Iines: Mistä kypsyys tulee?\nHomo Garrulus 03 tammikuuta, 2008 12:37\nAlustus oli taas loistava. Minä ymmärrän täysin mitä sanot (lainaten Kemppistä aikaisemmin) diskursseista.\nMinäkin olen huomannut saman ja pohtinut näitä relaatioita. Olen samaa mieltä myös siitä, että jos näkee laajemmin sivuille (=perspektiivissä lähihistorian antamat viitteet ovat mukana säestämässä mm ihmistypologiaa), syvemmin laadunkäsitystä (=erottaa juuri metodit ja typologit ja niitten prinsiipit) ja vielä enemmän määrällisesti (=enemmän on tahtotilan kuvaus: enemmän hyvää suuremmalle joukolle ihmisiä) niin sitten on tosi-kamala-negatiivinen tyyppi.\nMinä tunnistan kritiikin: Minä olen kriittinen synnynnäisesti ja se vasta vaikea ominaisuus on ollutkin sillä nousen massasta vaikka en sitä halausikaan.\nJa aina on niitä, joilla on pesäpallomaila valmiina ja hakkaavat pääni alas kuten Linnanmäen pelimasinoissa. Mieheni sanoo, että olen kuin Merenneito-rivissä istuvat: odotan vaan, että pallo heitetään kohti.\nSille en vaan mitään voi. *pang*. Lensinkö taas?\nKyspyys on siksi mielestäni osaksi kyky olla ambivalentti vaikka se on katsottu modernin ajan aikana ns. epävarmuuden merkiksi kun piti olla niin hemmetin uskottava (Jumalan edessä, vai kenen? No, naapurin tietysti....)\nMutta ateisteista olet ehkä väärässä? Heitäkin on varmasti monenelaista kuten uskovaisiakin.\nEi ehkä pidä kuitata ateismi yhdenlaiseksi tunteeksi tai tunnottumuudeksi. Minä koen, että ateistit ovat silti terveempiä kuin uskovaiset ja silti olen itse aika syvästi uskovainen: mutta sen olen itse keksinyt: isäni on ateisti.\nIines 03 tammikuuta, 2008 13:25\nTämä essee hajosi vähän - se olisi yksinkertaisesti voinut keskittyä vain kysymykseen siitä, mitkä ovat kypsän ihmiset tunnusmerkit, kuten Soili Tiimonen kysyi. Olin kuitenkin pohtinut jo erikseen tuota ateistin muotokuvaa, joten panin sen tähän alkuun. Mutta puhua voi mistä vaan, repertuaari on tässä laaja, ja nämä asiat kytkeytyvät kuitenkin loppupeleissä toisiinsa, sillä uskonto ja kristillinen ihmiskäsitys liittyy aina arvoihin, halusimme tai emme.\nPuhuin tosiaan ateisteista yhtenä massana, mikä ei tee oikeutta yksilöille aatteen sisällä - tämän myönnän jopa hereästi. Mietin kuitenkin kirjoittaessani maailmaa ateistin silmin, ja kuva ateistista muotoutui sen myötä.\nMinä en ole siis ateisti, sillä koen yhtä lailla vääräksi sanoa, että mitään ei ole kuin että jotakin on, tuolla, jossain pilvissä. Tässä mielessä pidän ateismia älyllisesti epärehellisenä, sillä tunnusmerkkejä jumaluudesta on kautta historian ollut enemmän kuin olemattomuudesta. Lisäksi jumaluuden oleminen merkitsee ihmiselle suojaa ja turvaa, arjesta irrottautumista, sillä ei ihmisen turva ole hänessä itsessään, kuten on nähty. Ihminenhän uskonnon ydinsanomankin aina pilaa.\nHomo Garrulus 03 tammikuuta, 2008 14:12\nSuo anteeksi, kypsyydestä voisin sen verran sanoa, että uskon, että kypsäksi tulee vain vastoinkäymisten kautta. Osaa siis nähdä kontrastit riittävän tarkasti ja sitä ei voi jos ei opi siihen. Existentialistinen ymmärrys miksi origoa ei voi saavuttaa mutta oleminen selkeytyy kun jaksaa kamppailla kohti rakkauden kuvaa. Se matka kypsyttää - ei tietoviisaus, kirjaviisaus yksin ikinä.\nNäin uskon itse.\nIines 03 tammikuuta, 2008 14:20\njuuri näin minäkin uskon. Kypsyydellä ei ole tekemistä kirjaviisauden eikä älykkyyden kanssa.\nEi kai voi kypsyä, ellei ensin pala? Toisaalta kaikki kokeneet ja "palaneet" eivät kypsy, eli tarvitaan jotakin muutakin.\narleena 03 tammikuuta, 2008 15:16\nElämänarvot pohjautuvat uskontoon, kristinusko, ateismi ja kaikki muut uskonnot ja uskomukset ihmiskunnassa. Sieltä löytyvät yksilön arvojen perusteet ja erilaiset arvot.\nMaterialismi on eräs arvojen perusta. Johtaako se arvotyhjiöön ? Vastaan kyllä. Materialismi on katoava, kestämätön alati muuttuva.\nKypsä ihminen, mikä on kypsän ihmisen määritelmä. Kasvamme uskonnon ja perinteiden muovaamana. Valitsemamme arvomaailma muokkaa meidät.\nMurrosiässä esim laulut ja musiikki ovat arvomaailmaan sillä hetkellä vaikuttavia, mutta lopullinen kypsyys muotoutuu arvomaailman valinnoista.\nKodin merkitys on ratkaiseva perinteiden ja arvojen siirtymisessä ja valinnoissa.\nKypsän aikuisen yksi tärkeimmistä tuntomerkeistä on suvaitsevaisuus.\nErilaisten arvojen suvaitseminen osoittaa kypsyyttää ja rakentaa rauhaa.\nAnonyymi 03 tammikuuta, 2008 16:07\nKypsän aikuisuuden voi minusta tiivistää hyvinkin siihen, että kykenee ottamaan vastuun itsestään ja omasta onnellisuudestaan.\nTämä luonnollisesti pitää sisällään sen, että vastaa jälkeläisistään ja käyttäytyy vastuullisena kansalaisena muutenkin.\nKypsä aikuinen on sisältä ohjautuva ihminen, joka tietää kuka on ja mitä haluaa.Hän kykenee tekemään työtä ja rakastamaan. Se on yllättävän vaikeaa. Olennaista ei ole onko hänellä jumalaa, ja jos on millainen. Sekään ei ratkaise, miten hän poliittisesti ajattelee tai toimii, sillä mikäli ihminen on kypsä aikuinen, hän ei toimi kanssaihmisiään vastaan minkään tunnuksen alla.\nIines 03 tammikuuta, 2008 17:32\nkiteytit mielestäni kypsyyden hyvin, kun sanoit, että sen tunnusmerkki on kyky rakastaa ja toisaalta kypsyys on sitä, ettei toimi kanssaihmisiään vastaan minkään lipun alla.\nVoisin lisätä tuohon kypsyysmäärittelyyn kyvyn olla lapselle aikuinen, koska tässä on puhuttu lapsista ja nuorista. Vielä voisin lisätä kyvyn olla voimakas ja tarttua lapseen tarvittaessa, sillä lapsen täytyy saada tuntea olevansa aikuista heikompi, koska hän tarvitsee tunteen voimakkaamman rakastavasta turvasta. Tarttumisella tarkoitan vaikka syliin ottamista, pitelemistä, jos lapsi raivoaa ja kirkuu, vetämistä pois sieltä, missä on selkeitä vaaroja, kuten kadulta illalla - lapsella ei ole mitään asiaa ulos ilman vanhempiaan myöhään illalla, vaikka hän tahtoisi.\nEn siis pidä kaiken ymmärtämistä ja sallivuutta luottamuksena lapseen, kypsyytenä ja rakkautena, vaan ehkä pikemmin välittämisen puutteena - kyvyttömyytenä rakastaa tarpeeksi: epäkypsyytenä.\nAnonyymi 03 tammikuuta, 2008 18:24\nNyt olen täysin samaa mieltä siitä, että välinpitämättömyys ja henkinen laiskuus ovat todella kuolemansyntejä, tai ainakin juuri syitä, miksi arvoja - hienosti täsmäntämässäsi merkityksessä - ei pidetä kunniassa itsestään.\nAteistiksi, tunnustukselliseksi sellaiseksi päätyminen ei kuitenkaan ole niin helppoa. Jonkin kieltäminen edellyttää kiellettävän tuntemista. Sen sijaan uskon voi valita hyvin helposti, ja sen selitykset ovat näennäisen helppoja. Juuri tästä helppoheikkiydestä tulevat ankarimmin tuomitsevat uskovaiset, jotka jo löytävät siivet selästään.\nMitä tulee kulttuuriperintöön, uskonnot eivät omista sitä, ja ovat luoneet sitä vain vähän. Sen sijaan ne ovat kyllä imeneet itseensä hyvin paljon, ulkopuolelta, pakanoilta.\nKypsyys, on vaikea, ellei mahdotonta sanoa onko sitä täydesti olemassakaan, voiko / saako sen sanoa saavuttaneensa. Paljon sitä sisältyy kuitenkin Voltairen (?) vanhaan tokaisuun, "olen eri mieltä, mutta puolustan kuolemaani saakka sinun oikeuttasi olla sitä mieltä kuin olet". Vanha juttu todella, muttei ainakaan isolle joukolle muslimeista lainkaan selvä.\nIhan loppuun vielä laulunpätkä, virsi oikeastaan:\nkanna kun korteni maahan sortuu\nvarjoista valoihin lentää anna\nsillä heikko on henkeni onnen orja\ntemppeli sillä vain hento sorja\naamun ja viimeisen illan\nmä nään eessääni kastuneet laudat\nniiden luonako paikkani ois\nsilmät suljen en katsoa saata\nSe on sitä Indicaa\nIines 03 tammikuuta, 2008 19:23\nFredrika, sanot näin:\nAteistiksi, tunnustukselliseksi sellaiseksi päätyminen ei kuitenkaan ole niin helppoa. Jonkin kieltäminen edellyttää kiellettävän tuntemista. Sen sijaan uskon voi valita hyvin helposti, ja sen selitykset ovat näennäisen helppoja.\nYmmärrän tämän ja pidän oikeastaan selvänäkin, että ateistiksi päätyminen on pohdiskelun ja prosessin tulos, ja siinä on tehty valintoja vaihtoehtojen välillä. Sen sijaan minun on vaikea ymmärtää, miksi uskon valinta olisi helpompi, sillä itse en näe eroa uskoon tai ateismiin tulossa prosessina. Luulen, että uskoon ei välttämättä hurahdeta, vaan se saattaa myös olla aivotyön tulosta, ja siinä on yhtä lailla tehty uskomusvalintoja. Ja vaikka hurahdus tapahtuisikin, en usko, että peli on silti selvä ja tie auki. kyllä siinä silti pitää arvioida kaikki uudelleen, ja miettiä oma elämä ja jopa läheistenkin elämä ehkä uudelta pohjalta.\nEiväthän pakanat ole ilman uskontoa! Primitiivikulttuureilla, joita me rumasti nimittelemme pakaniksi, on omat monisäikeiset uskontonsa, omat jumalansa ja jumaluudenharjoittamistoimituksensa. Opiskellessani uskontotiedettä uskonnoksi määriteltiin ihmisten tapa suhtautua maailmankaikkeuteen, suureen tuntemattomaan ympärillään. Ei kristinusko eroa primitiiviuskonnoista olennaisesti millään tavalla. Tämä on tieteellinen käsitys, ei teologinen, ja minä edustan tätä tieteellistä käsitystä, koska en muusta tiedä.\nTaidehan versoaa nimenomaan näiden varhaiskulttuurien harjoittamista uskonnollisista riiteistä ja menoista ja ravinnon hankinnasta, myöhemmin kaupankäynnistä, jossa kaikessa jumalien nähtiin olevan apuna, joten taiteen juuret todellakin kumpuavat sieltä käsin, siis uskontojen maailmasta. Kirjoitustaito, kirjoittaminen, kuvataide, musiikki – kaikki juontavat juurensa myös uskonnollisiin menoihin, luostareihin, kirkkojen piirissä tapahtuneeseen opetukseen ja valistukseen ja kaupankäyntiin. Esimerkiksi mayojen kaikki toiminta pohjautui uskontoon, joten koko kulttuurin voi sanoa pohjautuvan siitä käsin.\nLänsimaisen kulttuurin synnystä uskonnon helmassa ja kirkon piirissä voisi pitää laajan esitelmän. Ilman uskontoa ei olisi taiteita eikä koko kulttuuria, niin se menee. Ilman uskontoa olisimme barbaarinen susilauma, kuten Aaro Hellaakoski runossaan sanoo. Humanismi ja usko ihmisyyteen pohjaa kristinuskon ihmiskäsitykseen, ja se on kaiken inhimillisen kehityksen kulmakivi, tahdoimme tai emme, olimme sitten uskovia tai ateisteja tai agnostikkoja tai jotain muuta.\nKiitos, Fredrika, perin tutun ja kauniin Indican laulun sanoista. Toisaalla mainitsinkin, että yhtyeen lauluissa on sanomaa, joten heidän joulutoivotuksensa (”Olkaa hyviä itsellenne!”) mainitseminen ei toki tarkoita yhtyeen koko musiikin mollaamista – tämän varmaan tajusitkin, jos luit vain rivit, etkä tulkinnut rivinvälejä.\nHomo Garrulus 03 tammikuuta, 2008 21:13\n"Kypsän aikuisuuden voi minusta tiivistää hyvinkin siihen, että kykenee ottamaan vastuun itsestään ja omasta onnellisuudestaan".\nsiitä sanoisin, että\n-> ei ole mikään kypsyyden merkki (!) sillä kaikki e g o i s t i t ja varmasti suurin osa hedonisteistä tekevät näin ja piutpaut välittävät, että ympärillä ei ole kaikilla hyvin - eivätkä nämä puolestaan pääse poterostaan ilman, että joku muu ryhmä auttavat heitä näkemään miksi elämässä menee päin honkia.\nHonkiinmeneminen on sen lisäksi yleensä enemmän yleensä systeemissä (struktuuri ohjaa funktiota) eikä voi letkauttaa toiselle, että c'mon voisitko ryhdistäytyä. Se on sama kuin sanoisi sairaalle voisiko hän nyt lopettaa inisemisen ja nousta! Aika raakaa puuhaa ja lähes kypsyyden vastakohta.\nKompetenssia on siis saatava jostain ja se on sosiaalisessa yhteydessä aina kaksipiippuinen asia jos on pakko vain ns. hoitaa omat hommat. Jos pitää sulkea silmänsä mitä ympärillä tapahtuu ja pelkästään hipsua töihin, joiden struktuuri on ties kenen keksimä (vaikka olisi mafian keksimä struktuuri ei siis saisi huomauttaa sillä silloinhan osoittaa, ettei pysy omassa pikku maailmassa?).\nJotta oppisi näkemään systeemin itse systeemissä on siksi pakko nousta tasolle, jossa ei enää hoida omia hommia pelkästään vaan katsoo ikäänkuin systeemin sellaisenaan.\nKapitalismissa se on kuin pysäyttäisi koneiston sillä kaikilla (joilla paikka sen taivaan alla - lucky them) on jo valmiiksi pedatut pitkälle viedyt strategiat ja nämä pitkälle viety vakuutettu pitkälle vietyihin riskisijoituksiin. Minä en siis kapinoi kapitalismia mutta riskien vakuuttelua kylläkin sillä se ylläpitää epäkypsien ihmisten johtopositiota: he ovat päässeet vakuuttamaan rahansa sillä lailla, että riski valutetaan aina alas - tai toiselle kapitalistille: ei itse systeemin hallinnalle. Kuten Orwell, Huxley jne olemme joutuneet tilanteeseen jossa jokin epämääräinen systeemi on ottanut vallan vaikka maailmankuva ei juuri sen takia pääse kehittymään.\nErittäin epäkypsää mielestäni.\nKapitalismin koneisto on siis sellainen, että sen yläpuolelle ei saa kukaan mennä mutta sen rattaisiin ja mukisematta osallistua. Nyt ei siis ole kyse kapitalismista vs. sosialismi tai joku muu poliittinen systeemi vaan itse jäykkä kapitalismi. Peli on jämähtänyt raameihin, joiden syystä mikään muukaan ei enää kehity. Olen pelien kannattaja - en epäreilujen pelien kuten kapitalismi on tällä hetkellä koska köyhä ei saa edes kompetensseillaan mitään sanoa sillä joku joka leikkii kiitettävästi kilttiä systeemissä ja tekee tulosta naapureiden kateudeksi pidetään nyt ns. kypsänä vaikka köyhyys lisääntyy ympärillä ja sen mukana kriminaliteetti.\nSe on juuri kypsymättömyyden merkki, ei päinvastoin sillä todellinen johtajuusyhteiskunta (vrt kamreeriyhteiskunta) toimii juuri niin, että osaa katsoa ns. kokonaisuuden kannalta eikä pelkää sanoa jos egoistit loukkaantuvat.\nII . Se oli ensimmäinen SUURI VIRHE ja toinen on suoraan seuraava lause:\n"Tämä luonnollisesti pitää sisällään sen, että vastaa jälkeläisistään ja käyttäytyy vastuullisena kansalaisena muutenkin".\n-> äärirajoilla elämä ei ole helppoa ja lasten tilanne hauras alusta alkaen\n"Kypsä aikuinen on sisältä ohjautuva ihminen, joka tietää kuka on ja mitä haluaa.Hän kykenee tekemään työtä ja rakastamaan. Se on yllättävän vaikeaa. Olennaista ei ole onko hänellä jumalaa, ja jos on millainen. Sekään ei ratkaise, miten hän poliittisesti ajattelee tai toimii, sillä mikäli ihminen on kypsä aikuinen, hän ei toimi kanssaihmisiään vastaan minkään tunnuksen alla".\nIII. tuo on myös niin kaikkeen sopiva lause, että käy egoisteille yhtä hyvin. Kun oikein hemmottelee pilalle on niinkuin ottanut vastuuta jälkeläisistään - vaikka aiheuttaa mm kouluissa lasten välistä kilpailua silloin, kun yhdellä hemmotellulla on Diesel-farkkuja monet ja toisilla ei mitään. Onko tämä poishemmoteltu lapsi sitten ns. paremman perheen lapsi jos hänen vanhemmat ovat osanneet pysyä ns. systeemissä vaikka koko yhteiskunta oikeasti luo senkin perheen elinolot. Joku on maksanut veroja että toiset ovat rakentaneet tilan johon ulkolainen firma tulee ja imee mehut ja suomalainen joka ns. hoitaa kiltisti oman työnsä ja lapsensa saavat sitten enemmän rahaa kuin suomalainen, jonka selkänahka revittiin ja hän jä sitten kaiken ulkopuolelle kun ei osannutkaan nuolla (=oppia ko. riistofirman vaatimukset tottelevaisesti).\nKuka on siis kypsä siinä tapauksessa? Se, joka on leikissä vai se joka jättäytyy ulkopuolelle ja näkee pelin hengen. Kapinoi siis toisen ns. elämää vaikka se oli sinun mukaan väärin. Ei ihme, että sisiliassa ollaan suu supussa jos tuo on ohjenuora eettisyydestä.\nIV Rakkaudella ja kypsymisellä ei ole paljonkaan yhteistä; sen sijaan suvaitsevaisuus ja rohkeus on suorassa yhteydessä kypsyyteen. Rakkaus ei ole ollenkaan vaikea asia, sen sijaan valta on helpompaa kuin rohkeus: on helpompi hajoittaa perheitä ja harrastaa perheväkivaltaa ns. tottelevaisen työorjan nimissä - kuin nousta pois toisten orjuudesta eli kasvaa johtajuudessaan mikä on mielestäni kypsyyden merkki. Johtajan pitäisi olla kypsä tietämään myös sitä, mitä lapset (kypsymättömät eivät tiedä). Se vaatii näkemistä joka on kompetenssia.\nMutta jos ei pääse oppimaan koska on pakko pitää suu supussa kuten Sisiliassa. Miten sitten voikaan kypsyä?\nLeonoora 03 tammikuuta, 2008 22:12\nJotenkin koko määritelmä; Kypsä aikuinen, tuntuu minusta aikansa eläneeltä. Raaka aikuinen, miltä kuullostaa?\nIlmeisesti sillä alunperin on tarkoitettu yhteiskunnan kasvatusmetodit kiltisti omaksunutta jäsentä, työtä, perhettä, -ja isänmaataan kunnioittavaa vastuuntuntoista yksilöä. Niin ainakin voisi kuvitella olevan.\nVoiko kypsä aikuinen kapinoida? Suuttua?\nMiten idean äiti tai isä alkujaan lie ko. tyypiin määritellyt, vaikea sanoa, kun en tiedä.\nIkääntyminen ei ainakaan tee kaikista ihmisestä kypsää, viisasta aikuista.\nSaattaapa käydä aivan päin vastoinkin.\nAnonyymi 03 tammikuuta, 2008 22:46\nJääkaapin takana ei asu tonttua\npeeÄR - mies 04 tammikuuta, 2008 00:15\nJumala on, jääkaapin takana\non tonttu, kysy vaikka henkilöltä, joka näin uskoo. Kaikki, minkä tiedämme todeksi, ei ole todistettavissa.\njarvelainen 04 tammikuuta, 2008 09:05\nKirjoitat ja ajattelet jälleen kerran niin hyvin, että teen sinusta pääministerin, sanoisi Babar. Pari huomautusta tulee mieleen: on moraalisesti korkeatasoisia ateisteja ja moraalisesti ala-arvoisia uskovaisia. Näin moraalin ja moraaliarvojen ja uskonnon välillä ei näytä olevan välttämätöntä linkkiä. Uskovaisuus ja ateismi ovat ääripäät, jotka yhtyvät toisiinsa kuin kruunu ja klaava dollarissa, jossa lukee in God we trust. Mutta onko pakko heittää dollaria? Mielestäni euro ja erittäinkin markka on parempi: siinä on agnostismin ja toivon kruuna ja klaava, vaikka esimerkiksi Rane sanoo kohta minulle, että tuon värssyn sä osaat unissaskin.\nIines 04 tammikuuta, 2008 10:41\nkovin vajaaksi jää sanomiseni, huomaan, sillä minulle on itsestäänselvää, että on myös moraalisesti korkeatasoisia ateisteja ja sitten taas ala-arvoisia uskovaisia. Tietenkin! Enhän ole voinut välttyä tältä tiedolta luettuani niin paljon kirjallisuutta, elettyäni näin pitkän elämän, ylipäänsä havainnoituani kaiken aikaa mitä ympärillä tapahtuu.\nSe mitä näissä päreissä sanoo, jää nähtäväksi kuitenkin aina ohueksi siivuksi ja alttiiksi väärinkäsityksille, ellei sano kaikkea tyhjentävästi. Jotenkin minusta vaan on lukijaa aliarvioivaa vääntää asioita rautalangasta, kun pidän itsestäänselvänä, että muut ajattelevat yhtä suvaitsevasti ja laajasti kuin itse teen. Kyllä - näin minä teen, sillä tiedän sen.\nTulkinnat totisesti syntyvät aina lukijan omista ennakkoluuloista, siitä, miten he oikeastaan haluavat tiettyyn lokeroon asettamansa asian olevankin.\nJos joku arvostelee Indican laulun säkeitä, hänen katsotaan tuomitsevan ei yksin koko Indica-yhtyettä, vaan ainakin tyttöbändit ja oikeastaan kaiken rocklyriikan. Näin tämä ennakkoluulojen ajattelukaava etenee kirjoitetussa blogisanassa. Tästä on runsaasti todisteita näissäkin keskusteluissa.\nHuh huh, olen kauhean pettynyt ihmiseen, siihen että hän ei luota muihin yhtä paljon kuin omiin näkemyksiinsä. Ja ettei malteta lukea vain sanoja, hillitysti ja hallitusti, ne ymmärtäen, vaan täytetään kolot arveluilla.\nAnteeksi Järveläinen, tämä puuskahdus ei ollut sinua vastaan, vaan sain siitä vain herätteen tyhjentää maljani jälleen kerran. Minua on tämä blogimailman luetun ymmärtämättömyydestä kertova aukkojen täyttötyyli vaivannut alusta pitäen. Kiitos siis sinulle tilaisuudesta puuskahtaa! Nyt voin rauhassa syventyä muihinkin antoisiin kommentteihin. :)\nIines 04 tammikuuta, 2008 10:50\nMielestäni olet jälleen kerran ytimessä. Tai tuntuuko minusta siltä, kun itsekin mietin koko kysymyksenasettelua, sitä voiko ihminen ylipäänsä koskaan olla kypsä.\nEikö ihmisen tule olla kaiken aikaa kehittyvä, siis raakile, niin kuin sanoit? Eihän ole olemassa tilaa, joka on täydellinen ihmiselle. Voisiko sanoa siis, että kypsyyttä on myöntää oma vajavuutensa?\nItse arvostan ehkä enemmän viisautta, joka on sydämen ja älyn liitto. Ihminen ei tee mitään korkealla älykkyysosamäärällä, ellei hänellä ole sydäntä, siis tuntevasti ja herkästi mutta tasapainoisesti kehittynyttä tunne-elämää. Eikä pelkkä sydänkään riitä tässä raadollisessa maailmassa. Tarvitaan mielestäni myös kehittynyttä vaistonvaraisuutta, intuitiota, joka toimii tuntosarvien tavoin elämän eri tilanteissa.\npeeÄR - mies 04 tammikuuta, 2008 12:14\nOlisiko kohtuullista määritellä aluksi käsite kypsä, niin tietäisimme kaikki puhuvamme samasta asiasta?\nVai onko tarkoituskin aluksi kartoittaa inhimillisiä ominaisuuksia mahdollisimman kattavasti, ja yhteenvetona äänestää kypsän määritelmästä.\nTuon Jokelan ymppäämistä jokaiseen diskurssiin en oikein jaksa ymmärtää.\nAnonyymi 04 tammikuuta, 2008 13:40\nVaadithan sinä kieltämättä melkoisia hyppyjä tekemään näiden aukoiksi sanomiesi asioiden kanssa. Yhtäältä sanot jättäväsi niitä tekstiin ja toisaalta valitat sitten sitä, että niitä täytellään toisin kuin tarkoitit. Ehkä en siksi äänestäsi sinua presidentiksi... eduskunnassa voisit sanankäyttäjänä kyllä jo pärjätä.\nMutta, sinä kirjoitit aloituksessasi, että\nateistin maailmankuva on vielä vaikeampi kuin uskovan, koska joka paikassa ateistia vastaan tulee epätoivottuja enteitä, uskonnon merkkejä, jotka hänen tulee torjua. Kristillisen perinteen kulttuurianteineen täytyy olla hänestä todella vaivaannuttavaa ja jopa tuskaa tuottavaa\nKiinnitin tässä huomiota sanoihin kristillinen perinne, ja arvelin, että jos otan sen esille, saan vastaukseksi kaikki uskonnot. Turvauduin siis ei-uskovaksi yleensä tulkittuun pakanuuden käsitteeseen, (joka muuten on uskovien ystävällishenkisiä luomuksia). Se oli tosiaan loikka siitä mitä sanoit, - mutta sitten sinä loikkasit vielä kauemmas, ja teit kaikesta kulttuurielämästä uskontoa tai päinvastoin.\nTästä huolimatta sanoit, että\nHumanismi ja usko ihmisyyteen pohjaa kristinuskon ihmiskäsitykseen, ja se on kaiken inhimillisen kehityksen kulmakivi.\nJos nyt lukee tuon niin kuin siinä sanotaan, tulee kristinuskosta kehityksen kulmakivi, ei yleisestä selityksiä etsivästä ihmisestä, joka rakentelee mm. uskonnollisia teorioita, joita kuvasit hyvin ansiokkaasti.\nSe kumpi tässä perinteessä on ollut muna ja kumpi kana - uskonto luonut humanismia vai humanismi jo ennen nimityksensä syntyä uskontoa - lienee melko turhaa kiistelyä. Ihmisyyden henkinen elementti on kysymyksessä, ja se on jokseenkin kokonaisvaltainen, ja sitä tarkoitin, sanoessani etteivät uskonnot omista kulttuuriperintöä, niillä ei ole siihen yksinoikeutta, mutta ovat toki osa sitä. Väite, että ei uskontoa = ei kulttuuria perustuu ajatukseen,\nettä näistä toinen on vahvempi. Yksi aukko on myös kulttuuri-sanan kohdalla, l. sen kapeamerkityksisessä käytössä. Mutta hyväksytään se.\nSitten se uskomisen helppous. Kuten todettiin, on uskovia ja uskovia ja ateisteja ja ateisteja. Sekä kaikkein suurin joukko haaleita, hieman kallellaan johonkin suuntaan.\nTämä uskomisen syvyys ja omaksumistapa määrittääkin sen, onko tullut hyväksyneeksi patenttiratkaisun vai onko oikeasti pohtinut, mitä esim. kristinuskolla tarkoitetaan. Puhumattakaan siitä, että olisi tutkinut kirjoitusten lähteitä ja kirjoittajia. Erityisesti jälkimmäisiä - jossa vaikkapa Augustinus oikein mukavasti nielaisi kreikkalaisfilosofian varhaisvaiheiden ajatuksen: mies = hyvä, nainen = paha. Ja sen kanssa on sitten eletty tähän päivään saakka.\nMutta, oli ilo todeta, että löysimme yhteistä pohjaa sen epäilemisessä onko hybristä sanoa,"olen kypsä ihminen".\n(hybris-käsitekin toimii mainiosti vain egopullistelun kuvaajana).\nSe joka ei nojaudu uskon helppoon, "olen pelastettu"- selkänojaan, joutuu aina todistamaan tekonsa järkensä kautta hyväksi ja oikeaksi niin hyvin kuin pystyy. Ja jos on järkevä, myös myöntämään, ettei aina pysty. Syvästi uskovalle ihmiselle sen sijaan on aina mahdollista sama, joka oli mahdollista "älä tapa"-käskyä toteuttaneille fariseuksille, jotka tappoivat Jeesuksen, ja joihin nähden ei-uskova Pilatus vaikutti rehdimmältä kaverilta.\nJos kypsyys tarkoittaa henkisen eheyden ja viisauden tavoittelua siten, että jaksaa epäillä myös itseään - silloin sekä uskovan että ei-uskovan tie voi johtaa siihen. Mutta ehkä se tarkottaa jotakin muuta.\nhomo religiosus 04 tammikuuta, 2008 15:07\nKypsäksi tulee vain vastoinkäymisten kautta. (homo garrulus) Olen täysin samaa mieltä. Siispä on suostuttava kärsimyksen korkeakouluun. Siihen tarvitaan useissa tapauksissa - ei kuitenkaan aina - paljon elinvuosia. Harva hyväksyy polttavaa sisäistä kiirastulta vapaaehtoisesti. Siinä voi - ilman Jumalaa- todella palaa karrelle.\nEnnen tavattiin sanoa, että "kävin sairasta oppimassa". Olen viime aikoina usein istunut 86-vuotiaan veteraani-isäni vuoteen äärellä. Siinä on kypsä mies: ei kehu tekosillaan - vaikka olisi paljonkin aihetta. Nöyryys ja rauha huokuu hänestä, vaikka hän tarvitsee kolmasti vuorokaudessa voimakkaita kipulääkkeitä. Fyysisesti heikentyneen vanhuksen henkinen tyyneys ja voima riisuu minut aseista: hänen voimansa tulee siitä, että hän sanoo suostuvansa Jumalan tahtoon "päivä vain, vain hetki kerrallaan". Minusta sitä on käsittämätöntä katsoa. Hän on kärsimyksessään kypsynyt henkiseen sankaruuteen.\nKypsyys tulee kärsimyksen hedelmänä, eikä sitä voi varastaa toiselta tahi saada arpavoitolla tahi lahjomalla. Siitä on maksettava yksilöllinen hinta, joka voi ulkoapäin katsoen näyttää kohtuuttoman suureltakin. Karrelle palaminenkin on pelottavan yleistä.\nTodellinen kypsyys tai kypsymättömyys näyttäytyy parhaiten elämän suurissa kriiseissä ja vastoinkäymisissä.\nRakkaan ihmisen kuoleman tai vakavan sairastumisen kohdattuaan moni "vahvuuteen sairastunut" on joutunut sanomaan: lähes kaikki entiset arvot ovat meneet saman tien konkurssiin.\nOpiskeluaikoina kuuntelin sairaalasielunhoitajana pitkän uran tehneen tri. Eric Ewaldsin luentoja. Hänen mukaansa kypsää minäkuvaa ei synny ilman kasvamisen kipua. Kypsä ihminen on vapaa ja kykenee toteuttamaan itseään aidosti. Kypsä minäkuva edellyttää henkilökohtaisen ratkaisun tekemistä:\n1. suhteessa aikaan\n2. suhteessa sukupuolisuuteen\n3. suhteessa syyllisyyteen\n4. suhteessa kuolemaan\nLänsimaisessa kulttuurissa nuorten on nykyisen arvotyhjiön takia yhä vaikeampaa kasvaa kypsään aikuisuuteen, koska suuri osa idoleista antaa arveluttavia tai aivan vinksahtaneita malleja. Mielestäni Iines on juuri tässä tarpeeksi terävänäköinen ja osoittaa analyysillään rohkeutta ja vastuullisuutta. Aikuisten suuri enemmistö ei vain edes näytä huomaavan omien lastensa lähtevän kulkemaan lähes joukkopsykoosissa näiden "pillipiiparien" perässä. Uhraammeko lapsemme viihteelle?Laulaen tulee - viheltäen menee?\nSuomen huipputasokas koulujärjestelmä vastaa nykyisellään lähinnä tehokasta tietotehdasta, jossa opettajat raatavat pedagogisina liukuhihnatyöläisinä. Tietotykitys ja tietoähky uuvuttavat oppilaita ja opettajia. Tunneäly surkastuu, kun sitä ei koulussa juurikaan ravita. Uhraammeko lapsemme tiedolle? Ilotta opittu - surutta unohdettu!\nPedagoginen rakkaus alkaa pian olla katoava voimavara koululaitoksessamme. Suurten ikäluokkien väistyttyä opettajakunnasta koulujen henkinen ilmapiiri päivittyy nuoren sukupolven egoistien, materialistien ja skientistien arvomaailman mukaiseksi.\nVoidaan kyllä yhä edelleen kirjata yhdessä kasvatustavoitteiden arvopohjaksi humanismi, mutta käytännössä pelataan evoluution hengessä. Vahvimmat eli kovaäänisimmät ja röyhkeimmät polkevat heikot ja vaatimattomat jalkoihinsa. Kaikkitietävä nuori opettajapolvi ei halua enää edes kuulla sanoja lähimmäisenrakkaus ja rehellisyys. Hyi kauhistus: nehän haiskahtavat ihan kristillisyydeltä! Suvaitsevaisuus ei toteudu käytännössä, vaan vallalla kaikkien henkinen sota kaikkia vastaan.\nJos kotoa eikä koulusta löydy kypsää aikuisuutta, mitä muuta on jatkossa odotettavissa kuin lisää "oman elämänsä jumalia" ja "diktaattoreita". Miten kauan opettajat jaksavat kasvattajina tunnekylmässä koulussa?\nHomo Garrulus 04 tammikuuta, 2008 15:24\nSinä sen sanot Homo Religious. Kova paikka ja koulun olisi muututtava mutta miten kun yhteiskunta vaatii yhä enemmän sosiopaatteja ja itseensä ihastuneita narsisteja joiden ainoa elämänvietti on hamuta lisää ja lisää ja ennen muita.\nSiinähän sitten mennään - hohoo : Mitä voisi tehdä tämän muuttamiseen?\nEi edes voi puhua tästä sillä tietoisuus pelottaa niin, että lyövät leikiksi ensin ja nauravat ulos seurakunnasta.\nSe on nähty..\nIines 04 tammikuuta, 2008 17:22\nTässä ajatuksiani Fredrikan pitkän pohdinnan tiimoilta. Minua kiinnostaa myös suuresti se, mitä homo religiosus sanoi karrelle palamisesta ja tuosta kypsyysasteikosta, mutta ensin tämä Fredrikan kommentointi. Kursiivit ovat siis Fredrikan ajatuksia, perässä omat ajatukseni:\nYhtäältä sanot jättäväsi niitä [aukkoja] tekstiin ja toisaalta valitat sitten sitä, että niitä täytellään toisin kuin tarkoitit. Ehkä en siksi äänestäsi sinua presidentiksi... eduskunnassa voisit sanankäyttäjänä kyllä jo pärjätä.\nEnsinnäkin, jos tavoittelisin presidenttiyttä tai kansanedustajuutta, minun pitäisi tinkiä rehellisyydestäni, ja sitä en halua. Lisäksi en halua joutua tilanteisiin, jossa olen valinnan kohde, äänestyksen tulos. Olen lisäksi samalla tavoin erehtyväinen ja ristiriitainen kuin kuka tahansa muukin. – Jaksan joka kerta luottaa uudelleen ihmisiin, ja pidän selvänä sitä, että selkotyylinen viestintäni tajutaan melko helposti. Kun niin ei tapahdukaan, petyn tietenkin. Silti en halua kirjoittaa aukotonta esitelmää, koska uskon enemmän dialogiin kuin monologiin. Aukot täyttyvät usein keskustelussa, mikä on osatavoite.\nTurvauduin siis ei-uskovaksi yleensä tulkittuun pakanuuden käsitteeseen, (joka muuten on uskovien ystävällishenkisiä luomuksia).\nKannattaa perehtyä vaikka näihin uskonnonsyntyteoreetikkoihin: J. Frazer (magia), E.B. Tylor (animismi), R.R. Marett (animatismi), R.H. Godrington (dynamismi), H. Spencer (manismi), W. Robertson Smith (totemismi), E. Durkheim (sosiaalinen integraatio –teoria) , A. Lang ja P.W. Schmidt (alkumonoteismi). Lisää uskonnon syntyteorioita ja määrittelyjä löytyy mm. kulttuuriantropologiaa käsittelevistä teoksista.\nYksi aukko on myös kulttuuri-sanan kohdalla, l. sen kapeamerkityksisessä käytössä. Mutta hyväksytään se.\nAjattelen kulttuurin olevan läsnä kaikkialla, missä ihminen oppii, löytää tai keksii jotain. Se on perusolemukseltaan opittua käyttäytymistä, sarja malleja tai kaavoja, jotka varmistavat yksilön ja yhteisön säilymisen. – Kulttuurihan ei siis ole taiteellisten kaunosielujen henkevyyttä eikä harvalukuisen eliitin harraste.\nSe joka ei nojaudu uskon helppoon, "olen pelastettu"- selkänojaan, joutuu aina --. Syvästi uskovalle ihmiselle sen sijaan on aina mahdollista sama, joka oli mahdollista "älä tapa"-käskyä toteuttaneille fariseuksille, jotka tappoivat Jeesuksen- -.\nMinusta on ihailtavaa osata määrittää ”X”:n helppous tai mahdollisuus, jos ei koe olevansa ”X”. Oletan, että sinä et ole X eli uskovainen, joka kokee olevansa pelastettu. Oikaise, jos olen väärässä!\nJos kypsyys tarkoittaa henkisen eheyden ja viisauden tavoittelua siten, että jaksaa epäillä myös itseään--.\nMenisikö se niin, että jonkin ”tavoittelu” sinänsä harvoin on kypsää? Voisiko se vain olla merkki siitä, että käynnissä on ulkokohtainen prosessi? Luulen että samalla tavoin kuin sulous, ei kypsyyskään tiedä olemassaolostaan.\nIines 05 tammikuuta, 2008 11:14\nAllekirjoitan homojen garrulus ja religiosus esittämän ajatuksen siitä, että kypsäksi tulee vastoinkäymisten kautta. Lisäisin tähän vain, että tulee – jos tulee. Kaikkia eivät kärsimyksetkään kaunista. Mutta noin ylipäätään, kyllä kärsimys riisuu ihmistä turhasta tilpehööristä paremmin kuin mikään muu.\nItseäni on riisuttu monin tavoin, lapsuudesta lähtien, mutta tunnen itseni kovin vajaaksi ja suorastaan lapselliseksi monessa. Olen ollut etupäässä menettäjän osassa useissa ihmissuhteissani, mutta ehkä kuitenkin niin, että olen itse ajanut tapahtumat siihen pisteeseen, että olen aika yksin tässä maailmassa. En lähtisi syyttämään ketään muuta omasta olotilastani kuin itseäni – onko se sitten kypsyyttä, mene ja tiedä. Eniten minua on kuitenkin riisuttu tämän puhesairauden myötä, koska se invalidisoi sosiaalista elämääni. Sosiaalisen elämän torpedointikaan ei kuitenkaan tunnu niin pahalta kuin tunne siitä, että elämä onkin rajallinen, äkkiä on ilta, ennen kuin arvaakaan. Kyllä tällainen riisuminen nöyräyttää ihmisen, ja sanoisinkin, tarkoittamatta itseäni, että kypsä ihminen on aina myös nöyrä, hänessä ei ole uhmaa.\nOmaa äitiäni taas ei ankara sairauskaan riisunut eikä kypsyttänyt. Minusta hän poistui tästä maailmasta epäkypsänä, enkä vieläkään näe häntä unissani hymyilemässä tai vapaana kaikesta, vaan aina pelkästään kärsivänä. Viimeiseen asti hän piteli minusta kiinni, sanoi jopa sairaalan vuoteella, että jos minä, niin mikset sinäkin – tarkoittaen sairastumistaan.\nEn osaa sanoa tuosta neliportaisesta kypsyysmäärittelystä oikeastaan mitään, ja näen esimerkiksi tuon sukupuolisuuskohdan kysymyksiä herättävänä, koska en ole vakuuttunut siitä, mitä kummankin sukupuolen oikeasti kuuluu tehdä tai ylipäänsä olla. Suhde aikaan, syyllisyyteen ja kuolemaan sen sijaan tuntuu selkeämmältä. Toisaalta syyllisyys – miten paljon ihminen kantaakaan sisällään turhaa syyllisyyttä! Minun on ollut aina vaikea käsittää perisyntiä ja sitä, että kristinuskossa ihminen nähdään automaattisesti syylliseksi, vaikkei hän olisi tehnyt oikeastaan mitään, olisi elänyt elämänsä pienessä metsämökissä keskellä korpea, niin miten hän voi olla syyllinen mihinkään? Ehkä juuri tämä syyllisyyden taakan puuttuminen on tehnyt sen, että vierastan kristinuskon tunnustuksellisuutta. Muuten syyllistän itseni kaikesta, mitä minulle tapahtuu, mikä on tietenkin turhaa ja ristiriitaista.\nMitä tulee tuohon koulu- ja kasvatusosioon (siis homo religiosuksen), olen täysin samaa mieltä. Etenkin nuoret vanhemmat saattavat olla lähes sokeita viihdemaailman vaikutuksille eivätkä osaa pitää mitään mitä sieltä tulee pahana, vaan viattomana viihteenä, joka muka valuu kuin vesi hanhen selästä pois. Olen usein kirjoittanut etiikan ja inhimillisen moraalin (huom. en moralismin, mikä on eri asia) tajun puuttumisesta tai hämärtymisestä. On totta, että jos sanoo sanat ”oikea ja väärä”, tai mikä kamalinta, ”lähimmäisenrakkaus”, niin nämä merkitsevät valtaosalle nykyään tiukkaa moralismin vaadetta tai kristillistä elämänkäsitystä, ja sanoja saa päähänsä kukkahatun tai tiukan pipon ja sormiinsa rukousnauhan. Kiroileminenkin on yleisesti hyväksytympää, sillä sehän osoittaa tunneälyä, vittu.\nJa vielä kerran: miksi aina puhutaan koulujen kasvatusfilosofioista, vaikka lasten ensisijainen kasvatuspaikka on koti? Milloin kodeille asetetaan hallitus, joka delegoi kotien kirjoitettavaksi perhekohtaisen kasvatussuunnitelman?\nfredrika 05 tammikuuta, 2008 11:48\nVain tämä: ...Jos ei ole "X"\nJotkut uskovat, eräät piispat jopa, sanovat, että usko ja epäilys kuuluvat yhteen kuin sisään- ja uloshengitys. Mutta milläköhän tahdilla, millä aikajänteellä, se voi olla persoonallisempi kokemus, enkä osaltani ole pystynyt pysyttelemään vain toisen aallon harjalla, vaan olen paiskautunut sinne ja tänne. Siksi en vieläkään sano, että olen lakannut miettimästä, että olen luovuttanut täysin. Siksi myös sinun kirjoituksesi on kiinnostava, toisin kuin sellaiset, joissa ollaan liian syvällä omassa umpiossa. Jo esille nousseessa Raamattulainassa, olkaa kylmiä, kuumia mutta älkää olko haaleita, on merkittävä huomio, koska kummankin asenteen säilyttäminen vaatii tunteen paloa. Siitä tie vie miettimään tunteen ja älyn suhdetta ihmisen elämässä... eheyttä, kypsyyttä, jotakin sellaista.\nAjatuksessa sulouden tiedostamattomuudesta vrt. kypsyyteen on jotakin somaa. Sitäkin sopii miettiä.\nHomo Garrulus 05 tammikuuta, 2008 13:22\nNäinollen voimme sanoa, että kypsymistä pitää kyetä kiertämään tai kasvattamaan ilman, että siirrytään taaksepäin ajassa missä elämä oli oikeasti raadollista, sadistista ja ahdasta. Mutta jos ahdas, raadollinen tai sadistinen tuo jotain hyvää tullessaan voisi ehkä miettiä onko tapoja kypsyttää ilman, että sielu todella palaa tai joutuu monelle liian suureksi ongelmaksi (jonka takia sitten tapetaan itsensä tai muut).\nTämä kuulostaa nyt kamalalta, enkä tiedä pitääkö metafooraa edes ääneen lausua sillä joku hullu Hitler keksii sitten siitä omat johtopäätöksensä mutta sanonpa silti, koska jos sitä jossain voi sanoa se on silti Suomessa ( I presume ): Samalla lailla kun paistit ennen murennettiin hakkaamalla ja myöhemmin riippumalla niin nykyään kypsennetään liha pakattuna tyhjiöpakkauksiin eli jokin prosessi, jossa ilma tiivistyy siten, että sisällä oleva kimpale joutuu kypsymään kun muuta ulostietä ei ole. Tämä on kauhea rinnastus ja pyydän anteeksi sen julmuuden vertausta mutta samalla voisimme ajatella kun tutkijat joskus tietävät aivojen toiminnasta kenties hieman enemmän voiko esim. lokaalisti jäsennellä joitain alueita. Tuntuu kuin ehdottaisi suoraa aivomanipulaatiota ja sitä se ehkä onkin ja DISGUSTING mutta tämä on leikkisä ajatus vain jos voisimme olettaa että sellaista kun kypsyminen on oikeasti olemassa ja se olisi ajattelijasta kuin ajattelijasta jotenkin oikea ratkaisu. Ei siis rankaisisi mitään muuta - mutta heaven knows: voisiko sitä milloinkaan tietää? Mutta jos vaihtoehto on narsismi, sociopatia, diktatuuri jne niin sitten se on ainakin jokin ongelman suunta vaikka oletettavasti väärä ajatus.\nMinä en halua kuulla, miten kamala olen; säästäkää se sillä minä tätä kirjoittaessani tajuan myös miten päin honkia tätä voi tulkita jos on sillä tuulella ja haluaa mustamaalata minun tekstiäni. Minä vain tässä olen hullun-luova. Keep it that way..mutta katso asian suunta vaikka joudut tajuamaan, että ehdotan sellaista, jota en edes itse ehdota konkreettisesti. Halusin vain jakaa: ymmärrätkö: vain jakaa ilman tuomioita.\nTämänlainen vuodatus on kait aina tästedes sanottava ettei herkät saa herneitä nenään kun meillä on näitä herkkiä halonhakkaajia niin paljon.\npeeÄR - mies 05 tammikuuta, 2008 14:48\nH.G.:"siirrytään taaksepäin ajassa missä elämä oli oikeasti raadollista, sadistista ja ahdasta."\n'Tämän päivän näkökulmasta\nemme voi päätellä miten hyvin/huonosti\nasiat joskus ennen olivat'.\napinamies 05 tammikuuta, 2008 17:51\nKypsyys tulee riittävästä paistamisesta, hauduttamisesta, riiputtamisesta ja kuivaamisesta, mutta koska tässä blogissa täytyy kommentoida sivistyneesti, en muuta sano.\nIines 05 tammikuuta, 2008 18:04\nSallittakoon lauantaikevennys, sanoo ankara tuomari.\nEi vaan ei, siis tämä oli taas semmoinen tyhjän aukon täyttäminen omalla pelolla tai ennakkoluulolla. Kukaan ei vaadi mitään, vaan on kiitollinen tästäkin lyhyestä ja elämänmakuisesta savolaislausahduksesta, joka itse asiassa on hyvinkin piilosyvällinen. Tuollaistahan kypsyys on, noin se syntyy kuvallisesti ilmaistuna.\nOlen muuten samaa mieltä kuin peeär-mies, eli arvelen, että elämän raadollisuus, ahtaus ja sadistisuus ovat suhteellisia suureita: ne eivät ole aikojen kuluessa kadonneet välttämättä minnekään, muuntautuneet vain toisenlaisiin konteksteihin.\nHomo Garrulus 05 tammikuuta, 2008 18:44\nMinä tarkoitin sanalla "raadollista" sota-aikaa ja nälänhätää, sadistista kylmyyttä sitä kohtaan etteivät ihmiset poteneet sitä vanhaa psykologista vammaa "oikea-väärä"-skaalalla vaan ihan uusia psykologisia vammoja kuten tyhjyyden tunnetta, alienointumista omasta minuudesta ja muista, häpeäntunteista ilman syyllisyyttä mininkään tai kehenkään päin jne eli kun ihminen on sotien jälkeen potenut monenlaista vaivaa häntä on silti ahtaasti "tuomittu" vanhoilla psykologian käsitteillä, ilman, että kukaan huomaa mistä on kyse. Nykyään kliininen psykologia jo ymmärtää myös näistä ns. elintason tuomista uusista oireista ja niiden hoitamisesta. Ellei näitä ymmärretty haettiin hakemalla syyt ja olettamukset millä lailla joku "oireileva" oli syyllinen. Näin auktoriteetit loivat stigmoja ihmisille, joiden paha olo sen kuin lisääntyi ympäristön sadistisuuden myötä.\nKylmän äidin/epähuomiota saaneen lapsen kehityksestä aiheutunut tyhjiö ja rakkaudettomuuden olotila lisääntyi ehkä enemmän ennen (auktoriteettien avulla voisi sanoa), jos auktoriteetit itse olivat tunnekylmiä ja huonosti asiansa osaavia.\nNämä opit ovat olleet vuodesta 1884 tiedossa.\nNämä "ahtaudet" ovat (toivottavasti) jo poissa ainakin lääkealan ammattilaisten ja terveydenhoidosta lukeneiden ihmisten mielestä.\nIines 06 tammikuuta, 2008 11:12\ntotta tietenkin se, että nykyinen kaiken hyvinvointi ja edistys lääketieteessä poistaa mainitsemiasi kurjuuksia, vaikkakin näen asian niin, että aineellinen hyvinvointi toisaalla lisää uudenlaista henkistä näivettymistä, kuivumista ja kuihtumista, jota ei osata edes pitää puutteena, joten miksipä siitä kukaan kärsisi.\nOn lisäksi edelleen tuntemattomia asioita, joita kohtaan suhtaudutan puutteellisen tiedon varassa. Esimerkiksi oma harvinainen puhesairauteni on tyystin tuntematon mm. sairaanhoitajille ja suurelle osalle yleislääkäreitä, joille aina alkuun saan referoida sairauden pääpiirteet. Mitä se sitten on tavalliselle kanssaihmiselle, kun joku puhuu vaikeasti tai huonosti? Sen voi kukin kuvitella mielessään.\nJotenkin on jännä sekin asenne, että ihminen olisi nyt kehityksen huipulla, nyt kaikki olisi valmista ja kehittynyttä. Itse arvelen, että portaat ulottuvat pilviin kuin Jaakon herneenvarsi, loppua ei näy ja me olemme kenties tuskin puolimatkassa ihmiskunnan kehityksessä. Tavallaan elämme pimeää keskiaikaa tulevien polvien mielestä, kun he joskus kiinnittävät pisteen tähän kohtaan aikajanaa.\nHomo Garrulus 06 tammikuuta, 2008 11:22\nAivan näin Iines. Samalla voisimme sanoa, että materialistisen hyvinvoinnin alueella olemme ns. perillä: maailma on siltä osin aika valmis. Mutta mitä kun tienesti tulee sen kehityksestä? Kun koko ajan pitää valmistaa lisää ja lisää pieniä vempaimia, jotka menevät taskuun? Siinä nousee yksilön kilpailu kulttuurien kilpailuksi. Arvon laskentaperiaate on siis vanhentunut: miksi meidän on pakko tuottaa kamaa jotta voisimme katsoa, että voimme samalla henkisesti edistyä? Tätä kun on vaikea muuttaa niin kauan kun mittarit ja raha ovat arvonmittareina siten kun ovat. Mehän tiettävästi kuljemme kohti mittareitamme aivan kuten lapset kouluissa kulkevat kohti kokeita ja niiden arvosanojen mukaan. Koulu rankkaa lapset, ja tässähän on jo miettimistä minkä takia tytöt (managementajattelu) pärjää paremmin kuin pojat (leadershipajattelu eli joukkuepelit jne).\nArvon ymmärrys on samalla kiinnitetty valtaan: joku tarvitsee jonkinlaisia palveluja ja kulttuuri kääntyy sen mukaan. Pienin askelein mutta silti.\nJonkun etu on toisten mahdollisuus: mutta pitääkö tämä olla näin jos samalla olemme huolestuneita ilmastosta ja lastemme tulevaisuudesta? Vihreät ovat aika kuopassa, jonkinlaisessa vanhanajan sosialistisessa ajattelussa, eivätkä halua kuulla luovia ajatuksia (tai vasta kun ovat mukamas itse ne keksineet, sitä tässä siis toivomme).\nKypsyys on kyky kuunnella silloinkin kun lapsen ikä on tuntematon. Ei pidä siis aloittaa mitään kysymällä ad hominem tai hänen ikäänsä ja vasta sen jälkeen mitä hänellä on asiaa.\nTämä olisi ensimmäinen kypsyyttä nostava teko. Että intelligentia lopettaisi toistensa nimien ihailua...\nIhailu on ensimmäinen tie narsismiin. Lue Heinz Kohut.\nA-K.H 06 tammikuuta, 2008 21:55\nKiitos apinamiehelle tyhjän aukon täyttämisestä omalla pellolla.\nAnna Amnell 06 tammikuuta, 2008 22:51\n"Ateistiksi, tunnustukselliseksi sellaiseksi päätyminen ei kuitenkaan ole niin helppoa. Jonkin kieltäminen edellyttää kiellettävän tuntemista. "\nOlen eri mieltä. Useimmat ateisteina esiintyvät oppineetkin ihmiset eivät näytä tuntevan uskontoa ollenkaan. He esittävät mitä lapsellisimpia väitteitä esimerkiksi kristinuskosta ja kristityistä. He eivät yleensä tunne kristinuskon oppeja eivätkä historiaa -tai sitten he vääristelevät tahallisesti asioita.\nHe sekoittavat uskonnot, syyttävät luterilaista kirkkoa keskiajan katolisten tai nykyajan Jehovan todistajien menetelmistä tai USA:n etelävaltojen uskonnollisesta kulttuurista.\nErittäin harvoin tapaa sellaisia ateisteja, joilla on hyvät tiedot kristinuskosta ja jotka siis tietävät, mitä tekevät = vastustavat todellista kristinuskoa, jonka uskovat voivat tuntea omakseen - ja joka on siis olemassa nyky-Suomessa.\nSuomessa esiintyvä ateismi on yleensä tyhjänpäiväistä fraasien toistamista, nuorten rääväsuu-ateismia tai poliittista propagandaa.\nHomo Garrulus 06 tammikuuta, 2008 23:59\nMiksi AKH on närkästynyt? Loukkasinko jotenkin, olisitko ehkä toivonut lisää pieniä taskuunmeneviä vempaimia tai oletko vihreiden puolueen kannattaja sellaisena kun se on? Anteeksi kovasti, minä olen sokea - siksi keppi. En huomannut sinua ajoissa.\nHomo religiosus 07 tammikuuta, 2008 18:44\nKannatan IIneksen induktiivista lähestymistapaa: hyvä jättää avoin kenttä eri mielipiteille, joiden pohjalta etsitään yhteistä näkemystä.\nKeskustelijoilta on jo tullut ilahduttavan monipuolisia näkökulmia kypsyydestä.\nKypsyys ei ainakaan ole oman elämän hallintaa. Valitettavasti omnipotenttinen harha näyttää nyky-Suomessa vaivaavan monia keski-ikäisiä perheellisiä miehiä.\nJoulun alla muuan 28-vuotias luonnontieteen tohtori järjesti vaimolleen yllätysjoululahjan ilmoittamalla ottavansa avioeron. Hän ei muka saa tyydytystä lapsenhoidosta (vajaan vuoden ikäinen tytär) ja perhe-elämästä, vaan haluaa sitoutua ensisijaisesti tutkijantyöhönsä. Vaimon kannaltakin avioero on muka - tohtorin järkeilyn mukaan - oikeastaan parempi vaihtoehto, kun vaimo ei enää joudu kärsimään miehensä vaativan tutkimustyön takia. Siispä omakotitalo myyntiin! Uusi 19-vuotias tytöntypykkä on jo valmiiksi katsottuna "kotileluksi" - hän vieläpä ymmärtää tukea miestä tieteenteossakin. Näin asiat järjestetään, kun on hankittu "arjen hallintataidot" ja ratkaisut tehdään oman terävän järjen pohjalta.\nNarsistin kypsyys on kohokuorinen pannukakku -lässähtää toisten silmille.\nTodellinen kypsyys tulee minunkin mielestäni - jos ylipäätään tulee - kärsimyksen kiirastulen jälkeen. Se on todellista nöyryyttä, joka ei edes tiedä olemassaolostaan mutta jonka kyllä voi intuitiivisesti tunnistaa jo ensi kohtaaamisessa. Kypsyyden vastakohta on röyhkeä itsevarmuus.\nJarkko Tontti kirjoittaa (HS 30.12.2007): "Tiedoksenne, jokainen Suomen koulu on enkelikoulu. Kaikissa maamme kouluissa lapsille opetetaan "omaa uskontoa" eli huoltajien muodollisen uskontokunnan mukaista uskonnollista oppia. Tämä tarkoittaa useimmiten jotakin kristinuskon lahkoista, joista suosituin on evankelis-luterilainen uskontokunta. Sen oppeihin enkelit kuuluvat varsin keskeisesti. Uskonnonvapaus on Suomessa pelkkä vitsi."\nVaikea uskoa, että kirjoittaja on oikeustieteen tohtori -puoluekannaltaan vihreä sellainen. Terminologia ontuu pahasti ja sisäinen logiikka heittää täyhsvoltin: edes pieniä lahkoja ei Suomessa juurikaan ole ja jos uskontokuntien jäsenyys on lähinnä muodollista niin silloinhan uskonnonvapaus toteutuu jäsenten haluamalla/valitsemalla tavalla.\nAnna Amell antoi oikeaan arvion uskontovihamielisen ateistin tietotasosta (vrt. yllä): "Erittäin harvoin tapaa sellaisia ateisteja, joilla on hyvät tiedot kristinuskosta ja jotka siis tietävät, mitä tekevät = vastustavat todellista kristinuskoa,¨jonka uskovat voivat tuntea omakseen ja joka on siis olemassa nyky-Suomessa." Totta!!! ET- opiskelijat eivät nykyisellään saa kuin pieniä murusia oikeita tietoja kristinuskosta ja sen kulttuurimerkityksestä. ET:n oppikirjoissa on viime vuosiin asti vilissyt asiavirheitä. Ei ihme että vääristyneen tiedon ja tietoaukkojen takia mielipidesivuilla esitetään niin yksioikoisia mielipiteitä kirkosta ja kristinuskosta.\nHomo Garrulus 07 tammikuuta, 2008 21:20\nHomo Religious: Hyvä teksti. Näitä karrikoituja kuvia pitäisi enemmän levittää, jotta todellisten narsistien ja omnipotenttien persoonien todellista hahmoa ruvettaisiin paremmin tunnistamaan. Nyt moni uskoo, että ekstrovertti ja myyntikykyinen on sama kuin narsisti. Tai että kaikki ihmiset, joilla on jotain (tärkeää) sanottavaa on sitä.\nEi ajatella, että narsistit elävät polkemalla muita, jotta oma minuus saisi siitä mielihyvän tunnetta.\nOmnipotentit taas kuvittelevat, että elämä on ikuinen leikkihäkki, jossa voi leikkiä ja isotella, muuttaa ja valehdella ihan miten vaan vain sen takia, että muutkin omnipotentit sitä näyttävät tekevän. Viiteryhmänä heillä on samalaiset toiset (siat).\nJa typerät naiset/miehet seuraavat näitä "sankareita" sitten oman arvostelukyvyn puutteessa - ja luovat kuvan, että on pelkästään mageeta kun muiden kanslaisten elämästä tulee helvettiä heidänkin arvoistaan.\nhomo religiosus 07 tammikuuta, 2008 23:10\nKypsä minäkuva Eric Ewaldsin mukaan\n1. Suhde aikaan: Ihminen hyväksyy , että kullakin ikäkaudella on omat kehitystehtävänsä, joiden saavuttaminen tuottaa onnistumisen kokemuksia mutta joiden hukatut mahdollisuudet taas aiheuttavat pettymyksiä ja kärsimyksiä.\n- aikuisuus: sitoutuminen ja vastuunottaminen uuden sukupolven kasvattamisesta\n- lapsi saa olla lapsi ja nuori saa kypsyä rauhassa aikuisen suojaamana\n- vanhus: saa osakseen kunnioitusta ja arvonantoa\n2. Suhde sukupuolisuuteen\n"Mies tulee/herää todelliseksi ihmiseksi vain, jos hän jatkuvasti ja yhä uudestaan sekä yhä syvemmin toimii kaikupohjana vaimonsa ihmisetsinnälle. Ja nainen tulee ihmiseksi syvimmässä mielessä samanlaisessa dialogissa koko elämän kestävässä, aina syvenevässä suhteessa yhteen mieheen."\n3. Suhde syyllisyyteen\nSyyllisyys voidaan työntää suurelta osin tietoisuuden ulkopuolelle: a) näyttelemällä itse täydellistä (omahyväinen farisealaisuus), b) torjumalla tai pakenemalla (kieltäytymällä näkemästä ia tunnistamasta syyllisyyttä tai säilömällä syyllisyys pakenemalla sitä alkoholiin ja rauhoittaviin lääkkeisiin)\n4. Suhde kuolemaan\nKuoleman kieltäminen vie elämän kieltämiseen; lääketiede voi riistää ihmiseltä oikeuden kuolla arvokkaasti oikeaan aikaan.\nYstävät kertovat, että kuoleman näkeminen "livenä" on vaikuttava - jopa pyhä kokemus. Minulla ei vielä ole tällaista kasvattavaa kokemusta.\nOttakaapa kantaa Ewaldsin esittämiin kypsyyden dimensioihin!\nHomo Garrulus 08 tammikuuta, 2008 06:22\nErittäin hyvä näkemys. Todella paljon ajattelemista ilman, että näitäkään käyttää orjallisesti. Itse olen ollut 20 v naimisissa ja vaikka suurin osa ajasta on ollut aika vaikeaa (loppuaika) niin silti se, että elämä on ollut monotoonista tai ennakoivaa on samalla lisännyt kykyä nähdä metsä puilta. Liian suuret jatkuvat muutokset missä vaan elämässä teettää sen, että katse jää pintaan ja pinnan järjestelyihin. Olisiko se syy, että pariskunnat joiden henkinen elämä ei suju ryhtyvät muuttamaan ja rakentamaan usein, sillä silloin heillä on oikeita projekteja koska se keskenäinen henkinen projekti ei ota syttyäkseen.\nTässä olisi siis mietittävää siksi, ettei ole hyväksi pakkonaittaa ihmisiä tai vaatia heiltä mitään sen liiton sisällä mutta myös sinnikkäällä "olemisella" ilman hyötyä tai iloa (enjoyment) on puolensa. Olemisesta voi nauttia pelkästään turvallisuuden nimissä (security) ja siltä osin saavuttaa korkeampi ilo.\nKyse olisi sitten kenen kanssa se ilo jaetaan jos liitto ei toimikaan sillä lailla kun se myös Ewaldsin mukaan pitäisi. Kaikupohja jää pois sen takia, että jompikumpi ei täytä sitä osuutta liitossa mikä kuuluisi.\nKaikki ei ole pelkkää olemista, osa on myös tulemista (being, becoming: Aristoteles). Osa on siis sitä, että osaa ajatella mitä toinen ajattelee ja mitä toinen sen takia kokee. Jakaminen mentaalisessa suhteessa on toisessa dimensiossa kun tavaroiden ja kodin puitteiden jakaminen.\nSe vaatii jo syvyyttä: kyse on vain onko kaikilla sitä edes lähtökohtaisesti?\nIines 08 tammikuuta, 2008 10:56\nAjatuksiani homo religiosuksen esittämistä Eric Ewaldsin kypsän minäkuvan piirteistä:\n1. Suhde aikaan\nKyllä, noin se menee. Myös pettymykset ja tavoitteiden saavuttamattomuus kuuluvat elämään, ja tämän raadollisuuden kanssa on vain elettävä, katkeroitumatta tai kääntämättä katkeroitumista jatkuvaksi olotilaksi, ja muita vastaan.\nKyllä, allekirjoitan tämänkin. Kypsää on etsiä ja jatkaa etsimistä, ei luovuttaa. Ja puoliso ei ole vielä puolen vuoden seurustelukumppani, vaan vasta halullisen yhteisen sitoutumisen kautta siinnyt rakkaudellinen kasvinkumppani, keskinäisen dialogin osapuoli. Siihen asti ollaan mies- ja naisystäviä, rakastajia ja rakastajattaria, mutta ei puolisoita. Minusta sana avopuoliso loukkaa kumpaakin rakkaudellisen suhteen osapuolta, koska se osoittaa epäluottamusta koko rakkauteen ja alentaa sen suhteen tasolle. Miksi asiaa pidetään auki, uuden suhteen varaltako?\nKyllä. On kyllä jotenkin traagista, että omat syyllisyydentunteet kääntyvät usein yhteiskunnan syyttelyksi. En sanoisi silti, että alkoholin ja huumeiden käyttö johtuisi syyllisyydentunnoista, mutta ei niistä voi aina olosuhteitakaan (= yhteiskuntaa) syyttää. Se käyttö on lopulta aina kiinni itsestä eikä siitä voi syyttää ketään muuta.\nJuuri näin se menee – kuolemanpelko heijastaa elämänpelkoa, ja mustan ja jopa tumman värin pelkääminen ja kammoaminen on jonkinlaista pakenemista. Itseäni kiehtoo suuresti valokuvauksessa tummat värit, rappion estetiikka, nimenomaan koska tummuus ja rappio, kuoleminen ja mätäneminen on niin täynnä elämää, värisävyjä, jatkuvaa, koskettavaa, syvää, jota punainen väri ja kaavamainen tonttukulttuuri ei voi koskaan olla. Heleilläkin väreillä on aikansa ja paikkansa, tietenkin, sillä vastavoimat täydentävät toisiaan. Mutta toista ei voi sulkea ulkopuolelle supistamatta ja rajoittamatta elämää.\nPst Homo religiosuksen mainitsema Jarkko Tontin maininta siitä, että kaikki Suomen koulut ovat enkelikouluja, joissa lapsille pakkosyötetään kristillistä kulttuuria, löytyy hänen uudenvuodenpuheestaan täältä.\nTontti ei ole ehkä tietoinen siitä, että uskonnollisen perinteen siirtäminen on koululaisten vanhempien toive koulun yhdeksi arvoperustaksi, kun vanhemmilta on kysytty, mitä arvoja koulussa tulee heidän mielestään opettaa. Kannattaisi ehkä vaikuttaa olemalla yhteistyössä päiväkotien ja koulujen kanssa. Sitä paitsi tästäkin saa varmaan halutessaan lapsensa irti. Ja jos muutenkin haluaa suojella lapsiaan koulun harjoittamalta manipuloinnilta, lapsi kannattaa tietenkin ottaa koulusta pois ja ryhtyä itse opettamaan lasta. Kotonahan ei manipuointia koskaan tapahdu, vaan vanhemmat kyllä tietävät, mitä lapsi haluaa ja tarvitsee.\nAnna Amnell 10 tammikuuta, 2008 12:02\nAnna Amnell 10 tammikuuta, 2008 12:44\nTuskin Tontti välittää vanhempien enemmistön tunteista ja toivomuksista. Hänen toimintansa on poliittista.\nHänen ihanteensa näyttävät olevan Ranskan vallankumouksen aatteiden noudattamista. Hän osaa kirjoittaa sivistyneestikin, mutta kai hän kohdisti sanansa Hesarissa nuorisolle. Tämä taas paljastaa sen, millaisena foorumina hän Hesaria pitää.\nMutta mihin uskonnottomuus (= kristinuskon syrjiminen ja pilkkaaminen) on johtanut Ranskassa? Aktiivista käännytystyötä tekevä islam on levinnyt siellä räjähdysmäisesti. Yliopisto-opiskelijatkin ovat tietämättömiä länsimaisesta perinteesta.\nRanskassa opiskelleet omaiseni ovat kertoneet, että mm taidehistorian ja arkeologian tunneilla pitää luennoida alkeisasioita, joita suomalaiset opiskelijat ovat oppineet jo lastentarhassa tai ala-asteella uskontotunneilla.\nMuuttaessamme takaisin Suomeen arvelimme alkavamme toimia vihreässä puolueessa aktiivisina jäseninä. Ympäristön suojeleminen on tärkeää ja olinhan mm. kirjoittanut lehtijuttuja luonnonsuojelusta ja eläintenoikeuksista. Mutta monien keskeisten vihreiden uskonnonvastustus ja selvä vasemmistolaisuus karkottivat.\nTontin toiminta on esimerkki poliittisesta ja raivokkaasta uskonnon vastustamisesta.\nIines 10 tammikuuta, 2008 13:32\nEn osaa enkä haluakaan ottaa kantaa näin henkilökohtaisella tasolla. Sen vain huomaan, että tämä on toinen kerta, kun huomaan olevani vahvasti eri mieltä kirjailija Tontin kanssa. Toinen oli jossain heinäkuisessa päreessäni, aiheena Tietäjät keskuudessamme.\nMinua on vain aina kummastuttanut se, että joku tietää ratsulla seisten vahvasti, miten on. Minusta filosofi ja kirjailija voisi kysyä, ei vastata.\nAnna Amnell 10 tammikuuta, 2008 15:29\nLuin äsken faktoja, jotka koskevat Tuomiojan uhoamista.


2018 – Smyg\nAdam Richman on 44-vuotias, suomalaisestakin tv:stä tuttu näyttelijä ja ruokaintoilija. Hänet tunnetaan parhaiten amerikkalaisesta ruokahaaste-ohjelmasta Man v. Food. Mies esiintyi ohjelman ensimmäisellä neljällä kaudella, jonka\nKilpasyönti on ruokahaaste, jossa kilpailija ahmii erittäin suuria määriä jotain tiettyä ruokaa lyhyessä ajassa.\nTiesitkö, että ruokaasi saa lain mukaan jäädä tietty määrä hyönteisten jäämiä? Tai että linnun syljestä maksetaan hurjia summia? Ehkä kaikkein pelottavin fakta saattaa olla se,\nJälkiruoka on nimensä mukaisesti ruokalaji, joka perinteisesti syödään pääaterian jälkeen. Suomessa jälkiruokaan liittyy myös kahvi – kahvittelu voi tapahtua jälkiruoan yhteydessä tai vasta jälkiruoan jälkeen,\nNetin lukuisista keskustelupalstoista, blogeista, ja nettisivusta, jossa käyttäjät pääsevät itse jättämään palautetta, selvisi pitkän tutkinnan tuloksena, että ravintola-asiakkaat oikeasti välittävät myös siitä, mistä heidän ruoka\nNyt kun ruokailun etiketti on hallussa kodin ulkopuolella, aterioiden isännöinnin tai emännöinnin pitäisi olla täysin helppo nakki! Koti on turvallinen paikka, jossa myös uskaltaa mokata\nKaikki tietävät, ettei ruokapöydässä kuulu röyhtäillä tai puhua ruoka suussa, ja lapsille toistetaan jo pienestä pitäen, että kun lähdetään pöydästä, tulisi kiittää ruoasta. Moni tietää\nSisu – kaiken Ä ja Ö, suomalaisuuden perusta, perinne, johon suomalaisuus on pohjautunut jo vuosien ajan. Sama pätee myös suomalaiseen ruokakulttuuriin ja raaka-aineisiin. Jo kautta


Nokia N97 mini hinta – MobiiliBlogi\nNokia N97 mini hinta\nNokia on ilmoittanut Nokia World 2009 -tapahtumassa esitellyn N97 mini -älypuhelimen rantautuvan kauppoihin lähiaikoina. Puhelinta tullaan kauppaamaan ainakin Suomessa vahvasti Comes with Music -paketin kanssa, sillä esimerkiksi Nokian omassa verkkokaupassa ei puhelinta myydä ollenkaan ilman musiikkipalvelua. Hieman vaivaa näkemällä N97 mini pitäisi joka tapauksessa löytyä myös ilman ylimääräisiä palveluita, koska perusversiota myyvät ainakin CyberPhoto ja CDON.\nUutuuspuhelimen veroton myyntihinta on Nokian ilmoituksen mukaan 450 euroa. Lopulliseksi hinnaksi näyttää Hintaseuranta.fi-sivuston perusteella muodostuvan noin 540 euroa, joka on paljon, sillä samainen palvelu listaa N97:n hinnan edullisimmillaan 530 euron tuntumaan. Nokian verkkokaupasta puhelimen voi ennakkotilata Comes with Music -palvelun kera huimaan 699 euron hintaan. Uutuudelle ei näin ollen voi ennustaa kovinkaan suurta menestystä, ellei hinta tule tippumaan reilusti lyhyessä ajassa.\nNokiaNokia N97 Mini, Nokia N97 mini hinta


Miksi Game of Thrones -tähden mutanttileffa viivästyy? - Leffatykki\nMarvelin X-Men- ja Ryhmä-X-sarjakuvista ammentava New Mutants -elokuva on tulossa elokuvateattereihin, mutta aiottua myöhemmin. Pieni osa tulevista sarjakuvaleffoista sai uudet ensi-iltapäivämäärät, koska yksi Marvelin suunnitelluista leffoista menetti ohjaajansa eilen. Tämä ei kuitenkaan ole ainut syy, miksi juuri New Mutantsia odotellaan pidempään.\nNew Mutants on jo herättänyt kiinnostusta mm. siksi, että yksi sen tähdistä on Game of Thronesista tuttu Maisie Williams. Hänen roolihahmonsa on Wolfsbane eli Susi, ja erikoiskykynsä sudeksi muuntautuminen. Tracking Board -sivuston mukaan elokuvaa on jo esitetty koeyleisölle.\nNew Mutantsin on ennakkotietojen ja trailerinsa perusteella tarkoitus olla tyyliltään ei vain toiminta-, vaan myös kauhuelokuva. Koekatselussa leffa on saanut Tracking Boardin mukaan hyvän, mutta ei kuitenkaan loistavan vastaanoton. Näin ollen tuotantoyhtiö on päättänyt tehdä parhaansa tehostaakseen elokuvan kauhuelementtejä, sillä juuri kauhugenreen kuuluvat Se ja Get Out menestyivät viime vuonna hyvin. New Mutantsin uusi maailmanensi-ilta on näillä näkymin alkuvuodesta 2019.\nNew Mutants- traileri:\nLähteet: Tracking Board, CinemaBlend\nKuva: New Mutants/Fox (2018)\nR. Isoviita 12.01.2018 klo 14:39


Reilu Peli työyhteisöille | TJS Opintokeskus\nEtusivu / Kehittämispalvelut / Tukea työelämän kehittämiseen / Reilu Peli työyhteisöille\nHaluatko tietoa ja toimintaohjeita siihen, miten kehittää työprosesseja ja sitä kautta parantaa työhyvinvointia? Reilu Peli työyhteisöille -palvelumme ja materiaalit tarjoavat konkreettista apua.\nKunnossa olevat prosessit ja käytännöt auttavat työntekijöitä jaksamaan työssään. Reilun pelin toiminta-ajatuksena on yhdessä tekeminen. Kehittämistyöhön otetaan mukaan mahdollisimman paljon henkilöitä, joita asia koskee. Siis henkilöstö, henkilöstön edustajat, esimiehet ja johto. Yhteisellä työskentelyllä löytyvät työhyvinvoinnin kehittämisen kohteet ja keinot. Näin kaikki osapuolet motivoituvat helpommin ja sitoutuvat kehittämiseen.\nTyöhyvinvoinnin ohjaamisen välineemme ovat konkreettisia ohjeistuksia siihen, miten koko työyhteisö saadaan mukaan kehittämiseen. Välineet pureutuvat kehittämiskohtiin eri näkökulmista. Sellaisia ovat esimerkiksi psykososiaalisten riskien kartoitus, epäasiallinen käyttäytyminen puheeksi, muutoksen yhteinen käsittely ja oikeudenmukaisuus työpaikalla. Kaikki välineet ovat pdf-muotoisia diasarjoja, jotka ohjaavat vaihe vaiheelta yhteistä työskentelyä. Tutustu välineisiiin.\nReilu Peli -käsikirja opastaa epäasiallisen kohtelun ennaltaehkäisyyn ja ristiriitojen selvittämiseen. Käsikirja antaa konkreettisia toimintamalleja siihen, miten työnantaja, henkilöstön edustajat ja henkilöstö yhteistyössä kehittävät työhyvinvointia ja ehkäisevät epäasiallista käyttäytymistä. Tutustu käsikirjaan tarkemmin.\nKoulutuksissamme joko opastetaan osallistujia yleisesti käyttämään välineitä tai ohjataan yhteisön tiettyyn kehittämisprosessiin välineitä käyttäen. Suuntaamme koulutuksemme erityisesti henkilöstön edustajille, työyhteisökehittäjille ja esimiehille. Kysy koulutustarjous: toimisto@tjs-opintokeskus.fi.\nYlläpitämämme Reilu Peli verkosto on suljettu oppimisympäristö ja vertaistukiverkosto ammattijärjestöjen asiantuntijoille, työsuojeluvaltuutetuille ja luottamusmiehille. Verkoston tärkeimpiä tavoitteita on edistää henkilöstön edustajien yhteistyötä ja hyvinvointia. Verkoston sivuilla on muun muassa tietoa epäasiallisesta kohtelusta ja ennaltaehkäisystä, siellä voi anonyymisti kysyä apua muilta verkoston jäseniltä ja osallistua ajankohtaisiin verkkoluentoihin. Verkosto kehittyy ja sen toiminta laajenee jäsentensä aloitteiden ja tarpeiden mukaisesti. Kysy verkoston toiminnasta repe@tjs-opintokeskus.fi tai kirjaudu/liity verkostoon


lomakodit – Kalatori, Split: Talot ja muut | Vrbo\nLöysimme majoitustyypistä loma-asunnot 12 613 vaihtoehtoa – anna haluamasi päivät\nYksiöt – katso 9 508 vaihtoehtoa\nLöydä sinulle sopivin paikka – Kalatori\nHae 12 613 loma-asunnon joukosta\nMissä voin yöpyä lähellä kohdetta Kalatori, Split?\nVuonna 2020 tarjoamme ison valikoiman majoitustiloja lähellä kohdetta Kalatori: 12 613 lomakotia, joihin kuuluvat esim. Talot (1 912 kpl) ja Asunnot/huoneistot (9 254 kpl). Löydä itsellesi ja perheellesi tai ystävillesi upea loma-asunto. Oli kyse pitkästä tai lyhyestä lomasta lähellä kohdetta Kalatori, paras majoitus löytyy Vrbosta.\nVoinko vuokrata tämän loma-asuntotyypin läheltä kohdetta Kalatori: Talot?\nTietysti. Lähellä kohdetta Kalatori löytyvät Talot: 1 912 kpl Vrbon sivustolla. Muihin suosittuihin loma-asuntotyyppeihimme lähellä kohdetta Kalatori kuuluvat:\nHuvilat: 964 loma-asuntoa\nVoinko löytää loma-asunnon, johon kuuluu uima-allas, läheltä kohdetta Kalatori?\nKyllä, voit valita haluamasi loma-asunnon, johon kuuluu uima-allas. Valikoimistamme löytyy 3 218 loma-asuntoa, joihin kuuluu uima-allas ja jotka sijaitsevat lähellä kohdetta Kalatori. Pääset tarkastelemaan valikoimissamme olevia lomakoteja hakukentän avulla.\nVoinko varata loma-asunnon suoraan verkosta tai välittömästi läheltä kohdetta Kalatori?\nKyllä, Vrbon valikoimista löytyy 12 613 verkosta varattavissa olevaa ja 9 829 välittömästi varattavissa olevaa loma-asuntoa läheltä kohdetta Kalatori. Älä jää odottamaan! Käy tutustumassa valikoimissamme oleviin lomakoteihin hakukentän avulla ja valmistaudu matkallesi lähelle kohdetta Kalatori!\nTutustu kohteen Kalatori lähellä sijaitseviin alueisiin


Auto ajoi rajusti päin siltatolppaa – kaksi kuollut - Kotimaa - Uutiset - MTV.fi\nAuto ajoi rajusti päin siltatolppaa – kaksi kuollut Kotimaa\nJulkaistu 19.09.2012 13:02\nAuto-onnettomuus Rovaniemellä 19.9.2012.\nMies ja nainen ovat kuolleet, kun henkilöauto törmäsi tänään siltatolppaan Rovaniemellä. Lisäksi avioparin 2-vuotias lapsi sekä autoa kuljettanut mies loukkaantuivat vakavasti. Poliisin mukaan surmansa saanut mies oli syntynyt vuonna 1978 ja nainen vuonna 1977. Autoa kuljetti vuonna 1993 syntynyt mies.Auto oli toistaiseksi tuntemattomasta syystä ajanut tien ylitse menevän rautatiesillan tolppaan, josta se sinkoutui vastaantulijoiden kaistalle ja osui linja-auton kylkeen.\nLinja-autossa ei ollut matkustajia eikä kuljettaja loukkaantunut.Onnettomuus tapahtui puolenpäivän aikaan Ranuantiellä Jätkänkynttilän ja Ounasvaarantien risteyksen välisellä tieosuudella. Tie oli runsaan tunnin ajan osittain suljettu liikenteeltä. Poliisi ja onnettomuustutkintalautakunta selvittävät onnettomuuden syytä.