Henriikka Tavi: Maaliskuu 3/12 | jäljen ääni\n« Haluatko esseistiksi?\nHenriikka Tavi: Huhtikuu 4/12 »\n17 toukokuun, 2012 Tekijä penjami\nEsaa pitkin minä kuljen kohti itseäni, itsestäni minä löydän\njälkiä Esasta. Tästä minä olen mennyt: tästä Esa vielä menee\n– Henriikka Tavi, Maaliskuu (Poesia, 2012)\nTutustuin Esaan viisi vuotta sitten. Olin juuri lukenut Truman Capoten romaanin Kesän taittuessa. Tulevan kirjailijan varhainen, postuumisti julkaistu käsikirjoitus kertoo luokkarajat ylittävästä romanssista 1940-luvun New Yorkissa. Jos teos olisi aikanaan julkaistu, se olisi todennäköisesti ollut Capoten esikoisromaani. Kirjailija ei ole viimeistellyt teostaan, mutta siitä huolimatta se teki minuun vaikutuksen: rakkaustarinassa tartutaan hetkeen ja eletään lyhyttä nuoruuden kesää huomisesta murehtimatta. Hieman kliseisestä juonesta ja paikoitellen tarpeettoman rönsyilevistä kielikuvista piittaamatta antauduin tarinan vietäväksi. Hienoa, että tein niin, sillä eläytymiseni viritti minut täysin väärälle taajuudelle seuraavaa lukukokemusta ajatellen.\nTai siis lopputuloksen kannalta juuri oikealle. Henriikka Tavin esikoiskokoelma Esim. Esa (Teos, 2007) potkaisi lujaa vain hetkeä aiemmin New Yorkin kaduilla kulkenutta lukijaa. Esa pääsi yllättämään. Runojen muotokokeilut ja kielenkantimien irrottelut saivat minut innostumaan ja tarkentamaan katseeni kotimaiseen lyriikkaan. Ja innostus palkittiin: viimeisen viiden vuoden aikana on kirjoitettu useita kiinnostavia, runomuodon mahdollisuuksia tutkivia kokoelmia.\nLähdin matkaan Esan saattelemana, ja nyt kun Henriikka Tavin 12-sarja on edennyt kolmanteen osaansa, Maaliskuuhun, huomaan löytäväni Esan uudelleen. Kiitos siitä kuuluu ajan puutteelle, joka pakotti ”kirja kuussa”-hankettaan toteuttavan runoilijan turvautumaan ns. esakorttiin. Henriikka Tavi on blogissaan kertonut Maaliskuun koostuvan pöytälaatikosta löytyneistä, uudelleen työstetyistä teksteistä. Otetaan yksi keskeneräinen teksti ja lisätään siihen Esa. Runo on valmis. Stailaamisen sijaan voisikin perustellusti puhua brändäämisestä, sillä Maaliskuun kontekstissa Esan kultainen kosketus tekee mistä tahansa tekstinpätkästä runon.\nEsa on kokoelman runoja lukiessani edelläni, rinnallani ja kintereilläni, mutta enää hän ei yllätä. Se lienee tarkoitus: vaikuttavuus perustuu Esa-nimen toistamiseen erityylisissä teksteissä. Syntyy harhaanjohtava kuva yhtenäisyydestä, vaikka todellisuudessa Esoja on Tavin runoissa lukuisia. Kiehtovaksi metodin tekee sen epäjohdonmukaisuus. Välillä Esa muuttaa tekstin roolirunoksi, toisinaan hän on pelkkä satunnainen toimija. Ja joskus Esa vaikuttaa kielikuvalta, joka peittää enemmän kuin paljastaa:\nEsa on kuin ajaisi vankilalla vankeutta pakoon.\nEsan kaltaiset sankarit eivät ole syntyneet tyhjästä. Vaikka Tavin esikoiskokoelmassa Esim. Esa kyseinen nimihenkilö on vain sivuosassa muutamassa runossa, löytyy eräästä kokoelman tekstistä selitys Esan synnylle. Runo nimeltään Tehtävä 1. Kirjoita runo jäljittelee koulutehtävää, jossa harjoitellaan runon kirjoittamista täydentämällä tekstin aukkokohdat annettujen vihjeiden avulla (katkelma runon keskeltä):\nKuuletko, miten soin?\nOlen ______________________________ huilu\nJokin adjektiivi tai partisiippi, jännittävämmän kielikuvan saat, jos valitset ilmauksen joka sopii mahdollisimman huonosti yhteen huilun kanssa, esim. räkäinen.\nja _______________________kieli banjon kaulassa\ntaas jokin adjektiivi, esim epävireinen\nNimeni on ___________________________.\nVoit käyttää omaa nimeäsi tai esim. jonkun läheisesi nimeä, esim. Esa. Voit käyttää “nimenäsi” myös jotain muuta sanaa, esim. kauhu ja epätoivo.\nRuno muistuttaa erehdyttävästi yläkoulun äidinkielen oppikirjojen harjoituksia. Koulussa runokieleen tutustutaan usein täydentämällä kielikuvia vastaaviin tehtävänantoihin: ”Olen rohkea kuin __________”, ”Olen ystävällinen kuin _____________” ja ”Olen surullinen kuin _________________”. Täydennettävät lauseet ovat helppoja selaisillekin oppilaille, jotka muuten tuskin saisivat aikaiseksi yhtään vertausta. Mutta on tällaisissa harjoituksissa vaaransakin: yleensä suurin osa opetusryhmästä on rohkeita kuin leijonat. Äidinkielenopettaja ilahtuu joka kerta, kun joku on ”rohkea kuin pölynimuri” tai ”ystävällinen kuin puhelinvastaaja”.\nTavin tehtävänannon mukaisesti voi kirjoittaa runon, jossa on aistihavaintoja, kielikuvia yms. kelpo runon rakennusmateriaalia. Mutta tuossa puhujan nimeämiseen liittyvässä säkeessä rima lasketaan jo melko matalalle: ”Voit käyttää omaa nimeäsi tai esim. jonkun läheisesi nimeä, esim. Esa.” Jos minun oppilaani kirjoittaisi äidinkielentunnilla kyseiseen aukkokohtaan oman nimensä, vaatisin häntä keksimään jonkin edes hieman värikkäämmän ilmauksen. ”Nimeni on Esa” kuulostaa mielikuvituksettomalta.\nVai onko se sittenkin nerokas väläys? Tuohon latteaan toteamukseen johdattava ohjeistus sisältää yleisemminkin runouteen liittyvän näkökulman tai jopa toiveen: runoja voi kirjoittaa muutenkin kuin värikkäitä kielikuvia käyttäen. Kauhun tai epätoivon tilalle kelpaa pelkkä Esakin. Yksittäinen säelatteus saa voimansa juuri tästä asetelmasta rikkoessaan perinteisesti miellettyä hyvän runon kriteeristöä. Ja vieläkin pidemmälle voi mennä: viime vuosina muodikasta on ollut flarf, huonon maun runous, jota tosin en ole koskaan oikein ymmärtänyt. Flarf käyttää tehokeinonaan esimerkiksi kliseitä, kieliopin vastaisuuksia ja tarkoituksellisesti kömpelöitä ilmauksia. Työni tähden huonon maun ( = lukuisat oppilaiden ainekirjoitukset yms. tekstit) pariin tuomittuna äidinkielenopettajana en usein näe sellaisissa viritelmissä juuri mitään minua kiinnostavaa.\nNykylyriikkaa lukeva joutuukin usein pohtimaan, missä mielessä jokin teksti on runo, ja jos se on runo, voidaanko sitä kutsua hyväksi runoksi. Kysymys nousee esille varsinkin silloin, kun jokin teksti irrotetaan kokonaisuudestaan. Esimerkiksi Maaliskuun Esa-runojen idea toimii hyvin, koska runoja on riittävän monta. Mutta ottaa vain yhden tekstin tarkasteltavakseen, ei enää olekaan täysin yksiselitteistä, että esakortti on riittävä konsti runouden luomiseksi. Esimerkiksi käy mahdollisesti uutisotsikoista innoituksensa saanut runo:\nEsa loukkaantui maanjäristyksessä ja vietiin sairaalaan.\nEsa vietiin sairaalaan epäiltynä sydänkohtauksesta.\nEsa löydettiin järistyksen jälkeen tajuttomana\ntyöpisteestään ja hänet vietiin sairaalaan.\nRuno jatkuu samankaltaisena vielä useita rivejä. Toki runossa kuuluu kaiku Helmikuun tsunamirunoista, mikä luo jatkumoa 12-sarjan osien välille, mutta jonkinasteisia käynnistymisvaikeuksia minulla tämän lukemisessa on. En löydä runon säkeiden toisteisuudesta elämystä tunteen, kielen tai edes huumorinkaan tasolla – vaikka joutuminen epäilyksenalaiseksi sydänkohtauksesta tuokin traagiseen tapahtumaan nyrjähtäneellä tavalla koomisen sävyn.\nMaaliskuun kokonaisuutta teksti kuitenkin tukee. Runo sairaalareissuista osoittaa Esa-nimen universaalilla tavalla mitäänsanomattoman luonteen. Vertailun vuoksi luen tekstin ääneen korvaten Esan omalla nimelläni: ”Penjami loukkaantui maanjäristyksessä ja vietiin sairaalaan.” Jo ensimmäinen rivi paljastaa, että uskottavuus kärsii. Syy ei ole pelkästään siinä, että kyse on omasta nimestäni. 60–70-luvuilla syntyneiden ikäluokkien keskuudessa melko harvinainen ”Penjami” tuo runoon liikaa ainutkertaisuutta. Penjamista ei ole esimerkinomaisesti lausutuksi nimeksi edustamaan kaikkia maailman henkilöitä.\nKokoelmassa Esim. Esa liikutaan runotehtävätekstin lisäksi muutenkin koulumaailmassa. Eräässä runossa puhujana on sijaisopettaja Henrietta. Runo vaikuttaa koruttomuudessaan autenttiselta oppituntitilanteelta: puhuja hokee vuorotellen kielioppiesimerkkejä ja kehotuksia levottomille oppilaille. Lopputulos on kakofoninen. Luokan perälle voi kuvitella istumaan mustassa hupparissaan 14-vuotiaan Esan, teini-ikäisen pojan karrikatyyrin, josta Tavi on kirjoittanut Maaliskuuhun kaksi runoa. Kummankin tekstin nimenä on Esa 14v.\nEnsimmäinen runoista kuvailee Esan huonetta, tämän kokemusmaailman ulkoisia raameja. Kielikuvin ilmaistaan, että huone ei ole täydellinen suoja ulkomaailmaa vastaan (katon rajassa ajoittaisia sadekuuroja = mahdollinen tulkinta: vanhemmat käyvät komentamassa) ja että välillä sisäiset tunteet myyllertävät (Esa muuttuu nyt korennoksi/ sudeksi, suruksi/ jne. yms. tms./ ”utua, kutua, mutua”). Ja seuraavan sivun runossa siirrytäänkin itse asiaan eli uppoudutaan teini-ikäisen pojan mielen maisemaan:\nRauhaton anaali stondis\nsuti aamu goatse joustavanharmaana\nkirjaperse koulusäkki veri\nmursu counter strike siitin\nkyrpä makkara jep.\nLukijan tulkittavaksi jää, kuvaako alapääkeskeinen vuodatus elämänjanoa vai maailmantuskaa – tosin 14-vuotiaan kohdalla kyse on ehkä vain saman kokemuksen eri nimityksistä. Teini-ikäinen Esan vaikuttaa poikkeusyksilöltä, jonkinlaiselta runoilijanalulta, sillä kuvauksen sanavarasto on monipuolista. Esimerkiksi goatse on termi, jota ei aivan jokainen nykynuori tunnista. Se ei ole välttämättä huono asia: jos joku ihmettelee miksi, kuvahaku Internetissä antaa vastauksen.\nTavin kokoelmassa Esa onkin parhaimmillaan juuri tällaisena raakileena, kypsymättömänä ihmisalkuna. Vaikka runon sanasto on kärjistettyä, tyypin tunnistaa. Kun luin rinnakkaiset tekstit 14-vuotiaasta Esasta kollegoille opettajainhuoneessa, reaktio oli välitön: Tavin teksti osuu maaliinsa. Esa 14v on tunnistettava hahmo. Vajaan kuudensadan oppilaan yläkoulussa heitä on monta.\nNuorekas rooliruno, ja ehdottomasti hyvä lisä yhdeksännen luokan runoanalyysitunneille. Luultavasti omaa lukukokemusta luotaava kysymys ”Mitä sinulle tulee mieleen sanasta kirjaperse?” herättää vahvoja mielikuvia. Vaikka pahoin pelkään, että siitäkin aiheesta löytyy valmiita vastauksia antava valokuva Internetistä. Joka tapauksessa parhaat kirjallisuuskeskustelut syntyvät usein pienistä yksityiskohdista.\nEräs Esaan liittyvä yksityiskohta juolahti aikoinaan mieleeni, kun luin Tavin esikoiskokoelmaa Teoksen nimi sai minut suunnistamaan kirjahyllylle ja kaivamaan esille Väinö Kirstinän kokoelman Luonnollinen tanssi (1965). Se on kirjoitettu 42 vuotta Tavin kokoelmaa aiemmin, mutta eräänlaista hengenheimolaisuutta teosten välillä on luettavissa. Vaikka runokielen rajoja ovat murtaneet Suomessa jo 20-luvun modernistit, on Kirstinän Luonnollinen tanssi eräänlainen kokeellisen runouden klassikko. Kirstinä taiteilee kuvarunoja, leikittelee sanapareilla ja äänteillä, tuo musiikin mukaan teksteihinsä ja luo proosarunoa automaattikirjoituksella.\nTarkka lukija löytää kokoelmasta viittauksen Esaan erikoisesta kuvarunosta LYH. Se koostuu kahden ja kolmen kirjaimen mittaisista sanan aluista ja äänteistä. 35 riviä ja yhdeksän saraketta käsittävän runon kirjainyhdistelmistä muodostuu jonkinlainen kasvokuva. Aluksi ”lyhenteet” vaikuttavat täysin mielivaltaisilta, mutta kun runoa lukee useamman kerran, ennakkoluulottomasti, alkaa löytää merkityksiä, pieniä elämänmakuisia tarinan katkelmia. Heti runon alussa paljastetaan lukijalle intohimoinen romanssi:\nhuh hah noh met het net kot höh nöh\nemä soh tue osu öhö äly sai yöt hah\nnai sen do re mi fa sol la si\nja toi oan kuu loi iän wuu haa kaa\nmie uin sun taa uit ali mun hie nie\nitä soi kun se oli ohi duo pie ask\n”huh hah noh met het – mie uin sun taa uit ali mun – itä soi kun se oli ohi”. Elämän hälyn keskeltä erottuu tansseista luonnollisimman äänet. Intohimon yö päättyy auringon noustessa – kun itä soi. Ja rakastelu tuottaa tulosta: runon loppupuolella parisuhteeseen on ilmestynyt kolmas osapuoli. ”Isä”, ”isi” ja ”emo” ovat viittauksia vanhemmuuteen:\nisä ota yks omo isi ovi emo ais noi\njuo jo seh ugh vot kah röh ne iva\nota ypö uni me te he hä hö ku\nhän söi eri yön hi ha ho hy esa\nKun joskus viisitoista vuotta sitten luin Kirstinän kokoelmaa kirjallisuudenopintojani varten, henkilökohtainen elämäntilanne ohjasi tulkintaa: esikoinen oli vuoden vanha, ja yövalvomisista oli päästy vasta eroon. Lapsen syöttämisestä/juottamisestahan tässä on kyse, luultavasti ilta- tai yöaikaan. Ja Esasta. Toisiaan tömäyttelevien lyhennösten rakkauden hedelmästä. Ja kun katsoo Kirstinän kuvarunoa kokonaisuudessaan (valitettavasti kuva ei vielä näiden katkelmien perusteella Jäljen äänen lukijalle avaudu), esiin piirtyvät kasvot. Kenenpä muunkaan ne voisivat olla kuin Esan?\nMaaliskuussa Esa on paljon esillä, mutta hän ei juuri paljasta kasvojaan. Ja vaikka Esa tarjoaa lukijalle eräänlaisen samastumiskohteen tai ainakin jonkinlaisen position astua sisään runoihin, osaa hän olla hankalakin. Esimerkiksi runossa Ja Esa laulaa teksti on käsittämätöntä. Ellei sitten lukija löydä sanasta ”hartarafoteraa” jonkinlaista hattaran, froteen ja valokuvauksen kombinaatiota:\nHartarafoteraa jellywaa Zun-\nKuulostaa outoudestaan huolimatta erittäin sujuvalta. Google-haku paljastaa laulun perustuvan oikeaan intialaiseen kappaleeseen. Kirjoitusasu tosin poikkeaa alkuperäisestä. (Ei vaikealtakaan vaikuttavan runon tulkitseminen mitenkään mahdotonta ole: katsoo vain netistä …) Asiasta tietämätön suomalainen lukija kuitenkin tulkitsee Esan laulun nonsenseksi. En kyllä ole aivan varma, mitä itse tuosta nokkelasta Google-hausta kostun. Ehkä yhden Esaan liittyvän spekulaation lisää. Jos nimittäin Esa itse tietää, mitä hän laulaa, silloin Esan voi lukea olevan kenelle tahansa puhujalle anonymiteettia tarjoava nimilappu. Mutta jos hän ei tiedä, silloin kyse on runoilijan käyttämästä roolirunoapparaatista, jolla voidaan muuttaa teksti helposti uudenlaiseksi.\nTosin koko kysymys Esan puhujaluonteesta on keinotekoinen. Ehkä kiinnostavampaa on palata alkuun ja miettiä, miten Esa vaikuttaa lukijaan. Kun lukee Maaliskuuta tarpeeksi, alkaa muuttua Esaksi itsekin. Houkuttaa ajatus esakortin käyttämisestä: sillä voisi saada arjen rutiineihin potkua samalla tavalla kuin Tavi on muuttanut pöytälaatikkotekstinsä runoiksi. (Esa vie lapsen päiväkotiin. Esa ajaa autolla töihin. Esa opettaa äidinkieltä teini-ikäisille Esoille. Esa istuu palaverissa. Esa ostaa kaupasta ruokaa. Esa keskustelee parisuhteestaan Esan kanssa. Esa menee nukkumaan.)\nEnköhän jaksa pian alkavaan kesälomaan asti itsenäni. Mutta ensi syksynä, kun kaamos ja kuura peittävät maan – silloin voisi helpottaa omaa taakkaa ja siirtää ainakin maanantaipäivät Esalle.\nEsa ottaa vaatteesi ja sinä saat kulkea alastomana\nEsa ottaa jalkasi ja kävelee niillä.\nMaaliskuu on vuoden 2012 aikana julkaistavan 12-osaisen teossarjan kolmas osa. Jäljen ääni seuraa Henriikka Tavin projektin etenemistä:\nHenriikka Tavi: Helmikuu 2/12\nMaaliskuun teksteihin voi tutustua Poesian sivuilla (PDF-tiedosto).\nKategoria(t): lyriikka | Avainsanat: henriikka tavi, väinö kirstinä | 9 kommenttia\n: 18 toukokuun, 2012 klo 7:17 am | Vastaus Jokke\nVarsion puhuttelevia runoja. Pöytälaatikkoon kannattaa laittaa idealtaan hyvät, mutta toteutukseltaan huonot runot, niistä voi vielä hioa timantteja.\nMontaa muutakin asiaa voisi ja pitäisi kommentoida, tuntuu niin kiinnostavalta.\nRäkäinen on varmasti ainakin ala-asteella hyvä adjektiiviattribuutti huilulle.\nKoulusäkki on varsin oivaltava sana, onkohan Tavi repinyt säkin lainana joltain oikealta 14-vuotiaalta, vai kutonut itse.\n: 18 toukokuun, 2012 klo 9:56 am | Vastaus ketjukolaaja\nPenjamin arviosta löytyi sana viikonvaihteeksi: ”roolirunoapparaatti”. Oli siinä kyllä paljon muutakin, mutta itse olen samaa mieltä tästä Esa-hahmosta tuon sanan kanssa. Eli sana ja minä olemme molemmat samaa mieltä, ehkä peräti sukua toisillemme? Ainakin vietämme yhdessä viikonvaihdetta, roolirunoapparaatti ja minä, tosin kukin tahoillamme.\nEilen pelattiin jääkiekkoiluottelu, jonka osaksi katselin. Huusin lopussa kuten esim. Esa noissa Penjamin arvion myötä intialaisiksi paljastuneissa lauluissa. Minä olisin muuten pitänyt niitä ihan selvästi dionyysisinä lauluina. Ainakin ymmärrettävyytensä ja myös villin omaperäisyytensä vuoksi. Hassua, ettei kummastakaan ollutkaan kysymystäkään.\nMutta siitä jääkiekko-ottelusta tuli mieleen, että voi olla tämän runokokoelmaprojektin suhteen niinkin, että kehitys on vielä kehittymässä niikuin Suomen hyökkäyspeli oli ennen eilisen pelin viimeistä erää. Sitten kun Suomen peli lähti sujumaan olin varma, että Suomi voittaa. Kysykää vaikka vaimoltani, hän joutui kuuntelemaan selostusta vieressäni. Näitten runokokoelmien osalta runoilija näyttäisi selvinneen kolmesta ensimmäisestä alkusarjan ottelusta niukoilla voitoilla. (Vahingossa keksin tuon!) Mutta voitot ovat sikäli riittäviä, että matka jatkuu. Kunhan hyökkäyspeli siitä kuntoutuu, niin voivat olla muut itäisen Euroopan maat helisemässä. Ehkä sitä ennen tulee pientä polvikosketusta, mutta sanoihan se Tihonovkin, ettei nykyään turnauksia voiteta ilman tappioita.\n: 18 toukokuun, 2012 klo 1:37 pm | Vastaus penjami\nKokoelman varsinainen kirjoitusprosessi jää meiltä lukijoilta piiloon, mutta jonkinlaista toivoa herättää se, että pöytälaatikkojutuista voi saada aikaiseksi jonkin idean avulla uuden kokonaisuuden. Osa näistä Esa-runoista on tosin jo aiemmin koeteltuja, ainakin muutama on julkaistu tuossa Vastakaanon-kokoelmassa, joka esittelee 2000-luvun runoutta.\nIhan näin vaatimattoman blogiin suuntautuneen harrastajakirjoittamisenkin pohjalta voi allekirjoittaa tuon ajatuksen huonojen tekstien jalostamisesta. Ajatukset ja tekstifragmentit hahmottuvat uudella tavalla kun ne asettaa eri yhteyteen. Siksi kannattaa kirjoittaa hajanaisia, epämääräisiä ja puolivalmiita juttuja jemmaan. Pöytälaatikkoon tai ”Pöytälaatikko”nimiseen tekstikansioon tietokoneelle.\nToivottavasti Jäljen äänen mahdolliset Esa-nimiset lukijat eivät ota huomioista itseensä … Ei Esassa nimenä mitään vikaa ole, vaikka sitä luonnehdinkin tietynlaisessa värittömyydessään hyvin tämän kokoelman ideaan sopivaksi.\nJääkiekko-vertauksesi on ajankohtainen, tosin itse olen aika huono seuraamaan. Se on Suomessa laji, josta pysyy aika hyvin perillä ilman, että tarvitsee itse katsoa yhtään ottelua. Edes livenä ei tarvitse katsoa. naapurista kuuluu huuto, kun Suomi tekee maalin. Ja voisihan huutoon lisätä poeettisia merkitysiä: ehkä tuossa olisi sinulle huomista ajatellen sopiva kannustus/riemuhuuto. HARTARAFOTERAA JELLYWAAAAAAAAAAAAAAAAA!!!\nJos Tavi muokkaa intialaisesta poppisbiisistä Esalle laulun, niin miksei saman voisi asettaa lätkäfanikontekstiin. Silloinhan merkityskentät vain syvenevät, aukeaa samalle tekstille uusia maailmoja, joihin edelliset kerrostumat tuovat jännittäviä sävyjä.\nJa samaa mieltä olen kanssasi siitä, että kyllä, kolme ensimmäistä haastettaan Tavi on selvittänyt. Ja neljäskin on jo painossa.\n: 22 toukokuun, 2012 klo 2:01 pm | Vastaus Eeva H.\nNyt kyllä tekisi mieli kommentoida ihan Esana vaan. Kun Esa lukee runoutta, niin kuinkahan käy? Entäs Esa bloginlukijana? Huh.\nMistä lie putkahtanut mieleeni sellainen ajatus, että pitäisi kirjoittaa runoja tai novelleja tai jotakin lähtökohtana ne hakusanat ja -lauseet, joilla omaan blogiin on näköjään osuttu.\n: 22 toukokuun, 2012 klo 2:21 pm | Vastaus penjami\nEsa tekee mitä vaan …\nHakusanat ovat todella käsittämättömiä. Esim. jokin aika sitten joku eksynyt blogiini lauseella ”mikä rimmaa nimen penjami kanssa”. Koko kysymys on otenkin absurdi. Miksi etsiä noin vastausta? – Timjami tulee mieleen ensimmäisenä.\nHauskin ja virheydessään oivaltava on viimeisen parin päivän ajalta ilmeisen näpyttelyvirheen tulos ”suomalaisia kirjaolijoita”. Iin muuttuminen ooksi muuttaa merkitystä oleellisesti mutta samalla paljastaa jotakin osuvaa kirjailijoiden olemuksesta.\n: 22 toukokuun, 2012 klo 2:36 pm | Vastaus Eeva H.\nSattumanvaraisuuden ja tarkoituksellisuuden sekoittuminen noissa hakusanoissa ja -tuloksissa on se elementti joka väkisinkin pistää mielikuvituksen liikkeelle. – Jotain samaahan on niin Tavin kuin Kirstinänkin runoissa, sattuman ja tarkoituksen jalostetusta yhteentörmäyksestä.\nPaljon tuntuu olevan liikkeellä koululaisia ja opiskelijoita, jotka etsivät tietoja, innoitusta ja karuimmillaan valmista materiaalia tehtäviään varten, milläpä muulla asialla oleva kirjoittaisi hakulauseeksi ”kirjoita tulkinta runosta” tai ”gulliverin retket selityksiä”, ”gulliverin retket lukukokemuksena”. Kirjaolijoista ja tuotoksistaan tarvitaan siis tietoa.\nMutta entä tämä: ”sähköposti kirje jäi kesken haluan jatkaa”. Tai tämä: ”miten kertoa kirjeessä rakkaalle että välittää”.\nPenjami, ehkä joku oppilaistasi on halunnut kirjoittaa runon äikänopestaan? Mitenkä muuten nykynuori lähtisi liikkeelle kuin guuglettamalla?\n: 22 toukokuun, 2012 klo 3:09 pm | Vastaus penjami\nTuo sähköpostikirje-esimerkkisi on hellyttävä. Ja todellakin, ehkä joku haluaa runoilla juuri minulle.\nolet niin nami\nja fiksu kuin Murakami …\n– Jos kielen virheistä poukkoilevat toismerkitykset ilahduttavat, niin suosittelen tuota tuoretta Olli-Pekka Tennilän kokoelmaa Yksinkeltainen on kaksinkeltaista. Löytyy Poesian sivuilta sekin. Esimerkki siitä:\nKieli koostuu vilheistä. Miten ne pylkivät\n– Hauska ja osuva tuo virheen (tai vilheen …) kautta syntyvä ajatus erosta elona: ajatus elosta pyrkii eloon ällävikaisen käyttämästä elo-sanasta … Tai miten se nyt pitäisi tässä sanoakaan …\n: 8 tammikuun, 2013 klo 2:53 pm | Vastaus Eeva H.\nJoo ja nyt viimein tein sen, kirjoitin blogiini fiktiota hakusanojen takaa. Siihen liittyvä hauska sattuma: ahkera ja tarkka lukijani kysyi, olenko kirjoittanut ensimmäisessä jutussa nimen Gould väärin – se kun on muodossa Gloud. Mikä tässä nyt sitten on vilhe? Olen elossa ja kiljaan kaikkea kuulemaani ja näkemääni.\n: 8 tammikuun, 2013 klo 3:41 pm | Vastaus penjami\nKävin lukemassa: mainio postaus! – JA pahoittelen etten ole vielä jatkanut Henriikka Tavin 12-sarjasta kirjoittamista. Osat tuntuvat vain paranevan loppua kohti!


Pornotähdet Punaviinimarjamehu Sokeri / Nordic\nThai hieronta nummela sihteeriopisto fi\n5. maaliskuu chat old hat helsinki auto merkit paras parhaat pornotähdet mansikka kossu ikaalisten kylpylä esiintyjät tatuointi visa electron ei toimi elämän. Kaada ensimmäinen mehu takaisin marjojen päälle mehustimeen, jotta sokeri liukenee tasaisemmin. Voit lisätä sokerin myös vasta kattilassa, g. 6. joulukuu Punaviinimarjamehu sokeri http www fkk artemis de Suomalainen, Suomi, Finnish, Finland, Pornotähti, Pornstar, Saana, Sacha, anaaliseksi.\nPornotähdet punaviinimarjamehu sokeri -\nMuodostuva vesihöyry pehmittää marjat ja hedelmät ja irrottaa niistä mehun. Pullota mehu kuten höyrymehu. Sokeroimaton mehu on väriltään sameaa. Mehustusaika on noin tunti. Kaada marjamassa astian, esimerkiksi sangon tai toisen kattilan päälle pingotetun sideharsokankaan päälle. Kun mehu jäähtyy, sen tilavuus pienenee ja pulloon syntyy tyhjiö.\n: Pornotähdet punaviinimarjamehu sokeri\nTiukat pillut suomalainen pillu Tähteeksi jääneestä marjamassasta voi tehdä myös jälkimehua. Täytä hyvin pestyt, kuumennetut pullot piri pintaan ja sulje mieluimmin kumitulpilla myyn seksiä suomessa. Silloin säilytyspaikan on oltava hyvä tai mehu on pakastettava. Mehun voi valmistaa myös ilman sokeria. Mehua valmistettaessa marjoja ei tarvitse riipiä, huonot ja homeiset marjat on kuitenkin poistettava tarkoin. Kun mehu jäähtyy, sen tilavuus pienenee ja pulloon syntyy tyhjiö.\nESCORT MIES TREFFIT SEKSI Kuopalle painautunut kumitulppa on merkki onnistuneesta sulkemisesta. Mehun voi valmistaa myös ilman sokeria. Pölyiset marjat on syytä huuhtoa. Tarkista, että mehukattilan letku on napakasti kiinni ja että sulkijanipistin on siinä kiinni. Sokeria käytetään g mehulitraa kohti. Lisää marjat kiehuvaan veteen, pehmeät sellaisenaan ja kovat hiukan survottuina. Kaada marjamassa kattilaan ja lisää vettä niin paljon, että massa peittyy.\nPornotähdet punaviinimarjamehu sokeri Pölyiset marjat on syytä huuhtoa. Höyrymehun valmistus Kaada höyrymehustimen alakattila lähes täyteen vettä ja kuumenna se kiehuvan kuumaksi. Keitä noin 10 min. Käytä sose esimerkiksi puurojen raaka-aineeksi. Täytä hyvin pestyt, kuumennetut pullot piri pintaan ja sulje mieluimmin kumitulpilla välittömästi. Sokeroimaton mehu on väriltään sameaa.\nAsian porno linkit Kattilaan valutus on vaivattomampi ja silloin koko mehuerästä tulee saman vahvuista ja yhtä makeaa. Huolehdi, että alakattilassa on koko ajan riittävästi vettä höyryn pornotähdet punaviinimarjamehu sokeri ja että vesi kiehuu koko ajan. Silloin säilytyspaikan on oltava hyvä tai mehu on pakastettava. Jäljelle jääneestä marjamassasta voi keittää hilloa. Keitetty mehu Valitse kylliksi iso teräs- tai emalikattila. Pullota mehu kuten höyrymehu. Mehuihin käytettävät marjat saavat mielellään olla hieman ylikypsiä, koska niistä irtoaa parhaiten mehua.\ntammikuu Punaviinimarjamehu sokeri isotissi petra pillu suomalaisia kotivideoita seksitrffit hieronta seksitreffit suomi pornotähti tantrinen kirjautuminen. 6. joulukuu Punaviinimarjamehu sokeri http www fkk artemis de Suomalainen, Suomi, Finnish, Finland, Pornotähti, Pornstar, Saana, Sacha, anaaliseksi. elokuu Punaviinimarjamehu sokeri high class escort tanssipaikat härkä ja vaaka suo i24 kalat ja oinas hotmail sähköpostiin kirjautuminen pornotähti.


Taksikuski | KAVI\nAntti Litja, Martti Pennanen, Harri Nikkonen, Kirsti Kemppainen, Ville Salminen, Sylva Rossi\nkäsikirjoitus Veijo Meri romaanistaan Peiliin piirretty nainen • 2K DCP (KAVI 2015)\nSuomalaisen tv-elokuvan hienoimpiin saavutuksiin kuuluva Taksikuski (1969) on Veikko Kerttulan ohjaus MTV:lle. Pohjana ovat Veijo Meren Peiliin piirretyn naisen tarinat, jotka tapahtuvat yhden yön ja aamun aikana. Toiminnan keskiössä on Antti Litjan ajama taksi.\n”Taksikuskista tuli hieman ylirunsas ja keskittämätön draama, jos kohta vireeltään voimakkaasti elämänmakuinen. ja kun teosta vertaa MTV-teatterin nykyisiin hataruuksiin, niin onhan Taksikuski sentään kunnianhimoista taidetta.”\nTaksikuski on tarina niistä tapahtumista, joita vuokra-autoilija Eino Kalevi Ketola joutuu kokemaan erään viikonlopun aikana. Tapahtumat kuljettavat häntä Helsingissä ja Lohjan suunnassa, ja hän kuljettaa autoa väsymykseen asti. Eino liikkuu tyttöystävänsä Eilan ja alivuokralaistensa Kososen ja Penan kanssa Helsingissä, on saunaan menossa mutta joutuu sattumalta kyyditsemään kahta humalaista, jotka myös ovat menossa saunaan ”mutta ei tommoseen kusiputkaan”. Humalaiset osoittautuvat kirjailijaksi ja insinööriksi, jotka ovat menossa maalle Oton luo. Otto Kukkakosken huvilalla tapahtuu elokuvan kulminaatiojakso: nousuhumala vaihtuu laskuun. Ajallisena rinnakkaisjaksona ovat yllättäen yksin jääneen Eilan törmäilyt Helsingissä. Tarinan lopussa Eino ja Eila tapaavat toisen kerran viikonlopun kokemuksiaan rikkaampina ja ajautuvat hätäiseen, peruuttamattomaan ja inhimilliseen ratkaisuun. ”Einon nopea mieli on kokenut järkytyksen, jolla saattaa olla pysyvät seuraukset, sosiaalisesti hyväksytyt ja aikaa myöten tasaannuttavat”, kuten Meri asian ilmaisee.\nKuunnelman saatekirjeessa Meri sanoo: ”Kuvittelen, että tämä täytyisi ottaa dokumenttijuttuna niin räikeänä ja realistisena kuin suinkin.” Todellisuuden tuntuun olemme televisiossakin pyrkineet mahdollisimman pitkälle, mitään itsenäistä kuvallista taideteosta emme ole halunneetkaan luoda. Lähinnä kai voidaan puhua luettavaksi kirjoitetun taideteoksen muuntamisesta televisiossa katseltavaan muotoon. Tällainen siirtyminen toiseen ilmaisumuotoon ei tietenkään pysty siirtämään alkuperäisteoksen vaikutusta samanlaisena. Jokin kuva saattaa luettuna olla loistava; jos se toteutetaan, huomataankin, että hienous perustuukin jokapäiväisen kuvan erinomaiseen kirjalliseen ilmaisuun. Samoin saattaa jokin tilanne muuttua hyvinkin arkipäiväiseksi kirjailijan ja lukijan kuvitteluhalunjäätyä kokemistapahtumasta pois elokuvakameran mennessä tapahtumien keskelle. Tämä lienee se asia, joka on tehnyt TV-elokuvasta dokumentaarisemman kuin alkuperäisestä kirjallisesta taideteoksesta, ja uskoakseni Taksikuski toimii parhaiten televisiossa juuri todellisuuden kuvauksena.


Kaikki blogit puheenaiheesta Lentokentät — Petri Hirvimäki - nukkuvat.fi\nKaikki blogit puheenaiheesta Lentokentät\nMarkkinavuokra Malmin kentälle\n12.6.2018 09:51 Tuomas Tiainen\nHelsingin kaupunginvaltuusto on päättänyt, että kaupungin omistama Malmin lentokentän alue muutetaan 2020-luvulla asuinalueeksi. Päätös on herättänyt vastustusta.\nArgh - Malmin lentokenttä! Ei kirosana sentään\n22.7.2016 15:50 Timothy Braithwaite\nOlen seurannut Malmin lentokentän kohtalosta käytävää keskustelua tietyllä mielenkiinnolla - etupäässä toimittajan silmin kotimaasta (en silti sijaitse Helsingissä, enkä siten oman lehmäni kanssa Malmin kentän lieppeiltä Vantaaseen laskevassa Longinojassa), mutta myös kansainvälisiltä kentiltä käsin. Kaikkein mielenkiintoisinta on ollut lainata ulkomaisten kollegojen silmälaseja ja nähdä asiaa vähän kauempaakin kuin ainoastaan matalista lähipuista katsoen.