvia työkaluja kestävän sinisen kasvun edellytysten parantamiseksi (kuva 2). Lisätietoja: https://blueadapt.fi/ Lähteet Capon et al. 2015. Regime shifts, thresholds and multiple stable states in Kuva 2. Kokonaiskuva BlueAdapt hankkeen tutkimuskysymyksistä ja yhteen nivoutuvista tutkimusprosesseista. Hankkeessa kehitetään tutkimustietoon, yhteistyöhön ja vuorovaikutukseen perustuvia suosituksia sinisen talouden sääntelyn, taloudellisten kannustimien ja uusien yhteistoimintamuotojen edistämiseksi.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 17 freshwater ecosystems; a critical appraisal of the evidence. Science of the Total Environment 534: 122–130 Carpenter ym. 2009. Early warnings of regime shifts: a whole-ecosystem experiment: Science, 332: 1079–1082; http://science.sciencemag.org/ content/332/6033/1079.full Craig, RK & Ruhl, JB 2013. Designing Administrative Law for Adaptive Management. Vanderbilt Law Review 67(1), 1–87. Koljonen, S., Maunula, M., Artell, J., Belinskij, A., Hellsten, S., Huusko, A., Juutinen, A., Marttunen, M., Mustajoki, J., Mäki-Petäys, A., Rotko, P., Soininen, N., Vehanen, T. 2017. Vaelluskalakantojen elvyttäminen – ympäristövirtaama ja muut ratkaisut. Helsinki, Valtioneuvoston kanslia. Valtioneuvoston selvitysja tutkimustoiminnan julkaisusarja; 2017, 69. http://tietokayttoon.fi/ julkaisu?pubid=22301 Kemp, R., Loorbach, D. & Rotmans, J. 2009. Transition management as a model for managing processes of co-evolution towards sustainable development, International Journal of Sustainable Development & World Ecology, 14:1, 78–91, DOI: 10.1080/13504500709469709 Kotamäki, N. 2018. Statistical methods for adaptive river basin management and monitoring. PhD dissertation, University of Jyväskylä. Jyväskylä studies in biological and environmental science, ISSN 1456-9701; 344. Leino Laura ja Belinskij Antti, Vesienhoidollinen kompensaatio hankkeiden toteuttamisen edellytyksenä, Ympäristöpolitiikan ja -oikeuden vuosikirja XI 2018, s. 117–167. Loorbach, D. 2010. Transition Management for Sustainable Development: A Prescriptive, Complexity-Based Governance Framework. Governance, 23: 161– 183. doi:10.1111/j.1468-0491.2009.01471.x Luonnonvarakeskus 2017. Kalan kulutus 2017. https://stat.luke.fi/kalan-kulutus2017_fi O’Neill, B.C., Kriegler, E., Riahi, K., Ebi, K.L., Hallegatte, S., Carter, T.R., Mathur, R. & van Vuuren D.P. 2014. A new scenario framework for climate change research: the concept of shared socioeconomic pathways. Climatic change 122: 387–400. Sammalkorpi, Ilkka, 2019. Järvien hoitokalastus. Koska hoitokalastus on tarpeen? Ruokahukka ruotuun, katse vesistöihin -webinaarit. https://www.maajakotitalousnaiset.fi/ sites/default/files/attachment/ilkka_ sammalkorpi_jarvien_hoitokalastus.pdf (ladattu 20.3.2019) Similä Jukka, Primmer Eeva, Salokannel Veera, Luonnonarvoja korvaavat toimenpiteet, markkinat ja sääntely, Oikeus 4/2017, 416–441. Soininen, N. 2018. Torn by (un)certainty – Can there be peace between the rule of law and other SDGs? Teoksessa Duncan French – Louis Kotzé (eds.): Global Goals: Law, Theory & Implementation. Edward Elgar Publishing. van Vuuren, D.P., Edmonds, J., Kainuma, M., Riahi, K., Thomson, A., Hibbard, K., Hurtt, G.C., Kram, T., Krey, V., Lamarque, J.-F., Masui, T., Meinshausen, M., Nakicenovic, N., Smith, S.J. & Rose, S.K. 2011. The representative concentration pathways: an overview. Climatic change 109: 5. Valve, H., Lukkarinen, J., Matikka, V., Auvinen, H., Lähteenoja, S. & Marttila, T. 2019. Kohti kestävän sinisen biotalouden murrosta Pohjois-Savossa – Murrospolut ja tarvittavat toimenpiteet. Savonia-ammattikorkeakoulun julkaisusarja 1/2019. <https://blueadapt.fi/wp-content/ uploads/2019/03/blueadaptweb_ Pohjois-Savo.pdf>\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 18 T ähän mennessä Vantaanjoen valuma-alueella on kipsikäsitelty 1 000 hehtaaria peltoa. Syksyn 2019 aikana tavoitteena on kipsata 2 500 hehtaaria lisää. Toimella saavutetaan merkittävä hyöty vesistöille, seuraavan viiden vuoden aikana toimenpide vähentää Suomenlahteen päätyvää fosforikuormaa 10 tonnia ja kiintoainekuormitusta jopa viisi miljoonaa kiloa. Liian hyvää ollakseen totta? Mistä on oikein kysymys? Kipsi – uusi keksintökö? Kipsi on vanha maanparannusaine, jonka vaikutusmekanismi on ymmärretty jo 100 vuoden ajan. Suomessa kipsin käyttöä vesiensuojelutarkoituksiin on tutkittu yli 10 vuoden ajan, professori Erkki Anu Oksanen, toiminnanjohtaja, limnologi Vantaanjoen ja Helsingin seudun vesiensuojeluyhdistys ry Vantaanjoen kipsihanke – maatalouden vesiensuojelua yhteistyössä Vantaanjoen kipsihankkeessa vähennetään merkittävästi Vantaanjoen Suomenlahteen kuljettamaa ravinneja kiintoainekuormitusta. Vuosien 2018–2020 aikana kipsikäsitellään noin 3 500 peltohehtaaria. Hanketta koordinoi John Nurmisen Säätiö, Vantaanjoen ja Helsingin seudun vesiensuojeluyhdistys vastaa veden laadun seurannoista ja kalastotutkimuksista. Hankkeeseen tuo osaamisensa myös Helsingin yliopisto ja Suomen ympäristökeskus. Viljelijät ovat hankkeessa mukana vapaaehtoispohjalta tahtotilanaan vesiensuojelun edistäminen.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 19 Aura nosti aiheen esille vuonna 2006. Tämän jälkeen on toteutettu kaksi laajaa valumaaluetason tutkimusta, Trap-hanke Nummenpäässä Vantaanjoen valuma-alueella, ja SAVE-hanke Liedon ja Paimion alueella Savijoella. Molemmissa tutkimuksissa osoitettiin kipsin leikkaavan pelloilta tulevaa kokonaisfosforikuormitusta yli puolella. Lisäksi eroosio vähenee merkittävästi, ja vesiensuojelun kannalta erittäin tärkeää on leville suoraan käyttökelpoisen liukoisen fosforin kuormituksen aleneminen yli neljänneksellä. SAVE-hankkeessa osoitettiin kipsin vähentävän huomattavasti myös orgaanisen hiilen karkaamista pelloilta vesistöön. Tämä on erittäin arvokas havainto, kipsikäsittely auttaa siis myös parantamaan maan rakennetta ja hillitsemään ilmastonmuutosta lisäämällä hiilen sitoutumista peltomaahan. Tällä hetkellä käynnissä on Vantaanjoen kipsihankkeen lisäksi SAVE2hanke, jossa pureudutaan kipsikäsittelyn yksityiskohtiin entistä tarkemmin. Suomessa kipsiä syntyy Siilinjärvellä fosforihappoteollisuuden sivuvirtana. Kyseinen kipsi soveltuu vesiensuojelutarkoituksiin erinomaisesti, sillä prosessin raakaaineena käytetty Siilinjärven apatiitti ei ole radioaktiivista eikä sisällä raskasmetalleja. Kipsin vaikutukset viljelyyn ja käytännön toteutus Kipsi soveltuu erityisen hyvin savimaiden fosforihuuhtouman leikkaamiseen. Aiemmissa tutkimushankkeissa on selvitetty menetelmän soveltuvan Suomessa noin 500 000 peltohehtaarille, jotka sijaitsevat SelKipsinlevitysten alkaessa Nurmijärvellä syksyllä 2018 oli medialla ja sidosryhmillä mahdollisuus tulla seuraamaan levitysnäytöstä. Kipsi on valkoista jauhemaista ainetta. Hanketoimijoita ja median edustajia tutkailemassa kipsikasaa. Kuva: Ilkka Vuorinen/John Nurmisen Säätiö.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 20 kämeren, Saaristomeren ja Suomenlahden valuma-alueilla. Järvien valuma-alueilla kipsiä ei voi käyttää sen sisältämän sulfaatin vuoksi. Kipsiä levitetään neljä tonnia hehtaarille, joten logistiikka on hallittavissa. Vesiensuojeluvaikutukset kestävät nykytietämyksen mukaan viisi vuotta. Kipsin suotuisa vaikutus perustuu maan ionivahvuuden kasvuun. Pienet maahiukkaset pääsevät lähemmäs toisiaan muodostaen isompia muruja. Samalla fosfori pääsee kiinnittymään niiden pinnalle aiempaa tiukemmin, eikä karkaa maaveden mukana pois pelloilta. Fosfori säilyy kuitenkin kasveille käyttökelpoisessa muodossa. Ionivahvuuden kasvuun perustuu myös orgaanisen hiilen pysyminen pellossa. Kipsikäsittelyn kustannus on noin 220 euroa hehtaarilta, mikä tekee 60–70 euroa vähennettyä fosforikiloa kohden. Kipsi on tutkituista maatalouden vesiensuojelumenetelmistä tehokkain ja kustannustehokkain tapa vähentää maatalouden vesistökuormitusta. Mikä parasta, se ei sulje pois muita vesiensuojelun kannalta suotuisia menetelmiä, kuten talviaikaista kasvipeitteisyyttä ja lannoituksen oikeaa mitoitusta. Vantaanjoen kipsihankkeen tavoitteet ja toteutus Hankkeen tavoitteena on leikata Vantaanjokeen ja Vanhankaupunginlahteen päätyvää vuotuista fosforikuormaa noin kahdella tonnilla sekä kiintoainekuormaa noin tuhannella tonnilla kipsikäsittelemällä 3500 hehtaaria peltopinta-alaa Vantaanjoen valuma-alueella. Kuormituksen väheneminen parantaa vesialueiden ekologista tilaa ja kohentaa miljoonan vesistöjen lähistöllä asuvan ihmisen virkistyskäyttömahdollisuuksia. Kipsin toimivuudesta vesiensuojelutoimena on jo laajaa tutkimusaineistoa Trapja SAVE -hankkeista, mutta Vantaanjoen hankkeessa on panostettu erityisesti kalastotutkimusten aiempaa laajempaan toteutukseen. Tavoitteena on myös lisätä viljelijöiden ja päätöksentekijöiden tietoa ja kiinnostusta peltojen kipsikäsittelystä sekä saada peltojen kipsikäsittely Osa Vantaanjoen kipsihanketta on laajat kalastotutkimukset. Sähkökoekalastuksien avulla pystytään selvittämään kalakannan rakenne ja tutkimaan kipsikäsittelyn mahdollisia vaikutuksia siihen. Kuva: Matias Hyrsky/VHVSY.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 21 vesiensuojelutoimena julkisen rahoituksen piiriin. Hanketta rahoittaa Ympäristöministeriö 375 000 euron panoksella, ja se kuuluu vesienmerenhoidon kärkihankkeisiin. Lisäksi hankkeen osapuolet ovat laittaneet hankkeeseen omarahoitusta noin 60 000 euroa ja John Nurmisen Säätiön kautta useat yksityishenkilöt ovat lähteneet tukemaan hanketta yhteensä noin 740 000 eurolla. Veden laadun seurannan toteutus ja kalastotutkimukset Vantaanjoen ja Helsingin seudun vesiensuojeluyhdistys vastaa kipsihankkeen vesistöseurannoista ja kalastotutkimuksista. Hankkeen veden laadun seuranta toteutetaan Lepsämänjoen jatkuvatoimisella mittausasemalla, jolta on olemassa pohjatietona Suomen pisin yhtenäinen mittaussarja vuodesta 2006 lähtien. Vesiensuojeluyhdistys on ollut uranuurtaja automaattimittausten käyttäjänä tutkimuksissaan. Tunnin välein toteutettavilla automaattimittauksilla saadaan luotettavaa tietoa hajakuormituksesta ja eri vesiensuojelutoimien vaikutuksista. Etenkin hajakuormituksesta suuri osa tulee piikkeinä kovien sateiden yhteydessä tai sulamisvesien mukana, ja tämän luotettava havainnointi virtavesissä olisi ilman automaattimittauksia lähes mahdotonta. Veden laadun osalta tutkitaan ravinnekuormitusta ja kiintoainetta, kuormituksen lasku näkyy käytännössä jokiveden kirkastumisena. Myös sulfaattipitoisuutta mitataan kipsin sisältämän sulfaatin takia, mutta käytännössä korkeimmatkin hetkellisesti mitatut pitoisuudet ovat reilusti alhaisempi kuin Suomenlahden merialueen luontainen sulfaattipitoisuus 500 mg/l, eli sulfaatti ei mereen laskevissa joissa ole ongelma. Lepsämänjoen sulfaattipitoisuus oli syksyllä 2018 keskimäärin noin 26 mg/l, ja korkeimmillaankin kipsilevitysten jälkeen hetkellisesti 86 mg/l. Esimerkiksi hanaveden sulfaattipitoisuus pääkaupunkiseudulla on noin 25 mg/l. Vaatimaton ulkonäkö hämää. Tällä mittauspaikalla vesiensuojeluyhdistys on kerännyt Suomen mittakaavassa ainutlaatuisen yhtäjaksoisen vedenlaadun aikasarjan vuodesta 2006 alkaen. Nyt mittauspaikka palvelee Vantaanjoen kipsihanketta. Kuva: Pasi Valkama/VHVSY.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 22 Kalastotutkimuksilla selvitetään taimenen luontaisen lisääntymisen onnistumista vaikutusja vertailualueella. Alueella on parhaillaan käynnissä mädinhaudontakoe, josta saadaan tuloksia vielä kuluvan vuoden aikana. Lisäksi sähkökoekalastusten avulla saadaan tietoa kalakannoista yleisesti ja kipsin vaikutuksista niihin. Parhaimmillaan vähentynyt kiintoainekuormitus kohentaa uhanalaisen taimenen lisääntymisedellytyksiä, kun kutusorakoiden liettyminen vähenee. Viljelijöiden kokemukset kipsikäsittelystä myönteisiä Vantaanjoen kipsihankkeessa kipsauksia on tähän mennessä toteutettu pääosin Nurmijärven alueella. Alueen viljelijät ovat lähteneet hyvin hankkeeseen mukaan. Osaltaan asiaan on vaikuttanut varmasti vuosina 2007–2013 toteutetun Trap-hankkeen myönteiset kokemukset Nummenpään alueella. Kipsihankkeeseen osallistuminen on viljelijöille täysin vapaaehtoista. Hankkeeseen osallistumisesta ei makseta korvausta, mutta kaikista kipsikäsittelystä aiheutuvista kustannuksista vastaa hanke. Hyvä yhteistyö viljelijöiden kanssa on ollut keskeisessä roolissa hankkeen menestyksekkään toteutuksen kanssa. Aiemmissa Trapja SAVE-hankkeissa saadut viljelijöiden palautteet ovat olleet järjestäen myönteisiä. Saatu palaute tiivistyy hyvin erään viljelijän kommentissa: ”Ei siitä [kipsistä] viljelylle ainakaan haittaa ole ollut.” 10 tutkittua faktaa kipsistä 1. Kipsi on kidevedellistä kalsiumsulfaattia CaSO 4 ? 2H 2 O. 2. Kipsi on maanparannusaine, joka parantaa maaperän mururakennetta. Tämä auttaa eroosion torjunnassa. 3. Kipsi ei muuta maan pH:ta. 4. Kipsin ansiosta fosfori sitoutuu maaperään niin, että huuhtoutuminen puolittuu. Fosfori säilyy kuitenkin kasveille käyttökelpoisessa muodossa. Kipsi leikkaa myös liuenneen fosforin kuormitusta noin neljänneksellä. Tämä on vesistöjen kannalta erittäin tärkeää, sillä liuennut fosfori on levien ”pikaruokaa”. Kipsi pystyy sitomaan fosforia myös lannan levityksen yhteydessä. 5. Kipsi vähentää orgaanisen hiilen huuhtoumaa pellolta. 6. Kipsin mukana peltomaa saa varsinkin ristikukkaisten tarvitsemaa rikkiä. 7. Kipsiä ei suositella käytettäväksi järvien valuma-alueilla sen sisältämän sulfaatin takia. Merissä sulfaattia on luonnostaan niin paljon, että jokivesien tuomalla sulfaatilla ei ole merkitystä – kipsikäsiteltyjen alueiden jokivesien pitoisuudet ovat huomattavasti meren sulfaattipitoisuuksia alhaisempia. 8. Kipsiä ei hyödytä levittää happamille sulfaattimaille. 9. Nykyiset säädökset eivät mahdollista teollisuuden sivuvirtakipsin käyttöä luomutuotannossa. 10. Kipsi on tutkittu, edullinen ja varma tapa vähentää maatalouden vesistökuormitusta, eikä sen käyttö häiritse tilan perustoimintoja.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 23 Vesiensuojelun tehostamisohjelma Ympäristöministeriössä aloitettiin valmistelemaan nopealla tahdilla vesiensuojelun tehostamisohjelmaa kesän 2018 jälkeen, jolloin runsaiden sinileväesiintyminen taltuttaminen nousi valtakunnallisesti yhdeksi kärkipuheenaiheeksi. Ministeriö julkaisi tietoja ohjelman toteutuksesta maaliskuussa 2019, ja seuraavan kolmen vuoden aikana vesiensuojeluun panostetaan 45 miljoonaa euroa, joista noin 25 miljoonaa maatalouden vesistövaikutusten vähentämiseen. Tästä summasta merkittävä osa tullaan käyttämään Saaristomeren valuma-alueen peltojen kipsikäsittelyyn. Tämän toimenpiteen ansioista on mahdollista, että Saaristomereen päätyvää maatalouden kuormitusta pystytään leikkaamaan niin merkittävästi, että se saadaan pois HELCOMin kuormittavimpien päästölähteiden listalta. Tutkimuksella, yhteistyöllä ja ennen kaikkea toimeen tarttumisella on mahdollista saada aikaan hienoja vesiensuojelutuloksia, vieläpä suhteellisen nopeasti! Kipsikäsittelyn laajoista valuma-aluetason tutkimuksista löytyy lisää tietoa mm. John Nurmisen Säätiön ja SAVE2-hankkeen verkkosivuilta. Reaaliaikaista vedenlaatutietoa Lepsämänjoelta on mahdollista seurata osoitteessa vantaanjoki.fi Maailman puhtainkin vesi pitää tutkia ScanLab Oy Tutkijantie 4 F, 90590 Oulu www.scanlab.fi Myös näytteenottopalvelu! ScanLab on Ruokaviraston terveydensuojelulain nojalla hyväksymä laboratorio ja FINAS-akkreditointipalvelun akkreditoima testauslaboratorio T114, akkreditointivaatimus SFS-EN ISO/IEC 17025. Teemme talousvesistä tutkimuksia vesilaitoksille, vesiosuuskunnille, elintarvikehuoneistoille, tuottajille ja kotitalouksille. Kysy lisää! Ruokaviraston hyväksymä ympäristöja elintarvikelaboratorio\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 24 B iotalousinstituutissa vesinäytteiden ottaminen lähtee liikkeelle tarpeesta selvittää vedenlaadullisia seikkoja. Näytteitä otetaan esimerkiksi vesiuomista, vesistöistä ja automaattisilta mittausasemilta ja ne ottaa pääsääntöisesti sertifioitu vesija vesistönäytteenottaja. Vesinäytteitä analysoimalla saadaan vedenlaadusta tarkkaa, näkö-, hajuja makutestejä luotettavampaa tietoa. Asiakkaan tai hankkeen tavoitteet määrittävät, mitä analyyseja vesinäytteelle laboratoriossa tehdään. Sertifiointi tuo laatua ja luetettavuutta vesinäytteiden ottamiseen. Näytteenoton onnistuminen on erityisen tärkeää, jotta näyte edustaisi kokotutkittavaa kohdetta mahdollisimman hyvin. Näytteenottamisen hyviä periaatteita on aina noudatettava. Näytteenottaja ei saa sotkea näytteenottovettä omilla toimillaan ja näytteenottolaitteiden ja varusteiden tulee olla puhtaita. Näytteen mahdollisesta saastumisriskistä on aina raportoitava laboratoriolle. Iso haaste näytteenotossa on saada näyte otettua oikeaan aikaan. Esimerkiksi mitta-asemien kalibrointia varten tarvitaan näytteitä pienistä ja suurista pitoisuuksista mitattavaa suuretta. Pienistä pitoisuuksista on yleensä helppo saada näytteitä, mutta suuret pitoisuudet esiintyvät yleensä lyhyinä piikkeinä esimerkiksi rankkasateiden yhteydessä, joten suurten pitoisuuksien kiinni saaminen näytettä varten on vaikeampaa. Vesinäytteet otetaan matalasta vedestä näytteenottovarsilla ja syvästä vedestä Limnos-näytteennoutimella. Automaattisilla vesinäytteenottimilla vesinäytteitä Samuli Lahtela, projektiasiantuntija Jyväskylän ammattikorkeakoulu, Biotalousinstituutti Vedenlaadun mittauksia Biotalousinstituutissa Jyväskylän ammattikorkeakoulun Biotalousinstituutissa tutkitaan vedenlaatua vesinäytteiden ja automaattisten mitta-asemien avulla. Erilaiset hankkeet ja asiakastoimeksiannot ovat tuoneet kirjavia mittausja tutkimustarpeita. Tämä on kartuttanut kokemuksia ja mittauslaitteistoakin.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 25 voidaan saada esimerkiksi tietyin väliajoin tai silloin, kun tutkittavaan uomaan tulee vettä. Automaattisten vesinäytteenottimien käyttö helpottaa näytteenottajan työtä, sillä näytteet voi hakea näytteenottimesta myöhemmin eikä näytteenottajan tarvitse olla aina paikan päällä. Näytteenoton jälkeen vesinäytteet toimitetaan mahdollisimman pian laboratorioon, jottei näytteissä ehdi tapahtua muutoksia. Näytteet analysoidaan joko Biotalousinstituutin omassa laboratoriossa tai tarvittaessa käytetään ulkopuolista akkreditoitua laboratoriota. Sertifioitu vesija vesistönäytteenottaja. Automaattinen vedenlaadun mitta-asema.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 26 Automaattiset vedenlaadun mitta-asemat Biotalousinstituutin viisi automaattista vedenlaadun mitta-asemaa mahdollistavat vedenlaadun reaaliaikaisen seurannan. Asemat voidaan laittaa mittaamaan esimerkiksi pelto-ojaan tai mittakaivoon. Mittaustuloksia voidaan tarkastella verkkosovelluksen avulla. Jatkuvatoimiset mitta-asemat tuovat tarkempaa tietoa vedenlaadun muutoksista, kuin pelkkä perinteinen vesinäytteenotto. Jatkuvatoiminen seuranta ei kuitenkaan kokonaan poista vesinäytteiden tarvetta, koska mitta-asemien raakatulokset kalibroidaan vesinäytetulosten perusteella. Jatkuvatoimisilla mittareilla voidaan mitata mm. fosfaattifosforia (PO 4 -P), sameutta (FTU), nitraattityppeä (NO 3 -N), (liukoista) orgaanista hiiltä (TOC ja DOC), pH:ta, johtokykyä ja lämpötilaa. Lisäksi kiintoaineen, kokonaisfosforin (P) ja kokonaistypen (N) pitoisuuksia voidaan yleensä mitata laskennallisesti vedenlaatumuuttujien välisiin riippuvuuksiin perustuen. Mittareihin voidaan lisäksi vaihtaa erilaisia antureita mittaustarpeen mukaan. Anturit mittaavat vedenlaatua optisesti ja niiden linssien likaantuminen aiheuttaa virheitä mittausdataan. Antureiden automaattinen puhdistus estää linssien likaantumista, mutta tämän lisäksi antureita tulee puhdistaa myös säännöllisesti puhdistusaineella, liinalla ja harjalla 1–4 viikon välein. Puhdistusvälin pituus riippuu anturityypistä ja mittauspaikan veden ominaisuuksista. Veden virtaamaa saadaan mitattua esimerkiksi pinnankorkeuden vaihtelun perusteella v-padon avulla tai ultraäänisensoreilla. Esimerkkejä vedenlaadun mittauksista hankkeissa ja asiakastoimeksiannoissa Laajassa Freshabit LIFE IP -hankkeessa mittaamme pelto-ojan vedenlaatua jatkuvatoimisesti ja ympärivuotisesti. Pelto-oja Vedenlaadun anturi pitää puhdistaa säännöllisesti, jotta tulokset pysyvät luotettavina.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 27 kerää vetensä laajalta alueelta metsiä, soita ja peltoja. Mittauksilla selvitämme valumaalueella tehtävien vedenkunnostustoimenpiteiden vaikutusta vedenlaatuun. Vesinäytteitä otetaan mitta-aseman raakatulosten kalibrointia varten. Hanketta koordinoi Metsähallitus. Hanke on Suomen suurin EU:n rahoittama Life-hanke. Biopolymeerien hyödyntäminen vesienkäsittelyssä ja ravinteiden kierrättämisessä (BioP)hanke on Suomen ympäristökeskuksen vetämä hallituksen kärkihanke. Tavoitteena on tutkia eri biopolymeerien soveltuvuutta maatalouden valumavesien fosforin saostuksessa, sekä syntyvän lietteen lannoituspotentiaalia eri viljelykasveille. Hankkeessa pyritään myös luomaan toimiva biopolymeeripohjainen konsepti vesiensuojeluun ja ravinteiden kierrätykseen. Biopolymeerien veden puhdistustehoa selvitetään kenttäkokeissa automaattisten vedenlaadun mittausten ja vesinäytteiden avulla. Mittaukset tehdään ennen ja jälkeen biopolymeerikäsittelyn, näin saadaan näkyviin biopolymeerin vaikuttavuus. Mitta-asemien raakadata kalibroidaan aina ja luotettavuus varmistetaan vesinäytteillä. Vertailua tehdään myös akkreditoidun laboratorion kanssa, jotta voidaan varmistua tulosten luotettavuudesta. Asiakastoimeksiantoina vuonna 2018 on ollut useita tilauksia vesinäytteiden ottamisesta järvistä. Vedenlaatua on tutkittu mm. jätevesipäästöjen tai leväongelmien takia. Näytteillä on voitu selvittää ongelman laajuutta ja vakavuutta sekä arvioida järven tilan kehittymistä. ”R ent vatten från kranen – Turn the tap on” -kampanjassa levitetään tietoa pohjoismaisen hanaveden puhtaudesta ja saatavuudesta turisteille ja paikallisille. Samalla pyritään vähentämään kertakäyttöisten muovipakkausten käyttöä ja lisäämään kestojuomapullojen suosiota. Hanavesi on ympäristöystävällinen ja taloudellinen vaihtoehto. Pohjoismaisia hanavesiverkostoja säädellään tiukoin testivaatimuksin, joita ei vaadita pullotetulta vedeltä. Näin ollen hanavesi voi olla jopa puhtaampaa ja terveellisempää kuin pullovesi. Monet matkailijat luottavat kuitenkin kertakäyttöisessä muovipakkauksessa olevaan veteen enemmän kuin vierailumaan hanaveteen, koska ovat tottuneet pullovesien käyttöön kotimaassaan. He eivät välttämättä tiedä, että hanavesi on Pohjoismaissa turvallista ja monissa tapauksissa ilmaista. Pullovesi tuottaa muovijätettä ja päästöjä Muovijäte on suuri kansainvälinen ympäristöongelma, jota yritetään ratkaista moninaisin keinoin. Samaan aikaan pullovesien markkinat kasvavat räjähdysmäisesti. Tavallista on, että turistit toivotetaan tervetulleeksi hotellille tai bussiajelulle vesipullojen kera. Pullovesien tuottaminen ja kuljettaminen kuluttaa runsaasti luonnonvaroja ja energiaa sekä aiheuttaa päästöjä. Muovipullosta tulee lopulta jätettä, joka ei välttämättä päädy asianmukaisesti kierrätykseen tai edes sekajätteeseen, vaan luontoon. ”Rent vatten från kranen – Turn the tap on” -kampanjassa ovat mukana virallisina partnereina Suomen ympäristökeskus, Umhverfisstofnun Island (Environment Agency of Iceland), Ålands Vatten ja Svenskt Vatten. Lisäksi mukana on muita vesi-, ympäristö-, jätesekä matkailualan toimijoita. Kampanjaan on saatu rahoitusta Pohjoismaiden neuvostolta. SYKE Pohjoismaissa kampanjoidaan hanaveden puolesta\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 28 H uoli merten tilasta on ollut kestopuheenaiheena viime aikoina niin poliitikkojen kuin tavallisten kansalaistenkin keskuudessa. Paljon työtä Itämeren tilanteen korjaamiseksi on jo tehty, mutta vielä hyvää tilaa ei ole saavutettu. WaterChain-projektissa testattiin erilaisia Itämeren kuormaa pienentäviä teknologioita ja toimenpiteitä pilottivesistöalueilla Suomessa, Ruotsissa, Virossa ja Latviassa. Suomen pilottivesistöt olivat Eurajoki ja Aurajoki valuma-alueineen. Tavoitteena oli vähentää ravinteiden (typpi ja fosfori) ja haitallisten aineiden (lääkeaineet, muovit, perfluoratut yhdisteet ja torjunta-aineet) valuntaa Itämereen. Tietoisuutta Itämeren ongelmista ja arkisten valintojen vaikutuksesta lisättiin mm. erilaisten tapahtumien ja kampanjoiden avulla. Lupaukseni Itämerelle WaterChain-projektin teemana oli ”Lupaukseni Itämerelle”. Perusajatuksena oli, ettei Itämeren ”pelastaminen” ole jonkun muun tehtävä vaan se on meidän kaikkien vastuulla. Tietoisuutta lisättiin sosiaalisen median keinoin kuten, YouTube-videoilla. Merja Ahonen, FT, Central Baltic WaterChain-projektin koordinaattori Minna Keinänen-Toivola, FT, WaterChain-projektin tiedotuspäällikkö Satakunnan ammattikorkeakoulu, Teknologia-osaamisalue Arjen valinnoilla puhtaampi Itämeri Miten voidaan vähentää ravinteiden ja haitallisten aineiden päätymistä Itämereen? Osoitteeseen http://waterchain.eu/ koottu WaterChain-työkalupakki sisältää suosituksia eri toimijoille ja havainnollistaa, että pienilläkin teoilla on suuria vaikutuksia. Työkalupakki on toteutettu kansainvälisenä yhteistyönä ja sitä voi käyttää suomeksi, ruotsiksi, viroksi, latviaksi ja englanniksi.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 29 Koululaisille suunnatussa Baltic Sea Savers -taidekilpailussa teemana oli kuvata, millainen on Itämeren pelastaja. ”Rock the Baltic Sea” -kampanjassa kohteena olivat musiikkifestivaalien järjestäjät, yhtyeet ja festarikävijät. Porisperessä Porissa ja Fishbait Rock Festivaalilla Ahvenanmaalla kerättiin lupauksia Itämerelle (kuva 1). Rock the Baltic Sea -kampanja jatkuu edelleen toisessa Central Baltic -rahoitteisessa PortMate-projektissa, jonka kohteena ovat pienvenesatamat ja veneily. Rauman seudulla Meremme Tähden -tapahtuma järjestettiin kuudennen ja seitsemännen kerran WaterChain-projektin koordinoimana. Meremme Tähden -tapahtuma kokoaa yhteen paikalliset ja valtakunnalliset toimijat toimintapisteiden ja puheenvuorojen äärelle pohtimaan Itämeren tilan parantamista. Tapahtumassa merkittävää on, että se perustuu vapaaehtoisuuteen eli organisaatiot osallistuvat siihen omalla kustannuksellaan. Järjestäjinä on ollut yhdistyksiä, yrityksiä, kuntia, maakunnallisia ja valtakunnallisia tahoja. Meremme Tähden järjestetään kahdeksatta kertaa Eurooppapäivänä 9.5.2019. WaterChain-työkalupakki Pilottivesistöalueiden ominaispiirteet, testatut ratkaisut ja hankkeen keskeiset tulokset on kuvattu WaterChain-työkalupakissa. Työkalupakki on suunnattu niin kansalaisille kuin päättäjillekin. Sivustolta löytyy tietoa Itämeren ongelmista, kilpailuhenkinen Itämeri-visa ja ympäristömyönteisiä arjen valintoja helpottava Mitä minä voin tehdä? -osio. Sivuston avoin Online-kurssi soveltuu käytettäväksi opetuksen tukena. Lisäksi esitellään mm. päätöksentekijöille, festivaalien järjestäjille, maanviljelijöille ja vesilaitoksille soveltuvia ympäristöteknologian parhaita käytänteitä Itämeren ravinteiden ja haitallisten aineiden kuorman pienentämiseksi. Kuva 1. Rock the Baltic Sea, Porisphere 2017. Kuva: Kristiina Kortelainen.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 30 WaterChain-työkalupakkiin voi tutustua: http://waterchain.eu/fi/ Seuraaviin kappaleisiin on kuvattu hankkeessa hyväksi havaittuja toimintatapoja Itämeren tilan parantamiseksi. Oman alueesi ravinteiden ja haitallisten aineiden päästölähteiden tunteminen on tärkeää Määrittele ravinteiden ja haitallisten aineiden päästölähteet ennen kuin toimit. Erilaiset päästöt edellyttävät erilaisia toimenpiteitä tilanteen korjaamiseksi. Alueellasi saattaa olla merkittäviä päästölähteitä, joita et ole aiemmin osannut ottaa huomioon. Päätöksentekijöiden kannattaa hyödyntää tehokkaammin tutkimustuloksia ja uusia mallinnusmenetelmiä, ja toisaalta mahdollistaa tarvittavat lisätutkimukset. Mieti alueesi kokonaiskuvaa; poistoteknologioita tulee kehittää, uudet yhdisteet saattavat osoittautua haitallisiksi ympäristölle ja kansalaisten tietoisuutta alueesi haasteista sekä niiden ratkaisuvaihtoehdoista kannattaa lisätä. Maanviljelijän kannattaa toimia niin, että ravinteet pysyvät pellolla. Pienetkin toimenpiteet voivat tuoda myös kustannushyötyjä: Säätösalaojitus ja rakennekalkitus voivat lisätä satoa ja vähentää ravinnevalumia. Kevennetty muokkaus ja suorakylvö vähentävät eroosiota ja samalla kevätkylvöjen kustannuksia. Fosforin sitominen peltoojista suodattimien tai saostuksen avulla vähentää Itämeren kuormitusta ja samalla voit kierrättää fosforin takaisin pellolle. Torjunta-aineita tulee käyttää harkiten ja ohjeiden mukaisesti. Tehokkaampi yhteistyö on avain puhtaampaan Itämereen Yhteistyö sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla on välttämätöntä, jotta olemassa olevat tiedot ja eri alojen asiantuntemus saadaan tehokkaasti hyödynnettyä. Itämeren kuormittuminen tulee pysäyttää jo syntylähteillä, ennen kuin ravinteet ja haitalliset aineet päätyvät vesistöihin. WaterChain-työkalupakissa jaetaan tietoa pilottivesistöjen tilasta ja hankkeessa hyödynnetyistä menetelmistä kuten passiivinen näytteenotto, satelliittitietojen hyödyntäminen ja mallinnus. Lisäksi työkalupakissa kuvataan kehitetyt menetelmät ravinteiden ja haitallisten aineiden poistoon eri mittakaavan toimijoille, tavallisesta kansalaisesta jätevedenpuhdistamon mittakaavaan. Kuva 2. WaterChain työkalun etusivu.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 31 Ajatustavan muutos saa aikaan muutoksia meren tilassa Muutoksen mahdollistamisessa ruohonjuuritason toimenpiteet ovat tärkeimpiä, ja siksi koulutuksella ja tietoisuuden lisäämisellä on iso rooli. Meidän tulee muuttaa kulutustottumuksiamme ja miettiä tarkemmin mitä ostamme ja kuinka paljon. Torjuntaaineiden käytön välttäminen kotipuutarhassa ja ympäristömerkittyjen tuotteiden suosiminen vähentävät haitallisten aineiden kuormaa. Valinnat ruokalautasella vaikuttavat suoraan ympäristön ravinnekuormitukseen; luomutuotteiden suosiminen vähentää myös torjunta-aineiden kuormaa. Tapahtumajärjestäjä voi levittää sanaa hyvistä käytänteistä sekä toimia esimerkkinä ympäristöasioiden huomioimisesta toiminnassaan. Sinäkin voit kertoa eteenpäin WaterChaintyökalupakista ja keinoista Itämeren tilan parantamiseen. Jokainen voi tehdä jotain; pienilläkin arkipäivän teoilla voimme yhdessä saavuttaa merkittäviä tuloksia. WaterChain-projektista WaterChain-projekti alkoi vuonna 2015 ja päättyi syyskuussa 2018. Projektia rahoitti Interreg Central Baltic. SAMKin VesiInstituutti WANDER koordinoi projektia ja siinä oli mukana yhteensä yhdeksän poikkitieteellistä partneria Suomesta, Ahvenanmaalta, Ruotsista, Virosta ja Latviasta. Suomesta mukana oli SAMKin lisäksi Pyhäjärvi-instituutti ja Turun AMK. WaterChainsivusto on julkaistu viidellä eri kielellä: suomi, ruotsi, englanti, viro ja latvia. Kuva 3. Projektipartnerit loppukonferenssissa Tallinnassa toukokuussa 2018. Lisätietoja: WaterChain-työkalupakki: http://waterchain.eu/fi/ Central Baltic WaterChain -verkkosivut: http://waterchain.samk.fi/fi/\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 32 Hanna Rissanen, FM, NOAH-projektin viestintäasiantuntija Minna Keinänen-Toivola, FT, NOAH-projektin viestintäpäällikkö Satakunnan ammattikorkeakoulu, Teknologia-osaamisalue Tulvahallintayhteistyöllä vähennetään Itämeren saastekuormaa Kaupunkialueiden sadevesien tehokas hallinta on yksi suurimmista Itämeren alueen kaupunkien ympäristöhaasteista. Itämeren ympäristön yliopistot ja kunnat kehittävät kaupunkisuunnittelutyökalua ”NOAH”, joka auttaa jatkossa kaupunkeja estämään tulvimista ja siten vähentämään Itämeren saastekuormaa. Kuva 1: © Martins Plume.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 33 I lmastonmuutos aiheuttaa kasvavia sademääriä ja voimakkaita myrskyjä Itämeren alueella. Kaupunkialueiden hulevesijärjestelmien mitoitus ei riitä, jolloin tulvat yleistyvät tiheästi asutuilla alueilla. Tulvien lisääntyessä riski käsittelemättömän jäteveden huuhtoutumisesta kaupunkialueiden hulevesijärjestelmistä luontoon kasvaa. Tämä on vahingollista ihmisille ja ympäristölle jäteveden sisältämien suurien ravinnemäärien, vaarallisten aineiden sekä terveydelle vaarallisten mikrobien vuoksi. Kokonaisvaltainen suunnittelu ja älykkäät hulevesijärjestelmät Kaupunkeja ei voida rakentaa uudelleen, vaan niiden tulee varautua ilmastonmuutoksen aiheuttamiin ääri-ilmiöihin muilla tavoin. Kaupunkialueet voivat tehokkaammin valmistautua tulviin parannetulla suunnittelulla ja hulevesitoimintojen optimoinnilla. NOAH-projektin tavoitteena on luoda konsepti älykkäiden hulevesijärjestelmien suunnitteluun ja käyttöön kaupunkiympäristöissä. Kokonaisvaltainen suunnittelu yhdistää sadevesien hallinnan kaupunkisuunnitteluun. NOAH-projektissa yhdeksän kaupunkia ja vesilaitosta, seitsemän korkeakoulua ja tutkimuslaitosta sekä kaksi sateenvarjoorganisaatiota kuudesta maasta Itämeren alueelta pyrkivät löytämään ratkaisuja tulvanhallintaan. Projektipartnereiden sijainti Virossa, Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa, Puolassa ja Latviassa edistää kaupunkien osaamisen lisäämistä pohjoisesta etelään sekä lännestä itään. Ratkaisua vailla olevat haasteet vaihtelevat alueittain – kuten myös projektipartnereiden asiantuntemus, mikä on huomattava etu NOAH-projektille. Suomalaiset partnerit ovat NOAH-projektissa avainrooleissa. Satakunnan ammattikorkeakoulu vastaa projektin viestinnästä (kuva 2). Projektissa hyödynnetään laajasti sosiaalista mediaa kuten Instagramia, Facebookia, Twitteriä ja LinkedIniä sekä tehdään YouTube-videoita pilottikohteista. Porin kaupunki jakaa erityistä kokemusperäistä tietoaan Kokemäenjoen seurannasta ja tulvatilanteisiin varautumisesta ja samalla kartuttaa uutta tietoa sadevesien kontrolloinnista. Luonnonvarakeskus (Luke) työskentelee vesianalyysien parissa osoittaakseen toimenpiteiden vaikutuksia pilottikohteissa. Terveempi ja puhtaampi Itämeri Uuden konseptin käyttöönotto voi vähentää ympäristölle haitallisten aineiden virtausta Itämereen kaupunkialueilla jopa puolella. NOAH-projektin tuloksena tehtävää suunnittelutyökalua testataan Kuva 2. Viestintäasiantuntija Hanna Rissanen ja viestintäpäällikkö Minna Keinänen-Toivola muodostavat NOAH-projektin viestinnän ydintiimin.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 34 ja muokataan osaksi partnerikaupunkien kaupunkisuunnittelun toimenpiteitä. Suunnittelutyökalua kehitetään pienemmissä kaupungeissa, jotta se soveltuu myös toimijoille, joiden henkilöstöresurssit ovat vähäisemmät kuin suurissa kaupungeissa. Konkreettisesti NOAH tuo visuaalisen ”lisäpinnan” kaupunkisuunnittelijoille, kun tehdään päätöksiä kaavoituksesta ja rakentamisesta. NOAH-konsepti on helposti mukautettavissa mille tahansa kaupunkialueelle Itämeren ympäristössä. Toimenpiteet yhdistetään kaupunkien ja vesilaitosten jokapäiväisiin toimintoihin ilmastonmuutoksen vaikutusten vähentämiseksi – johtaen terveempään ja puhtaampaan Itämereen. NOAH-projektia, viralliselta nimeltään ”Itämeren suojelu käsittelemättömiltä jätevesipäästöiltä kaupunkialueiden tulvatilanteissa”, rahoittaa EU:n Interreg Baltic Sea Region -ohjelma (Prioriteetti 2: Luonnonvarat, Tavoite 2.1: Puhtaat vedet). NOAH-projektissa yhteensä 18 partneria, Tallinnan teknillisen yliopiston johtamana, työskentelee puhtaamman Itämeren puolesta 1.1.2019–30.6.2021. Projektin verkkosivut löytyvät osoitteesta: http://sub.samk.fi/ projects/noah. Projektin käynnistyskokous oli Tallinnassa tammikuussa 2019. Tämän jälkeen projektipartnerit tapasivat Satakunnan ammattikorkeakoulussa Porissa 20.–21. maaliskuuta 2019 – seurantakokouksessa käytiin läpi projektin edistymistä ja tutustuttiin tarkemmin mm. Porin kaupungin tulvasuojeluyksikön NOAH-projektia varten valitsemiin pilottikohteisiin. Kuva 3. Projektipartnerit NOAH-käynnistyskokouksessa Tallinnan teknillisellä yliopistolla tammikuussa 2019.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 35 Helsinki rakentaa hulevesien suodatusaltaan Pohjois-Pasilaan Asesepäntien ja Veturitien risteyksen kaakkoispuolelle kevään 2019 aikana. Rakenne puhdistaa muun muassa raskasmetalleja ja ravinteita Asesepäntieltä ja sen viereiseltä pienteollisalueelta tulevista hulevesistä ennen niiden johtamista Haaganpuroon. Tavoitteena on muun muassa Haaganpuron taimenkannan suojeleminen. H ulevesirakenteen suodatusaltaan kohdalta Asesepäntien eteläpuolelta joudutaan poistamaan muutamia puita. Puut poistetaan jo maaliskuussa. Näin vältetään lintujen pesinnälle aiheutuvaa haittaa. Toteutettavassa rakenteessa hulevedet ohjataan hulevesiviemäreistä matalaan altaaseen, jonka pohjalla on suodatuskerroksena murske-biohiili-yhdistelmää. Biohiili soveltuu huokoisuutensa, kestävyytensä ja suuren ominaispinta-alansa vuoksi hyvin hulevesien käsittelyyn, sillä se pidättää vettä ja haitta-aineita. Altaaseen istutetaan tiheä pajukko, joka haihduttaa vettä ja sitoo itseensä ravinteita sekä epäpuhtauksia. Suodatusjärjestelmän poistoputken suulle kokoojakaivoon tehdään sulkuluukku, joka tarvittaessa estää hulevesien virtaamisen Maunulanpuroon ja helpottaa öljyntorjuntatoimia mahdollisissa vahinkotilanteissa. Kaupunkialueiden hulevedet keräävät esimerkiksi katoilta ja teiltä runsaasti raskasmetalleja ja muita haitta-aineita, jotka ovat peräisin muun muassa eroosiosta, liikenteestä ja erilaisista pinnoitteista. Heikkolaatuiset kaupunkialueiden hulevedet kuormittavat ja rehevöittävät kaupunkivesistöjä, puroja ja merenlahtia. Hulevesien suodatusmenetelmillä hulevesiä pystytään puhdistamaan tehokkaasti ennen niiden johtamista luonnonvesistöihin. Ympäristöministeriön rahoittaman Kaupunkivesistöt kuntoon -hankkeen tavoitteena on lähivesien ja Itämeren suojelu. Hanke kuuluu ravinteiden kierrätyksen ja vesienja merenhoidon kärkihankkeisiin. Hankkeessa pyritään löytämään kaupunkirakenteeseen soveltuvia hulevesien hallintaja puhdistusmenetelmiä ja testaamaan biohiiltä uutena suodatusmateriaalina. Hanke toimii Helsingin ja Turun koordinoiman Itämerihaasteen puitteissa. Itämerihaaste on kansainvälinen verkosto vesiensuojelutoimia toteuttaville paikallisille tahoille Itämeren valumaalueella. Helsingissä Itämerihaastetta toteutetaan kaupungin hallintokuntien tiiviinä yhteistyönä. Helsingin kaupunki Maunulanpuro. Kuva: Kajsa Rosquist. Helsinki rakentaa biohiileen perustuvan hulevesien suodatusaltaan Pohjois-Pasilaan\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 36 Jaakko Gustafsson, HTM, ympäristöoikeuden asiantuntija Hulevesien hallinta voi olla odotettua monimutkaisempi kysymys Hulevedellä tarkoitetaan yleisesti sadannasta, lumien sulamisesta sekä kiinteistöjen kuivatuksesta peräisin olevaa, kiinteistöltä poisjohdettavaa vettä. Hulevesien hallinta on tärkeä kysymys erityisesti taajama-alueilla, jotka ovat yleensä tiheästi rakennettuja ja joiden alueelta kertyy runsaasti erilaisille pinnoille valuvaa vettä, joka tulee voida johtaa tehokkaasti eteenpäin siitä aiheutuvien haittojen ja vahinkojen estämiseksi. Hulevesistä huolehtiminen ei ole enää viimeisimmän (v. 2014) lainmuutoksen jälkeen sisältynyt vesihuoltolain mukaisen vesihuollon määritelmään. Useissa tapauksissa vesihuoltolaitokset ovat vakiintuneesti huolehtineet myös hulevesien poisjohtamisesta, mutta lainmuutoksen jälkeen kunta joutuu sopimaan vesihuoltolaitoksen kanssa hulevesistä huolehtimisesta aiempaa yksityiskohtaisemmin. Myös kunnalla on hulevesistä huolehtimiseen liittyviä velvoitteita, jotka saattavat olla osittain päällekkäisiä esimerkiksi vesihuoltolaitoksen tehtävien kanssa. Kunnan velvoitteitakin on lainmuutoksen myötä täsmennetty. Toisinaan saattaa aiheutua kuitenkin epäselvyyttä eri toimijoiden välisestä tehtävien jaosta, samoin myös hulevesien hallinnasta aiheutuvien kustannusten jakautumisesta eri osapuolten välillä.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 37 Hulevesien hallinta eriytetty aiempaa selkeämmin omaksi kokonaisuudekseen Hulevesistä huolehtiminen on v. 2014 lainmuutoksen myötä poistettu vesihuoltolain (VHL, 119/2001) 3.1 §:n mukaisesta vesihuollon määritelmästä ja hulevesien viemäröinti mainitaan nyt 3.7 §:ssä. Lainmuutoksen yhteydessä hulevesistä huolehtimiseen liittyviä velvoitteita täsmennettiin muutamilta muiltakin osin. Vesihuoltolakia sovelletaan lainmuutoksen jälkeen hulevesistä huolehtimiseen siltä osin, kuin vesihuoltolaitos huolehtii tästä tehtävästä toiminta-alueellaan (VHL 2 ja 3 §:t). VHL:n yleisten periaatteiden mukaisesti kiinteistön omistaja tai haltija huolehtii kiinteistönsä vesihuollosta liittämiskohtaan saakka, vesihuoltolaitoksen tehtäviin kuuluu tarvittavien verkostojen ylläpito sekä kunnan tehtäviin kehittää vesihuoltoa alueellaan yhdyskuntakehitystä vastaavasti sekä osallistua vesihuollon alueelliseen yleissuunnitteluun. Vesihuollon kehittämissuunnitelman lakisääteisyydestä on lainmuutoksen myötä luovuttu. Toisaalta lainmuutoksen myötä kuntien tehtäviin lisättiin uutena lakisääteisenä velvoitteena hulevesisuunnitelman laatiminen maankäyttöja rakennuslain (MRL, 132/1999) 103 l §:n mukaisesti. Hulevesien hallintaan sisältyy kuitenkin tiettyjä erityispiirteitä, jotka eroavat joiltain osin VHL 3.1 §:n mukaisesta vesihuollosta, jolla lainmuutoksen jälkeen tarkoitetaan ensisijaisesti veden käsittelyä ja johtamista talousvetenä käytettäväksi sekä jäteveden poisjohtamista ja käsittelyä. Lainmuutoksen myötä hulevesien hallintaa koskeva sääntely asemakaava-alueilla on siirtynyt pääasiallisesti MRL:n puitteissa toteutettavaksi. Asemakaava-alueiden ulkopuolisia alueita hulevesien hallintaa koskevassa sääntelyssä tapahtuneet muutokset eivät mainittavasti koske, sillä niiden osalta hulevesien hallinta on vakiintuneesti toteutettu pääasiassa kiinteistökohtaisin toimenpitein, eikä tarvetta keskitettyihin hulevesien hallinnan ratkaisuihin yleensä ole. Hulevesien hallinnan osalta eräänä keskeisenä tavoitteena on myös ollut asteittainen luopuminen ns. sekaviemäröinnistä, joten VHL 17 d §:n sisältyy kielto johtaa kiinteistöltä hulevesiä vesihuoltolaitoksen jätevesiviemäriin, paitsi mikäli ao. lainkohdassa yksilöidyt perusteet antavat mahdollisuuden poiketa tästä. Sekaviemäröinnistä luopumisen taustalla on ollut tarve vähentää varsinaisena jätevetenä poisjohdettavan veden määrää ja vähentää tätä kautta jätevedenpuhdistamoihin kohdistuvaa kuormitusta ja mahdollisten ylivuotojen määrää. Hulevedet eivät yleensä sisällä esimerkiksi mikrobeja ja ympäristölle haitallisia ainesosia samassa määrin kuin varsinainen jätevesi, joten hulevesien käsittely ennen vesistöön palauttamista voidaan hoitaa kevyemmin, esimerkiksi imeyttämällä niitä maaperään tai viivyttämällä niitä kosteikkoalueilla ennen vesistöön palauttamista. MRL ohjaa kunnallisen hulevesien hallinnan toteuttamista Vuoden 2014 lainmuutoksessa MRL:a täydennettiin uudella 13 a luvulla (MRL 13 a luku, hulevesiä koskevat erityiset säännökset, 103 a–o §:t) hulevesistä huolehtimiseen liittyen. Lainmuutoksen yhtenä tavoitteena on ollut selkeyttää hulevesistä huolehtimiseen liittyviä vastuukysymyksiä ja tehtävänjakoa. Hulevesistä huolehtimiseen liittyvässä, MRL:n mukaisessa vastuunjaossa kiinteistön omistaja tai haltija vastaa kiinteistönsä hulevesien hallinnasta (MRL 103 e §), kunta vastaa hulevesien hallinnan järjestämisestä asemakaava-alueilla (MRL 103 i §) ja vesihuoltolaitos vastaa hulevesien hallinnasta ja johtamisesta sen mukaisesti, mitä se on\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 38 asiasta kunnan kanssa neuvotellut (VHL 17 a §). Vesihuoltolaitoksen toteuttama hulevesien viemäröinti katsotaan osaksi MRL 103 b §:ssä tarkoitettua hulevesien hallintaa. Asemakaava-alueella sijaitsevan kiinteistön hulevesistä huolehtiminen on sinänsä mahdollista toteuttaa eri vaihtoehtojen puitteissa. Tällöin kysymykseen tulevat lähinnä hulevesien imeyttäminen kiinteistöllä, niiden johtaminen VHL 17 a §:ssä tarkoitettuun vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriin (mikäli sellainen on käytettävissä) tai niiden johtaminen kunnan hulevesijärjestelmään. Kunnan hulevesijärjestelmällä tarkoitetaan MRL 103 b §:ssä hulevesien hallintaan tarkoitettujen alueiden ja rakenteiden kokonaisuutta lukuun ottamatta VHL 17 a §:ssä tarkoitettuja vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriverkostoja, joista vastaa kunnan sijasta vesihuoltolaitos. Määritelmä ”alueiden ja rakenteiden kokonaisuus” on sikäli yleinen, että sen täsmällistä sisältöä ei ole erityisesti määritelty (vesihuoltolaitoksen hallintaan kuuluvia hulevesiviemäreitä lukuun ottamatta), vaan se voi koostua esimerkiksi erilaisista avoja salaojista, imeytyskentistä, kosteikoista yms. tarkoitukseen soveltuvista järjestelmistä, jotka soveltuvat hulevesien johtamiseen sekä ehkäisevät hulevesistä ympäristölle ja kiinteistöille aiheutuvia haittoja ja vahinkoja. Hulevesien hallintaan tarkoitettuja laitteita ja rakenteita voidaan joutua sijoittamaan paitsi MRL:n, myös vesilain (VL, 587/2011) mukaisessa menettelyssä myös asemakaava-alueilla (esim. VL 5 luvun mukainen ojitus). Tarkoituksenmukaisinta kuitenkin olisi, että asemakaava-alueiden hulevesien hallintaa koskevat ratkaisut voitaisiin tehdä jo suoraan asemakaavan tai oikeusvaikutteisen yleiskaavan nojalla. Tällainen menettelytapa on myös linjassa sen perusperiaatteen kanssa, että asemakaava-alueiden maankäytön ratkaisuissa MRL:a käytetään ensisijaisena välineenä. Hulevesistä huolehtimiseen liittyvässä, MRL:n mukaisessa vastuunjaossa kiinteistön omistaja tai haltija vastaa kiinteistönsä hulevesien hallinnasta, kunta vastaa hulevesien hallinnan järjestämisestä asemakaava-alueilla ja vesihuoltolaitos vastaa hulevesien hallinnasta ja johtamisesta sen mukaisesti, mitä se on asiasta kunnan kanssa neuvotellut\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 39 Kiinteistön liittäminen järjestettyyn hulevesien hallintaan VHL 17 b §:n mukaisesti vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäröinnin alueella sijaitseva kiinteistö on liitettävä laitoksen hulevesiviemäriin. Hulevesiviemäröintiin liittämistä ja liittämisestä vapauttamista (VHL 17 b–c §:t) koskeva sääntely on pitkälti analoginen vesihuoltolaitoksen muita verkostoja koskevan liittämisvelvollisuuden kannalta. Liittämisvelvollisuutta koskevat viranomaistehtävät kuuluvat näiltä osin kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen toimivaltaan. Mikäli hulevesiä ei voida imeyttää asemakaava-alueella sijaitsevalla kiinteistöllä tai alueella ei ole vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriä käytettävissä, tulee tällainen kiinteistö liittää kunnan hulevesijärjestelmään MRL 103 f §:n edellyttämällä tavalla. Käytännössä tämä siis merkitsisi liittämisvelvollisuutta kunnan järjestelmään. Kunnan hulevesijärjestelmään liittyvissä asioissa viranomaisena toimii MRL 103 d §:n monijäseninen toimielin tai 103 f §:n mukainen kunnan määräämä viranomainen. Tällöin kunnan määräämän viranomaisen tulee osoittaa kiinteistön hulevesijärjestelmän ja kunnan hulevesijärjestelmän yhteensovittamiseksi tarpeelliset rajakohdat kiinteistön välittömään läheisyyteen sekä antaa tarvittavat määräykset hulevesien johtamiseen liittyen. Kunnan viranomainen voi myöntää hakemuksesta vapautuksen velvollisuudesta johtaa hulevedet kunnan hulevesijärjestelmään siinä tapauksessa, että kiinteistön omistaja tai haltija voi huolehtia niiden hallinnasta asianmukaisesti muilla toimenpiteillä (MRL 103 f–g §:t). Kiinteistön kunnan hulevesijärjestelmään liittämistä ja liittämisestä vapauttamista koskevat yleiset periaatteet ovat pääpiirteissään analogisia VHL 17 b §:ssä säädettyyn, vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriä koskevaan liittämisvelvollisuuteen verrattuna. Vesihuoltolaitos voi kuitenkin VHL 17 b §:n 2 momentin mukaisesti kieltäytyä liittämästä hulevesiviemäriinsä kiinteistöä, jolta poisjohdettavan huleveden laatu tai määrä vaikeuttaisi laitoksen toimintaa tai laitoksen edellytyksiä huolehtia tyydyttävästi alueen muiden kiinteistöjen huleveden viemäröinnistä. MRL 13 a -luvussa käytettyjen sanamuotojen perusteella jää jossain määrin epäselväksi, voitaisiinko kiinteistön liittämisestä kunnan hulevesijärjestelmään kieltäytyä vastaavan tyyppisillä perusteilla. MRL 103 j §:n mukaisesti kunnan monijäseninen toimielin voi antaa tarkempia määräyksiä mm. hulevesien määrään ja laatuun liittyvissä asioissa sekä MRL 103 k §:n mukaisesti kiinteistön omistajalle tai haltijalle määräyksiä hulevesistä aiheutuvien haittojen poistamiseksi, joten hulevesien määrää ja laatua sekä niistä mahdollisesti aiheutuvia haittoja koskevat kysymykset saavat ratkaisunsa todennäköisimmin tätä kautta. Asemakaava-alueella sijaitsevalta kiinteistöltä tulevista hulevesistä huolehtiminen on siis mahdollista järjestää joko kiinteistökohtaisesti toteutettavin toimenpitein, johtamalla hulevesi vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriin (vain poikkeuksellisesti ” Kunnan viranomainen voi myöntää hakemuksesta vapautuksen velvollisuudesta johtaa hulevedet kunnan hulevesijärjestelmään siinä tapauksessa, että kiinteistön omistaja tai haltija voi huolehtia niiden hallinnasta asianmukaisesti muilla toimenpiteillä.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 40 jätevesiviemäriin) tai johtamalla hulevesi kunnan hulevesijärjestelmään. Myös erilaiset edellä mainittujen keinojen yhdistelmät ovat mahdollisia. On siis sinänsä mahdollista, että osa kiinteistön hulevesistä johdetaan vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriin, osa puolestaan saattaa päätyä kunnan hulevesijärjestelmään. Tällainen tilanne ei kiinteistön omistajan tai haltijan näkökulmasta ole kuitenkaan ongelmaton, sillä tällöin saattaa olla hankala määritellä esimerkiksi huolehtimisvastuun ja kustannusten kattamisen jakautuminen eri osapuolten kesken. Hulevesien hallinnasta aiheutuvien kustannusten kattaminen Oikeudelliselta kannalta VHL:n ja MRL:n mukaisten maksujen määräytymisperusteet eroavat toisistaan. VHL:n mukaisten palvelujen maksut ovat luonteeltaan yksityisoikeudellisia, ja niiden veloittaminen perustuu kyseisten palvelujen käytöstä vesihuoltolaitoksen ja asiakkaan (kiinteistö) välillä tehtyyn sopimukseen. Teknisenä perusteena on kiinteistön liittäminen vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriin. Kunta voi puolestaan harkintansa mukaan periä MRL 103 n §:n mukaisesti kunnan hulevesijärjestelmän ylläpitämisestä kunnalle aiheutuneiden kustannusten kattamiseksi vuosittaisen maksun vaikutusalueella sijaitsevien kiinteistöjen omistajilta tai haltijoilta. MRL 103 n–o §:n mukaisesti kiinteistön sijainti hulevesijärjestelmän vaikutusalueella olisi sellaisenaan riittävä peruste ko. maksun perimiselle, joten ainakaan sanamuodon perusteella edes varsinaista teknistä liittämistä kunnan järjestelmään ei siten välttämättä tarvittaisi. Kunta hyväksyy maksun määräämisen perusteet sisältävän taksan. Toisin kuin VHL:n mukaiset asiakasmaksut (joiden suhteen vesihuoltolaitoksen päätösvalta on verraten itsenäinen), tämä maksu on luonteeltaan julkisoikeudellinen, ja sen perusteena on kiinteistön sijainti kunnan hulevesijärjestelmän vaikutusalueella. Maksun määrääminen on kunnalle periaatteessa vapaaehtoista (voi periä), mutta on varsin todennäköistä, että suurin osa kunnista päätyy veloittamaan hulevesimaksua ainakin jossakin muodossa. Kiinteistö saattaa kuitenkin esimerkiksi sijaintinsa, topografiansa tms. rakenteellisen syyn vuoksi olla sellainen, että osa hulevesistä johdetaan vesihuoltolaitoksen hulevesiviemäriin, osa taas kunnan hulevesijärjestelmään. Tällaisissa tapauksissa kiinteistöön kohdistuisi käytännössä kaksinkertainen liittämisvelvollisuus, ja kiinteistön omistaja tai haltija saattaisi siten joutua maksamaan sekä vesihuoltolaitoksen veloittamaa hulevesimaksua että kunnallista hulevesimaksua. Esimerkiksi ns. yleisten alueiden (kadut, torit, ym.) hulevesien halKunnan monijäseninen toimielin voi antaa tarkempia määräyksiä mm. hulevesien määrään ja laatuun liittyvissä asioissa sekä määräyksiä kiinteistön omistajalle tai haltijalle hulevesistä aiheutuvien haittojen poistamiseksi.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 41 linnan katsotaan hyödyttävän myös alueen muita kiinteistöjä. Toisaalta eri kiinteistöiltä peräisin olevien hulevesien täsmällistä määrää ja valuntaa saattaa olla hankala osoittaa, joten tässä joudutaan tukeutumaan pitkälti arvionvaraisiin laskelmiin. Kunnallisen hulevesimaksun määräämisessä tulee kiinnittää erityistä huomiota hallinto-oikeudelliseen yhdenvertaisuusperiaatteeseen, ja maksun tulee olla kohtuullinen ja tasapuolinen eri käyttäjien kannalta. Toisaalta maksun suuruus voi vaihdella kunnan hulevesijärjestelmän vaikutusalueen eri osissa, sillä myös ko. järjestelmästä eri kiinteistöjen omistajille tuleva hyöty voi vaihdella huomattavastikin. Toisin kuin vesihuoltolaitoksen veloittamiin asiakasmaksuihin, kunnalliseen hulevesimaksuun ei saa sisältyä pääomalle laskettavaa tuottoa, vaan maksulle asetettavan tason tulee pysyä tosiasiallisten kustannusten kattamiseen riittävällä tasolla. Koska mahdollisen piiloverotuksen riski saattaa olla olemassa, maksun määräytymisperusteiden objektiivisuuteen tulee kiinnittää erityistä huomiota. Varsinkin niissä tapauksissa, joissa kiinteistöjen omistajat saattavat joutua maksamaan sekä VHL:n mukaista hulevesien viemäröinnistä veloitettavaa maksua että kunnallista hulevesimaksua, on huolehdittava, että maksuista muodostuva kokonaisuus pysyy kohtuullisena ja oikeasuhtaisena. Kunnallisen hulevesimaksun perimisen perusteet ovat kunnan määrittelemässä taksassa, josta tulee ilmetä myös ne kunnan hulevesijärjestelmän vaikutusalueella sijaitsevat kiinteistöt, joita maksu koskee. Maksua koskevasta laskusta tulee ilmetä maksun peruste riittävästi yksilöitynä, ohjeet huomautuksen tekemistä varten sekä asiasta vastaavan viranomaisen ja laskuttajan yhteystiedot. Julkisoikeudellisesta maksuperusteesta johtuen kunnallinen hulevesimaksu on suoraan ulosottokelpoinen. Asianosaisten kuulemisesta taksan määräämiseen liittyen tulee noudattaa, mitä siitä on säädetty hallintolain (434/2003) 41 §:ssä. Kustannusten kohtuullisuuden varmistamiseksi hulevesien hallinnan rakenteet ja ratkaisut tulisi suunnitella kullekin alueelle vesitaloudellisilta mitoituksiltaan sopiviksi. Tarkoituksenmukaisesti toteutetut huleveden hallinnan ratkaisut, jotka tulee pyrkiä toteuttamaan osana alueen muuta maankäytön suunnittelua, ovat tässä avainasemassa. Lähteet Finlex.fi > hallituksen esitykset > HE 218/2013 vp. Hollo, Erkki: Vesioikeus (Helsinki 2014), s. 490–492.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 42 Ympäristöministeriö on käynnistänyt vesiensuojelun tehostamisohjelman, joka tuo merkittäviä mahdollisuuksia vesiensuojeluun tulevina vuosina. Eduskunta myönsi vesiensuojelun tehostamiseen kansallisesti merkittävän panostuksen, 15 miljoonaa euroa vuodelle 2019. Kokonaisuudessaan budjettiriihessä linjattu rahoitus on 45 miljoonaa euroa vuosille 2019–2021. Ohjelma täydentää muuta vesiensuojelun rahoitusta, kuten EU-varoja, jotka ovat merkittäviä muun muassa maatalouden vesiensuojelussa. O hjelma vaikuttaa vesien tilaan laajasti eri teemojen kautta. Sen rahoitusta on varattu maatalouden vesiensuojeluun, paikallisesti esimerkiksi järvien kunnostamiseen, hylkyjen öljypäästöuhkien torjuntaan sekä kaupunkien vesienhallinnan kehittämiseen. ”Viime kesän sinilevätilanne herätti tarpeellisen keskustelun, josta syntyi yhteisymmärrys vesiensuojelun tärkeydestä. Vesiensuojelun tehostamisohjelman avulla voidaan lähivuosina saada tärkeitä edistysaskeleita vesien tilassa”, asunto-, energiaja ympäristöministeri Kimmo Tiilikainen uskoo. Ohjelman tavoitteena on parantaa Itämeren ja sisävesien tilaa. ”Tämä on mahdollisuus, johon toivon mahdollisimman monien tarttuvan. Töitä riittää tekijöille eripuolilla maata”, ylijohtaja Ari Niiranen vetoaa. ”Kun vesiensuojelussa on kuluvan hallituskauden kärkihankerahoituksella saatu rohkaisevia tuloksia uusista menetelmistä, on tehostamisohjelman tarkoituksena viedä niitä eteenpäin konkreettisina toimina, joilla on mahdollisimman suuri vaikuttavuus”, Niiranen jatkaa. Neljä painopistettä tuovat vaikuttavuutta eri sektoreilla Maatalouden vesiensuojeluun ohjelman rahoituksesta käytetään yli puolet. Saaristomeren valuma-alueen pelloille tullaan levittämään kipsiä, jonka on todettu vähentävän maatalouden ravinnepäästöjä tehokkaasti. Rakennekalkin ja kuitulietteen käytöstä vesiensuojelussa käynnistetään tutkimusja kehittämishankkeet. Paikallisella työllä lähivesien kunnostamiseksi on saatu hyviä tuloksia ja tähän tehostamisohjelma tarjoaa merkittäviä lisäresursseja. Yksittäisten hankkeiden lisäksi vahvistetaan vesiensuojelun verkostoja ja jaetaan hyviksi havaittuja ja uusia menetelmiä. Vesistökunnostusten hankehaku käynnistyy huhtikuussa. Kaupunkien jäteja hulevedet sisältävät haitallisia aineita ja muun muassa muoveja, joiden pääsyä vesiin ohjelmalla halutaan vähentää. Ratkaisuina ovat erityisesti luontopohjaiset keinot, kuten kosteikot ja viheralueet, jotka pidättävät ja imeyttävät vesiä sen sijaan että ne johdettaisiin suoraan vesistöihin. Suomen aluevesillä tiedetään olevan hylkyjä, joiden tankkien ruostuminen aiheuttaa öljyonnettomuuden uhkaa. Vesiensuojelun tehostamisohjelmassa valitaan öljynpoistoon soveltuva hylky, jolla öljynpoistoon tarvittavaa yhteistyötä ja uutta tekniikkaa voidaan kokeilla. Ohjelmapäällikkönä ympäristöministeriössä on 1.3.2019 aloittanut maaja metsätaloustieteiden maisteri Tarja Haaranen. Haaranen siirtyi tehtävään ympäristöministeriön biotalousyksikön päällikön paikalta. YM Uusi ohjelma vauhdittamaan vesiensuojelua – 45 miljoonaa vesien tilan parantamiseen\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 43\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 44 V esi ja vesihuolto ovat ihmisen ja yhteiskunnan pärjäämisen ydintä. Suomessa vettä on saatavilla runsaasti ja vesihuoltopalvelumme toimivat niin hyvin, että pidämme niitä helposti itsestään selvinä. Energian ja ravinteiden kierrätyksen uusia mahdollisuuksia vesihuollossa tutkineessa kehityshankkeessa (KEHÄ 2016–18) pilotoitiin ravinteiden talteenottoa jätevesistä, kyseltiin globaalisti vesihuollon kiertotalouteen liittyvistä haasteista, visioitiin tulevaisuuden vesihuoltoa, rakennettiin työkalua vesihuoltotiedon hallitsemiseksi sekä luotiin pohjaa koulutukselle, joka huomioi vesihuollon energiatehokkuutta, ravinteiden kierrätystä sekä sopivassa kontekstissa tuo esiin suomalaista vesihuolto-osaamista. Näiden kehitystoimien päätteeksi hankkeessa haluttiin vielä pohtia, mihin suomalainen vesihuolto on menossa. Vesihuollon tulevaisuudennäkymien tarkastelemiseksi Kehä-hankkeen toimijat kutsuivat lokakuun lopussa 2018 Hämeenlinnaan vesihuoltoalan toimijoita eri puolilta toimintakenttää. Keskustelua Sanna Hakkarainen, lehtori, kestävä kehitys Eija Raimovaara, KEHÄ-hankkeen projektipäällikkö Hämeen ammattikorkeakoulu Mihin vesihuolto on menossa?\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 45 käytiin osana hankkeen tulosseminaaria. Paneelikeskusteluun osallistuivat ympäristöministeriöstä neuvotteleva virkamies Ari Kangas, ulkoministeriöstä vesialan kehityspolitiikan neuvonantaja Antti Rautavaara, Aalto-yliopiston vesihuoltotekniikan professori Riku Vahala, HS-Vesi Oy:n toimitusjohtaja Jukka Meriluoto, Gasum Oy:n kehitysinsinööri Viljami Kinnunen ja Tampereen teknillisen yliopiston dosentti Jarmo Hukka. Keskusteluun osallistuivat sen vetäjinä jätevesien kiertotaloutta edistävä työelämäprofessori Anna Mikola Aaltoyliopistosta ja dosentti, tutkijayliopettaja Harri Mattila Hämeen ammattikorkeakoulusta. Seuraavissa kappaleissa on kirjoittajien poimimia nostoja paneelikeskustelusta. Sopeutumista monin tavoin Ilmastonmuutos, kiertotalous ja digitalisaatio kuulostavat tämän päivän trenditermeiltä, mutta todellisuudessa ne ovat arkinen osa vesihuollon päivittäistä työsarkaa. Näiden termien kautta voidaan vesihuollon tulevaisuuttakin luodata. Ilmaston muuttumisen myötä esimerkiksi tulvimisriskit lisääntyvät. Jätevedenpuhdistamojen toiminta voi vaikeutua suurien tulovirtaamapiikkien vuoksi. Myös vedenhankinta voi vaikeutua pintaja pohjavesien pinnanvaihteluiden suurenemisen takia. Esimerkiksi kesällä 2018 pohjaveden pintojen ilmoitettiin laskeneen 10–60 senttimetriä ajankohdan keskiarvoja alemmaksi (SYKE 2018). Kuivat ja helteiset kesät haihduttavat vettä tehokkaasti, jolloin sadevettä ei pääse riittävästi imeytymään pohjavedeksi saakka. Yle uutisoi heinäkuussa 2018, että kymmenisen vesilaitosta on kehottanut asiakkaitaan harkitsemaan vedenkäyttöä alhaisen pohjaveden pinnan takia. Ollaanko siis tultu siihen pisteeseen, että myös meillä Suomessa vastuullinen vedenkäyttö nousee yhä tärkeämpään rooliin? Vastuullisessa ja vesiviisaassa toiminnassa veden hukkaa vähennetään, veden käyttöä tehostetaan, aineita ja energiaa otetaan talteen, vettä kierrätetään ja käytetään uudelleen. Vesihuollolta edellytetään kykyä sopeutua ulkoapäin tuleviin muutoksiin eli resilienssiä. Andrés Cabrera Flamini Delftin yliopistosta kuvaa resilienssiä kolmen ulottuvuuden kautta: kenen, minkä asian ja minkä laajuinen resilienssi on kyseessä. Tärkeä kysymys, jonka Riku Vahala paneelikeskustelussa nosti esiin, on tunnistamattomiin riskeihin varautuminen. Esimerkiksi Nokian vesikriisi vuonna 2007 osoitti, että tunnistamattoman riskin toteutumisen vaikutukset voivat olla mittaluokaltaan hyvin suuret. Sopeutumiskyky edellyttää osaamista. Suomessa on noin 1500 vesihuoltolaitosta, joista noin 1100 on käyttäjien perustamia osuuskuntia tai muita yhteisöjä ja loput kuntien omistamia laitoksia tai yhtiöitä (Silfverberg 2017). Vesihuoltoverkostot ikääntyvät ja vesihuollon toimintavarmuuden ja turvallisuuden ylläpitämiseksi tarvitaan investointeja. Jarmo Hukan mukaan saneerausinvestoinnit vaatisivat keskimäärin vain neljänneksen korotuksen vesija jätevesimaksuihin. Verrattuna vuonna 1976 tehtyyn jätevesimaksun käyttöönotosta johtuneeseen 126 prosentin korotukseen, tämä korotus olisi varsin pieni. Lisäksi laitosten pitää varautua esimerkiksi erilaisiin häiriöihin ja nopeastikin muuttuviin tilanteisiin. Laaja-alainen ja ajantasainen osaaminen keskittyy isoihin laitoksiin, kun pieniä laitoksia pidetään yllä jopa talkoovoimin. Meriluoto toi keskustelussa esiin, että resilienssissä on tärkeää, että päätöksenteko pohjautuu tietoon. Pienten laitosten resilienssin kehittämiseen ja ylläpitoon tarvitaan rahan lisäksi edellä mainittua tietoa, osaamista ja ratkaisuja yhtä lailla kuin isojen. Erilaisilla operointipalveluilla ja yhteistoimintamalleilla voidaan pienten laitosten resilienssiä kehittää.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 46 Tehokkaita kiertoja Paneelikeskustelussa kiertotaloutta käsiteltiin imagon, riskien ja liiketoiminnan näkökulmista. Vesihuollon merkitystä oleellisena osana kiertotaloutta tulisi Jarmo Hukan mukaan ”myönteistää” vastaavalla tavalla kuin jätehuollossa on aktiivisesti pyritty tekemään: esimerkiksi roska-autot ovat nykyisin raaka-aineiden keräysautoja. Vastaavasti vesihuollossa jätevesi voitaisiin nähdä raaka-aineiden lähteenä, viemäri raaka-aineiden kuljetusputkena ja jätevedenpuhdistamo raaka-aineiden ja energian talteenottamona. Vesihuollon kiertotaloutta tulisi tuoda esiin aiempaa ponnekkaammin suurelle yleisölle. Näin ymmärrys vesihuollon yhteiskunnallisesta merkityksestä ja veden arvosta voisi kohentua. Kiertotalous vesihuollon näkökulmasta voi tuoda mukanaan uusia riskejä, kuten Ari Kangas keskustelussa totesi. On harkittava mitä kaikkea vedestä kierrätetään, sillä kierrätettäessä mahdolliset haitalliset aineet kiertävät myös, jos niitä ei poisteta. Tässä yhteydessä voi tapahtua myös haitallisten aineiden kerääntymistä. EU:ssa valmisteilla olevaan veden uudelleenkäyttöä koskevaan asetusluonnokseen valtioneuvosto on jättänyt kannanoton, jonka mukaan Suomessa vettä ei ole tarpeen kierrättää veden niukkuuden takia, mutta uudelleenkäyttöön liittyvien mahdollisuuksien edistäminen on tärkeää kiertotalouden, resurssija energiatehokkuuden näkökulmista. Asetuksessa määriteltäisiin laatutekijät, millaista vettä voidaan kierrättää ja missä kierrätettyä vettä voidaan käyttää. Esimerkiksi yhdyskuntajäteveden uudelleenkäytössä voi olla myös isoja riskejä. Huolimaton veden uudelleenkäyttö voi pahimmillaan aiheuttaa haitallisia seurauksia ihmisten ja/tai eläinten Hammarby Sjöstadsverkin tutkimuslaitos Henriksdalin puhdistamolla Tukholmassa. Kuva: Harri Mattila.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 47 terveyteen tai ympäristöön. Näiden riskien ehkäisemiseksi tarvitaan riittävä keinovalikoima, joka on suhteutettu kuhunkin käyttötarkoitukseen ja siihen liittyviin riskeihin (Valtioneuvosto 2018). Jätevesilietteiden hyödyntäminen lannoitteena on ollut viime aikoina esillä, kun elintarvikealan toimijoita on kieltäytynyt ostamassa viljaa, joka on peräisin puhdistamolietteillä lannoitetuilta pelloilta. Jos lietettä ei voida hyödyntää pelloilla, on löydettävä uusia ratkaisuja kiertotalouden toteuttamiseksi, eli taas edellytetään sopeutumiskykyä. Muuttuva tilanne voi aukaista uuden mahdollisuuden, kun on vaihdettava näkökulmaa. Tästä esimerkkinä Gasum Oy:n Viljami Kinnunen kertoi keskustelussa, kuinka heidän puhdistamolietteestä valmistamalleen kierrätystuotteelle on löytynyt uusi käyttökohde teollisuudesta lannoitekäytön lisäksi. Vesihuollon kiertotaloutta on pohdittava Meriluodon mukaan myös liiketoiminnan kannalta. Onko lietteen jatkokäsittely jätevedenpuhdistamon ydintoimintaa vai voisiko siitä vastata jokin muu toimija? Pöyryn raportin (2018) mukaan yleisimmiksi lietteen käsittelyn ja loppukäytön toimintamalleja ovat mallit, joissa vesihuoltolaitos on lietteen tuottaja, lietteen käsittelijä on vesihuoltolaitos tai kokonaispalvelua tarjoava yritys ja lietteen loppukäyttäjä on ulkopuolinen taho. Oleellista olisi löytää sopivia kumppanuuksia, joissa kukin toimisi omalla osaamisalueellaan lietteenkäsittelyn liiketoiminnan kehittämiseksi. Hyvä esimerkki liiketoimintaekosysteemistä ja vesiviisaasta kiertotaloudesta on Mikkelin alueella toimiva EcoSairila. Alueella tulee toimimaan myös Mikkelin uusi jätevedenpuhdistamo, jonka toiminnan on suunniteltu alkavan vuonna 2020. Jätevedenpuhdistamon toiminta perustuu vesiviisaaseen kiertotalouteen. Uusi puhdistamo tulee olemaan täysin lämpöomavarainen käyttämällä lähtevästä vedestä saatavaa lämpöenergiaa hyödykseen. Jätevesilaitokselta lähtevä käsitelty vesi tulee lämmittämään myös EcoSairilan muiden yritysten tiloja. Puhdistettua jätevettä tullaan käyttämään teollisuuskäytössä teknisenä vetenä, mikä on halvempaa kuin juomavedeksi tarkoitettu vesi. Älyratkaisujen mahdollisuudet Suomessa käytössä olevilla digitaalisilla työvälineillä kuten mobiileilla liittymillä ja muilla älykkäillä ratkaisuilla voisi olla jalansijaa myös kansainvälisillä markkinoilla. Panelistit näkivät, että vesihuollon asiakaspalvelua voidaan kehittää digitaalisilla välineillä asiakkaita kiinnostavilla tavoilla. Esimerkiksi talousvesiverkoston kattavilla painetiedoilla voidaan tunnistaa reaaliaikaisesti putkirikkoja. Vesihuollossa digitaalista tietoa kerätään runsaasti mutta tiedon jalostamisessa hyötykäyttöön on vielä kehitettävää. Anna Mikolan kokemusten mukaan vesihuoltolaitoksilla digitaalisen tiedon tuottaminen vaatii osaamista mm. mittaroinnin rakentamisen ja sen ylläpidon suhteen. Lisäksi tuotettavan datan laadunvarmistus on ratkaistava. Digitaalisuus tarjoaa ratkaisuja myös pienten laitosten toiminnan ylläpitämiselle ja kehittämiselle. Pieniä laitoksia voidaan liittää esimerkiksi yhteiseen kaukovalvontaan. Kotimaiset onnistuneet referenssit, liittyivätpä ne sitten teknisiin ratkaisuihin tai osaamiseen, ovat oleellisen tärkeitä vientipyrkimysten kannalta, totesi Antti Rautavaara. Osaaminen ratkaisee Palataan lopuksi kysymykseen, mihin vesihuolto on menossa. KEHÄ-hankkeessa Laurea-ammattikorkeakoulu loi yhdessä vesihuoltoalan toimijoiden kanssa vesihuollolle tulevaisuusskenaarioita (Meristö ym. 2018). Vesihuoltoa menestyksekkäästi eteenpäin vievissä skenaarioissa korostuu\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 48 monialaisen yhteistyön tekeminen eri toimijoiden kesken. Osaamisen uudistaminen on myös tärkeää. On huolehdittava, että meillä on tarjota laadukasta ammatillista ja korkeakouluopetusta sekä monipuolista täydennyskoulutusta, jonka avulla vesihuoltoalalle saadaan uusia tekijöitä ja alalla jo olevien ammattitaitoa ja -tietoja kehitetään. Useissa selvityksissä on todettu, että vesihuoltoalan koulutus on nykyisellään riittämätöntä. Hämeen ammattikorkeakoulu on ollut mukana useassa hankehakemuksessa, jossa alan koulutuksen kehittämiselle on haettu rahoitusta, mutta toistaiseksi laihoin tuloksin. Osaamisen ylläpitäminen ja kehittäminen on merkityksellistä paitsi yksilöiden ja organisaatioiden mutta myös esimerkiksi tutkimus-, innovaatiotoiminnan ja liiketoiminnan kannalta. Asetettuun kysymykseen voisi vastata monesta näkökulmasta. Esimerkiksi lainsäädäntö, taloudelliset panostukset, teknologinen kehitys ja vientiponnistusten tukeminen luovat suuntaa vesihuollolle. KEHÄ-hanketta oli toteuttamassa neljä oppilaitosta. Tästä tulokulmasta johtuen pidämme koulutusta ja osaamisen kehittämistä ja uudistamista vesihuollon tulevaisuuden kannalta elintärkeänä. Lähteet: Silfverberg, P. (2017). Vesihuollon suuntaviivat 2020-luvulle. Saatavilla: http://valtioneuvosto.fi/documents/ 1410837/1516651/Vesihuollon+suuntaviivat +2020-luvulle_final_20170622.pdf/ cb687a80-dd57-4733-88c7-f3962e4bf9f4 Pöyry Finland Oy. (2018). Lietteen hyödyntäminen ilman maatalouskäyttöä -hankkeen loppuraportti. Saatavilla: https://vvy.etapahtuma. fi/eTaika_Tiedostot/5/Hanke/1546/ LOPPURAPORTTI_Lietteen_ hy%C3%B6dynt%C3%A4minen_ilman_ maatalousk%C3%A4ytt%C3%B6%C3%A4_ loppuraportti_julkinen_RevB.pdf Meristö, T., Laitinen, J. & Tenhunen, L. (2018). Vesiliiketoiminta vuoteen 20137 – tulevaisuuden innovaatiot kehiin! Vesitalous 5/2018. SYKE tiedotteet 4.9.2018 “Vesitilanne elokuun lopussa 2018: Pohjavedet sekä jokien ja järvien vedenkorkeudet erittäin alhaalla etenkin maan länsija keskiosassa” http://www.syke.fi/fi-FI/ Tutkimus__kehittaminen/Vesi/ Vesitilanne_elokuun_lopussa_2018_ Pohjave(47819) YLE Uutiset 27.7.2018. “Pois paljuista ja autonpesut harvemmiksi – paahteen takia kymmenisen vesilaitosta neuvoo nyt harkitsemaan vedenkäyttöä” https:// yle.fi/uutiset/3-10323293 Valtioneuvosto, tiedote 25.10.2018. Valtioneuvosto otti kantaa EU:n ehdotukseen veden uudelleenkäytöstä. https:// valtioneuvosto.fi/artikkeli/-/asset_ publisher/1410837/valtioneuvosto-ottikantaa-eu-n-ehdotukseen-vedenuudelleenkaytosta Energian ja ravinteiden kierrätyksen uudet mahdollisuudet vesihuollossa (KEHÄ) -hankkeen toteuttivat ajalla 9/2016–10/2018 Aalto-yliopisto, Hämeen ammattikorkeakoulu, Laurea-ammattikorkeakoulu, Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry ja Suomen ympäristöopisto SYKLI. Hankkeen rahoitus Euroopan Unionin rakennerahasto-ohjelma, Hämeen liitto ja Uudenmaan liitto. Hankkeen tulokset on julkaistu Vesitalous-lehden numerossa 5/2018.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 49 H elsingin Malmin Longinojan puron pitkäjänteinen kunnostus vapaaehtoisvoimin valittiin Paras luontoteko 2017–2018 -kilpailun voittajaksi. Kilpailun raatina toimi Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n Suomen kansallinen komitea. Palkinnon luovutti asunto-, energiaja ympäristöministeri Kimmo Tiilikainen 25.2.2019 Helsingissä. Yhdessä muiden maailman maiden kanssa Suomi on sitoutunut luonnon monimuotoisuuden köyhtymisen pysäyttämiseen vuoteen 2020 mennessä. Paras luontoteko -kilpailun tarkoitus on löytää kekseliäitä ratkaisuja ja innovaatioita, jotka tukevat tavoitteen saavuttamista niin kotimaassa kuin kansainvälisesti. Paras luontoteko 2017–2018 palkinnon sai Helsingin Malmin Longinojan ennallistamistyön keskeinen hahmo Juha Salonen yhdessä Longinojan puroaktiivien kanssa. Pääradan itäpuolella sijaitsevaa Longinojaa on kunnostettu yli 15 vuotta vapaaehtoisvoimin yhteistyössä monien muiden toimijoiden kanssa. ”Kiitos aktiivisen ennallistamistyön, puro on elpynyt ja uhanalaiset meritaimenet nousevat taas kutemaan Longinojaan runsain määrin. Tällainen käytännön tekeminen on tärkeää lajien suojelulle. Kala-aktiivien työ on myös avannut monen kaupunkilaisen silmät lähiluonnon merkitykselle”, kiittää asunto-, energiaja ympäristöministeri Kimmo Tiilikainen. Työn tuloksena Longinojalla kävijät voivat nauttia monimuotoisesta puroluonnosta. Kunnostustyö on kasvattanut työssä mukana olleiden tietoa virtavesien ja koko virtavesiekosysteemin merkityksestä. Longinojalle on valmistunut myös luontopolku infotauluineen. Vuoden 2018 lopulla avatulla puroluonnosta kertovalla luontopolulla on käynyt tuhansia ihmisiä, ja lisäksi puro on saanut kiitettävästi mediajulkisuutta. Longinojasta on helposti saatavilla tietoa verkossa ja sosiaalisessa mediassa. Palkinto jaettiin nyt jo seitsemättä kertaa. Tällä kertaa kilpailuun saatiin 21 korkeatasoista ehdotusta. Kaksi vuotta sitten parhaaksi luontoteoksi valittiin Luonto-Liiton Susilähettiläiden toiminta nuorten parissa susipelon hälventämiseksi tutkitun tiedon avulla. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on maailman vanhin ja laajin ympäristöjärjestö ja -verkosto. IUCN:n suomalaisia jäsenorganisaatioita ovat Suomen valtio, jota edustaa ympäristöministeriö, Suomen luonnonsuojeluliitto, WWF Suomi, Natur och Miljö, BirdLife Suomi, Suomen riistakeskus ja Korkeasaaren eläintarha. Näiden muodostaman Suomen IUCN-komitean työssä ovat mukana myös ulkoministeriö, maaja metsätalousministeriö, Suomen ympäristökeskus ja Metsähallituksen Luontopalvelut. IUCN:n kuuden komission työhön osallistuu runsaat 60 suomalaista vapaaehtoista asiantuntijaa ja tutkijaa. YM Longinojan puron kunnostus palkittiin vuosien 2017–2018 parhaana luontotekona Urbaani taimenpuro keskellä kasvavaa kaupunkia. Vastarannalla Longinoja-aktiivi Juha Salonen. Kuva: Miikka Pulliainen\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 50 Tapio Välikylä EPSE-teknologialla metallit saostuvat jätevesistä Global EcoProcess Services (EPSE) on vuonna 2012 perustettu suomalainen yritys, joka on erikoistunut käsittelemään teollisuusja kaivosprosesseissa syntyviä haitallisia ja vaarallisia jätevesiä. Historiaa EPSE on teollisuusja kaivosprosesseissa suurimman ympäristöriskin muodostavien liukoisten metallien käsittelemiseen kehitetty patentoitu menetelmä. EPSE-menetelmässä metallit saostetaan pysyvästi liukenemattomiksi ja ympäristön kannalta vaarattomiksi ja erotetaan vedestä kustannustehokkaasti. ”Menetelmän alkusysäystä voi etsiä yli 20 vuoden takaa. Tuolloin Tampereen Härmälässä oli Valmetin lentokonetehdas, jossa galvanoitiin metallisia koneen osia ja prosessissa muodostui nestemäistä jätettä. Metallipitoisen jäteliemen käsittelyn kohonneille kustannuksille etsittiin ratkaisua. Tehtaalla oli teknisenä johtajana Vesa Rissanen, jolla oli keksijän taipumusta ja hän keksi ratkaisun”, kertoo Global EcoProcess Services (EPSE) Oy:n toimitusjohtaja Jouni Jääskeläinen.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 51 ”Menetelmä jäi erinäisten vaiheiden jälkeen niin sanotusti pöytälaatikkoon, josta se löydettiin vuonna 2012 ja sain sen käsiini. Minulla oli tuolloin tilitoimisto ja sen asiakaskunnasta löytyi kemisti, joka kävi menetelmän läpi ja totesi, että kyllä tämä toimii”, muistelee Jääskeläinen. ”Perustimme heti yrityksen, jonka tehtäväksi tuli kaupallistaa menetelmä. Saimme mm. Talvivaaran jätevettä kokeisiin ja totesimme menetelmän toimivan. Kokeilimme EPSEä myös teollisuuden erilaisiin vaikeisiin jätevesiin ja saimme erinomaisia tuloksia”, toteaa Jääskeläinen. ”Haimme myös maailmanlaajuista patenttia menetelmälle ja saimme sen.” Miten EPSE toimii Alla olevassa kaaviokuvassa on prosessista kaavio. EPSE-saostustekniikka on yksinkertainen ja nopea. Prosessi perustuu EPSEMIKÄ ON EPSE-RATKAISU? EPSE-teknologia tarjoaa yksivaiheisen ratkaisun liukoisia metalleja sisältävien vaarallisten jätteiden ja kaivosvesien käsittelyyn. Nykyisin käytettävissä puhdistusmenetelmissä sovelletaan useita teknologioita ja monivaiheisia, investoinneiltaan kalliita prosesseja, jotka voidaan korvata yhdellä yksinkertaisella EPSEmenetelmällä ja saavuttaa paljon paremmat tulokset. Vesa Rissanen (vas.) ja Jouni Jääskeläinen.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 52 kemikaaliin ja pH:n säätöön. Etuna ovat alhaiset käyttökustannukset ja investointitarpeiden vähäisyys. ”Ensin säädetään nesteen pH jätteestä riippuen esimerkiksi kolmeen, ja sitten siihen lisätään EPSE-kemikaali. Menetelmässä syntyvä sakka on pysyvästi liukenematonta, kun nykyisissä menetelmissä sakat jäävät alttiiksi takaisinliukenemiselle”, korostaa Jääskeläinen. ”Toimintatapanamme on ottaa jätevedestä ensin näyte, se tutkitaan ja sen perusteella laaditaan EPSE-resepti, sitten teemme piEPSE-menetelmän etuja • EPSE-saostustekniikka on yksinkertainen ja nopea. Prosessi perustuu EPSEkemikaaliin ja pH:n säätöön. Etuna ovat alhaiset käyttökustannukset ja investointitarpeiden vähäisyys. • EPSE-menetelmässä syntyvä sakka on pysyvästi liukenematonta, kun nykyisissä menetelmissä sakat jäävät alttiiksi takaisinliukenemiselle. • EPSE-teknologia tehoaa lähes kaikkiin metalleihin. Monet menetelmät, kuten adsorptio, ovat selektiivisiä ja vaativat siksi monimetalliympäristössä useita eri käsittelykertoja useilla eri adsorpenteilla. • EPSE-menetelmässä vesi puhdistuu metalleista täydellisesti ja syntyvä sakka on liukenematon. Muissa nykyisin käytettävissä menetelmissä sakka on liukoista ja siksi vaarallista jätettä. Vaarallinen jäte ei ole kaatopaikkakelpoista ja se vaatii erityissäilytykseen soveltuvat rakenteet erityisluvilla, mistä seuraa suuret kustannukset kaivosja jätteenkäsittely-yrityksille. EPSE-menetelmän sakka voidaan liukenemattomana luokitella pysyväksi jätteeksi ja ympäristöä kuormittamattomana tallentaa ilman suuria kustannuksia normaalina kaatopaikkajätteenä. • EPSE-menetelmä on tehokas, olivatpa metallipitoisuudet suuret tai pienet. Nykyisin menetelmin varsinkin pienten haitallisten pitoisuuksien poistaminen voi olla hyvin vaikeaa. EPSEmenetelmä on testattu ja käytetty menestyksekkäästi niin teollisissa jätevesissä kuin kaivosvesissäkin sekä suurilla että hyvin pienillä pitoisuuksilla. • EPSE-menetelmä on eksoterminen. Sen tuottamaa lämpöä voidaan hyödyntää muissa kaivosja teollisuusprosesseissa. • EPSE-menetelmän tuottamaa liukenematonta sakkaa voidaan käyttää raaka-aineena monin tavoin. Kannattavinta on ottaa talteen arvokkaita ja varsinkin kriittisiä metalleja. Niissä tapauksissa, joissa metallien talteenotto ei ole taloudellisesti perusteltua, sakka on mahdollista hyödyntää raaka-aineena. Erityissovellus ja suuren taloudellisen arvon antava monien muiden mahdollisuuksien ohella on käyttää EPSE-sakkaa erittäin lujan ja kestävän betonin valmistukseen. lotin. Meillä on käytössämme sivuvirtapilotointikontti, jossa voidaan jo isommassa mittakaavassa todeta menetelmän toimivan ja sen jälkeen menetelmä onkin valmis tuotantoon”, kuvailee Jääskeläinen. Missä epselöintiä tarvitaan Monia teollisuuden ja kaivosten prosesseja pidetään ympäristön kannalta likaisina, saastuttavina, kalliina ja riskialttiina. Nykyään ympäristösyiden vuoksi on yhä vaikeampaa avata uusia kaivoksia ja teollisuu\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 53 EPSE-menetelmä soveltuu mm. seuraaville teollisuuden aloille: • teollisten jätteiden keräilijät ja käsittelijät • jäteveden puhdistamot • teräsvalmistajat • kaivosteollisuus • paperiteollisuus • pinnoiteteollisuus • lopputuotemarkkinat: prosessin tuloksena syntyvää Ecoplus-ainesta voidaan käyttää raaka-aineena esim. erittäin lujissa materiaaleissa. EPSE soveltuu liuenneiden metallien saostamiseen denalan yhteiskunnallinen hyväksyttävyys on laskenut. Teollisuudessa tarvittavien halpojen mineraalivarojen voi nähdä olevan käännekohdassaan. Teollisissa ja kaivosteollisuudessa käytettäviä raaka-aineita, vesiä, ilmaa, luonnon ja maaperän monimuotoisuutta, vesija meriekosysteemejä tarkastellaan kriittisesti. Lyhyellä tähtäimellä ainoa kestävä ratkaisu on kyetä estämään vaarallisten jätteiden syntyminen kierrättämällä jäte uudelleenkäytettäväksi. Yhteiskunnallinen hyväksyttävyys paranee, kun haitalliset ympäristövaikutukset voidaan poistaa. ”EPSE-menetelmää voidaan käyttää kolmenlaisiin jätteisiin, tuhkaan, kuonaan ja prosessivesien pesuun. Näitä kaikkia testattiin ja tulokset olivat puolueettomien\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 54 laboratorioiden tulosten perusteella todella lupaavia. Raskasmetallit saadaan kiinteään muotoon ja jäämävesi on useimmiten viemäröintikelpoista. Ja mikä on myös huomattava, kiinteä jae on maanrakennuskelpoista”, sanoo Jääskeläinen. ”EPSE on käytössä Vantaan Energian jätevoimalan tuhkan ja kuonan käsittelyssä. Lopputuloksena on raskasmetallien suhteen lähes puhdasta jätevettä ja kiinteää ainesta, mikä voidaan turvallisesti läjittää tai käyttää betonin seassa.” Kustannukset Myös kaupallisesta näkökulmasta EPSEmenetelmä on mullistava. Nykyisin esimerkiksi pintakäsittelyteollisuus voi maksaa puhdistamoille 500–1000 €/m³ tuottamiensa vaarallisten jätteiden käsittelystä. ”Laskelmien perusteella näyttäisi siltä, että puhdistamon kannattaisi jopa maksaa YRITYKSEN MISSIO EPSE kehittää, patentoi ja lisensoi uutta teknologiaa liukoisia metalleja sisältävien teollisuusjätteiden ja kaivosjätevesien käsittelyyn. Menetelmän tavoite on saada jätteistä kiertotalouden tuotteita. tällaisesta vastaanottamastaan jätteestä, koska esimerkiksi elektroniikkateollisuuden tuottama effluentti voi sisältää 1000 kertaa enemmän kuparia kuin tyypillinen hyödynnettävä kaivosmineraali.” ”Kaivosteollisuudelle EPSE-teknologia tarjoaa kustannustehokkaan ja erinomaiset puhdistustulokset tarjoavan yksivaiheisen puhdistusprosessin sekä mahdollisuuden metallien talteenottoon sakasta”, summaa toimitusjohtaja Jouni Jääskeläinen. Esimerkki 1. Teollisuuden vaarallinen jäte\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 55 Pohjavesimallin sovittaminen tiettyyn kohteeseen vaatii paljon lähtötietoja. Niiden hankkiminen ei aina ole mahdollista kiireellisen aikataulun tai rajallisten resurssien vuoksi. Tällöin arvioinnin apuna voidaan käyttää tyyppimuodostumamallia. P ohjaveden mallintaminen on erittäin käyttökelpoinen työkalu vedenhankinnan riskien arviointiin. Sen avulla voidaan myös suunnitella riskien hallinnan keinoja. Kohdekohtainen pohjavesimalli vaatii kuitenkin paljon lähtötietoja. Niiden hankkiminen ei aina, esimerkiksi erityistilanteissa, ole mahdollista rajallisten resurssien tai kiireellisen aikataulun vuoksi. Tällöin suuntaa-antavaa arviointia voidaan tehdä tyyppimuodostumamallilla. Tyyppimalleilla voidaan tehdä vain suuruusluokkatason arvioita. Tarkempia kohdekohtaisia tarkasteluja varten on kuitenkin syytä tehdä omat, paremmin kohdetta kuvaavat mallit. Pohjaveden tyyppimuodostumien rakennekuvaukset on laadittu 1990-luvulla. Ne perustuvat pohjavesialueiden kartoitukseen, pohjavesimuodostumien rakenteiden tilastolliseen tarkasteluun ja tiesuolauksen riskikartoitukseen. Tyyppimuodostumista laadittiin jo tuolloin myös pohjavesimallit. Niiden hyödyntämisessä on kuitenkin esteenä se, että malleja ei tehty yleisesti käytössä olevalla ohjelmalla eikä mallinnuksessa tarvittavia tiedostoja ole saatavilla sähköisessä muodossa. Mallit on muutettu käyttökelpoiseen muotoon Tyyppimuodostumamallit on Suomen ympäristökeskuksessa laadittu uudelleen yleisesti käytössä olevan MODFLOW-ohjelmiston kanssa yhteensopivaan muotoon. MODFLOWohjelmaperheen laskentaohjelmat ja graafisen käyttöliittymä ModelMusen voi ladata internetistä ilmaiseksi. Pohjavesiasiantuntijoita tullaan perehdyttämään ModelMuse-käyttöliittymän ja tyyppimallien hyödyntämiseen. Perehdyttämistä varten on laadittu opastusmateriaalia, joka löytyy nettisivulta www.syke.fi/pohjavesityyppimallit. Sivulta löytyy myös ohje tyyppimallien käytössä tarvittavien ilmaisten ohjelmien asennukseen. Konservatiivisen, eli ympäristönsä kanssa reagoimattoman aineen, kulkeutumista kuvaavat, mallinnuksessa tarvittavat tiedostopaketit löytyvät nettisivulta Pohjaveden tyyppimallien tiedostopaketit. Halukkaille järjestetään virtuaalisia koulutustilaisuuksia vuoden 2019 aikana. SYKE Pohjaveden tyyppimallit nyt kaikkien ulottuvilla Avoimet automaatioratkaisut Koneet ja mittavälineet vesilaitoksille ilmoitus_ymparistojaterveys.indd 1 18.3.2019 11.41\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 56 W ashingtonin yliopisto Seattlessa on tehnyt mittavan työn selvittämällä tautitaakkaa maailmassa. Tautitaakkaan lasketaan yhteen kuolleisuuden takia menetetyt elinvuodet ja myös sairastamisen takia menetetyt terveet elinvuodet. Kattavat arviot löytyvät joka maalle, eri ikäryhmille, sukupuolille ja lukuisille eri taudeille ja riskitekijöille. On säväyttävää katsella näitä arvioita ja verrata niitä omiin ennakkokäsityksiin. Onko maailma niin vaarallinen paikka kuin on luullut, ja niistä syistä kuin on luullut? Tautitaakka auttaa hahmottamaan ja välttämään terveysriskejä Jouni Tuomisto ja Heli Lehtomäki Terveyden ja hyvinvoinnin laitos Mitkä ovat vaarallisimpia asioita Suomessa? Tiedotusvälineitä ja somea seuraamalla voisi arvella, että terrorismi, rokotukset ja väkivalta ovat korkealla tässä listassa. Mutta kun katsotaan tilastoja ja tutkimuksia, kuva muodostuu toisenlaiseksi. Pelkäämmekö oikeita uhkia? Arviot Suomen tautitaakasta löytyvät kuvasta 1. Suomessa menetetään noin 1,6 miljoonaa tervettä elinvuotta erilaisten sairauksien ja onnettomuuksien takia. Ylivoimaisesti suurin sairausryhmä, eli noin viidesosa on sydänja verenkiertoelimistön sairaudet, jotka ovat tyypillisiä korkean elintason maissa. Toisena tulevat syövät ja sen jälkeen tasalukemissa tukija liikuntaelimistön vaivat sekä hermoston taudit. Edellinen nousee listalla korkealle siksi, että erilaiset selkäja hartiakivut ovat erittäin yleisiä, usein pitkäkestoisia ja ne huonontavat elämänlaatua. Vaikka ne harvoin tappavat, terveitä elinvuosia menetetään niiden takia paljon. Entä väkivalta ja muut median esiin nostamat asiat? Toisiin kohdistuva väkivalta ja itsemurhat on kuvassa luokiteltu yhteen, ja terveitä elinvuosia menetetään niiden takia yli 40 000. Mutta itsemurhien takia mene\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 57 tetään kuusi kertaa enemmän kuin toisiin ihmisiin kohdistuvan väkivallan takia, mitä ei uutisia katsomalla ehkä arvaisi. Erilaiset onnettomuudet, erityisesti vanhusten kaatumiset, ovat kaksi kertaa vaarallisempia kuin itsemurhat ja väkivalta yhteensä. Tällaiset tavalliset, mutta kohdalle sattuessaan elämänlaatua vakavasti huonontavat asiat eivät tuota uutisia. Terrorismin ja poliisiväkivallan takia menetetään alle 50 tervettä elinvuotta. Luku on niin pieni, että yksittäinen tapahtuma kuten Turun puukotus kesällä 2017 voi kaksinkertaistaa sen. Mutta näköpiirissä ei ole mitään, mikä nostaisi sen kuvassa edes näkyviin, onhan kaikkein pieninkin ryhmä sata kertaa suurempi. Rokotteiden haitoista puhutaan paljon, mutta ne ovat niin vähäiset, ettei niitä edes näy listalla. Paljon kohua herättänyt sikainfluenssarokotteen sivuvaikutuksena syntynyt narkolepsiaepidemia vuonna 2010 aiheutti seuraavana vuonna tehdyn arviomme mukaan muutaman sadan terveen elinvuoden menetyksen. Tämä huomioituna rokottaminen sikainfluenssaa vastaan säästi muutamia tuhansia terveitä elinvuosia. Rokottaminen siis selvästi paransi terveyttä kohutusta haitasta huolimatta. Toki nykyään käytettäisiin toista rokotetta, koska silloin käytetyn rokotteen haitta on nyt tiedossa. Kuinka kuolema ja flunssa lasketaan yhteen Tautitaakka on mittari, jolla yhdistetään erilaisia terveysvaikutuksia keskenään tarkastelemalla toisaalta menetettyjä elinvuosia ja toisaalta elämänlaadun heikentymistä. Flunssa ja keuhkosyöpä saadaan samalle asteikolle, kun otetaan huomioon, kuinka kauan haitta kestää ja kuinka vakava haitta on. Kuoleman tapauksessa kesto on sama kuin samanikäisen henkilön odotettavissa oleva elinikä, ja haitta on sataprosenttinen. Kuva 1. Tautitaakka Suomessa taudeittain vuonna 2017.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 58 Lievän flunssan osalta haittakerroin puolestaan on hyvin pieni, noin 0,005. Kertomalla kesto ja haittakerroin keskenään saadaan selville, paljonko tervettä elämää on menetetty. Tautitaakan yksikkönä yleensä onkin haittapainotettu elinvuosi eli DALY (disability-adjusted life year). Muitakin samantapaisia mittareita on, esimerkiksi QALY (quality-adjusted life year), jossa painotetaan enemmän ihmisen toimintakykyä ja kivun määrää kuin ihmiselle annettuja tautidiagnooseja. Erilaisten tautien ja vaivojen yhteismitallistaminen on tavoitteena kaikilla tautitaakan mittareilla. Tautitaakassa on myös se etu, että voidaan mitata hävitettyä sairastuvuutta. Rokotuskampanjat, tupakkavalistus tai suolan vähentäminen joukkoruokailussa ovat kaikki toimenpiteitä, joiden tuloksellisuutta voidaan mitata arvioimalla tautitaakan pienenemistä. Päättäjälle tämä on tärkeää tietoa, koska esimerkiksi tuhkarokko ja sikotauti on hävitetty niin perusteellisesti Suomessa, etteivät ihmiset enää muista millaisia vitsauksia ne olivat, tai edes tiedä, mitä vakavia haittoja niihin liittyi. Tautitaakan avulla mennyttä, nykyistä ja mahdollista tulevaa sairastavuutta voidaan verrata, kun esimerkiksi mietitään, millaisiin toimenpiteisiin kannattaa ryhtyä ulkomailla esiintyvän tartuntataudin paluun estämiseksi. Kuva2. Tautitaakka Suomessa vuonna 2017 jaoteltuna tunnettujen riskitekijöiden mukaan.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 59 Terveysvalistaja päihittää uutistenlukijan Tautitaakkaa on hyödyllistä tarkastella myös sitä aiheuttavien riskitekijöiden suhteen (kuva 2). Washingtonin yliopiston arviossa ylivoimaisesti tärkein riskitekijöiden joukko ovat aineenvaihdunnan riskitekijät, johon kuuluvat esimerkiksi kohonnut verensokeri ja -kolesteroli sekä korkea verenpaine ja painoindeksi. Nämä aiheuttavat yli 300 000 terveen elinvuoden menetyksen erityisesti sydänja verenkiertoelinten tauteihin mutta myös diabetekseen. Toiseksi suurin riskitekijäryhmä ovat ravitsemusriskit. Tähän kuuluvat ruokavaliot, jossa on liian vähän vihanneksia, hedelmiä, kuituja, monityydyttymättömiä rasvahappoja, kalsiumia, pähkinöitä ja kokojyvää sekä liikaa suolaa, sokeria, punaista tai prosessoitua lihaa ja transrasvoja. Monet näistä ravitsemustekijöistä vaikuttavat edellä mainittuihin veriarvoihin, mutta molemmat ovat myös itsenäisiä riskitekijöitä. Huonot veriarvot ovat terveysriski vaikka ruokavalio olisi kunnossa, ja huono ruokavalio vaarantaa terveyden vaikka veriarvot olisivat hyvät. Tupakka ja alkoholi ovat seuraavaksi tärkeimmät riskitekijät. Kumpikin aiheuttaa yli 100 000 terveen elinvuoden menetyksen Suomessa. Terveysvalistajat selvästi osaavat asiansa, koska juuri näistä asioista he jaksavat ihmisiä muistuttaa ja valistaa. Heitä kuuntelemalla saa paremman kuvan elämän vaaroista kuin uutistenlukijalta. Kaikki muut terveysriskit ovat yhteensä runsaat 100 000 laatupainotettua elinvuotta. Tämä ei toki tarkoita, että ne olisivat merkityksettömiä. Ympäristöriskeistä suurimmaksi Suomessakin nousevat ilmansaasteet. Ulkoilman pienhiukkaset aiheuttavat noin 20 000 terveen elinvuoden menetyksen. Maailmalla ilmansaasteongelmat ovat paljon pahemmat, ja eri arvioiden mukaan ulkoilman saasteet tappavat 3–4 miljoonaa ihmistä vuosittain, pääasiassa Aasiassa. Jos riskitekijää voi tehokkaasti vähentää, se kannattaa, vaikka ei haitta suurimpien listalla olisikaan. Puun pienpolttoa taajamissa pitäisi vähentää ja polttotekniikkaa parantaa, jolloin terveyshyötyjä saataisiin nopeasti. Kuitenkaan ihmiset eivät ole tiedostaneet, että puun pienpoltto yksistään aiheuttaa puolet kotimaisista päästöistä, eikä omakotitalojen tulisijoille ole saatu laatunormeja. Pienet riskit voivat olla toisellakin tavalla tärkeitä. Silakoissa on dioksiinia ja elohopeaa. Tuoreessa tutkimuksessa arvioimme niiden aiheuttavan muutaman sadan terveen elinvuoden menetyksen Suomessa vuosittain. Mutta silakka on terveellistä ravintoa, ja ne tuottavat terveyttä usean tuhannen terveen elinvuoden verran. Ympäristömyrkkyjen pelko voi siis aiheuttaa kymmenkertaisen terveyshaitan, jos se johtaa terveellisen ruoan karttamiseen. Terveellisiä rasvahappoja sisältävän silakan osalta tämä koskee erityisesti keski-ikäisiä ja sitä vanhempia, joiden sydänriski alkaa olla koholla. Kuolemantapausten arvioinnissa on ongelmansa Usein näkee erilaisten haittojen kuvauksessa käytettävän myös altistukseen kuolleiden lukumääriä. Tämä onkin kouriintuntuva tapa kuvata asiaa, mutta lukujen tulkinnassa on syytä olla tarkkana. Kuolemantapausten määrän tutkimisessa on ongelmana, että lähes aina tutkittavaa tautia aiheuttavat monet eri riskitekijät, ja siksi juuri tietyn riskitekijän takia kuolleet pitää arvioida epäsuorasti vertaamalla eri tavalla altistuneita ryhmiä. Lähes ainoa poikkeus on asbestin aiheuttama mesoteliooma eli keuhkopussin syöpä. Sillä ei ole juuri muita riskitekijöitä, ja siksi melkein kaikki mesotelioomat johtuvat asbestialtistuksesta.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 60 Väestötutkimuksilla voidaan saada selville, kuinka paljon enemmän väestössä on sairastuvuutta tai paljonko ihmiset menettävät elinvuosia. Mutta paljon vaikeampaa on arvioida, kuinka monen kuolema johtui tutkitusta altisteesta. Altiste voi lyhentää monien – jopa kaikkien altistuneiden – elinikää hieman, tai vaihtoehtoisesti haitta voi kohdistua harvoihin, jotka kuolevat selvästi nuorempina kuin ilman altistusta olisivat kuolleet. Tulkinnan tekee vaikeaksi se, että kummassakin tapauksessa kertyvä tutkimusaineisto näyttää samalta, jos väestössä elinvuosien menetys on yhtä suuri. Niinpä arvio jonkin riskitekijän aiheuttamien kuolemien lukumäärästä tulee ajatella vain tilastollisena arvona, joka auttaa vertailemaan erilaisia tilanteita ja joka tiettyjen oletusten vallitessa pätee. Terveysvaikutusarvioinnit sisältävät epävarmuuksia Terveysvaikutusten arviointiin liittyy aina epävarmuuksia käytetystä terveysmittarista riippumatta. Epävarmuuslähteisiin kuuluvat muun muassa altistuksen arviointi sekä altistuksen ja terveysvasteen välistä suhdetta kuvaavien annos-vastesuhteiden muoto ja riskisuhteet. Eri riskitekijöiden terveysvaikutusarvioinnit voivat epävarmuuksiltaan erota paljonkin toisistaan. Arviot myös muuttuvat tutkimuksen myötä, ja esimerkiksi menetelmälliset muutokset tautitaakan laskennassa liittyen diskonttauksen poistamiseen kaksinkertaistivat pienhiukkasten tautitaakkaarviot. Toisaalta myös uudet tutkimukset annos-vastesuhteista voivat myös vaikuttaa merkittävästi terveysvaikutuksen arvioituun suuruuteen. Luottamusvälit ovat yksi hyvä tapa kuvata terveysvaikutusten epävarmuuksia, mutta nekin pääasiassa rajoittuvat kuvaamaan riskisuhteen epävarmuuksia jättäen huomioimatta esimerkiksi altistuksen arviointiin liittyvät taikka menetelmälliset epävarmuudet. Pienhiukkasten maailmanlaajuisissa terveysvaikutusarvioissa on siirrytty käyttämään epälineaarisia annos-vastefunktioita, jotka poikkeavat muodoltaan aiemmin käytössä olleista (log-)lineaarisista funktioista. Tällä vuosikymmenellä on julkaistu useita päivityksiä kyseisiin funktioihin, mikä on merkittävästi vaikuttanut terveysvaikutusten arvioituun suuruuteen; globaalissa tutkimuksessa vuodelle 2015 Suomessa pienhiukkasten arvioitiin aiheuttavan noin 990 (95 % luottamusväli 260–1470) kuolemantapausta (Forouzanfar ym. 2016) kun taas Lelieveled ym. 2019 esittivät luvuksi 4010 (3260–4750). Suomen kansallisissa arvioissa on ainakin tähän mennessä pitäydytty aiemmin käytetyssä funktion muodossa, jolloin arvioissa ei ole nähty yhtä suuria hyppäyksiä. Tuoreimmassa kotimaisessa arviossa pienhiukkasten arvioitiin aiheuttavan 1550 (1010–2160) kuolemantapausta (Lehtomäki ym. 2018). Vaikka pienhiukkasten haitallisuuden arvioinnissa on menetelmästä riippuen merkittäviä eroja, ovat pienhiukkaset joka tapauksessa suuri ympäristöterveysriski Suomessa. Menetelmien väliset erot eivät yleensä vaikuta siihenkään, mitkä ilmansaasteiden torjuntatoimet näyttävät kustannustehokkailta ja mitkä eivät. ” Vaikka pienhiukkasten haitallisuuden arvioinnissa on menetelmästä riippuen merkittäviä eroja, ovat pienhiukkaset joka tapauksessa suuri ympäristöterveysriski Suomessa.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 61 Päätelmät Median kautta syntyvä kuva suurimmista terveysriskeistä on vääristynyt, sillä kansanterveysvaikutuksiltaan suurimmat riskit harvoin ylittävät uutiskynnystä tavallisuutensa vuoksi. Riskien hallinnan kannalta – niin yhteiskunnan kuin myös yksilön näkökulmasta – on tärkeää, että kokonaiskuva riskeistä olisi mahdollisimman realistinen. Arviointeihin liittyvistä epävarmuuksista huolimatta luvut auttavat hahmottamaan kokonaiskuvaa eri riskitekijöiden tärkeydestä. Arvioinnin puuttuminen voi antaa virheellisen kuvan riskin puuttumisesta, tai päinvastoin riski voidaan kuvitella suureksi vaikka todellisuudessa haitat olisivat pieniä. Tautitaakkamenetelmät mahdollistavat terveysvasteiltaan moninaisten riskitekijöiden yhtenäistämisen ja siten vertailtavuuden. Haitallisimpien riskitekijöiden tunnistaminen auttaa riskien vähentämistoimenpiteiden priorisoinnissa ja terveyshaittojen ehkäisyssä. Lisätietoa löytyy netistä Artikkelissa esitellyt luvut ovat peräisin Washingtonin yliopiston tuottamasta verkkopalvelusta, jossa voi tarkastella maailman tautitaakkaa kokonaisuutena tai hyvinkin yksityiskohtaisesti (https://vizhub.healthdata.org/gbd-compare/). Myös Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella (THL) on tilastosivusto Sotkanet (https://www.sotkanet.fi). Siellä on indikaattoreita esimerkiksi sairastavuudesta ja monista riskitekijöistä kunnittain. Tällöin voi tarkastella asioita paikallisessa mittakaavassa, mikä ei Washingtonin yliopiston sivuilla ole mahdollista. Miltä oma kunta näyttää tautitaakan tai riskitekijöiden suhteen? Poikkeaako se maan keskiarvosta? Entä naapurikunnista? Mitkä tekijät ehkä selittävät eroja? Tekstissä mainitut arvioinnit narkolepsiasta ja silakasta löytyvät THL:n ylläpitämästä Opasnet-verkkotyötilasta (linkit ovat alla). Ne ovat esimerkkejä konkreettisista vaikutusarvioinneista, joissa on yhteiskunnallisen päätöksenteon tueksi tehty määrällisiä vaikutusarviointeja. Molemmat on tehty kansainvälisenä yhteistyönä, ja siksi ne ovat englanniksi. Lisälukemista ja nettityökaluja Asikainen A., Hänninen O. ja Pekkanen J. Ympäristöaltisteisiin liittyvä tautitaakka Suomessa. Ympäristö ja Terveys (44) 5/2013 p. 68–74. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fe201312057566 Forouzanfar, M. H., Afshin, A., Alexander, L. T., Anderson, H. R., Bhutta, Z. A., Biryukov, S., ... & Cohen, A. J. (2016). Global, regional, and national comparative risk assessment of 79 behavioural, environmental and occupational, and metabolic risks or clusters of risks, 1990-2015: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2015. The Lancet, 388, 1659–1724. https://doi.org/10.1016/S0140-6736(16) 31679-8 Hänninen O., Karvosenoja N. & Kukkonen J. (2019). Puun pienpolton ja ” Tautitaakkamenetelmät mahdollistavat terveysvasteiltaan moninaisten riskitekijöiden yhtenäistämisen ja siten vertailtavuuden.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 62 katupölyn haittojen vähentäminen. Ilmansuojelu-lehti 1/2019 16–21. Niko Kettunen. Saasteet tappavat 9 miljoonaa. Laajan raportin mukaan ympäristön myrkyt ja epäpuhtaudet vaatimvat kuolonuhreja jo enemmän kuin sodat, nälänhädät ja liikenneonnettomuudet yhteensä. Helsingin Sanomat 26.10.2017. https://www.hs.fi/tiede/ art-2000005422540.html haettu 18.3.3019. Virpi Kollanus, Marko Tainio, Mikko V. Pohjola, Jouni T. Tuomisto, Teemu Rintala. Assessment of the health impacts of H1N1 vaccination. Opasnet http:// en.opasnet.org/w/Swine_flu_assessment haettu 18.3.2019 Philip J. Landrigan ym. The Lancet commission on pollution and health. The Lancet (2017) http://dx.doi. org/10.1016/S0140-6736(17)32345-0 Lehtomäki H., Korhonen A., Asikainen A., Karvosenoja N., Kupiainen K., Paunu V., Savolahti M., Sofiev M., Palamarchuk Y., Karppinen A., Kukkonen J. & Hänninen O. (2018). Health Impacts of Ambient Air Pollution in Finland. International Journal of Environmental Research and Public Health 15:736. http://www.mdpi. com/1660-4601/15/4/736 Lelieveld, J., Klingmüller, K., Pozzer, A., Pöschl, U., Fnais, M., Daiber, A., & Münzel, T. (2019). Cardiovascular disease burden from ambient air pollution in Europe reassessed using novel hazard ratio functions. European Heart Journal. https://doi.org/10.1093/ eurheartj/ehz135 J. Lelieveld, J.S. Evans, M. Finais, D. Giannadaki, A. Pozzer. The contribution of outdoor air pollution sources to premature mortality on a global scale. Nature 525 (2015) 367–371 http://dx.doi. org/10.1038/nature15371. Opasnetin kirjoittajat. Tautitaakka Suomessa. Yhteenvetoa tautitaakka-arvioista, mm. Seturi-hanke ja Washingtonin yliopiston IHME-instituutin arvio. http://fi.opasnet.org/fi/Tautitaakka_ Suomessa haettu 18.3.2019. Stanaway, J.D., Afshin, A., Gakidou, E., Lim, S.S., Abate, K.H., Abbafati, C., Abbasi, N., Abd-Allah, F., Abdela, J., Abdelalim, A., Abdollahpour, I., …, & Murray, J.L. 2018. Global, regional, and national comparative risk assessment of 84 behavioural, environmental and occupational, and metabolic risks or clusters of risks for 195 countries and territories, 1990-2017: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2017. Lancet (392): 1923-94. https://doi.org/10.1016/S01406736(18)32225-6 Sotkanet. THL:n sairastavuusindeksi, ikävakioitu http://www.terveytemme. fi/sairastavuusindeksi/ haettu 18.3.2019. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Tautitaakka. https://www.thl.fi/fi/web/ ymparistoterveys/riskinarvio/ tautitaakka haettu 18.3.2019. Jouni T. Tuomisto, Arja Asikainen. Benefit-risk assessment of Baltic herring and salmon intake. Opasnet http:// en.opasnet.org/w/Goherr_assessment haettu 18.3.2019. Washingtonin yliopisto, Institute for Health Metrics and Evaluation. https://vizhub.healthdata.org/ gbd-compare/ haettu 18.3.2019.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 63 Yhdyskuntatekniikka 2019 Näyttely ja seminaareja Rekisteröidy näyttelyvieraaksi ennakkoon: www.yhdyskuntatekniikka.fi\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 64 Projektin tausta ja tavoitteet Helsingin kaupungin ympäristöpalveluiden ympäristöterveysyksikkö teki projektiluontoisen selvityksen uima-allastilojen pintahygieniasta vuonna 2018. Projekti oli jatkoa vuonna 2017 tehtyyn uimahallien pintahygieniaprojektiin. Projektissa selvitettiin Helsingissä sijaitsevien uima-allastilojen hygieniatasoa pintapuhtausnäytteiden avulla. Projektissa pyrittiin selvittämään kohteiden pintahygienian tasoa, eri mikrobien esiintyvyyttä kohteiden pinnoilla ja märkätilojen siivouksen riittävyyttä. Projektin toteutus Projektin näytteenotto tapahtui ajalla 22.2.–28.9.2018. Näytteet ottivat ympäristöpalveluiden tarkastajat ja näytteet tutki MetropoliLab Oy. Näytteenottokohteina oli neljä hotellia ja kuusi kuntoutuslaitosta. Yhteensä näytteitä tutkittiin 80, joista 32 otettiin hotelleista ja 48 kuntoutuslaitoksista. Jokaisesta kohteesta otettiin pintasivelynäytteitä kahdeksasta ennalta määritellystä näytteenottopisteestä. Näytteenottopisteet olivat: 1. Istuintaso, pukuhuone 2. Kulkuväylä, pesutila (lattiapinta) 3. Kulkuväylä, pesutila (lattiapinta) 4. Lattiakaivon välitön läheisyys, pesutila (lattiapinta) 5. Lattiakaivon välitön läheisyys, pesutila (lattiapinta) 6. Saunan alin laude 7. Kulkuväylä, allastila (lattiapinta) 8. Kulkuväylä, allastila (lattiapinta) Näytteenotto tapahtui aseptisesti laboratorion näytteenotto-ohjeistuksen mukaisesti. Kunkin näytteenottoalueen pinta-ala oli Lotta Kivikoski, ympäristötarkastaja Helsingin kaupunki Ympäristöterveysyksikkö Uima-allasja märkätilojen pintahygienia kuntoutuslaitoksissa ja hotelleissa Kuvat: Lotta Kivikoski\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 65 10 x 10 cm. Näytteet otettiin puhdistetuilta ja kuivilta pinnoilta ennen asiakkaiden pääsyä tiloihin. Pintahygienianäytteet toimitettiin laboratorioon, jossa niistä tutkittiin Pseudomonas aeruginosa, aerobisten mikrobien kokonaispesäkeluku, hiivat ja homeet. Tutkimuksissa käytettiin yllä olevassa taulukossa lueteltuja määritysmenetelmiä. Pintahygienianäytteiden tulokset Projektin perusteella allasja märkätilojen hygienia ei ole toivottavalla tasolla ja tilojen pintahygieniaa tulee parantaa. Projektissa otetuista näytteistä peräti 70 %:ssa (56 kpl) pintahygienia oli heikentynyt. Tulosten arvioinnissa käytettiin laboratorioeläinlääkäripäivien 4.5.1995 konsensusehdotusta: Esiintyvät mikrobit Tilojen pintahygieniaa heikensivät erityisesti kohonneet aerobisten mikrobien pitoisuudet. Aerobisten mikrobien osalta huonoksi luokiteltiin kaikkiaan 33 % (26 kpl) näytteistä, välttäväksi 36 % (29 kpl) ja hyviksi 31 % (25 kpl). Kohonneita hiivapitoisuuksia analysoitiin 18 %:ssa näytteistä (14 kpl) ja hometta esiintyi 10 %:ssa näytteistä (8 kpl). Pseudomonas aeruginosa -bakteeria ei todettu yhdessäkään tutkitussa näytteessä. Puhtaanapidon kriittiset pisteet Puhtaanapidon kannalta kriittisimmiksi pisteiksi todettiin pesutilojen lattiakaivojen ympäristöt ja saunojen alimmat lauteet, kuten myös vuoden 2017 selvityksessä. Näistä paikoista otetuista näytteistä 80 % oli hygienialtaan heikentyneitä. Näytteenottopaikka allastilan kulkuväylällä.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 66 Pesuja allastilojen kulkuväylien näytteistä noin 70 % oli hygienialtaan heikentyneitä, joten myös näiden alueiden hygieniassa on parantamisen varaa. Puhtaimpia tutkittuja pintoja olivat pukuhuoneiden istuintasot, joiden näytteistä 30 % oli hygienialtaan heikentyneitä. Kohdetyyppien ja kohteiden väliset erot Tässä projektissa hotellien allasja märkätiloista saatiin hieman heikompia tuloksia kuin kuntoutuslaitosten vastaavista. Hotellien näytteistä 75 % (24 kpl) oli hygienialtaan heikentyneitä, kun taas kuntoutuslaitosten vastaava luku oli 67 % (32 kpl). Kohteen asiakasmäärällä ei ollut tässä projektissa havaittavaa vaikutusta tuloksiin. Yksittäisten kohteiden välillä on havaittavissa merkittäviä eroja mikrobien määrissä ja siten puhtaanapidon tasossa. Yhdessä kuntoutuslaitoksessa vain yhden näytteen (13 %) hygienia oli heikentynyt, kun taas kahdella huonoimmalla kaikki näytteet (100 %) olivat hygienialtaan heikentyneitä. Heikoimmista kohteista toinen oli hotelli ja toinen kuntoutuslaitos. Muilla kohteilla hygienialtaan heikentyneitä näytteitä oli 38–89 % otetuista näytteistä. Selvityksen tulokset Projektinäytteenoton yhteydessä selvitettiin kohteen puhtaanapidon tasoa ja siivouskäytäntöjä. Asiat selvitettiin tarkastamalla (esim. siivousvälinevarasto), asiakirjojen perusteella (esim. siivoussuunnitelma) ja haastattelemalla kohteen henkilökuntaa. Siivoussuunnitelma Kyselyn perusteella kaikissa kohteissa on käytössä siivoussuunnitelmat. Osalla kohteista siivoussuunnitelma on päivitetty viimeksi 2–3 vuotta sitten, joten siivoussuunnitelman ajantasaisuudesta on syytä varmistua. Useissa kohteissa siivoussuunnitelma on varsin yleisellä tasolla, joten sitä voisi vielä tarkentaa. Siivousajat ja -tiheydet Kyselyn perusteella lähes kaikissa kohteissa perusteellinen siivous tehdään päivittäin. Poikkeuksena oli kaksi kohdetta, joissa perusteellinen siivous tehtiin harvemmin (1–5 kertaa viikossa) ja päivittäin tehtiin kevyempi ylläpitosiivous. Perusteellinen siivous tulisi tehdä päivittäin vaikeasti poistettavan biofilmin muodostumisen estämiseksi. Näiden kohteiden pintahygienianäytteiden tulokset vahvistavat asian. Perusteellisen siivouksen ajankohta vaihteli kohteissa aukioloaikojen mukaan. Tyypillisesti hotelleissa perusteellinen siivous tehdään keskellä päivää aamuja iltauintien välissä. Kuntoutuslaitoksissa taas tyypillisesti perusteellinen siivous tehdään aamulla. Siivouksen ajoittamisessa on huomioitava, että lika saattaa kuivuessaan kiinnittyä pintoihin tiukemmin. Näytteenotto saunan lauteilta.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 67 Siivousvälinevarasto ja siivousvälineet Siivousvälinevaraston tiloissa, kunnossa ja/ tai siisteydessä oli puutteita kuudessa kohteessa kymmenestä. Puutteita oli erityisesti siivoustilan siisteydessä ja/tai kunnossa ja välineiden säilyttämisessä (esim. tavaroita säilytetään lattialla). Siivousvälineet tulee pestä ja kuivata koneellisesti käytön jälkeen. Asia olikin kunnossa kaikissa kohteissa yhtä lukuun ottamatta, jossa osa siivousliinoista kuivattiin siivoustiloissa. Yleensä siivoustilojen tilat ja ilmanvaihto eivät ole riittävät edes pienimuotoiseen kuivattamiseen. Pintahygienianäytteet Vain kolmessa kohteessa pintahygienianäytteitä oli otettu säännöllisesti ja suunnitelmallisesti. Lisäksi kolmessa kohteessa näytteitä oli otettu satunnaisesti ja/tai ohjeistus ja tulosten dokumentointi oli puutteellista. Neljässä kohteessa näytteitä ei ollut otettu lainkaan. Hyvä pintahygienia näyttää olevan yhteydessä kohteen siivouksen laadunvalvontaan. Kahdessa kohteessa, joiden pintahygieniassa todettiin vähiten huomautettavaa, siivouksen laatua seurattiin säännöllisin pintahygienianäyttein. Tulosten pohdinta Useat Helsingin allastilat alkavat olla käyttöikänsä loppupuolella ja tilojen pinnat ovat kuluneet ja jopa osin rikkinäisiä. Allasja märkätilojen rakenteiden huolellinen kunnossapito on erittäin tärkeää, jotta kaikki tilojen pinnat pysyvät ehjinä ja helposti puhtaana pidettävinä. Esimerkiksi rikkinäiset pinnat ja syvät saumakohdat vaikeuttavat puhtaanapitoa. Lattiakaivojen kansien puhdistamista ei selvitetty tässä projektissa, mutta niiden hyvällä puhdistamisella voidaan parantaa lattiakaivon alueen hygieniaa. Ympäristöterveysyksikön tekemillä allastilojen tarkastuksilla on havaittu, että monissa kohteissa lattiakaivojen kansia ei Huonokuntoisia pintoja ja syviä saumoja näkyvillä.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 68 puhdisteta ja desinfioida riittävällä tavalla. Allasja märkätilojen siivoustiloissa havaittiin paljon puutteita. Hygienian varmistamiseksi allasja märkätiloille tulee olla oma hyvin varusteltu siivousvälinetila ja omat siivousvälineet. Siivousvälinevaraston tulee sijaita allasja märkätilojen välittömässä läheisyydessä eikä allasja märkätiloissa käytettäviä siivouskärryjä tule viedä likaisemmille alueille. Siivoustilan kuntoon, siisteyteen ja järjestykseen sekä siivousvälineiden puhtauteen tulee myös kiinnittää erityistä huomiota. Kyselyn perusteella useissa kohteissa siivoussuunnitelma on varsin yleisellä tasolla tai sitä ei ole pidetty riittävän hyvin ajan tasalla. Ajan tasalla oleva, riittävän yksityiskohtainen siivoussuunnitelma on välttämätön siivouksen laadun varmistamiseksi. Lisäksi allasja märkätilojen hygieniaa voidaan parantaa oikein valituilla siivousmenetelmillä ja puhdistusaineilla. Monet kohteet ovat jo alkaneet kiinnittää entistä enemmän huomiota siivoojien osaamisen varmistamiseen. Allasja märkätiloja saavat siivota vain ammattitaitoiset henkilöt, joiden tulee osoittaa osaamisensa toiminnanharjoittajan osoittamalla tavalla. Siivoushenkilökunnan suositellaan osoittavan osaamisensa uima-allasja märkätilojen hygieniaosaamistestillä (ylläpitäjä SSTL Puhtausala Ry). Siivouksen laadun varmistamiseen ja kehittämiseen tarvitaan säännöllisesti tehtävää arviointia pintojen puhtaustasosta. Projektin tulokset vahvistavat, että pintojen puhtauden aistinvaraisen tarkastamisen lisäksi tarvitaan pintahygienianäytteiden ottoa. Jatkotoimenpiteet Projektissa mukana olleita kohteita on ohjeistettu tilojen pintahygienian parantamiseen erillisellä kirjeellä (kts. yhteenveto). Projektissa huonoimpia tuloksia saanneilta kohteilta on pyydetty lisäksi selvitystä toimenpiteistä pintahygienian parantamiseksi ja osalta otetaan myös uusintanäytteitä vuoden 2019 aikana. Projekti jatkuu vuonna 2019, jolloin otetaan uusintanäytteitä jo mukana olleista kohteista sekä otetaan mukaan myös uusia kohteita. Lisätiedot: Ympäristötarkastaja Lotta Kivikoski p. (09) 310 31595 uimavesilaatuvalvonta@hel.fi Näytteet viedään laboratorioon tutkittavaksi.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 69 TOIMENPITEET UIMA-ALLASJA MÄRKÄTILOJEN PINTAHYGIENIAN PARANTAMISEKSI 1. Tilojen kunnossapito ja ilmanvaihto • Tilojen huolto ja kunnossapito ja kunnossapitosuunnitelmat • Pintojen ehjyys ja puhtaana pidettävyys, esim. saumojen kunto • Ilmanvaihdon huolto ja kunnossapito sekä riittävyys kaikissa tiloissa 2. Siivoustilat ja –välineet • Allasja märkätilojen asianmukaisesti varusteltu oma siivoustila • Siivoustilan ja -välineiden puhtaanapito ja siisteys 3. Siivoussuunnitelma • Ajan tasalla oleva ja riittävän yksityiskohtainen siivoussuunnitelma • Huomioitu harvemmin tehtävät perusteellisemmat siivoukset ja/tai tehtävät • Häiriötilanneohjeistuksen ajantasaisuus, esim. eritevahinkojen siivouskäytännöt 4. Siivousmenetelmät ja puhdistusaineet • Siivous mahdollisimman pian tilojen käytön päättymisen jälkeen • Riittävä mekaaninen puhdistus • Pintojen huuhtelu ja kuivaus pesun jälkeen • Puhdistusaineiden soveltuvuus ja oikea annostelu sekä riittävät vaikutusajat • Hyvä työtapahygienia, esim. oikea työjärjestys, henkilökunnan käsihygienia 5. Siivoojien osaamisen varmistaminen • Siivoushenkilökunnan ohjeistus ja koulutus • Siivouskäytäntöjen ja siivoustyön tuloksen seuranta ja arviointi 6. Siivouksen laadun varmistaminen • Säännöllinen arviointi pintojen puhtaustasosta • Pintojen puhtauden aistinvaraisen tarkastamisen lisäksi tarvitaan pintahygienianäytteiden ottoa 7. Hygieniaohjeistus • Riittävä käyttäjien hygieniaohjeistus, esim. tiloissa ulkovaatteissa ja -jalkineissa kulkemisen estäminen, peseytymisohjeet, ohje uimapuvun käyttöön • Ohjeiden noudattamisen valvonta.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 70 Suomen ympäristökeskus tutki viime keväänä Tampereen Hiedanrannan alueelle soveltuvien erottelevien sanitaatioratkaisujen ympäristövaikutuksia. Alipainekäymälöihin ja virtsan erotteleviin käymälöihin perustuvilla järjestelmillä voidaan saada nykykäymälöihin verrattuna moninkertaisesti ravinteita hyötykäyttöön. T ampereen Hiedanrantaan on suunnitteilla uusi 25 000 asukkaan ja 10 000 työpaikan alue, jolla toteutetaan kiertotalouden periaatteita. Alueelle soveltuville sanitaatiojärjestelmille tehtiin viime keväänä koko elinkaaren kattava ympäristövaikutusten arviointi. Tampereen kaupungin SYKEltä tilaamassa selvityksessä verrattiin tavanomaiseen vesikäymälään perustuvaa sanitaatioratkaisua syntypaikalla käymäläjätevesijakeet erottelevaan alipainekäymälään ja virtsan erottelevaan käymäläratkaisuun. Ympäristövaikutukset pienenevät Tulosten perusteella jätevedenkäsittelyn hiilijalanjälki laskee erottelevilla käymälävaihtoehdoilla noin neljännekseen ja vesistön rehevöityminen alle puoleen tavanomaiseen käymälään verrattuna. Tämä johtuu suurelta osin siitä, että ravinteet saadaan tehokkaasti hyötykäyttöön, koska niitä ei laimenneta kotitalouksissa syntyvillä harmailla jätevesillä. Lisäksi jätevedenpuhdistamoille joutuva typpikuormitus pienenee alle viidennekseen ja fosforikuormitus noin kolmannekseen pienentäen merkittävästi erityisesti jätevedenkäsittelyn hiilijalanjälkeä. Ravinteet tehokkaasti talteen Selvityksen mukaan molemmat erottelevat käymälävaihtoehdot olivat ravinteiden talteenotossa nykyvaihtoehtoa parempia. Erottamalla virtsa heti käymälässä ja käsittelemällä se omana jakeenaan voidaan saada hyötykäyttöön yli puolet jätevesien sisältämästä typestä. Alipainekäymälällä on mahdollista saada talteen vieläkin suurempi osa käymäläjätevesien ravinteista, jos myös käymäläjätevesien jatkokäsittelyssä, mädätyksessä, syntyvien kuivatusvesien sisältämät ravinteet hyödynnetään. Nykyisillä vesivessoilla ja keskitetyllä jätevedenpuhdistuksella typestä saadaan hyötykäyttöön alle kymmenesosa. Suurin osa typestä päätyy vesistöihin tai biologisen typenpoiston seurauksena ilmaan. Virtsan ja käymäläjätevesien erottelu parantaa myös talteen otetun fosforin laatua kasvilannoitteena. Puhdistamolietteen fosfori ei sovellu niin hyvin lannoitteeksi, koska fosfori on lietteessä pääosin kemiallisesti sitoutuneena. Jatkossa testataan kerrostaloihin soveltuvia alipainekäymälöitä ja virtsan erottelevia käymälöitä sekä esimerkiksi kalvotekniikoita virtsan käsittelyyn. Selvitystä tehdään ympäristöministeriön rahoittaman RAKI2-ohjelman NutriCity-hankkeessa. Tavoitteena on ottaa askel kohti urbaania ravinneja energiatehokasta superkorttelia ja laatia toimintamalli sen toteuttamiseksi. Hankkeen toteuttavat Tampereen kaupunki, SYKE ja Tampereen ammattikorkeakoulu. SYKE Uusilla käymäläratkaisuilla haitalliset ympäristövaikutukset pienemmiksi – case Hiedanranta\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 71 tilaukset@ymparistojaterveys.fi puh. (02) 630 4900 www.ymparistojaterveys.fi Julkaisija: Suomen Ympäristöja Terveysalan Kustannus Oy Kirjoittajat: Jutta Kivikallio, Tuula Suontamo, Jari Keinänen, Kaarina Kärnä, Salli Lindstedt, Päivi Aalto UIMAHALLIEN ja kosteiden tilojen hygieniaopas UIMAHALLIEN ja kosteiden tilojen hygieniaopas Hinta 28,00 euroa + toimituskulut (sis. alv. 10 %). ISBN 978-952-9637-54-6 UIMAHALLIEN ja kosteiden tilojen hygieniaopas perustuu tutkimuksesta ja käytännön kokemuksesta saatuun tietoon ja soveltaa puhtaanapidon osalta laitossiivouksen yleisiä periaatteita. Opas on päivitetty ja laajennettu versio vuonna 2010 ilmestyneestä uimahallien ja kosteiden tilojen hygieniaoppaasta. Oppaan tavoite on toimia uimahallien hygienian hallinnan, omavalvonnan ja siivoustyön suunnittelun apuna sekä tarjota käytännön ohjeita kaikille uimahallien ja muiden kosteiden tilojen siivouksesta ja hygieniasta vastaaville sekä valvoville viranomaisille. Oppaan tiedot on sovellettavissa myös kuntoutuslaitoksien, hotellien ja laivojen allasosastojen ja oheistilojen sekä urheiluja jäähallien peseytymisja pukeutumistilojen puhtaanapitoon sekä myös ohjeistukseksi julkisissa rakennuksissa, taloyhtiöissä ja kotitalouksissa käytössä olevien ed. mainittujen tilojen puhtaanapitoon. Opas on erinomainen tietolähde mm. koulutusmateriaaliksi. Oppaan kirjoittajat edustavat maamme eturivin asiantuntemusta uimahallien ja kosteiden tilojen hygieniasta.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 72 Mistä kaikki alkoi Kunnallinen terveydenhoitoyhdistys ry perusti Ympäristö ja Terveys-lehden vuonna 1970. Julkaisemisen aloittamiseen vaikuttivat vahvasti yhdistyksen pitkäaikainen toiminnanjohtaja Juhani Stén ja Risto Aurola Lääkintöhallituksesta. Yhdistys oli jo pitkään vastannut maamme terveystarkastajien koulutuksesta ja pätevyydestä erillisen tutkintolautakunnan kautta. Yhdistys järjesti terveystarkastajille 1950-luvun alusta lähtien perusja jatkokursseja. Terveystarkastajien osaamisvaatimukset kasvoivat, ja vuonna 1970 Mikkelin teknillisessä oppilaitoksessa aloitti reilut 30 innokasta terveysteknikko-opiskelijaa. Koulutuksen tavoitteena oli tuottaa kuntiin terveysja työsuojelutarkastajia. Maassamme ilmestyi jo tuolloin eräitä ammattilehtiä, joiden sisältö sivusi jossain Tapio Välikylä Ympäristö ja Terveys-lehden viisi vuosikymmentä Tänä vuonna ilmestyy Ympäristö ja Terveys-lehden 50. vuosikerta. Ammattilehtimaailmassa tämä merkkipaalu on upea saavutus. Se kertoo julkaisun löytäneen oman toimintalokeronsa ja lukijansa. Matkan varrella on tapahtunut useita henkilötai muita muutoksia, mutta alun perin määritelty linja on pitänyt: lehti tarjoaa ajankohtaista ja luotettavaa tietoa ympäristöalan kehityksestä ja alan lainsäädännön soveltamisesta päätösten tekemisen tueksi.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 73 määrin ympäristöterveydenhuoltoa. Maasta puuttui kuitenkin ammattimaisesti toimitettu ja tuotettu ympäristöterveydenhuollon ammattilehti. Tähän saumaan Kunnallinen terveydenhoitoyhdistys ry perusti uuden julkaisun, Ympäristö ja Terveys-lehden. Katsottiin, että maassamme tarvitaan laadukas ympäristöterveydenhuollon erikoislehti. Lehden kooksi ja sidonnaksi valittiin B5 ja liimaselkä. Tämä koko ja sidontatapa ovat säilyneet läpi vuosikymmenten. Pariin otteeseen lukijakyselyssä on tätä asiaa kysytty ja vastauksissa on oltu harvinaisen yksimielisiä, lehti on hyvä näin. Sisältö kehittyy Ympäristö ja Terveys-lehden toimintaidea on ollut alusta alkaen samankaltainen: asiantuntijakirjoituksista koostuva usein teemapohjainen monipuolinen kokonaisuus. Monet teemat ovat olleet käsikirjatyyppisiä lehtiä, joita on käytetty oppimateriaalina erilaisissa oppilaitoksissa ja joiden sisältö ei ole vanhentunut useammassakaan vuodessa. Ympäristö ja Terveys-lehdessä käsiteltiin ensimmäisen vuosikymmenen aikana runsaasti elintarvikehygieniaan liittyviä aiheita, ja myös tarttuvat taudit olivat vahvasti esillä. Sisällön painopiste oli vesiensuojelussa, vesistöjemme huono tila oli todennäköisesti merkittävin ympäristömme pilaantumisen merkki. Kaikki edellä mainitut aiheet olivat hyvin ajankohtaisia aiheita tuolloin. Ympäristö ja Terveys-lehden kustantaja vaihtui vuonna 1979. Tässä vaiheessa lehden toimitussihteeriksi valittiin Tapio Välikylä, joka oli lehden vakituisessa palveluksessa vuoteen 2017 saakka. Kustantajan muutoksen jälkeen käsiteltävät aiheet ja lehden teemat muuttuivat vähitellen ympäristösuojeluja mittaustekniikan suuntaan. Elintarvikevalvonta oli mukana vuoteen 1986 saakka, jolloin alkoi ilmestyä saman kustantajan Elintarvike ja Terveys-lehti. Vuosikymmen alussa Ympäristö ja Terveyslehden kanssa hyvin samankaltainen julkaisu Kansanterveys fuusioitui Ympäristö ja Terveys-lehteen ja lehden toimituskuntaan liittyi terveystarkastaja Erkki Ketola, joka vastasi monia vuosia Ympäristö ja Terveyslehden elintarviketeemoista ja myöhemmin erillisen Elintarvike ja Terveys-lehden tuottamisesta. Muutto Poriin Kahden ammattilehden toimittaminen eri paikkakunnilla, yhteensä 12–14 numeroa vuodessa, ja kustantajan muu julkaisutoiminta sekä koulutustoiminnan kehittäminen vaativat resursseja ja toimintatilaa. Kustantaja toimi Helsingissä vuoden 1998 Kirjoittaja, Ympäristö ja Terveys-lehden entinen päätoimittaja Tapio Välikylä työskenteli yrityksen palveluksessa lähes neljä vuosikymmentä.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 74 loppuun ja muutti vuodenvaihteessa Poriin. Muutto oli monessakin mielessä hyvä ratkaisu. Kustannustaso oli Porissa huomattavasti alhaisempi kuin Helsingissä. Elintarvike ja Terveys-lehteä oli toimitettu porilaisin voimin, joten toimintojen yhdistäminen lisäsi tehokkuutta ja oli kaikin puolin muutenkin viisas ratkaisu. Muuton jälkeen toiminta vilkastui voimakkaasti ja henkilökuntaan tuli ensin osa-aikainen toimistosihteeri, myöhemmin täysiaikainen. Sitten palkattiin markkinointiin osaaja ja siinä vaiheessa, kun Erkki Ketola vetäytyi toiminnasta, palkattiin toinen henkilö toimitukseen mm. tuottamaan Ympäristö ja Terveys-lehteä. Päätoimittaja Tapio Välikylä jäi eläkkeelle 2017 ja hänen työtään jatkaa päätoimittaja Kaarina Kärnä. Monipuolista toimintaa Vuosituhannen vaihteen molemmin puolin toiminta vilkastui edelleen. Opasja kirjatuotantoa lisättiin, samoin sidostyhmille kohdennettuja koulutuksia, jotka toteutettiin omakustannus-, tilausja yhteistyökoulutuksena. Ympäristö ja Terveys-lehden sisältöön ilmestyivät kestävä kehitys, ympäristömerkit ja -sertifioinnit ja muut ajankohtaiset aiheet. Sisäilmaja asumisterveysaiheita käsiteltiin myös vähintään yhdessä teemassa vuosittain. Jätehuolto ja pilaantuneet maat olivat myös kestoaiheita, vesiensuojeluakaan ei unohdettu. Viime vuosina on pureuduttu ilmastonmuutokseen ilmiönä ja sen torjuntaan. Kestävä kehitys on mukana edelleen, ehkä hieman uudelleen muotoiltuna. Ympäristö ja Terveys-lehti 100 v. Paperisen lehden loppua on povattu jo vähintäänkin 10 vuotta. Toki ammattilehtien levikit ovat supistuneet, ja tämä kehitys on myös Ympäristö ja Terveys-lehdessä toteutunut. Supistuvaa levikkiä on paikattu kehittämällä lehden sisältöä paremmin vastaamaan lukijoiden toiveita ja mahdollistamalla myös muita lukukanavia kuin perinteinen printtilehti. Lehti on tilattavissa ja luettavissa myös näköislehtenä. Vakavasti otettavakin tutkimus tuottaa hyvin ristiriitaisia tutkimustuloksia tai hyvin vaatimattomasta tutkimusasetelmasta tehdään pitkälle meneviä johtopäätöksiä – tai jopa tietoa pimitetään. Tiedon luotettavuus ja kvasitiedon seulonta ovat yhä tärkeämpiä tehtäviä. Tämä on ollut ammattilehden tehtävä nyt ja tulee olemaan myös tulevaisuudessa. Suomen Ympäristöja Terveysalan Kustannus Oy:lle myönnettiin helmikuussa 2019 Yhteiskunnallinen yritys -merkin käyttöoikeus osoituksena liiketoiminnallisten ja yhteiskunnallisten tavoitteiden onnistuneesta yhdistämisestä. Yhteiskunnallisena yrityksenä Suomen Ympäristöja Terveysalan Kustannus Oy käyttää liiketoimintansa voitot oman toiminnan kehittämiseen, mikä hyödyttää niin ympäristönsuojelun ja ympäristöterveydenhuollon viranhaltijoita kuin myös ammattikeittiöiden ja muiden elintarvikealojen henkilökuntaa sekä aloilla toimivia yrityksiä edullisten kouluttautumismahdollisuuksien, luotettavien ammattilehtien ja muiden toimivien viestintäkanavien muodossa.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 75 LEHDEN ALKUTAIPALEEN SATOA:\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 76 J ouko Tuomiston ura on ympäristöterveyden tutkimuksen kannalta upea. Hän on vaikuttanut tutkimusympäristössä ympäristöterveyden aseman vankistamiseen ja hänen ja hänen työryhmänsä tuottama tutkimusja muu materiaali on merkittävää kansallisesti ja kansainvälisesti. Miksi ympäristöterveys Useimmiten uraja elämäntyövalinnat tapahtumat sattumanvaraisesti, yksi sattuma seuraa toistaan ja näin muodostuu polku, joka jälkeenpäin tarkasteluna näyttää siltä, että valinnat olisi tehty tietoisesti. Emeritusprofessori Jouko Tuomiston mukaan hän ei tietoisesti valinnut ympäristöterveyttä vaan että hänen uransa on tyypillinen esimerkki suunnittelemattomista valinnoista. ”Tutkimustyöni aloitin neurofarmakologiassa, koska olin kiinnostunut keskushermoston ja psyyken toiminnoista. Olen aina pitänyt kemiasta ja uskoin kemian olevan ratkaisu myös aivojen toiminnassa. Tämä johti tutkimuksiin histamiinin ja serotoniinin vaiheista sekä hermosoluissa että niiden mallina käytetyissä verihiutaleissa. Tämä jatkui vielä väitöskirjan (1968) jälkeen post-doc-vaiheessa Kansas Cityssä, jossa minulla oli kaksi tärkeää esikuvaa, ohjaajani Edward J. Walaszek ja myöhemmin aivan keskeiseksi osoittautunut toksikologian professori John Doull. He kehittivät myös Tapio Välikylä Jouko Tuomisto – mister ympäristöterveys Jouko Tuomisto on emeritusprofessori, tutkija ja tiedekirjailija. Tänä keväänä hän täyttää 80 vuotta. Tuomisto toimi Kansanterveyslaitoksen tutkimusprofessorina ja osastonjohtajana vuosina 1983–2004. Hän oli keskeinen vaikuttaja Kansanterveyslaitoksen ympäristöterveyden osaston kehittämisessä kansainvälisestikin tunnustetuksi tutkimusyksiköksi. Hyvin tärkeitä henkilöitä lehden historiasta\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 77 tietokoneohjattua opetusta ja tenttejä, jotka olivat hetken aikaa käytössä Suomessakin. Tein siellä PhD-väitöskirjan (1972), joka koski amiinien rakennevaikutussuhteita”, muistelee Jouko Tuomisto. ”Suomessa jouduin heti tuleen, kun Helsingissä oli luvattu järjestää Farmakologian maailmankongressi 1975 ja jouduin sen ohjelmatoimikunnan puheenjohtajaksi. Siinä joutui ensi kosketuksiin sen hetken eturivin tutkijoiden kanssa sekä farmakologiassa että toksikologiassa, ja se muokkasi tulevaa uraani merkittävällä tavalla. Käytännön laboratoriotyöstä ei näinä vuosina olisi kuitenkaan tullut juuri mitään, ellei Leena-vaimoni olisi ollut tukena sekä laboratoriossa että kotona. Tältä ajalta meillä on useita melko tunnettuja yhteistutkimuksia.” ”Vuosina 1974–76 yliopistolaajennuksien vuoksi farmakologiassa ja toksikologiassa oli auki kokonainen nippu professuureja ja apulaisprofessuureja ja hain niistä useampaa. Päädyin Helsingin yliopiston farmakologian apulaisprofessorin virkaan, ja olin jo perumassa Kuopion korkeakoulun toksikologian ja farmakokinetiikan viran hakupapereita, kun silloinen rehtori Tapani Vanha-Perttula suostutteli minut pysymään haussa ja suureksi hämmästyksekseni tulin valituksi. Niinpä olin tässä virassa vuodet 1978–1982. Sen aikana panin alulle toksikologian koulutuksen, mutta en ehtinyt juuri muuta kuin rakentaa sen rungon vuoteen 1982 mennessä ja saada lahjoituksena yliopistolle apulaisprofessuurin lääkeainetoksikologiaan.” Ympäristöterveys puski esiin 1970-luvun alussa Ympäristön pilaantuminen ja sen myötä ympäristötietoisuus heräsi 1970-luvun alussa. Suomen Luonnonsuojeluliitossa oli tehty vallankumous ja yhteiskunnalKoulutus ja tutkijanura • Ylioppilas, Ilmajoen yhteiskoulu 1957. • Lääketieteen lisensiaatti, Helsingin yliopisto 1965. • Lääketieteen ja kirurgian tohtori, Helsingin yliopisto 1968. • Filosofian tohtori (PhD) farmakologiassa ja toksikologiassa, Kansasin yliopisto 1972. • Helsingin yliopiston farmakologian apulaisprofessori 1977. • Kuopion korkeakoulun toksikologian ja farmakokinetiikan professori 1978–1982. • Kansanterveyslaitoksen osastonjohtaja (professori) 1983–2004. • Osa-aikainen ympäristöterveydenhuollon professori 1998–2003. • Tuomisto oli akatemiaprofessorina 1991–1996. Vuosina 2002–2004 hän johti Ympäristöterveyden riskinarvioinnin huippuyksikköä. Jouko Tuomisto.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 78 lisen keskusteluun nousivat ympäristöongelmat vahvasti. Ongelmat olivat hyvin konkreettisia ja useimmiten omin aistein havaittavia. Jouko Tuomisto ajoittaa myös ympäristöterveyden merkityksen esille nousun näihin aikoihin. ”Muun muassa Äänekosken hiivapölyongelmia varten Lääkintöhallitus perusti erityisen selvitysryhmän, joka aika kunniakkaasti vei asian ratkaisuun, mutta osoitti samalla, että tällaisia ongelmia varten tarvitaan pysyvämpi organisaatio. Kirjoitin Helsingin Sanomiin alakertaartikkelin, jossa todettiin, että Kuopion korkeakoulussa on sekä toksikologian koulutus että ympäristöhygienian koulutus. Siksi kannattaisi perustaa sen läheisyyteen valtion tutkimuslaitoksen yksikkö, joka olisi Lääkintöhallituksen ja ministeriöiden välittömänä apuna ja työrukkasena ympäristöterveysasioissa.” Tuomisto kertoo lähettäneensä kirjoituksensa silloiselle Mauno Koiviston hallituksen II sosiaalija terveysministeri KatriHelena Eskeliselle, joka kertomansa mukaan antoi sen ulkoministeri Paavo Väyryselle, kun valtioneuvosto käsitteli vuoden 1982 budjetin määrärahaa ympäristöhygienian ja toksikologian osaston perustamiseksi Kansanterveyslaitokseen. ”Väyrynen luki sen ja totesi sisällön sopivan puolueen tavoitteisiin, ja esitti budjettikirjaan yhden sanan lisäystä: Kuopioon. Ministeri Kalevi Kivistö ilmoitti tukevansa esitystä, jonka jälkeen sosialidemokraatit ilmoittivat, että eivät he tätä vastusta. Niin sana lisättiin yksimielisesti, ja osaston sijoituspaikaksi tuli Kuopio Helsingin sijasta.” ”Laitoksen johtaja Jussi Huttunen ilmoitti, että hoida putiikki sitten kanssa, kun olet tämän sekamelskan aiheuttanutkin. En ollut kauhean innostunut, koska toksikologian kehittäminen yliopistossa oli ihan kesken, mutta monien vaiheiden jälkeen laitoin paperini sisään ja hoidin osastonjohtajan virkaa sitten vuodesta 1983 eläkkeelle jäämiseen saakka, tosin olin virkavapaana 1990-luvulla kuutisen vuotta akatemiaprofessorin virassa.” Tuomiston uran kohokohtia Emeritusprofessori Jouko Tuomiston monivaiheiseen uraan mahtuu monia uraauurtavia vaiheita. Niitä löytyy farmakologian ja toksikologian sekä oman alamme kannalta tärkeältä ympäristöterveyden alalta. ”Farmakologian ja pieneltä osin toksikologian opetuksen osalta suurin merkitys lienee Farmakologian ja toksikologian oppikirjan toimittaminen. Sen ensimmäinen painos ilmestyi 1978 ja kymmenes (jonka toimittamisessa en ole mukana) vuonna 2018. Olen siis epäsuorasti opettanut lähes kaikkia lääketieteen ja farmasian opiskelijoita Suomessa 1970-luvun lopulta alkaen”, sanoo Tuomisto. ”Ympäristöterveyden kannalta suurin Jouko Tuomiston kansainvälinen toiminta Tuomisto on toiminut asiantuntijana ympäristöterveysasioissa muun muassa valtionhallinnolle, Euroopan unionille, Euroopan elintarviketurvallisuusvirastolle (EFSA) ja Maailman terveysjärjestölle (WHO). Tuomisto on ollut aktiivinen useissa kansainvälisissä järjestöissä kuten Maailman farmakologiliitossa (IUPHAR, Kuudennen kansainvälisen farmakologikongressin ohjelmajohtaja 1975), Kansainvälisessä toksikologiliitossa (IUTOX) ja Euroopan toksikologiyhdistyksessä (Eurotox, jonka 26. Kongressin presidentti 1985, myönnettiin Eurotox Merit Award 2006).\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 79 merkitys on varmaan ollut osaston perustaminen Kuopioon 1982. Erityisesti ympäristöasioissa monialainen tutkimus on aivan keskeistä, maailmalla on liian paljon esimerkkejä putkinäköisestä yhden asian tutkimisesta, joka sitten helposti tuntuu tekijöistään maailman tärkeimmältä asialta. Ympäristönsuojelussa joudutaan aina tekemään kompromisseja, ja silloin on tärkeää, että kompromisseja tehdään oikeissa kohdissa,” hän painottaa. Jouko Tuomisto on usein korostanut sitä, että tärkeintä ei ole se, että on mahdollisimman tiukka, tärkeämpää on osata se, milloin pitää olla tiukka, ja milloin siitä on vain haittaa. ”Tämä on hyvin nähty ydinvoiman suhteen, jossa vastustus on ollut enemmän pelkoihin ja ideologiaan perustuvaa kuin tieteellisiin tosiasioihin. Nyt nähdään sen hyödyt, kun sekä pienhiukkaset että ilmastonmuutos nähdään paljon suuremmiksi uhiksi terveydelle kuin ydinvoima. Olen ollut otettu siitä, että asian puitteissa eduskunnan valiokunnissa tehty asiantuntijatyö on osaltaan vaikuttanut suomalaisten poliitikkojen melko rauhalliseen suhtautumiseen ydinvoimaan.” Julkaisijan roolissa Tuomisto on ollut ahkera kirjoittaja yliopistojen ja tutkimuslaitosten julkaisusarjoissa sekä alan tieteellisissä sekä ammattija päivälehdissä. Hän on julkaissut useita kirjoja ja ollut toimittajana yliopisto-oppikirjoissa sekä kirjoittajana muun muassa lukion oppikirjoissa. Tuomiston teos ”100 kysymystä ympäristöstä ja terveydestä; Arsenikista öljyyn” oli ehdolla Tieto-Finlandia-palkinnon saajaksi vuonna 2005. Se on nyttemmin ajantasaistettuna verkkojulkaisuna vapaasti luettavissa Duodecimin Terveyskirjastossa. Tänä keväänä 80 vuotta täyttävällä Jouko Tuomistolla riittää tekemistä myös kotona.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 80 ”Minusta jokaisen tutkijan velvollisuus on avata tutkimusta yleisölle ja päättäjille. Kirjastoihin hautautuva tutkimus ei auta ihmiskuntaa kovin paljon. Pienen maan tutkijan on myös vaikea saada ääntään tehokkaasti kuuluviin kansainvälisissä tutkijapiireissä, mikä auttaisi tulosten leviämistä sitä kautta. Monet ajattelevat, että tutkijan tehtävä on tutkia ja joku muu saa sitten soveltaa sitä käytäntöön.” ”Tilanne on suomalaisessa lääketieteessä ollut onneksi aika hyvä, ja esimerkiksi yli satavuotias Duodecim-seura on tehnyt paljon tutkimuksen ja tieteen tuomiseksi jokaisen kansalaisen käytettäväksi suomen kielellä. Myös päättäjien ennakkokäsityksiä on tärkeää korjata. Monet virkamiehet ja poliitikot kuvittelevat, että tutkimus voidaan jakaa teoreettiseen perustutkimukseen, josta ei ole suoraa hyötyä, ja soveltavaan tutkimukseen, johon pienessä maassa pitäisi keskittyä. Parhaat tulokset saadaan kuitenkin sillä, että molemmat kehittyvät rinnakkain ja soveltamiseen saadaan perusteita suoraan syvälle menevästä perustutkimuksesta. Esimerkiksi dioksiinien vaikutusmekanismien ymmärtäminen on antanut paljon varmuutta riskien arvioimiseen oikein, ei liian höllästi, mutta ei myöskään niin tiukasti, että se esimerkiksi vähentää terveellisen kalan käyttöä”, Tuomisto summaa. Jouko Tuomisto ja Ympäristö ja Terveys-lehti Jouko Tuomisto on vuosikymmenten mittaan julkaissut useita erinomaisia ympäristöterveyttä käsitteleviä artikkeleita Ympäristö ja Terveys-lehdessä. Hänen ensimmäinen kirjoituksensa ”Ympäristökemikaalien aiheuttama syöpäriski ja sen arviointi” julkaistiin vuona 1981. Tuomiston mukaan kirjoituksen aihe on näin jälkeenpäin ajateltuna hieman yllätys, koska syöpä ei ollut keskeisin asia hänen työssään eikä varsinkaan tuolloin. ”Ympäristö ja Terveys-lehden merkityksen rinnastaisin tässä lääketieteen puolella toimivaan Duodecim-lehteen, joka on ollut ensiarvoinen uusimpien tutkimustulosten ja käytäntöjen levittämisessä ammattikunnalle. Ympäristö ja Terveys-lehti on samanlaisessa asemassa tiukasti tieteeseen perustuvana mutta alan ammattilaisia suoraan auttavana ja heidän ammattitaitoaan parantavana foorumina.” Ympäristön aiheuttamat terveysuhat Jouko Tuomiston tavoitteena on ollut suhteuttaa riskejä, varoittaa todella vakavista riskeistä ja poistaa turhia pelkoja. Hänen mielestään muun muassa jo pienhiukkasten terveyshaittojen takia ja ilmastonmuutoksesta riippumattakin tulisi päästä nopeasti eroon fossiilisiin polttoaineisiin perustuvasta energiantuotannosta ja liikenteestä, ja ratkaisuksi Tuomisto esittää, kuten tiedemaailma yhä useammin, ydinvoimalla tuotetun sähkön merkittävää lisäämistä. Tuomiston mukaan keskeisin ympäristöuhkamme on luonnon monimuotoisuuden kaventuminen ja luonnon pirstaloituminen, jonka huomaa maailmalla ja myös Suomessa. ”Kaupungit, tiet ja vesirakentaminen kaventavat koko ajan ´normaalin´ luonnon elintilaa, ja yhdessä ilmastonmuutoksen kanssa tämä tulee lopulta muuttamaan myös ihmisen elinmahdollisuuksia. Osaltaan tämä liittyy myös väestön kasvuun, ja väestön keskimääräisen kulutuksen kasvuun”, varoittaa Tuomisto. ”Ympäristöön ja terveyteen liittyvät tapahtumaketjut ovat hyvin monimutkaisia ja monitahoisia. Siksi vierastan ajatuksia siitä, että jollakin yksinkertaisella tempulla, kuten tiettyjen kemikaalien kieltämisellä, saataisiin kovin olennaista aikaan. Muun muassa ”likaisen tusinan” käsite on tuonut tervetullutta kontrollia, mutta toisaalta se on hämärtänyt kokonaisuutta ja peittänyt\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 81 alleen monimutkaiset syy-seuraussuhteet ympäristössä. Tämänkin takia tieteidenvälinen lähestymistapa on ympäristöterveydessä olennaisempi kuin monella muulla alalla”, Tuomisto korostaa. ”Ilmastonmuutos on tällä hetkellä keskustelun keskiössä ja ympäristöhuolen keskeinen tekijä. Uutta tutkimustietoa julkaistaan jatkuvasti. Usein jo maallikkokin näkee, että tutkimuksella pyritään muihin kuin ympäristöpäämääriin. Tässä näkyy hyvin se, että ennustaminen on vaikeaa, eikä täsmällisiin numeroihin tulevaisuuden kehityksen ennustamisessa kannata suhtautua kirjaimellisesti. Toinen keskeinen asia on ilmastonmuutoksen torjunnan suuntaaminen niin, että toimenpiteistä ei ole vahinkoa enemmän kuin hyötyä. Jotkin ratkaisut ovat kirjoituspöydällä hyviä, mutta kun ruvetaan analysoimaan niiden kokonaisvaikutuksia, lopputulos voi olla negatiivinen. Olisi aina pyrittävä ensisijaisesti win-win-ratkaisuihin, joista ei ainakaan ole vahinkoa”, painottaa Tuomisto. Ympäristöterveystutkimuksen tulevaisuus Kun Tuomisto pohtii tutkimuksen nykytilaa ja tulevaisuutta lainaten Mika Waltarin Sinuhen sanoja: ”näin on aina ollut ja näin on aina oleva”. ”Nuoret näkevät aaltoliikkeessä vain yhden aallon ja se pelottaa. Aallot kuitenkin tulevat ja menevät. Luin tässä perästäpäin vuonna 1976 Suomen Akatemian ja Akatemian tutkijoiden yhdistyksen seminaarissa pitämääni tiedepoliittista esitystä, ja siinä peräänkuulutin Akatemialta pitkäjänteistä rahoitusta, ’niin että löytyisi rohkeutta päättää, eikä ripotella kuin pahaiset säätiöt joitakin tuhatlappusia mahdollisimman monille´. Sekä Akatemian että yliopistojen rahoitusmalli on tuosta ajasta muuttunut periaatteessa terveempään suuntaan. Normaalina projektirahoituksena Yhdysvalloissa pidetään noin 5 vuoden kausia. Juuri äsken Sciencessa kerrottiin Howard Hughes Instituutin projektirahoituksen maksimista, joka on 15 vuotta, ja sitä jotkut protestoivat liian lyhyenä”, Tuomisto kummastelee. ”On selvää, että yliopistoilla ja laitoksilla pitää olla sekä perusrahoitus että suorituksiin perustuva rahoitus. Niiden suhde on kiistanalainen. Näyttäisi siltä, että tällä hetkellä nimenomaan perusrahoitus tarvitsee vahvistusta. Tieteen tasoon perustuvan projektirahoituksen kuuluu ilman muuta olla pääasiassa Suomen Akatemialla, jolla on sen jakamiseen kehittynyt koneisto”, Tuomisto korostaa. Miten tulevaisuudessa julkaistaan tutkimustulokset? Printtijulkaisulla on tulevaisuus, mutta Jouko Tuomisto olettaa sen painottuvan entistä enemmän katsauksiin, uutisiin ja kaikkein käänteentekevimpiin tutkimuksiin (tyyppiä Science, Nature). Spesifiset tutkimustulokset tullaan hänen mukaansa enemmän ja enemmän julkaisemaan sähköisessä muodossa ja osittain myös interaktiivisesti niin, että lukijat voivat hyvin varhaisessa vaiheessa kommentoida tuloksia. ”Joillakin aloilla on jo käytäntöä, että tutkimus julkaistaan ilman vertaisarviointia, joka tehdään sitten julkaisemisen jälkeen. Korjattu julkaisu jää sitten lopulliseksi arkistokappaleeksi. Työ siis muistuttaa hiukan Wikipedian julkaisuperiaatteita.”\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 82 ”N ää työpaineet, pakokaasu ja haju. Saako kapteenia pöytään?” Kun maallikko lukee palindromeja, hämmästyttää usein, miten niitä oikein voi keksiä ja miten kauan palindromin laatimisen kuluu aikaa. Tätä tiedustelin myös lehtemme palindromit laativalta Anne Kotiharjulta. ”Välillä palindromi syntyy nopeasti, joskus taas varsinkin pitkissä palindromeissa voi mennä kauankin, ennen kuin olen lopputulokseen tyytyväinen. Liikkeelle lähden jostakin sanasta tai sanaparista, joista takaperinkin luettuna muodostuu jotain ymmärrettävää. Siihen ympärille sitten kehittelen jotain asiaan liittyvää. Esimerkiksi lukupiiri-sana sisältää takaperin sanan riipu. Seuraavan sanan pitää alkaa kul... Kulisseissa voisi ehkä riippua. Niinpä muodostuu varsin helposti tämä toruva palindromi: Assi! Essi! Lukupiiri EI riipu kulisseissa!”, kuvailee Kotiharju palindromien laatimista. Mutta onko ympäristöaiheisten palindromien laatiminen hankalampaa kuin muiden? ”Siinä mielessä on, että aihepiirin keskeinen sanasto ei tunnu kääntyvän mukavasti ympäri. Sikäli kun sopivia sanoja löytyy, niistä syntyy palindromi siinä missä muistakin aiheista, jatkaa Kotiharju. Palindromiharrastus alkoi Alivaltiosihteereistä Varsinaisesti Kotiharjun palindromi-innostuksen käynnistivät Alivaltiosihteerin viikon viralliset palindromit 1990-luvun alussa. ”Harrastus ei ole ollut mitenkään jatkuvaa, vaan välillä palindromeja innostuu laatimaan melkein urakalla ja sitten saattaa tulla pitkäkin tauko, kertoo Kotiharju. Hän arvostaa Alivaltiosihteeriä alan klassikkona, mutta haluaa tässä yhteydessä nostaa esiin myös runoilija Esa Hirvosen palindromirunokirjan ’Takana kapakan akat’. Kotiharjun omista palindromeista hänen suosikkinsa sisältää varovaista uskoa parempaan Kaarina Kärnä ”Älli. Viisautta; hattua siivillä.” Anne Kotiharju laatii Ympäristö ja Terveyslehden oivaltavat palindromit Wikipedian mukaan palindromi on sana, virke, luku tai mikä tahansa merkkijono, jonka merkkien järjestys on etuja takaperin sama. Ympäristö ja Terveys-lehdessä julkaistaan lehden juhlavuonna myös ympäristöaiheisia palindromeja, joita on mukana jokaisessa numerossa. Palindromit lehdelle laatii espoolainen matemaatikko ja luontoharrastaja Anne Kotiharju.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 83 tulevaisuuteen: ”Ne ajat oli eletty. Älä vedä pipoa, jos takaisku. Avaa ovi, ota olut, sure, pieni Kati. Erottaa ne senaattoreitakin. Ei perustuloa – toivoa, avauksia. Katso ja opi, päde, väläyttele ilot ajaen.” Kotiharju arvostaa myös muuta sanoilla kikkailua ja leikittelyä, kuten sananmuunnoksia ja sanaristikoita. Ja kun sanat kiinnostavat, kiinnostaa yleensä myös lukeminen. Kotiharju lukee mielellään, mm. paksuja fantasiakirjasarjoja ja on mukana lukupiirissä. Voimaa luonnosta Luonnossa liikkuminen on Kotiharjulle tärkeää ja näin ollen myös luonnon monimuotoisuuden säilyttäminen. ”Yritän kaikissa valinnoissani ottaa ympäristövaikutukset huomioon, vaikkei se aina olekaan helppoa, eikä yksiselitteistä. Meidän ihmisten tulee huolehtia luonnon monimuotoisuudesta, koska pystymme katsomaan pidemmälle kuin välittömään voitontavoitteluun ja laajemmalle kuin yksilön etuun”, toteaa Kotiharju. Kulutusyhteiskunnan vaarat Kotiharju kiteyttää tietenkin palindromiin: ”Tuho! Katso eteen! Ei voi taas kuluttaa tai – no, me delataan, ei rillutella. ’Maksapas kamalle tulli’, rienaat aledemonia. Taattu luksaatio vienee teosta kohut.” Luonnossa Kotiharju liikkuu kävellen ja kuvaa luontoa kännykkäkameralla. ”Kännykkä on ollut viime vuosina joka tapauksessa aina ulkoillessa mukana, koska Pokemon Go...”, naurahtaa Kotiharju, joka mielellään yhdistää ulkoiluun myös Pokemonien jahtaamisen, vaikka jälkikasvulla tämä harrastus onkin jo siirtynyt taka-alalle. Mutta kiinnostavat Kotiharjua myös linnut. Kävelyt suuntautuvat usein lintutornille ja kiikarit kulkevat repussa mukana. ”Tänäkin vuonna on muuten käynnissä Birdlifen Tunnista sata lajia -haaste. Havaitsemansa lajit voi ilmoittaa kätevästi verkossa. Sata lajia on sellainen määrä, johon vuoden aikana aloittelijakin voi hyvin päästä ja kevät on hyvä aika aloittaa havainnointi”, vinkkaa Kotiharju. Mietteitä työelämästä Koulutukseltaan 44-vuotias Kotiharju on filosofian maisteri. Hänen pääaineensa oli matematiikka, ja hän opiskeli myös kemiaa, kasvatustiedettä ja tietokäsittelytiedettä, sillä alun perin hänestä piti tulla opettaja, kunnes eläkevakuutusala veikin mukanaan. Tällä hetkellä Kotiharju etsii uutta työpaikkaa. Hän on paljon miettinyt työelämää ja työympäristöjä, ja todennut, että hänelle sopii parhaiten työ rauhallisessa työympäristössä, jossa jokainen kuulee myös omat ajatuksensa. Ja parasta olisi, jos ne ajatukset olisivat työnantajan kanssa samansuuntaisia – työ ympäristöalalla kiinnostaisi. Jos palindromitaitoiselle matemaatikolle olisi paikka tarjolla, niin Kotiharjun yhteystiedot saa lehden toimituksesta. Paljastettakoon, että hän lappeenrantalaisyntyisenä kannattaa jääkiekkojoukkue SaiPaa. Mutta ehkä se ei ole niin kovin vakavaa. Anne Kotiharjun vappupalindromi: ”Ois sima, joisi. Visio ja missio.” Anne Kotiharju. Kuva: Nina Majuri.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 84 Kirjaesittely Jorma Luhta ja Seija Paasonen Revontulet Maahenki Oy. 2018. 72 s. ISBN 9789523011328 Revontulten syntysijat ovat Auringossa noin 150 miljoonan kilometrin päässä ihmiskunnasta. Ihailua ja kunnioitusta herättävät revontulien loimut syttyvät näkyville lähellä Maata. Maan napojen läheisyydessä eläville ihmisille revontulet ovat tuttu ilmiö, mutta harvinaisempi näky taas niille, jotka elävät kauempana napa-alueista. Monet matkustavat hyvinkin kaukaa ihailemaan revontulia ja kokemaan niiden mystisiä elämyksiä. Meteorologi Seija Paasonen kertoo kirjassa revontulien synnystä, kansanperinteestä, mystiikasta ja uskomuksista. Kirjassa tarkastellaan myös revontulien merkitystä taiteessa sekä revontulien tutkimusta ja olemusta. Kerronta on tiivistetty pieniin lukuihin ja asiat käsitellään lyhyesti, joten kirja sopii myös lyhytjänteiselle lukijalle. Aiheesta olisi toki lukenut enemmänkin: mielenkiinto revontulien leiskuntaan ja loimujen tarkasteluun heräsi. Joka tapauksessa seuraavan kerran revontulia katsellessani voin kuvitella tuliketun kyljistä sinkoavat kipinät tai auringosta maata kohti kiitävät sähköisesti varautuneet hiukkaset – ja tiedän miten revontuliin syntyy purppuranpunainen väri. Suurin osa kirjan sivuista koostuu kiehtovista valokuvista, joissa valokuvaaja Jorma Luhta on kuvannut revontulien erilaisia loimuja. Hän on kuvannut revontulia jo vuosia ja valinnut tähän kirjaan kuvistaan vaikuttavimmat. Tanja Lohiranta Ympäristö ja Terveys-lehden näköislehti tilaukset! Näköislehden tilaukset Lehtiluukun kautta (www.lehtiluukku.fi) Linkki lehden tilaussivulle http://www.lehtiluukku.fi/lehti/ymparisto-ja-terveys-lehti NÄKÖISLEHDEN HINNAT Vuosikerta 48,00 € sis. ALV. (24 %). Irtonumero 8,00 € sis. ALV. (24 %).\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 85 8.30 Aamukahvi 9.00 Mitä on työsuojelu säädökset, vastuut ja velvollisuudet, yhteistoiminta Erityisasiantuntija Eeva Niemenmaa, sosiaalija terveysministeriö 9.30 Työhyvinvointi – terveellinen, turvallinen ja hyvinvoiva työympäristö työhyvinvoinnin tekijät ja työssäjaksamisen edistämisen keinot Asiantuntija Pirkko Mäkinen, Työturvallisuuskeskus 10.15 Tauko 10.30 Psykososiaalinen kuormitus haitallisen kuormituksen tunnistaminen ja hallinta Asiantuntija Pirkko Mäkinen, Työturvallisuuskeskus 11.15 Vaarojen arviointi Asiantuntija Lasse Kammonen, Työturvallisuuskeskus 12:00 Keskustelu 12.15 Lounas 13.15 Työn organisoinnin merkitys sujuvilla asiakasja työprosesseilla lisää työhyvinvointia Integraatiojohtaja Kristiina Kariniemi-Örmälä, Keski-Uudenmaan sote -kuntayhtymä 13.45 Turvallisuus tarkastuksilla: suojautuminen tapaturmilta henkilösuojaimet ym. suojautuminen Vanhempi asiantuntija Tuula Räsänen, Työterveyslaitos 14.30 Iltapäiväkahvi 15.00 Turvallisuus tarkastuksilla: hankalan asiakkaan kohtaaminen aggressiivisuus, uhkaus, ”tapavalittajat” Vanhempi konsultti, psykologi Anna Tienhaara, Työterveyslaitos 15.45 Keskustelu 16.00 Kotiinlähtö Koulutuksen hinta: 195 euroa (+ alv 24 %). Sisältää kahvit ja lounaan. Ilmoittautumiset 8.5.2019 mennessä: www.ymparistojaterveys.fi > Koulutukset. Työsuojelu valvontatyössä Laurea-ammattikorkeakoulu, Tikkurila Ratatie 22, 01300 Vantaa 28.5.2019 Ympäristö ja Terveys-lehti järjestää yhteistyössä sosiaalija terveysministeriön kanssa koulutuspäivän Ympäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 85\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 86 poimintoja Ympäristöministeriö selvittää kannusteita ja lakimuutoksia kertakäyttöisten muovien käytön vähentämiseksi Ympäristöministeriö teettää selvityksen kertakäyttöisten muovituotteiden myyntimääristä, ympäristövaikutuksista ja keinoista vähentää niiden kulutusta Suomessa. Selvityksen tekevät Ekoleima Ay, Enlawin Consulting Oy ja Pidä Saaristo Siistinä ry. Selvitys valmistuu syksyyn mennessä. Selvityksen tuloksia hyödynnetään, kun Suomi ryhtyy toteuttamaan kertakäyttöisiä muovituotteita koskevaa direktiiviä, joka julkaistaneen kesäkuussa. Direktiiviehdotuksesta päästiin sopuun neuvoston, EU:n komission ja Euroopan parlamentin kesken viime joulukuussa. Ehdotuksessa esitettiin toimia kymmenelle kertakäyttöiselle muovituotteelle sekä muovia sisältäville kalastusvälineille. Direktiivissä edellytetään tuoteryhmittäin eri toimia eli kulutuksen vähentämistä, tuotekieltoja, tuotteiden ominaisuuksiin liittyviä vaatimuksia sekä laajennettua tuottajavastuuta. Tutkimuskonsortio arvioi tarpeita tehdä muutoksia nykyiseen lainsäädäntöön tai laatia uutta lainsäädäntöä. Lisäksi selvityksessä annetaan suosituksia muista ohjauskeinoista, joilla kertakäyttöisten muovituotteiden kulutusta voitaisiin vähentää innovatiivisesti ja kustannustehokkaasti. Selvityksessä myös arvioidaan kansallista hallinnointija markkinavalvontamallia, joka tukisi tavoitteiden toteutumisen seurantaa ja raportointia. YM Verkostoilla tehoa vesienhoitoon -hanke jatkaa verkostoitumisen kehittämistä Pohjois-Pohjanmaan VYYHTI -hankkeissa aloitettu alueellisen verkostoitumisen kehittäminen jatkuu ja laajenee. Ympäristöministeriön rahoittamassa Verkostoilla tehoa vesienhoitoon -hankkeessa tuetaan vesienhoidon verkostojen toimintaa Pohjois-Pohjanmaalla ja Länsi-Uudellamaalla. Verkostojen tavoitteena on auttaa lähivesistöjen tilasta ja kunnostuksesta kiinnostuneita paikallisia toimijoita, kannustaa kunnostamiseen ja kehittää yhteistyötä. Hankkeessa sovelletaan Pohjois-Pohjanmaan VYYHTI -verkoston toimintamallia Länsi-Uudellemaalle, ja kehitetään verkostojen toimintaa alueiden välisenä yhteistyönä. Lisäksi tehdään laajempaa verkostoyhteistyötä valtakunnallisen vesistökunnostusverkoston sekä eri puolilla maata toimivien ja rakenteilla olevien vesienhoitoverkostojen kanssa. Verkostoilla tehoa vesienhoitoon -hanke toteutetaan vuosina 2019–2020 ProAgria Oulun, Oulun Maaja kotitalousnaisten, Oulun kalatalouskeskuksen, Länsi-Uudenmaan vesija ympäristö ry:n, SYKEn ja Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskuksen kanssa. Hanke toteuttaa hallituksen Kiertotalouden läpimurto ja puhtaat ratkaisut käyttöön -kärkihanketta. Vesistökunnostusverkosto\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 87 poimintoja ”Toksista vesi? Hukassa olemme, loassa”, kuhisevat siskot. Juhlavuoden palindromi 3/2019 Anne Kotiharju Uusi arvio – joka yhdeksäs Suomen eliölajeista on uhanalainen Uusi eliölajien uhanalaisuusarviointi osoittaa Suomen luonnon köyhtyvän edelleen. Arvioiduista yli 22 000 lajista 11,9 % on uhanalaisia, kun edellisessä arvioinnissa osuus oli 10,5 %. Uhanalaisia on kaikissa lajiryhmissä, suhteellisesti eniten linnuissa ja sammalissa. Suurin syy uhanalaistumiseen on lajien elinympäristöjen väheneminen ja laadullinen heikkeneminen. Paljon on tehtävissä uhanalaistumisen pysäyttämisessä, mutta toimilla on kiire. Uhanalaisten osuus suurin linnuissa ja sammalissa Noin kolmannes maamme linnuista ja sammalista on uhanalaisia. Uhanalaisten lajien osuus on suuri myös jäkälissä, putkilokasveissa, perhosissa ja pistiäisissä. Tilanne on näissä kaikissa lajiryhmissä huonontunut edellisestä arvioinnista. Selkärankaisista eläimistä lähes kolmasosa on uhanalaisia. Äärimmäisen uhanalaisia ovat esimerkiksi naali, järvilohi ja peltosirkku kahdenkymmenen muun lajin ohessa. Noin 10 prosenttia Suomen hyönteislajeista on uhanalaisia. Joidenkin hyönteisten osalta on tapahtunut parannusta, sillä monet eteläiset lajit ovat hyötyneet ilmaston lämpenemisestä. Toisaalta yli 200 perhoslajia on entistä uhanalaisempia, vaikka 152 lajin tila onkin parantunut. Nopeinta uhanalaistuminen on tuntureilla, soilla, vesissä ja kallioilla. Niiden lajistossa on tapahtunut vain yksittäisiä muutoksia parempaan. Tunturilajeista uhattuina ovat etenkin perhoset ja putkilokasvit, jotka kärsivät muun muassa ilmastomuutoksen vaikutuksista Lajien uhanalaistumisen pysäyttämiseksi on tehtävissä paljon. Uhanalaisuusarvioinnissa eli Punaisessa kirjassa esitetään sekä laajoja että kohdennettuja toimenpiteitä lajien elinolosuhteiden parantamiseksi. Suojelualueet eivät yksin turvaa lajien säilymistä, vaan monimuotoisuus on huomioitava kaikessa luonnonvarojen ja alueiden käytössä. Aktiivisia suojelu-, ennallistamisja hoitotoimenpiteitä tulisi merkittävästi lisätä erityisesti soiden ja lintukosteikkojen lajiston turvaamiseksi. Lisäksi tarvitaan enemmän tietoa lajiesiintymistä ja lajien elintavoista. Myös tiedon saatavuutta ja käytettävyyttä tulisi parantaa. www.ymparisto.fi/punainenlista SYKE Punasotka, naaras ja koiras. Punasotka on äärimmäisen uhanalainen Suomessa.\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 88 Yrityshakemisto Ympäristö ja Terveys-lehti ajankohtainen ympäristöalan ammattilehti Tilaushinnat Vuosikerta 72,Kestotilaus 67,Opiskelija -50 % norm. tilaushinnoista. Irtonumero 10,sis. ALV. 24 %. tilaukset@ymparistojaterveys.fi www.ymparistojaterveys.fi sis. ALV. 10 %. sis. ALV. 10 %. Hinta 36,00 euroa (sis. alv. 10 %). + toimituskulut tilaukset@ymparistojaterveys.fi (02) 630 4900 www.ymparistojaterveys.fi Tuula Putus Home ja terveys Kosteusvauriohomeiden, hiivojen ja sädesienten esiintyminen sekä terveyshaitat 3. uudistettu painos Laboratorio-opas Mikrobiologisten asumisterveystutkimuksien näytteenotto ja analyysimenetelmät Anna-Mari Pessi Kaisa Jalkanen Hinta 22,00 euroa (sis. alv. 10 %). + toimituskulut tilaukset@ymparistojaterveys.fi (02) 630 4900 www.ymparistojaterveys.fi Positiivisesti pikkutarkka Laboratorioja näytteenottopalveluita yrityksille, julkisen sektorin toimijoille ja kotitalouksille Pohjois-Suomessa. ScanLab Oy | Tutkijantie 4 F, 90590 Oulu | www.scanlab.fi Ruokaviraston hyväksymä ympäristöja elintarvikelaboratorio Vesi-, kalaja ympäristötutkimukset Vesija kalatutkijat palveluksessanne! Ota yhteyttä! Olemme lähelläsi. kvvy.fi KVVY Tutkimus Oy Ympäristö ja Terveys-lehti 50v. Juhlavuosi!\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 89 Yrityshakemisto Tarjoamme palveluita mm. ilmansuojeluun, meluntorjuntaan sekä työympäristöön tehtävistä selvityksistä ja suunnitelmista sekä tarjoamme myös monipuolisen mittauspalvelun. www.ax.fi Tekniikan moniosaajat kumppanina www.ymparistojaterveys.fii Ympäristö ja Terveys-lehti 4/2019 ALUEIDEN KÄYTTÖ JA YMPÄRISTÖ -teemanumero -lehti ilmestyy 27.5.2019. Mainosaineistot 6.5.2019 mennessä. eija.lindroos@ymparistojaterveys.fi www.ymparistojaterveys.fi RATKAISU toimittaja palveluksessasi • Mittalaitteet • Tuki ja koulutus • Laitevuokraus • Asiakasratkaisut Soita: 010 3222 631 MELU • SISÄILMA • VÄRÄHTELY mip.fi Y&T Yrityshakemisto ILMO.indd 1 18.1.2019 8.57 Ympäristö ja Terveys-lehti 50v. Juhlavuosi! www.facebook.com/ymparistojaterveys.fi Seuraa meitä Twitterissä twitter.com/@YTerveyslehti ja Facebookissa\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 90 21.1.2019 18.2.2019 18.2.2019 18.3.2019 18.3.2019 23.4.2019 15.4.2019 27.5.2019 19.8.2019 16.9.2019 16.9.2019 14.10.2019 14.10.2019 11.11.2019 11.11.2019 16.12.2019 Ympäristöterveys,tiedonhallinta Meluntorjunta Vesiensuojelu, vesihuolto Alueiden käyttö ja ympäristö Rakennusterveys Ilmansuojelu Kiertotalous, pilaantuneet maat Ympäristöalan hallinto, ympäristövastuu ja -turvallisuus 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. Tilaushinnat Vuosikerta 72,(sis. alv. 10 %). Kestotilaus 67,(sis. alv. 10 %). Opiskelijat -50% norm. lehden tilaushinnoista (sis. alv. 10 %). Irtonumero 10,(sis. alv. 24 %). AINEISTOPÄIVÄ ILMESTYY www.ymparistojaterveys.fi ja Terveys Ympäristö ILMESTYMISAIKATAULU 2019 Näköislehden tilaukset Lehtiluukun kautta: www.lehtiluukku.fi Keskitetyt näköislehtitilaukset LM Tietopalvelut: https://lminfo.com/fi/libnet sitoutumaton ympäristöalan ammattilehti Lehden tilaukset verkkosivujen kautta tai tilaukset@ymparistojaterveys.fi tai (02) 630 4900 Puhtaamman huomisen ääni 50. vsk Juhlavuosi!\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 91 Olemme rakennetun ympäristön vesihuollon, vesienhallinnan ja vesiensuojelun asialla Sitowise on 1500 hengen asiantuntijayritys, joka tarjoaa asiakkailleen rakennetun ympäristön suunnittelu-, asiantuntijaja digitaaliset palvelut saman katon alta. WWW.SITOWISE.COM Vesihuollon yleisja kehittämissuunnitelmat Vesihuollon verkostoja linjasuunnittelu Vesihuoltoverkostojen ja hulevesien mallintaminen Hulevesien hallinnan suunnittelu Vesistöselvitykset ja vesistöjen kunnostuksen suunnittelu Vesija ympäristölupahakemukset, YVA Pintaja pohjavesiselvitykset, tarvittavat näytteenotot Vesistötarkkailut ja vesistövaikutusten arviointi Vuorovaikutus, sidosryhmätyöskentely ja kyselyt\nYmpäristö ja Terveys-lehti 3 • 2019, 50. vsk. 92 Member of Rettig Group KALKKIA KAIKKEEN VEDENKÄSITTELYYN Kalkkituotteita käytetään vedenkäsittelyssä eri tarkoituksiin. Nordkalkin tuotteet sopivat juomaveden käsittelyyn, jätevedenpuhdistukseen, luonnonvesien, kaivosvesien ja prosessivesien neutralointiin sekä lietteen stabilointiin. Kalkkituotteilla nostetaan veden pH:ta ja säädetään sen kovuutta ja alkaliteettia. Kalkilla voidaan myös saostaa fosforia ja metalleja sekä hygienisoida lietteitä. KÄYTTÖKOHTEET www.nordkalk.fi • Kaivosvedet • Lietteet • Juomavedet • Jätevedet • Prosessivedet