Oulun yliopisto Humanistinen tiedekunta. Laura Sulosalmi NUORTEN MIESTEN RAVITSEMUSTIETOKÄYTTÄYTYMINEN - PDF\nOulun yliopisto Humanistinen tiedekunta. Laura Sulosalmi NUORTEN MIESTEN RAVITSEMUSTIETOKÄYTTÄYTYMINEN\nDownload "Oulun yliopisto Humanistinen tiedekunta. Laura Sulosalmi NUORTEN MIESTEN RAVITSEMUSTIETOKÄYTTÄYTYMINEN"\n1 Oulun yliopisto Humanistinen tiedekunta Laura Sulosalmi NUORTEN MIESTEN RAVITSEMUSTIETOKÄYTTÄYTYMINEN Informaatiotutkimuksen pro gradu -tutkielma Oulu 2015\n2 TIIVISTELMÄ Pro gradu -tutkielmani päämääränä on lisätä ymmärrystä nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisestä. Tarkoituksenani on toisin sanoen selvittää nuorten miesten informaatiokäyttäytymistä ravitsemuksen kontekstissa. Pyrin selvittämään miten ja mistä tiedonlähteistä miehet hankkivat ja saavat tietoa ravitsemuksesta. Kartoitan ensisijaisesti sitä, onko terveellisesti syömään pyrkivien ja vain vähän tai ei lainkaan ruokavalionsa terveellisyydestä kiinnostuneiden nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisessä eroja. Tutkimukseni kohderyhmänä ovat kutsuntaikäiset miehet. Aineistonani oli MOPOhankkeen vuonna 2011 keräämä kutsuntakyselyaineisto (n=829) sekä Puolustusvoimien keräämät terveys- ja taustatiedot. Tutkimukseni teoreettisena pohjana on McKenzien (2003) informaatiokäytäntöjen malli, jossa esitellään neljä tapaa hankkia tai saada informaatiota: aktiivinen etsintä, aktiivinen seuranta, kohdentumaton havainnointi ja informaation saanti toisen henkilön kautta. Lisäsin malliin viidenneksi käytännöksi informaation välttelyn. Informaatiokäytännöt käsitän osaksi informaatiokäyttäytymistä ja informaatiokäyttäytymisestä ravitsemuksen kontekstissa käytän nimitystä ravitsemustietokäyttäytyminen. Aineiston analysoinnissa käytin tilastollisia menetelmiä, kuten ristiintaulukointia ja merkitsevyystestausta. Nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisessä ilmeni useita tilastollisesti merkitseviä eroja sen perusteella tarkasteltuna, miten he suhtautuivat ruokavalionsa terveellisyyteen. Terveellisesti syömään pyrkivät miehet olivat aktiivisempia kaikkien neljän McKenzien informaatiokäytännön suhteen ja pitivät useamman tyyppisiä ravitsemustiedonlähteitä tärkeämpinä kuin miehet, jotka olivat vain vähän tai eivät lainkaan kiinnostuneita ruokavalionsa terveellisyydestä. Useimmiten nuoret miehet saivat ravitsemustietoa kohdentumattomalla havainnoinnilla. Se oli huomattavasti muita käytäntöjä yleisempi erityisesti niillä miehillä, jotka eivät olleet kiinnostuneita ruokavalionsa terveellisyydestä. Nuoret miehet pitivät internetiä tärkeimpänä tiedonlähteenä ravitsemuksesta. Vain harva niistä miehistä, jotka kiinnittivät vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, oli kiinnostunut ravitsemustiedosta. Siksi ravitsemustietoa voi olla hankala levittää heille. Tulisikin selvittää, miksi he eivät ole kiinnostuneita syömään terveellisesti, jotta voitaisiin paremmin puuttua heidän epäterveellisiin ruokailutottumuksiinsa. Tutkimukseni tulokset ovat suuren vastaajamäärän ansiosta yleistettävissä tutkimukseni kohderyhmän ikäluokan suomalaisiin miehiin. Asiasanat: informaatiokäyttäytyminen, ravitsemuskäyttäytyminen, informaatiokäytännöt, tiedonsaanti, tiedonlähteet.\n3 SISÄLLYS 1 JOHDANTO Tutkimuksen päämäärä, tarkoitus ja tavoitteet Keskeiset käsitteet Tutkielman rakenne TERVEYS- JA RAVITSEMUSKÄYTTÄYTYMINEN Terveyskäyttäytyminen Nuorten miesten terveys- ja ravitsemuskäyttäytyminen INFORMAATIOKÄYTTÄYTYMINEN JA TERVEYSTIEDONHANKINTA Informaatiokäyttäytyminen ja tiedonhankinta Informaatiokäytäntöjen malli Informaation välttely Terveystietokäyttäytyminen ja terveystiedonhankinta Yhteenveto informaatiokäyttäytymisen ja ravitsemustietokäyttäytymisen käsitteiden suhteista EMPIIRINEN TUTKIMUS Tutkimuksen tarkoitus ja tutkimuskysymykset MOPO-hanke Kvantitatiivinen tutkimus Sekundaariaineisto Kysely aineistonkeruumenetelmänä MOPO-hankkeen vuoden 2011 kutsuntakysely Puolustusvoimien terveys- ja taustatiedot Tilastolliset menetelmät ja aineiston analysointi TULOKSET Taustatiedot Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen ja ravitsemustietoon Ravitsemustiedonlähteiden tärkeys suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Painetut lähteet Medialähteet Internet tiedonlähteenä... 65\n4 Henkilölähteet Terveydenalan ammattilaiset tiedonlähteenä Koulut, oppilaitokset ja Puolustusvoimat tiedonlähteenä Tapahtumat, julisteet ja ilmoitustaulut tiedonlähteenä Yhteenveto eroista ravitsemustiedonlähteiden tärkeydessä suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Informaatiokäytännöt suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Aktiivinen etsintä Aktiivinen seuranta Kohdentumaton havainnointi Informaation saanti toisen henkilön kautta Informaation välttely Yhteenveto eroista informaatiokäytännöissä suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Yhteenveto tuloksista POHDINTA JA JATKOTUTKIMUSEHDOTUKSET LÄHTEET... 94\n5 5 1 JOHDANTO Pro gradu -tutkielmani aiheena on nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytyminen, toisin sanoen tutkin nuorten miesten informaatiokäyttäytymistä ravitsemuksen kontekstissa. Nuorten miesten (15-24-vuotiaat) terveyskäyttäytyminen on monessa suhteessa huonompaa kuin suomalaisen aikuisväestön keskimäärin (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2013). Heidän huonot elintapansa on huomattu myös armeijassa, sillä Puolustusvoimista on muun muassa raportoitu varusmiesten lihaskunnon heikentyneen jo vuodesta 1993 lähtien. Syynä tähän kerrotaan olevan istumatyön lisääntymisen ja fyysisen aktiivisuuden vähentymisen. (Erola, Janne 2013.) Nuoret miehet ovat myös naisia suuremmassa vaarassa syrjäytyä yhteiskunnasta. Nuorista (15-29-vuotiaista) syrjäytyneistä miehiä oli vuonna 2010 noin 64 % ( henkilöä). Osa syrjäytyneistä on työttömiä työnhakijoita, mutta osa on myös sellaisia, joita ei löydy mistään tilastoista. Syrjäytymisen taustalla voi olla esimerkiksi mielenterveys- tai päihdeongelmia, eikä näitä tilastoista puuttuvia nuoria ole useinkaan tavoitettavissa tutkimuksiin. (Myrskylä 2012, 2.) Tämän tutkielman avulla pyrin selvittämään miten suomalaiset nuoret miehet hankkivat ja saavat tietoa ravitsemuksesta ja mitä tiedonlähteitä he pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnan kannalta. Tutkimuksessani ovat todennäköisesti mukana myös syrjäytymisvaarassa olevat tai jo syrjäytyneet nuoret miehet. Tutkimusaineistoni on kerätty kutsunnoissa, joihin jokaisen miehen tulisi osallistua sinä vuonna kun hän täyttää 18 vuotta (Puolustusvoimat 2014, 14). Miesten ravitsemuskäyttäytymiseen vaikuttaminen on ongelmallista, sillä miesten keskinäisellä sosiaalisella kulttuurilla ja erityisesti ikätovereilla on monessa tutkimuksessa todettu olevan vaikutusta siihen, miten ja mitä miehet syövät (muun muassa Hankonen ym. 2013, Pitel ym. 2013). Informaatiotutkimuksen alalla ei ole juurikaan tehty tutkimuksia ravitsemuksesta omana aihealueenaan, vaan sitä käsitellään yleensä vain osana terveyskäyttäytymistä. Miesten ravitsemustietokäyttäytymisen\n6 6 tutkiminen on kuitenkin tärkeää, jotta voitaisiin paremmin puuttua heidän epäterveellisiin ruokatottumuksiinsa. Ravitsemuksella on merkittävä rooli ihmisen terveyden ylläpitämisessä ja hyvinvoinnin parantamisessa. Liikunnan ohella epäterveellinen ruokavalio ja liiallinen kalorien saanti ruuasta ovat merkittävimpiä syitä ihmisten lihavuuteen. Lihavuus taas altistaa monille sairauksille kuten tyypin 2 diabetekselle ja sydän- ja verisuonisairauksille. (Terveyskirjasto 2013.) Nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisen tutkimisesta voi olla apua esimerkiksi interventioiden ja terveyskampanjoiden suunnittelussa ja toteutuksessa. 1.1 Tutkimuksen päämäärä, tarkoitus ja tavoitteet Päämääränäni on pro gradu -tutkielmallani lisätä tietoa nuorten miesten terveystietokäyttäytymisestä ravitsemuksen osalta. Toisin sanoen tutkin nuorten miesten informaatiokäyttäytymistä ja tiedonhankintaa ravitsemuksen kontekstissa. Aihe on tärkeä, sillä aiempaa tutkimusta nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisestä ei ole juurikaan tehty. Kuitenkin juuri nuoret miehet ovat alttiita huonoille elintavoille, joten tutkimustietoa aiheesta olisi tärkeää saada (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2013). Tarkoituksenani oli tutkia Oulun seudulla asuvien kutsuntaikäisten miesten ravitsemustietokäyttäytymistä, toisin sanoen millä tavoin he hankkivat ja saavat tietoa ravitsemuksesta, sekä mitä tiedonlähteitä nuoret miehet pitävät ravitsemustiedonhankinnan kannalta tärkeinä. Casen (2002, 5) määritelmän mukaan tiedonhankinta on tietoista toimintaa. Tiedonhankinnan käsite ei tämän määritelmän perusteella ole tarpeeksi kattava tutkimukseni tarpeisiin. Ravitsemustietokäyttäytymisen käsitteeni kattaa sekä tiedostetun tiedonhankinnan että tiedostamattoman tiedon saamisen, tiedon sattumanvaraisen kohtaamisen ja informaation välttelyn. Casen tiedonhankinnan määrittelyä käyttäen en siis tutki vain nuorten miesten tiedonhankintaa, vaan yleisemmin informaatiokäyttäytymistä ravitsemuksen kontekstissa sekä tiedonhankintaa ja informaatiokäytäntöjä sen osana.\n7 7 Tarkastelen ravitsemustietokäyttäytymistä Pamela McKenzien (2003) arkielämän tiedonhankintaa kuvaavan informaatiokäytäntöjen mallin avulla. Mallin mukaan tiedonhankinnalla on kaksi tasoa, yhteydenotto lähteeseen ja vuorovaikutus lähteen kanssa. Tiedonhankintaan liittyy neljä informaatiokäytäntöä: aktiivinen etsintä, aktiivinen selailu, kohdentumaton havainnointi ja informaation saanti toisen henkilön kautta. Käytän tutkimuksessani laajennettua informaatiokäytäntöjen mallia, johon olen lisännyt viidenneksi informaatiokäytännöksi informaation välttelyn. Informaation välttely voi olla muun muassa tiedonhankinnasta tai tiedon käsittelystä pidättäytymistä (ks. Sairanen & Savolainen (2008), vrt. Niemelä 2006). Tavoitteenani on selvittää, soveltuuko tämä laajennettu malli nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisen tutkimukseen. Tutkimukseni pääkysymys on: Onko terveellisesti syömään pyrkivien ja vähemmän ravitsemuksensa terveellisyyteen huomiota kiinnittävien nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisessä eroja? Tämä jakautuu seuraaviin alakysymyksiin: 1. Mitä tiedonlähteitä nuoret miehet pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa? 2. Vaikuttaako miesten suhtautuminen ruokavalionsa terveellisyyteen ravitsemustietokäytäntöihin eli a) ravitsemustiedon aktiiviseen etsintään b) ravitsemustiedon aktiiviseen seurantaan c) ravitsemustiedon kohdentumattomaan havainnointiin d) ravitsemustiedon saantiin toisen henkilön kautta e) ravitsemustiedon välttelyyn tai f) ravitsemustietokäytäntöihin kokonaisuutena? Tutkimusaineistona empiirisessä tutkimuksessani käytän MOPO-hankkeen vuonna 2011 keräämää kyselyaineistoa. MOPO-hanke on Oulun seudulla toteutettava hankekokonaisuus, jonka tarkoituksena on edistää pohjoissuomalaisten nuorten miesten\n8 8 hyvinvointia. Hankkeen puitteissa kerätään tutkimustietoa muun muassa nuorten hyvinvointiin ja terveyteen liittyen. (MOPO - kutsuntaikäisten liikuntaan aktivointi ja syrjäytymisen ennaltaehkäisy.) Esittelen MOPO-hankkeen tarkemmin alaluvussa 4.2. Empiirinen tutkimukseni on määrällistä, tilastollista tutkimusta. 1.2 Keskeiset käsitteet Tämän tutkielman teoreettinen viitekehys jakautuu kahtaalle: terveyskäyttäytymiseen ja informaatiokäyttäytymiseen. Tässä tutkielmassa terveyskäyttäytyminen pitää sisällään kaikki toiminnot, joilla on tai voi olla vaikutusta henkilön terveyteen. Toisin sanoen luen Terveyskäyttäytymiseen kuuluvaksi myös ne toiminnot, joilla on mahdollisesti haitallinen vaikutus terveyteen (tupakointi, alkoholin käyttö). Terveyskäyttäytymisen alakäsitteenä tutkin ravitsemuskäyttäytymistä. Ravitsemuskäyttäytymistä on kaikenlainen ravitsemukseen liittyvä toiminta. Informaatiokäyttäytymisen alakäsitteenä tutkimuksessani on tiedonhankinta ja sen rinnakkaiskäsitteenä informaatiokäytännöt. Tässä tutkimuksessa tiedonhankinnalla tarkoitetaan tiedostettua tiedonhankintaa. Informaatiokäyttäytymisen käsite kattaa sekä tiedostetun tiedonhankinnan että tiedostamattoman informaation saannin tai informaation sattumanvaraisen kohtaamisen. Informaatiokäytännöt voivat olla sekä tiedostettua että tiedostamatonta toimintaa. Tutkimuksessani yhdistän näitä terveystieteiden ja informaatiotutkimuksen käsitteitä. Terveystietokäyttäytyminen tarkoittaa tutkimuksessani informaatiokäyttäytymistä terveyden kontekstissa. Ravitsemustietokäyttäytyminen taas vastaavasti tarkoittaa informaatiokäyttäytymistä ravitsemuksen kontekstissa. Ravitsemustietokäyttäytymisen alakäsitteenä käytän ravitsemustiedonhankintaa, joka tarkoittaa tiedostettua tiedonhankintaa ravitsemuksesta. Ravitsemustietokäyttäytymisen katson sisältävän sekä tiedostettua että tiedostamatonta tiedonhankintaa, joten se on ravitsemustiedonhankintaa laajempi käsite. Ravitsemustietokäyttäytymisen alakäsitteenä käsittelen lisäksi ravitsemustietokäytäntöjä. Ravitsemustietokäytännöillä tarkoitan McKenzien (2003) informaatiokäytäntöjä ravitsemustiedon kontekstissa, mukaan lukien malliin lisäämäni informaation välttelyn.\n9 9 Tutkimukseni kohderyhmästä käytän tässä tutkielmassa nimitystä nuoret miehet. Tällä nimityksellä tarkoitan kutsuntaikäisiä, juuri aikuistumassa olevia miehiä. Tutkimukseni aineistona olevan vuoden 2011 MOPO -kyselyn vastaajat olivat kutsuntoihin vuonna 2011 osallistuneet nuoret miehet, joista suurin osa oli 17- tai 18-vuotiaita. Aineiston analysoinnin ja tulosten selostamisen yhteydessä käytän kyselyyn vastanneista miehistä nimitystä vastaajat, mutta yleistäessäni tutkimukseni tuloksia yleisemmin pohdintaluvussa, käytän nimitystä nuoret miehet. 1.3 Tutkielman rakenne Tutkielmani jakautuu kuuteen lukuun. Ensimmäisessä luvussa kuvailin tutkielmani aihetta, päämäärää ja tarkoitusta. Esittelin tutkimukseni tutkimuskysymykset ja määrittelin keskeiset käsitteet, joita tutkielmassani käytän. Luvussa kaksi esittelen terveys- ja ravitsemuskäyttäytymistä sekä niihin liittyviä tutkimuksia erityisesti nuorten miesten kontekstissa. Kolmannessa luvussa esittelen informaatiokäyttäytymisen teoriaa. Alaluvussa 3.2 esittelen McKenzien informaatiokäytäntöjen mallin, ja siihen lisäämäni informaation välttelyn alaluvussa 3.3. Alaluvussa 3.4 yhdistyvät tutkimukseni kaksi viitekehystä, kun esittelen ravitsemustietokäyttäytymistä ja ravitsemustiedonhankintaa sekä niistä aiemmin tehtyjä tutkimuksia. Teen alaluvussa 3.5 yhteenvedon tutkielmassa käyttämistäni informaatio- ja terveystietokäyttäytymisen käsitteistä ja niiden keskinäisistä suhteista. Luvussa neljä kuvailen empiirisen tutkimukseni toteutusta. Määrittelen tarkemmin tutkimuskysymykseni ja kuvailen aineistot, muuttujat ja menetelmät, joilla niihin vastaan. Luvussa viisi esitän tutkimukseni tulokset. Ensin esitän vuoden 2011 MOPOkutsuntakyselyyn vastanneiden taustatietoja kuten ikää, koulutustasoa ja vanhempien korkeinta koulutusta. Alaluvussa 5.2 tarkastelen, miten vastaajat suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen ja ravitsemustietoon. Esittelen luvussa myös, mitä tiedonlähteitä vastaajat pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnan kannalta ja miten he hankkivat tai saavat tietoa ravitsemuksesta, tarkastelemalla heidän ravitsemustietokäytäntöjään. Tarkastelen myös onko näissä asioissa eroja sen suhteen,\n10 10 miten vastaajat suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Alaluvussa 5.3 teen yhteenvedon tutkimukseni tuloksista. Lopuksi luvussa kuusi vertaan tutkimukseni tuloksia aiempiin tutkimuksiin sekä teen niistä johtopäätöksiä. Arvioin myös tutkimukseni luotettavuutta ja teen jatkotutkimusehdotuksia.\n11 11 2 TERVEYS- JA RAVITSEMUSKÄYTTÄYTYMINEN Tässä luvussa tarkastelen terveys- ja ravitsemuskäyttäytymisen käsitteitä. Alaluvussa 2.1 esittelen terveyskäyttäytymistä. Alaluvussa 2.2 esittelen terveyskäyttäytymistä ja ravitsemuskäyttäytymistä niistä tehtyjen tutkimusten avulla. Käsittelemäni tutkimusten avulla pyrin myös havainnollistamaan käsitteitä erityisesti nuorten miesten kontekstissa. Pelkästään nuorten miesten terveyskäyttäytymisestä ei löydy juurikaan artikkeleita, joten osa tässä luvussa käsittelemistäni artikkeleista kertoo molemmista sukupuolista. Tutkimuksissa on kuitenkin tutkittu myös sukupuolten välisiä terveyskäyttäytymisen eroja, joten kykenen niiden avulla kertomaan myös mitä erityispiirteitä nuorten miesten terveyskäyttäytymiseen ja erityisesti ravitsemuskäyttäytymiseen liittyy. 2.1 Terveyskäyttäytyminen Yhdysvaltain kansalliskirjaston ylläpitämä lääketieteellinen asiasanasto (MeSH) määrittelee terveyskäyttäytymisen (health behavior) suomennettuna seuraavasti: Yksilöiden toiminnot, joilla he suojelevat, ylläpitävät tai edistävät terveystilaansa. Esimerkiksi oikeanlainen ruokavalio ja sopiva liikunta ovat aktiviteetteja, joiden voidaan katsoa vaikuttavan terveydentilaan. Elämäntapa on läheisesti yhteydessä terveyskäyttäytymiseen ja elämäntapaan vaikuttavat sosioekonomiset, koulutukselliset ja kulttuuriset tekijät. (National Library of Medicine - Medical subject heading 1988). Myös Maailman terveysjärjestö (World Health Organization, WHO) määrittelee terveyskäyttäytymisen samankaltaisesti. WHO:n määritelmässä terveyskäyttäytyminen määritellään miksi tahansa toiminnoksi, jonka tarkoituksena on edistää, varjella tai ylläpitää terveyttä, riippumatta todellisesta tai oletetusta terveydentilasta. Erona WHO:n ja MeSH:n määritelmissä on se, että WHO:n mukaan terveyskäyttäytymisen määritelmän kannalta ei ole väliä sillä, onko toiminnalla loppujen lopuksi objektiivisesti vaikutusta terveyteen. (World Health Organization 1998, 8.)\n12 12 Usein ihmisten terveyskäyttäytymisestä tehdyissä tutkimuksissa ei kuitenkaan näistä määritelmistä poiketen rajata pois terveydelle haitallisia toimintoja, kuten tupakointia tai alkoholin käyttöä. Esimerkiksi Pitel, Gecková, Reijneveld ja van Dijk (2013, 211) käyttävät tutkimuksessaan terveyskäyttäytymisestä seuraavaa määritelmää: Mikä tahansa yksilön suorittama toiminto, jolla on mahdollisesti vaikutus terveyteen. WHO ottaa kantaa asiaan mainitsemalla, että melkein kaikella toiminnalla voi väittää olevan vaikutusta terveydentilaan. Kuitenkin olisi tärkeää erotella terveyttä varjelevat tai edistävät ja terveydelle haitalliset toiminnot. Terveydelle haitallisista toiminnoista WHO käyttää nimitystä riskikäyttäytyminen (risk behaviours). (World Health Organization 1998, 8.) Haitallisia terveyskäyttäytymisiä voidaan kuitenkin tutkia myös terveyttä edistävältä kannalta. Niitä voidaan tutkia terveyskäyttäytymisen muutoksen tai intervention näkökulmasta, esimerkiksi voidaan tutkia tupakoinnin lopettamista (smoking cessation) (muun muassa McKay 2008, Ybarra, Holtrop, Bagci Bosi & Emri 2012). Vastaavasti ravinnon kannalta negatiivisen toiminnon muuttaminen myönteiseksi voisi olla esimerkiksi roskaruoan syönnin vähentäminen. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL) tekee vuosittain Suomalaisen aikuisväestön terveyskäyttäytyminen ja terveys (AVTK) -tutkimuksen, jonka tavoitteena on muun muassa kartoittaa työikäisten terveyskäyttäytymisen nykytilanne sekä muutokset, mitä siinä on tapahtunut lyhyellä ja pitkällä aikavälillä. AVTK-tutkimus tehtiin ensimmäisen kerran vuonna 1978 ja viimeisin raportti ilmestyi vuoden 2013 keväällä. Tutkimus suoritettiin postikyselynä. Vuoden 2013 tutkimusta varteen väestörekisteristä poimittiin tutkimusaineistoksi satunnaisotannalla 5000 henkilön otos vuotiaista Suomen kansalaisista. Heille lähetettiin kyselylomake, ja vastaamatta jättäneille lähetettiin lisäksi kolme uusintakyselyä. Kyselyyn vastasi 2545 henkilöä ja tutkimuksen vastausprosentti oli 51 %. (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2013, 3.) Tutkimuksen mukaan miesten tupakointi on Suomessa pitkällä aikavälillä vähentynyt. Kuitenkin vielä vuonna 2013 miehistä 19 % kertoi tupakoivansa päivittäin. Luku on hieman suurempi kuin päivittäin tupakoivien naisten osuus (13 %). Nuorista miehistä (15-24-vuotiaat) 12 % prosenttia ilmoitti tupakoivansa päivittäin. Tässä ikäryhmässä naisista tupakoi päivittäin 9 %. Tupakointi on yleistä erityisesti alimmassa\n13 13 koulutusryhmässä, josta 33 % ilmoitti tupakoivansa päivittäin. Keskimmäisessä koulutusryhmässä vastaava luku oli 23 % ja ylimmän koulutusryhmän miehistä vain 12 % tupakoi päivittäin. Alkoholin käytössä ei raportin mukaan ollut merkittävää muutosta vuoteen 2012 verrattuna. Miehistä 53 % ja naisista 56 % harrasti tutkimuksen mukaan liikuntaa vähintään puoli tuntia päivässä, kolme kertaa viikossa. Nuorista miehistä vastaava osuus oli hieman korkeampi, noin 60 %. (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2013, 3, 12.) Suomalaisten ruokailutottumukset ovat muuttuneet pitkällä aikavälillä enemmän ravitsemussuositusten mukaiseen suuntaan, lukuun ottamatta lisääntynyttä voikasviöljyseoksen käyttöä leipärasvana. Vuonna 2009 sitä käyttävien osuus oli 16 %, kun taas vuonna 2013 vastaava osuus oli jo 36 %. Miehistä sitä käytti 33 % ja naisista 38 %. Tuoreiden kasvisten syönnissä miesten ja naisten välinen ero on suuri. Naisista 50 % kertoi syövänsä tuoreita kasviksia päivittäin tai lähes päivittäin (6-7 päivänä viikosta), kun taas miehistä näin teki vain 35 % vuotiaiden miesten osuus oli vielä alhaisempi, vain 13,5 %. Saman ikäryhmän naisista 40 % söi kasviksia 6-7 päivänä viikossa. (emt., 3, 16, 104.) Myös ruokailutottumuksissa on nähtävissä eroja eri koulutusryhmien välillä. Ruokailutottumuksen muutoksia mitattiin tutkimuksessa kolmen ravitsemussuositusten mukaisen osion avulla: 1) käyttää tuoreita kasviksia päivittäin, 2) juo rasvatonta maitoa ja 3) käyttää kasvirasvalevitettä tai margariinia leivän päällä. Vastaajan ruokailutottumukset katsottiin suosituksiin pyrkiväksi, jos hän täytti vähintään kaksi kolmesta suosituksesta. Alimman koulutusryhmän miehistä 33 % prosenttia täytti kaksi kolmesta suosituksesta, muissa koulutusryhmissä vastaavat luvut olivat 40 % (keskimmäinen koulutusryhmä) ja 46 % (ylin koulutusryhmä). Naisilla vastaavat luvut olivat korkeammat (42 %, 49 % ja 52 %) (emt., 23, 104.) Vaikka AVTK-tutkimuksen raportissa ei määritellä terveyskäyttäytymistä tarkemmin, on kuitenkin selvää, että siinä ei lueta terveyskäyttäytymiseen vain terveyteen positiivisesti vaikuttavia toimintoja. Tutkimuksessa tutkitaan myös terveydelle haitallisia toimintoja, kuten tupakointia ja alkoholin käyttöä, jotka WHO luokittelee riskikäyttäytymiseksi.\n14 Nuorten miesten terveys- ja ravitsemuskäyttäytyminen Tutkimukseni kohderyhmänä ovat suomalaiset nuoret miehet. MOPO-hankkeen vuoden 2011 kutsuntakyselyyn vastanneet olivat vuotiaita miehiä. Suurin osa (93,1 %) vastaajista oli korkeintaan 18-vuotiaita. Nuoruuden vaiheista on käytetty muun muassa nimityksiä varhaisnuoruus (noin vuotiaat), keskinuoruus (noin vuotiaat) ja myöhäisnuoruus (noin vuotiaat). (Kronqvist & Pulkkinen 2007, 166.) Tämän jaottelun mukaan kyselyyn vastaajat olivat siis keskinuoruuden tai myöhäisnuoruuden vaiheessa. Ihmisen kolmannesta vuosikymmenestä voidaan käyttää muun muassa nimityksiä myöhäisnuoruus, varhaisaikuisuus tai nuoruusaika. Arnett (2000) on ehdottanut tälle nuoruuden ja aikuisuuden välissä olevalle muutoskaudelle nimitykseksi muotoutuvaa aikuisuutta (emerging adulthood). Tällä ikäkaudella useimmat nuoret selvittelevät identiteettiään ja mahdollisuuksiaan työn, ihmissuhteiden ja elämänkatsomuksen suhteen. (Arnett 2000, 469, 473.) Varhaisaikuisuus kestää noin 20-vuotiaasta 40- vuotiaaksi (Nurmi, Ahonen, Lyytinen, Lyytinen, Pulkkinen & Ruoppila 2009, 125, 160). Nuoruus on siirtymävaihe aikuisuuteen. Tuolloin yksilö rakentaa omaa ajatusmaailmaansa sekä tarkastelee kriittisesti ja kyseenalaistaa aiemmin oppimiansa asioita. Toisin sanoen nuorena harjoitellaan itsenäistä ajattelua. (Kronqvist & Pulkkinen 2007, 166.) Tutkimukseni kohderyhmän ikäiset miehet ovat eriasteisesti siirtymässä nuoruudesta aikuisuuteen. Aikuisuuteen siirtymiseen kuuluu muun muassa vastuun ottaminen itsestä, itsenäinen päätöksenteko ja taloudellinen itsenäisyys (Nurmi ym. 2009, 161). Tutkimukseni kohderyhmänä olevien miesten kehitysvaiheista voidaan käyttää siis monenlaisia nimityksiä. Kyselyyn vastanneet miehet osuvat iältään nuoruuden ja aikuisuuden murroskohtaan, ja he elivät kyselyn tekoaikaan eri vaiheita nuoruudestaan. Käsitteiden moninaisuuden vuoksi ja selkeyden tavoittamiseksi käytän nimitystä nuoret aikuiset tämän tutkielman kohderyhmästä. Tämän määrittelyn voidaan ajatella tämän tutkielman tapauksessa kattavan kyselyn vastaajien ikäjakauman mukaisesti ikäluokat vuotiaista, toisin sanoen keski- tai myöhäisnuoruudesta varhaiseen aikuisuuteen.\n15 15 Ravitsemuskäyttäytyminen (nutritional behaviour) on yksi terveyskäyttäytymisen osaalueista. Siihen kuuluu kaikenlainen ravitsemukseen liittyvä käyttäytyminen. Useissa tutkimuksissa ravitsemuskäyttäytymisen tarkastelua lähestytään vihannesten ja hedelmien sekä rasvaisten pikaruokien syönnin kautta. Niiden kulutuksen tarkastelun kautta ravitsemuskäyttäytymisestä ja ruokavalion terveellisyydestä saadaan luultavasti hyvä kuva, menemättä kuitenkaan yksityiskohtaisiin ravitsemuksellisiin seikkoihin. Yksi näistä tutkimuksista on Hankosen, Absetzin, Kinnusen, Haukkalan ja Jallinojan (2012) tutkimus, jossa he tutkivat miten erilaiset sosiaalis-kognitiiviset tekijät vaikuttavat vihannesten ja hedelmien sekä pikaruokien syöntiin. Tutkimuksessa käytettiin aineistona DefenceNutri-hankkeen vuonna 2008 keräämää kyselyaineistoa. (Hankonen ym. 2012, 118, 122.) DefenceNutri oli vuosina toteutettu hanke, jossa MOPO-hankkeen tavoin pyrittiin löytämään ratkaisuja nuorten miesten huonontuneisiin elintapoihin. DefenceNutri-hanke toteutettiin Kainuun prikaatissa ja Panssariprikaatissa. Hankkeessa tutkittiin muun muassa syömiseen liittyviä sosiaalisia representaatioita ja prototyyppejä sekä niiden vaikutusta ruokavalioon liittyvään päätöksentekoon. (Suomen Akatemia 2008.) Hankosen ym. tutkimuksen aineistona olleeseen kyselyyn vastasi 855 suomalaista varusmiestä Kainuun prikaatissa ja Panssariprikaatissa. Varusmiehet vastasivat kyselyyn astuessaan palvelukseen sekä kaksi kuukautta palveluksessa oltuaan. Tutkimuksen pohjana on terveyskäyttäytymisen prosessimalli (Health action process framework eli HAPA). Mallin mukaan odotukset toiminnan lopullisesta tuloksesta (outcome expectations), minäpystyvyys (self-efficacy) ja käsitykset riskistä (risk perception) ovat aikomusta ennakoivia, motivoivia tekijöitä. Aikomus taas ennakoi käyttäytymistä. Odotukset toiminnan lopullisesta tuloksesta tarkoittavat, että henkilö uskoo jonkin tietyn käyttäytymisen johtavan tiettyyn lopputulokseen, esimerkiksi terveellisen ruoan syöminen johtaa fyysiseen hyvän olon tuntemukseen. Minäpystyvyyttä voi olla useita muotoja. Sosiaalinen minäpystyvyys (social selfefficacy) tarkoittaa, että henkilö uskoo voivansa poiketa sosiaalisesti hyväksytyistä käyttäytymisnormeista. Emotionaalisten esteiden minäpystyvyys (emotional barriers\n16 16 self-efficacy) tarkoittaa, että henkilö esimerkiksi uskoo voivansa kyetä sitoutumaan terveelliseen ruokavalioon. (Hankonen ym ) Tutkimus antaa tukea väittämälle, että vihannesten ja hedelmien syönti ei sovi poikien ja miesten kulttuuriin, toisin sanoen se ei ole miesten sosiaalisten normien mukaista. Sekä sosiaalinen minäpystyvyys että emotionaalisten esteiden minäpystyvyys ennakoivat tutkimuksen mukaan vastaajien aikomusta lisätä hedelmien ja vihannesten syöntiä. Toiminnan lopputulos odotuksista aikomukseen syödä enemmän vihanneksia ja hedelmiä vaikuttivat odotukset fyysisestä hyvinvoinnista ja odotukset vihannesten ja hedelmien pahasta mausta. Aikomukseen välttää rasvaisia ruokia ei havaittu liittyvän sosiaalista minäpystyvyyttä, vaan pelkästään emotionaalisten esteiden minäpystyvyyttä. Tämä kertoo kenties siitä, että rasvaisten ruokien välttely on nuorille miehille sosiaalisesti hyväksytympää kuin hedelmien ja vihannesten syönti. Hedelmien ja vihannesten syönnin sosiaalisen minäpystyvyyden merkittävä vaikutus aikomukseen lisätä niiden syöntiä voisi viitata siihen, että vastaajat ajattelevat niiden syönnin voivan aiheuttaa negatiivisia reaktioita toisten nuorten miesten taholta. (emt., ) Miesten sosiaalisen kulttuurin negatiivinen vaikutus miesten vihannesten syöntiin näkyi myös AVTK-tutkimuksessa. Tutkimuksessa selvisi harvemman miehen syövän tuoreita vihanneksia päivittäin tai lähes päivittäin kuin naisen (kaikista miehistä 35 % ja naisista 50 %). Varsinkin tutkielmani kohderyhmään kuuluvien nuorten miesten ( vuotiaat) ja saman ikäluokan naisten osuuksien ero oli huomattavan suuri (miehet 13,5 % ja naiset 40 %). (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2013, 3, 104.) Toisessa DefenceNutriin liittyvässä tutkimuksessa tutkittiin suomalaisten nuorten miesten ruokavalintoja ja ruokavalion laatua sekä sitä, miten miesten taustat ja terveyskäyttäytyminen selittävät niitä. Bingham, Jallinoja, Lahti-Koski, Absetz, Paturi, Pihlajamäki, Sahi ja Uutela (2010) kertovat suomalaisten jokapäiväisten terveellisten ruokailutapojen, niin sanotusti ydinruokavalion (core food) parantuneen viime vuosikymmeninä. Rasvan osuus ruokavaliossa on vähentynyt ja vihannesten ja hedelmien syönti lisääntynyt. Tästä huolimatta ylipainoisten osuus erityisesti nuorista ja nuorista aikuisista kasvoi vielä tutkimuksen teon aikaan. Tämä voi johtua siitä, että ravitsemussuositusten vastaisten, niin sanotusti ylimääräisten ruokien (extra food),\n17 17 kuten pikaruokien, makeisten ja virvoitusjuomien, kulutus on lisääntynyt. (Bingham ym. 2010, 980.) Viimeisimmän AVTK-tutkimuksen mukaan suomalaisten ylipainoisuuden lisääntyminen on pysähtynyt, ja vuotiaiden miesten tapauksessa jopa laskenut viime vuosien aikana. Kuitenkin kaikista aikuisista suomalaisista miehistä ylipainoisia (BMI 25) oli 59 % ja naisista 44 % yhä vuonna vuotiaista miehistä ylipainoisia oli raportin mukaan 22 % ja saman ikäluokan naisista 18,3 %. (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2013, 21, 138.) Bingham ym. hyödynsivät tutkimuksessaan DefenceNutri-hankkeessa vuonna 2007 kerättyä aineistoa. Palvelustaan aloittavia varusmiehiä Kainuun prikaatista ja Panssariprikaatista pyydettiin vastaamaan kyselyyn joko internetissä tai palauttamaan kyselylomakkeen palvelukseen astuessaan. Kyselyyn, jonka vastausprosentti oli 45,9 %, vastasi 3034 miestä. (Bingham ym. 2010, 981.) Tutkimuksen mukaan vain pieni osa (8 %) miehistä söi marjoja tai hedelmiä päivittäin tai lähes päivittäin. Niiden syönti oli yleisempää kesällä kuin talvella. Myös vihanneksia useimmat kyselyyn osallistuneista söivät suositusta vähemmän. Vain 13 % vastaajista söi niitä päivittäin tai lähes päivittäin. Leivistä ruisleipä oli suosituin vaihtoehto. Taustatiedoista koulutustasolla ja terveyskäyttäytymisen osa-alueista aamiaisen syömisellä todettiin olevan suurin vaikutus ydinruokavalioon. Eteläisen prikaatin varusmiesten ydinruokavalio oli parempi kuin pohjoisen prikaatin. Tupakointi ja oluen juonti useammin kuin kerran viikossa vaikuttivat negatiivisesti ydinruokavalioon. Ylimääräisten ruokien kulutukseen vaikuttivat eniten oluen juonnin useus sekä aamiaisen syöminen. Myös koulutusasteella todettiin olevan vaikutusta ylimääräisten ruokien syöntiin. Alemman koulutuksen omaavat söivät ravitsemussuositusten vastaisia ruokia useammin kuin korkeammin koulutetut miehet. (emt., , 985.) Sosioekonomisten tekijöiden (ikä, tulotaso, koulutustaso) vaikutusta nuorten terveyskäyttäytymiseen ovat tutkineet myös muun muassa Pitel ym. (2013). He ovat tutkineet, missä määrin sosioekonomisten tekijöiden (ikä, vanhempien korkein yhteinen koulutusaste) vaikutus nuorten terveyskäyttäytymiseen on sukupuoliriippuvaista.\n18 18 Nuoruus on terveyskäyttäytymisen kannalta ratkaisevaa aikaa, jolla on vaikutusta myös aikuisiän terveyskäyttäytymiseen ja tätä kautta yhteys terveyteen ja sairauksien kehittymiseen myöhemmin elämässä. Nuoruusiässä ikätovereilla on kuitenkin usein vanhempia suurempi vaikutus nuoren terveyskäyttäytymiseen. Lapsuudessa vanhemmat asettavat standardin terveyskäyttäytymiselle. Terveyskäyttäytyminen ja sen osa-alueet, kuten liikunta- ja ruokailutavat, vakiintuvat kuitenkin vankemmin vasta teini-iässä, jolloin ikätoverit vaikuttavat vanhempia enemmän nuoren elämäntapoihin. Tuolloin nuoret itse alkavat säädellä käyttäytymistään ja viettävät enemmän aikaa poissa kotoa, ikäistensä seurassa, mikä selittää jossain määrin ikätovereiden merkittävän vaikutuksen nuoren terveyskäyttäytymiseen. (Pitel, Gecková, Reijneveld & van Dijk 2013, 211.) Tutkimus suoritettiin kyselytutkimuksena slovakialaisissa peruskouluissa. Kyselyn vastaajamäärä oli 3725 nuorta ja vastausprosentti oli 93,5 %. Vastaajien keskimääräinen ikä oli 14,3 vuotta ja vastaajista 49,4 % oli poikia. Nuorten terveyskäyttäytymistä tutkittiin kysymällä aamupalan syömisestä, hedelmien, vihannesten ja makeisten kulutuksesta, liikunnasta, alkoholin käytöstä, tupakoinnista, humalassa olosta ja alkoholin kulutuksesta sekä kannabiksen käytöstä. (emt., ) Tutkimuksen tuloksista selvisi, että sosioekonomiset eroavaisuudet nuorten terveyskäyttäytymisessä ovat melko pieniä. Siitä huolimatta jotain eroavaisuuksia terveyskäyttäytymisessä eri sosioekonomisten ryhmien välillä löytyi ravitsemuskäyttäytymisessä, liikunnallisessa aktiivisuudessa ja tupakoimisessa. Nuorten, joiden vanhemmilla oli alempi koulutusaste, todettiin käyttäytyvän epäterveellisemmin. Myös sukupuolten välillä eroavaisuudet olivat pieniä. Eroja löytyi vain hedelmien ja vihannesten kulutuksesta, joissa eroavaisuudet eri sosioekonomisten ryhmien välillä olivat suurempia tytöillä kuin pojilla. (emt., 216.)\n19 19 3 INFORMAATIOKÄYTTÄYTYMINEN JA TERVEYSTIEDONHANKINTA Käsittelen tässä luvussa informaatiokäyttäytymistä sekä yleisesti että terveystiedon ja terveystietokäyttäytymisen kannalta. Esittelen myös empiirisen tutkimukseni teoreettisena pohjana olevan McKenzien informaatiokäytäntöjen mallin (alaluku 3.2), sekä tutkimustani varten malliin viidenneksi käytännöksi lisäämäni informaation välttelyn (alaluku 3.3). Terveystietokäyttäytymistä käsittelen erityisesti ravitsemustietokäyttäytymisen suhteen (alaluku 3.4). Luvun lopuksi teen yhteenvedon tutkielmani teoreettisesta taustasta ja käyttämieni käsitteiden suhteista. 3.1 Informaatiokäyttäytyminen ja tiedonhankinta Wilsonin (1999) mukaan informaatiokäyttäytymisen (information behaviour) voidaan katsoa olevan sarja prosesseja. Hän näkee informaatiokäyttäytymisen kattokäsitteenä, joka sisältää tiedonhankintakäyttäytymisen ja tiedonhakukäyttäytymisen (ks. kuvio 1). (Wilson 1999, 264.) Tiedonhankinta on tietoinen yritys hankkia informaatiota, jolla voisi tyydyttää tiedontarpeen tai aukon tietämyksessä. Tiedontarve tai aukko tietämyksessä tarkoittaa, että henkilöltä puuttuu jokin tieto, jonka avulla hän voisi saavuttaa tavoitteensa, esimerkiksi kyetäkseen suoriutumaan työtehtävästä, tai syödäkseen terveellisesti. Tiedonhankinnan lisäksi informaatiokäyttäytymiseen sisältyy myös tiedostamaton ja passiivinen informaatioon liittyvä käyttäytyminen, kuten tiedon sattumanvarainen kohtaaminen. Myös informaation välttely on osa informaatiokäyttäytymistä. (Case 2002, 5.) Tiedonhankinnan tutkimuksen historian alkuaikoina keskityttiin pääasiassa tiedonlähteiden, kuten kirjojen, lehtien, radio- ja televisiolähetysten, koulujen ja kirjastojen tutkimiseen, varsinaisen tiedonhankinnan tutkimisen sijasta. Tuolloin tutkittiin muun muassa miten tiedonlähteitä käytetään sen sijaan, että olisi tutkittu niiden käyttäjiä ja heidän tarpeitaan tiedonhankinnan suhteen. Tämän tapaista tutkimusta on kutsuttu muun muassa järjestelmäkeskeiseksi (system-centered) ja järjestelmäorientoituneeksi (system oriented) tutkimukseksi. (emt., 6.)\n20 20 Vasta 1970-luvulla tiedonhankintatutkimuksessa huomio siirtyi pois virallisista tietojärjestelmistä tiedonhankkijaan. Järjestelmäkeskeisestä tutkimuksesta siirryttiin siis henkilökeskeiseen (person oriented) tutkimukseen. Tässä tutkimussuuntauksessa kiinnostus on ihmisissä tiedonetsijänä, luojana ja käyttäjänä. (Case 2002, 6.) Kuvio 1. Informaatiokäyttäytymisen, tiedonhankintakäyttäytymisen ja tiedonhakukäyttäytymisen keskinäinen suhde (Wilson 1999, 263). Esimerkiksi Kuhlthaun (1993) tiedonhankinnan prosessimalli on vahvasti henkilökeskeinen tiedonhankintaa kuvaileva malli. Siinä esitellään tiedonhankinnan kognitiivista, affektiivista ja toiminnallista puolta. Mallissa tiedonhankinta on jaettu seitsemään vaiheeseen: tiedonhankinnan aloitukseen, aiheen valintaan, tunnusteluun, muotoiluun, informaation keruuseen ja tulosten esittämiseen. Jokaiseen vaiheeseen liittyvät omanlaisensa ajatukset, tunteet ja toiminnot. (Kuhlthau 1993, 7, ) Kuhlthaun mallissa tunteilla on tärkeä rooli tiedonhankinnan käynnistymisessä. Esimerkiksi tiedontarpeen aiheuttama turhautuminen tai epäröinti voi saada henkilön aloittamaan tiedonhankinnan. (Case 2012, )\n21 21 Kuhlthaun mukaan tiedonhankintaprosessissa siirrytään alun epätietoisuudesta ja ahdistuksesta vähitellen optimismiin, selvyyteen ja helpotukseen sekä tiedonhankinnan lopputuloksesta riippuen tyytyväisyyteen tai tyytymättömyyteen. Prosessin alussa tiedonhankkija etsii tietoa aiheesta hyvin yleisesti. Aiheen selkiytyessä ja fokuksen löytyessä tiedonhankinta kuitenkin keskittyy rajatummalle alueelle. (Kuhlthau 1993, ) Kuhlthau muodosti tiedonhankintamallinsa pääasiassa opiskelijoiden tiedonhankintaa tutkimalla (Case 2012, 146). Malli soveltuukin paremmin kuvaamaan opiskeluja tai työtehtävää varten suoritettavaa tiedonhankintaa kuin arkielämän tiedonhankintaa. Varsinkin tiedonhankinnan tutkimuksen varhaisaikoina tutkimus keskittyi pääasiassa siihen, miten viralliset informaatiojärjestelmät täyttivät vakavat (työhön, terveyteen ja politiikkaan) liittyvät tiedontarpeet (Case 2002, 6, 146). Yksi arkielämän tiedonhankintaa kuvaavista malleista on Savolaisen (1995, 260) arkielämän tiedonhankinnan malli (everyday life information seeking, ELIS), jolla hän pyrki tuomaan uuden näkökulman aiheeseen. Savolaisen mallin painopiste on sosiaalisten ja kulttuuristen tekijöiden vaikutuksessa siihen, mitä tiedonlähteitä ihmiset suosivat ja käyttävät tiedonhankinnassaan. Savolainen on muun muassa tutkinut, miten sosioekonominen luokka vaikuttaa ihmisten mediankäyttöön. ELIS-malli onkin sosiologisempi kuin monet muut arkielämän tiedonhankintaa kuvaavat mallit. (Case 2012, 150.) Vapaa-ajalla tietoa voidaan hankkia muun muassa ostosten tekoa, kodinhoitoa ja harrastuksia varten (emt., 149). Työ- ja vapaa-ajan tiedonhankintaa ei kuitenkaan usein voida tarkasti erottaa toisistaan. Esimerkiksi vapaa-ajalla hankittu tieto tai taito voi olla hyödynnettävissä myös työssä. Savolaisen mallissa otetaan huomioon tiedonhankkijan arvot, uskomukset, sosiaalinen pääoma ja kognitiivinen pääoma sekä elämäntilanne. Niiden lisäksi tärkeänä osana Savolaisen mallissa on mastery of life, toisin sanoen se, miten henkilö hallitsee omaa elämäänsä. Tähän kuuluvat esimerkiksi se, miten henkilö suhtautuu ongelmiin ja tiedonlähteisiin affektiivisesti ja kognitiivisesti. (Savolainen 1995, 260, )\n22 Informaatiokäytäntöjen malli Tässä alaluvussa esittelen Pamela McKenzien (2003) informaatiokäytäntöjen (information practices) mallin, jota soveltamalla jäsennän tutkimuksessani nuorten miesten ravitsemustiedonhankintaa. McKenzien malli kuvailee arkielämän tiedonhankintaa (McKenzie 2003, 19). Terveystiedonhankinnan voidaan nähdä olevan osa arkielämään liittyvää tiedonhankintaa, joten McKenzien malli soveltuu mielestäni tutkielmani kohteena olevan ravitsemustiedonhankinnan kuvailuun. Mallia on käytetty osittain apuna myös MOPO-hankkeen vuoden 2011 kyselyn suunnittelussa. Kuvio 2. Informaatiokäytäntöjen kaksitasoinen malli. (Muokattu lähteestä McKenzie 2003, 26.) McKenzien informaatiokäytäntöjen malli kehitettiin osana tutkimusta, jossa tutkittiin kaksosia odottavien naisten tiedonhankintaa. Kuten kuviossa 2 on esitetty, McKenzien mallissa on kaksi tasoa: yhteyden ottaminen lähteeseen ja vuorovaikutus lähteen kanssa. Siihen kuuluu neljä informaatiokäytäntöä, joita ovat aktiivinen etsintä, aktiivinen seuranta, kohdentumaton havainnointi ja informaation saanti toisen henkilön kautta. Informaatiokäytännöt voidaan sijoittaa jatkumolle, jossa toisessa ääripäässä on tietyn tiedonlähteen tai tarkasti rajatun aiheen aktiivinen etsintä ja toisessa ääripäässä ennalta tuntemattoman lähteen sattumanvarainen kohtaaminen tai kysymättä saatu informaatio. (McKenzie 2003, )\n23 23 Aktiivinen etsintä on kaikista suorin informaatiokäytäntö. Tiedonhakijalla voi olla tiedossa tietty lähde tai tarkasti rajattu aihe, josta hakea tietoa. Hän on saattanut etukäteen suunnitella kysymykset, joita kysyy tai strategian kysymysten esittämiseen. Aktiiviseen seurantaan taas voi liittyä esimerkiksi ympäristön seurantaa. Tämä tarkoittaa esimerkiksi potentiaalisten tilanteiden ja paikkojen tunnistamista, joista voi saada informaatiota tietystä itseä kiinnostavasta aiheesta. Tiedonhakija ei välttämättä etsi mitään tiettyä tietoa, mutta voi esimerkiksi selailla jotain lehteä, tai kuunnella keskustelua, josta voisi olettaa olevan hyötyä. (McKenzie 2003, 26.) Kohdentumaton havainnointi tarkoittaa muun muassa odottamattomia lähteitä tai informaation sattumanvaraista kohtaamista paikassa tai tilanteessa, josta ei odottanut mitään tiettyä informaatiota löytyvän. Henkilö voi esimerkiksi saada itselleen hyödyllistä tietoa lukemalla lehteä ilman tarkoitusta löytää tietoa jostain tietystä aiheesta tai ohimennen kuullusta keskustelusta. Informaation saanti toisen henkilön kautta tarkoittaa, että henkilö tulee tietoiseksi tiedonlähteestä tai on yhteydessä tiedonlähteeseen toisen henkilön kautta. Toinen henkilö voi myös itse toimia tiedonlähteenä tai hän voi olla portinvartija tai välittäjä informaatioon. (emt., ) Mallin kaksi tasoa ovat yhteydenotto lähteeseen ja vuorovaikutus lähteen kanssa. Kaikki neljä informaatiokäytäntöä voivat esiintyä kummalla tasolla vain. McKenzie kuvailee yhteydenoton lähteeseen seuraavasti: Käsittää kuvailut esteistä ja käytännöistä, joita liittyy tiedonlähteiden tai potentiaalisten tiedonlähteiden tunnistamiseen (tai tiedonhakijaksi tunnistettavaksi tulemiseen) ja yhteydenottoon (tai yhteydenoton kohteeksi tulemiseen) joko suoraan tai ohjauksen kautta [Considers descriptions of the barriers and practices involved in identifying (or being identified by) and making contact with (or being contacted by) information sources or potential sources, whether directly or through a referral]. (emt., 25, 28.) Vuorovaikutus lähteen kanssa McKenzien (2003, 28) mukaan:\n24 24 Käsittää esteiden ja käytäntöjen kuvaamisen tiedonlähteen todellisen kohtaamiseen aikana, kun tiedonlähde on tunnistettu ja yhteys siihen on luotu (Considers descriptions of the barriers and practices involved during the actual encounter with the information source, once the identification and contact have been established.) 3.3 Informaation välttely Raimo Niemelän (2006) mukaan McKenzien informaatiokäytäntöjen malli on puutteellinen, sillä siitä puuttuu tietyn kanavan tai jonkin tiedonlähteen käytöstä pidättäytymistä kuvaava informaatiokäytäntö. Tästä syystä hän on väitöskirjassaan ehdottanut McKenzien malliin lisättäväksi informaatiosta pidättäytymisen viidenneksi informaatiokäytännöksi. Niemelä kuvailee informaatiosta pidättäytymisen käytännön tarkoittavan esimerkiksi television katselusta tai internetin käytöstä pidättäytymistä. (Niemelä 2006, ) Niemelän informaatiosta pidättäytymisen voidaan nähdä olevan hyvin samankaltainen käsite informaation välttelyn kanssa. Sairasen ja Savolaisen (2008) mukaan informaation välttely voidaan määritellä esimerkiksi informaationhankinnan negaatioksi. Informaationhankinta on Sairasen ja Savolaisen mukaan informaatiota sisältävien esineiden käsille saamista käyttöä varten, joten informaation välttely olisi tämänkaltaisesta toiminnasta pidättäytymistä, toisin sanoen pidättäytymistä tiedonlähteiden tai kanavien käytöstä. Tämä osa informaation välttelyn määritelmästä sopii yhteen Niemelän informaatiosta pidättäytymisen käsitteen määritelmän kanssa, mutta Sairanen ja Savolainen kertovat myös toisesta näkökulmasta informaation välttelyyn. Informaation välttely voi tarkoittaa myös pidättäytymistä tulkitsemasta tiedonlähteiden informaatiosisältöä. (Sairanen & Savolainen 2008, 2.) Tämä lisäys ylittää Niemelän informaatiosta pidättäytymisen käsitteen rajat, sillä tämän määritelmän mukaan ei vain pidättäydytä kanavien tai tiedonlähteiden käytöstä vaan vältellään jotain niiden sisältämää informaatiosisältöä. Informaation välttely voi lisäksi olla jonkin tiedon sulkemista pois aktiivisesta tietoisuudesta. Tällöin henkilöllä on jo tietoa jostain asiasta, mutta hän ei halua hyödyntää sitä. Tällöin henkilö voi pyrkiä olemaan ajattelematta sitä. (emt., 2-3.) Tässä tutkielmassa tutkinkin informaatiosta\n25 25 pidättäytymisen sijasta informaation välttelyä osana informaatiokäytäntöjä, sillä katson sen soveltuvan tutkimukseni tarpeisiin paremmin jo kyselyssä olevien kysymysten osalta. Barbourin, Rintamaen, Ramseyn ja Brashersin (2012) mukaan terveystiedon välttelyn taustalla on usein epävarmuus, toisin sanoen tiedon välttely olisi osa epävarmuuden hallitsemista. Tiedolla voi olla epävarmuutta lisäävä, vähentävä tai ylläpitävä vaikutus. Tieto saattaa vähentää epävarmuutta muun muassa silloin, jos siitä selviää hoitokeino sairauteen, mutta se saattaa myös lisätä epävarmuutta lisäämällä uusia huolenaiheita. Esimerkiksi tieto joidenkin ruoka-aineiden aiheuttamista haitoista voisi lisätä tiedonsaajan epävarmuutta. Epävarmuus ei siis välttämättä toimi tiedonhankinnan alullepanija, kuten Kuhlthaun tiedonhankinnan prosessimallin ajatuksena on. Päinvastoin pelätään, mitä tiedonhankinnan avulla selviäisi, joten henkilö voi mieluummin päättää olla etsimättä tietoa aiheesta ja elää epätietoisuudessa. Epävarmuutta voidaan haluta ylläpitää esimerkiksi tilanteissa, joissa epävarmuuden avulla voidaan ylläpitää toivoa. (Barbour ym. 2012, 213.) Barbour ym. tutkivat tarkemmin, miksi ja miten ihmiset välttelevät terveystietoa. He tekivät aiheesta kaksi tutkimusta. Laajemmassa tutkimuksessa oli vastaajina 507 opiskelijaa. Toisessa tutkimuksessa vastaajat rekrytoitiin Graigslist.com -sivustolta. Ensimmäisen tutkimuksen vastaajien keski-ikä oli 19,92 vuotta ja toisen korkeampi 39,14 vuotta. Molemmat tutkimukset suoritettiin kyselytutkimuksena ja analyysimenetelminä olivat sisällönanalyysi ja aineistolähtöinen teoria (grounded theory). (emt., ) Ensimmäisessä tutkimuksessa tunnistettiin kuudenlaisia syitä terveystiedon välttelyyn. Syynä välttelylle voi olla toivon tai torjunnan ylläpidon lisäksi liiallisen tiedon saannin ehkäisy (resist overexposure), jolloin henkilö voi olla jo kuullut aiheesta väsyksiin asti. Kolmas syy välttelyyn voi olla rajoitettujen toimintamahdollisuuksien hyväksyminen (accept limits of action), kun henkilö uskoo, että hänellä ei ole mitään toimia, mitä pitäisi tai voisi asian hyväksi tehdä. Neljäs mahdollinen syy on virheellisen informaation hallinta, jolloin henkilö voi esimerkiksi vältellä joitain tiedonlähteitä, joiden epäilee olevan puolueellisia tai epäpäteviä. Viides syy on rajojen säilyttäminen,\n26 26 esimerkiksi, jos informaatio saataisiin epäsopivissa tilanteissa, kuten jos tuttava kertoisi liian henkilökohtaisia tietoja omista terveysongelmistaan. Kuudes syy on henkilön pyrkimys jatkaa elämäänsä tai toimiaan, jolloin ei haluta tietoa omista epäterveellisistä tavoista, kuten tupakoinnin vaaroista, tai ei haeta apua terveysongelmiin, koska esimerkiksi lääkäri voisi käskeä pitämään taukoa harrastuksesta. Terveystiedon välttely ei aina välttämättä ole epäterveellistä. Esimerkiksi tilanteissa, joissa ei ole mitään tehtävissä, informaation välttelyn avulla voi vähentää stressiä tai ahdistusta. (Barbour ym. 2012, ) Sairanen (2008) tutki pro gradu -tutkielmassaan informaation välttelyä terveyskontekstissa. Hän tutki mitä tai millaista informaatiota korkeakouluopiskelijat välttelevät sekä millä keinoilla. Lisäksi hän selvitti syitä välttelyn taustalla, toisin sanoen miksi opiskelijat välttelevät informaatiota. Tutkimusmenetelmänä oli teemahaastattelu. Tutkimusta varten haastateltiin yhdeksää Tampereen yliopiston opiskelijaa. (Sairanen 2008, 1, 48.) Sairasen tutkimuksessa esiin nousi kaksi selkeää syytä terveystiedon välttelyn taustalla. Välttelyllä voitiin haluta suojautua negatiivisilta tunteilta kuten pelolta, masennukselta ja huolelta. Toinen syy liittyi enemmän tiedonhankintaan. Henkilöllä oli tarve saada tietoa, mutta hän alkoikin tiedonhankinnan sijasta välttää tietoa. Syynä saattoi olla tiedon huono laatu tai löytyvyys tai tiedon sisältö oli epäsopivaa. Informaation välttämiseksi henkilöt tutkimuksen mukaan poistuivat internet-sivuilta, olivat ajattelematta asiaa, jättivät asian selvittämättä (esimerkiksi jättivät aiheeseen liittyvän lehden lukematta) ja eivät puhuneet aiheesta. (emt., 72, 75.) 3.4 Terveystietokäyttäytyminen ja terveystiedonhankinta Lambert ja Loiselle (2007) huomasivat terveystietokäyttäytymisestä (health information-seeking behavior) kertovasta tutkimuskirjallisuudesta tekemänsä sisällönanalyysitutkimuksen avulla, että käsitteelle on useita määritelmiä ja merkityksiä. Vaikka Lambert ja Loiselle käyttävät tutkimuksessaan termiä health informationseeking behavior olen kääntänyt sen terveystietokäyttäytymiseksi, sillä heidän määritelmänsä käsitteestä muistuttaa enemmän määritelmääni\n27 27 terveystietokäyttäytymisestä kuin terveystiedonhankinnasta. Lambert ja Loiselle myös mainitsevat terveystiedonhankinnan (health information seeking) olevan erillinen käsite health information-seeking behavior käsitteestä ja lukevat informaation välttelyn osaksi sitä. (Lambert & Loiselle 2007, ) Tutkimuksen aineistona oli noin 100 tieteellistä artikkelia ja viisi kirjaa vuosilta , jotka käsittelivät terveystietokäyttäytymistä. Käsite määriteltiin useimmiten tutkimuksen tarkoituksen pohjalta. Aina sitä ei edes tarkemmin määritelty, mikä voi johtua siitä, että sen merkitystä pidetään itsestäänselvyytenä. Mikään määritelmä ei Lambertin ja Loisellen analyysin mukaan noussut hallitsevaksi määritelmäksi. Harvassa artikkelissa ylipäänsä käytettiin terveystietokäyttäytymisen käsitettä, yleensä siitä puhuttiin vain terveystiedonhankintana, tai sitä käsiteltiin vain osana yleistä informaatiokäyttäytymistä. (emt., ) Terveystietokäyttäytymisen määriteltiin suurimmassa osassa artikkeleista pitävän sisällään toiminnot ja/tai strategiat, joilla ihmiset hankkivat informaatiota terveydestä. Sen kontekstina Lambert ja Loiselle näkevät olevan joko henkeä uhkaavan tilanteen kanssa selviytymisen, lääketieteelliseen päätöksentekoon osallistumisen, tai käyttäytymisen muutoksen ja ennaltaehkäisevän käytöksen. Sairauden kanssa pärjäämisessä se on yksi tärkeimmistä selviytymiskeinoista. (emt., 1006, ). Johnsonin ja Casen (2012, 15) mukaan terveystiedonhankinta voi olla apuna terveyden edistämisessä, ylläpitämisessä, tai saamisessa takaisin. Terveystiedon käsitettä operationalisoidaan tutkimuksissa yleensä etsityn terveystiedon tyypin, määrän, käytettyjen lähteiden tai tiedonhaussa käytettyjen ominaisten toimintojen avulla. Erilaisia terveystiedon tyyppejä voivat olla esimerkiksi tiettyyn sairauteen tai sairauden kulkuun liittyvä informaatio ja informaatio itsehoidosta ja itsehoidon strategioista. Terveystiedon määrää tutkitaan yleensä selvittämällä kuinka yksityiskohtaista informaatiota tiedonhakijat etsivät. (Lambert & Loiselle 2007, ) Terveystiedonlähteitä on useita, joista tiedonhankkija voi valita omansa täyttääkseen tiedontarpeensa. Tiedonhankkija on yleensä tietoinen eri lähteistä ja valitsee\n28 28 käyttämänsä lähteen sen mukaan, minkä uskoo tuovan hänelle parhaimman hyödyn. (Johnson & Case 2012, ) Esimerkiksi terveystietoa etsiessä tiedonhankkijalle voi olla tärkeää, että löydetty informaatio on luotettavaa ja että se on riittävän kattavaa. Zhang (2014) luokitteli tutkimustaan varten terveystiedonlähteet henkilölähteiksi, perinteiseen massamediaan, kirjastoihin, valtion virastoihin ja sosiaalipalveluihin sekä perinteisiin internet-lähteisiin ja web 2.0 -lähteisiin luvun loppupuolella internetin yleistyttyä kotitalouksissa sitä alettiin käyttää myös terveystiedonetsinnässä. Nykyään internetin kautta on mahdollista levittää ja koota terveystietoa yhteistyössä muiden ihmisten kanssa. (Zhang 2014, 911, ) Kuten myös muun muassa Johnson ja Case kirjoittivat, internetistä löytyy paitsi luotettavaa, virallisten lähteiden tai lääketieteen ammattilaisten julkaisemaa terveystietoa, myös vertaistukea ja neuvoja muilta saman ongelman kanssa painivilta (Johnson & Case 2012, 82). Henkilölähteisiin Zhangin tutkimuksessa luokiteltiin lääkärit tai muut terveyspalveluiden tarjoajat, perheenjäsenet tai ystävät sekä samassa tilanteessa olevat henkilöt. Perinteiseen massamediaan kuuluvat Zhangin mukaan painettu media (sanomalehdet, aikakausilehdet, esitteet ja muut painetut materiaalit) sekä televisio. (Zhang 2014, ) Myös internetin ja radion katsotaan kuitenkin usein olevan osa massamediaa. Ihmiset saavat suuren osan terveystiedostaan massamediasta ja jokaisella massamediaksi luettavalla kanavalla on omat ominaispiirteensä. Esimerkiksi televisioon liittyy television katselijan tunkeileva altistaminen informaatiolle. Muun muassa lehteä lukiessa artikkelin muodossa olevan informaation voi ohittaa, mutta televisiota katsellessa se ei ole yhtä helppoa. Painetuilla medioilla on helpompi levittää yksityiskohtaista ja teknistä informaatiota kuin esimerkiksi radio- ja televisiolähetyksillä. (Johnson & Case 2012, ) Internetistä voi löytää sekä tieteellistä terveystietoa että muiden ihmisten kokemuksia kiinnostuksen kohteena olevasta asiasta. Sieltä voi toisin sanoen saada emotionaalista tukea, tietoa ja erilaisia näkemyksiä aiheesta, josta etsitään tietoa. Potilas voi löytää internetistä vertaistukea kamppaillessaan jonkin sairauden kanssa, tai jos ei ole täysin ymmärtänyt lääkäriltä saamaansa diagnoosia, hän voi hakea internetistä lisää tietoa\n29 29 aiheesta. Internetistä löytyvään informaatioon voi kuitenkin liittyä epäilyksiä tiedon paikkansapitävyydestä ja tieto voi olla myös vajavaista. Jokaisella kanavalla on omat heikkoutensa, joten useiden kanavien käyttö terveystiedonhankinnassa on suositeltavaa. (Johnson & Case 2012, ) Zhang (2004) tutki terveystiedonhankkijoiden motivaatioita terveystiedonlähteen valintaan haastattelututkimuksen avulla. Hän haastatteli tutkimustaan varten kolmeakymmentä ihmistä. Haastattelujen pohjalta hän jakoi terveystiedonlähteiden valinnan taustalla olevat tekijät viiteen luokkaan: tiedonlähteeseen liittyvät tekijät, tiedonlähteen käyttäjään liittyvät tekijät, tiedontarpeeseen johtavaan ongelmalliseen tilanteeseen liittyvät piirteet, käyttäjän ja tiedonlähteen välinen yhteys ja sosiaaliset vaikutukset. Tiedonlähteeseen liittyvät tekijät voitiin jakaa tekijöihin sen mukaan, koskevatko ne tiedonlähdettä sisällön säiliönä vai tiedonlähteen sisältöä. Tiedonlähteeseen säiliönä, tai tiedonlähteen ominaisuuksiin yhdistettäviä tekijöitä olivat saavutettavuus, laatu, käytettävyys ja vuorovaikutuksellisuus. Tiedonlähteet olivat tutkimuksen mukaan parhaiten saavutettavissa, kun ne olivat aina saatavilla, esimerkiksi hakukoneen ensimmäisellä sivulla, kävelymatkan päässä tai saatavissa hyväksyttävässä ajassa. Laatuun vaikuttavia tekijöitä identifioitiin kahdenlaisia: tiedonlähteen luotettavuus ja auktoritatiivisuus. Jotta tiedonlähdettä voitaisiin pitää luotettavana, sen tulisi olla totuudenmukainen ja puolueeton. Tiedonlähteen auktoritatiivisuuteen vaikuttaa se, onko sen sisältö totuudenmukaista ja paikkansapitävää. Tiedonlähteen pitää olla tarpeeksi helppokäyttöinen eli käytettävyydeltään hyvä. Tiedonhankkija voi myös haluta olla vuorovaikutuksessa tiedonlähteen kanssa jollain tavalla, esimerkiksi puhumalla lääkärin kanssa tai alleviivaamalla kirjasta tärkeitä kohtia. (Zhang 2014, ) Terveystiedonlähteen valintaan vaikuttavia sisällöllisiä ominaisuuksia ovat relevanssi, hyödyllisyys, käytettävyys ja sisällön laatu. Tiedonlähteen sisällön täytyy siis vastata aihetta, josta tiedonhakija etsii tietoa. Sisällön täytyy olla oikeassa muodossa, esimerkiksi kuvallisessa tai tekstimuodossa. Sisällön tulisi olla riittävän yksityiskohtaista tiedonhakijan tarpeisiin nähden. Tiedonhankkijan tulee myös pystyä ymmärtämään tiedonlähteen sisältöä. Sisältö tulisi esittää siten, että sitä on helppo seurata. Jotta tiedonlähteen sisältö olisi laadukasta, sen pitäisi olla paikkansapitävää,\n30 30 oikeakielistä, tarpeeksi tuoretta ja tarjota tiedonhakijan etsimä tieto. (Zhang 2014, ) Tiedonlähteen valitsemiseen vaikuttavia tiedonhakijan ominaisuuksia ovat tiedonhakijan tietotaso, henkilökohtaiset mieltymykset, sosioekonomiset tekijät ja tiedonhankinnan tarkoitus. Tiedonetsijän tietotasoon kuuluu esimerkiksi hänen näkemyksensä tiedonlähteestä ja tiedot aiheesta, josta etsii tietoa. Tiedonhakijan mieltymyksiin tiedonlähteiden suhteen voivat vaikuttaa muun muassa hänen tottumuksensa tiedonlähteen suhteen, tiedonlähteen sisällön muoto, tai tiedonhakijan halu etsiä tietoa anonyymisti. Jos tiedonhakija etsii tietoa ratkaistakseen jonkin ongelman, hän todennäköisesti etsii tietoa aktiivisesti esimerkiksi kyselemällä muilta ihmisiltä asiasta. Seuratessaan johonkin aiheeseen liittyvää tietoa, tiedonhakija taas yleensä seuraa massamedioita löytääkseen tietoa aiheesta passiivisesti. (emt., ) Tiedontarpeeseen johtavan ongelmallisen tilanteen ominaisuuksia, jotka vaikuttavat tiedonlähteen valintaan, ovat muun muassa tilanteen vakavuus, onko ongelma akuutti vai krooninen, aika, jolloin ongelma ilmenee, sekä se, liittyykö ongelmaan ennakkoluuloja. Akuutissa ja vakavassa ongelmassa yleensä haetaan tietoa lääkäriltä. Kroonisessa tilassa taas haetaan kokemuksia muilta saman kokeneilta ihmisiltä. (emt., ) Tiedonlähteen valintaan vaikuttavia tiedonhakijan ja tiedonlähteen välistä yhteyttä kuvaavia ominaisuuksia ovat tiedonlähteen tuttuus tiedonhankkijalle, relevanssi ja luotettavuus. Tuttuuteen vaikuttaa se, onko tiedonhakija ennen käyttänyt lähdettä ja miten tiedonhankinta lähteestä on aiemmin onnistunut. Henkilölähteen tapauksessa henkilön samankaltaisuus vaikuttaa siihen, miten relevanttina tiedonhakija pitää henkilöä tiedonlähteenä. Tiedonhakija myös todennäköisemmin pitää läheistä henkilöä luotettavana tiedonlähteenä. (emt., ) Tiedonlähteen valintaa ohjaava sosiaalinen vaikutus voi olla esimerkiksi toisen henkilön antama suositus tiedonlähteestä. Suositus voi toimia myös takeena tiedonlähteen luotettavuudesta. Myös sosiaaliset normit voivat vaikuttaa siihen, minkä lähteiden\n31 31 käyttö on soveliasta ja minkä ei. Esimerkiksi joistain asioista voidaan katsoa olevan soveliaampaa puhua lääkäreiden kanssa kuin ystävien kanssa. (Zhang 2014, 921.) Eriksson-Backa (2003) tutki suomalaisten terveystiedon tasoa, terveyskäyttäytymistä ja mieltymyksiä terveystiedonlähteiden suhteen ravitsemuksen kontekstissa, sekä selvitti, onko niiden välillä yhteyttä. Hän haastatteli tutkimustaan varten 50 suomalaista, joista 38 oli naisia ja kaksitoista oli miehiä. Tutkimuskohteena oli kolme ryhmää: raskaana olevat naiset, diabeetikot sekä terveistä ihmisistä koostuva kontrolliryhmä. Haastatellut jaettiin haastatteluaineiston perusteella kolmeen ryhmään (ammattilaiset, popularisoidut tieteet ja arkielämän informaatio) sen mukaan, minkälaista informaatiota he suosivat terveystiedonhankinnassaan. (Eriksson-Backa 2003, 2, 164, 166.) Ammattilaisiin kuuluvat olivat useimmiten diabeetikkoja ja muihin ryhmiin kuuluvia alhaisemmin koulutettuja. Ryhmään kuuluvat suosivat terveysalan ammattilaisia terveystiedonlähteenä huomattavasti enemmän kuin muita tiedonlähteitä. Yleisiä tiedonlähteitä, kuten mediaa, sekä perhettä ja ystäviä he eivät juurikaan arvostaneet ravitsemustiedonlähteinä. Ryhmään kuuluvista suurin osa oli jonkin verran kiinnostuneita terveys- ja ravitsemustiedosta ja melko aktiivisia tiedonhankinnassa. Terveys- ja ravitsemustiedosta kiinnostuneet olivat heistä kaikkein aktiivisimpia tiedonhankinnassa samoin kuin keskustelemisessa toisten kanssa terveyteen liittyvistä aiheista. Popularisoitujen tieteiden -ryhmään kuuluvista lähes kaikki olivat naisia, joista suuri osa oli raskaana. He etsivät terveystietoa pääasiassa terveyslehdistä. Ryhmään kuuluvat olivat kaikista kiinnostuneimpia terveystiedosta ja etsivät sitä hyvin aktiivisesti. Arkipäivän informaatio -ryhmästä suurin osa oli myös naisia. Hieman useampi heistä oli kontrolliryhmään kuuluvia kuin raskaana olevia naisia. Tiedonlähteistä he käyttivät eniten uutismediaa. Ryhmään kuuluvat olivat vähiten kiinnostuneita terveystiedosta ja etsivät sitä aktiivisesti harvemmin kuin muihin ryhmiin kuuluvat. (Eriksson-Backa 2003, 97-99, , ) Ek ja Niemelä (2010) tutkivat suomalaisen aikuisväestön internetin terveystiedon käyttöä ja luotettavuutta vuosina 2001 ja He suorittivat tutkimuksen postikyselynä. Kyselylomake lähetettiin 2500 aikuiselle suomalaiselle vuonna 2001 ja uudelleen 1500 suomalaiselle vuonna Vuonna 2001 vastausprosentti oli 52 % ja\n32 32 vuonna 2009 hieman pienempi 46 %. Internetin terveystiedon käyttö oli lisääntynyt selvästi tutkimusajankohtien välillä. Vuonna 2001 jopa 79 % vastaajista ilmoitti, ettei ole 12 kuukauden aikana käynyt internetin terveyssivustoilla. Vuonna 2009 niin vastasi enää vain 31 % vastaajista. Lisäksi kuusi kertaa tai enemmän terveyssivustoilla oli viimeisen vuoden aikana käynyt 32 % vastaajista vuonna 2009, kun taas vuonna 2001 niin oli tehnyt kyselyyn vastanneista vain kuusi prosenttia. Naiset käyttivät tutkimuksen mukaan aktiivisemmin internetin terveyssivustoja. Vuonna 2009 kaksi viidesosaa (40 %) naisista oli käynyt niillä kuusi kertaa tai enemmän. Miehistä niin oli tehnyt vain noin viidesosa (22 %). (Ek & Niemelä 2010, 2, 4.) Internetin terveystietoa pidettiin vuonna 2009 vähemmän luotettavina kuin perinteisempiä terveystiedonlähteitä. Internetissä julkaistavia lehtiä ja muita julkaisuja piti hyvin luotettavina vain 7 %, kun taas esimerkiksi painettuja sanomalehtiä piti hyvin luotettavina 16 % vastaajista. Luotettavimpana terveystiedonlähteenä pidettiin terveydenhuollon ammattilaisia, joita 58 % vastaajista piti hyvin luotettavina. Tutkimuksen perusteella voidaan todeta, että tyypillinen internetin terveyssivustojen käyttäjä on korkeakoulutettu ja omasta mielestään erittäin terve vuotias nainen. (emt., 4.) Nuorten terveystiedonhankintaa ovat tutkineet muun muassa Larsen ja Martey (2011). He tutkivat nuorten käyttämiä terveystiedonlähteitä ja motivaatiota tiedonhankinnan aloittamiseen sekä internetin roolia ravitsemustiedonhaussa. Tutkimus painottui internetin käyttöön terveystiedonhaussa, toisin sanoen miksi nuoret käyttävät tai eivät käytä internetiä ravintoon liittyvässä tiedonhaussa. He myös tutkivat, miten internetin käyttö ravitsemustiedonhankinnassa suhteutuu muiden tiedonlähteiden käyttöön ja nuorten jokapäiväiseen elämään. (Larsen & Martey 2011, ) Tutkimuksen teoriapohjana oli Kuhlthaun (1993) tiedonhankinnan prosessimalli. Mallin esittelemistä kuudesta vaiheesta, aloituksesta, aiheenvalinnasta, tunnustelusta, muotoilusta, informaation keruusta ja tulosten esittämisestä Larsen ja Martey keskittyvät aloitukseen ja erityisesti siihen, mikä motivoi aloittamaan tiedonhankinnan, sekä aiheen valintaan eli aiheiden ja lähteiden tunnistamiseen. Tutkimuksessa oli tutkimusmenetelminä kysely ja haastattelu. Kyselyllä tutkittiin, miten usein vastaajat\n33 33 käyttivät internetiä terveystiedonhankinnassa ja heidän käsityksiään internetistä terveystiedonlähteenä. Vastaajiksi pyydettiin 79 nuorta, jotka valittiin kahdesta yläkoulusta Pohjois-Coloradosta Yhdysvalloista. Heistä kaikki vastasivat kyselyyn. Vastaajat olivat iältään vuotiaita. Haastatteluilla selvitettiin tarkempia tietoja nuorten internetin käytöstä terveystiedonhaussa, toisin sanoen miten ja miksi vastaajat löytävät ja käsittelevät ravitsemustietoa eri tavoin. Miksi jotkut nuoret käyttävät internetiä ravitsemustiedonhankinnassaan, ja toiset eivät, sekä mikä nuoria motivoi hakemaan terveystietoa internetistä. Larsen ja Martey valitsivat haastatteluihin kuusi nuorta, jotka olivat kyselyssä vastanneet käyttävänsä internetiä terveystiedonhankinnassa. (Larsen & Martey 2011, ) Suurin osa kyselyyn vastanneista nuorista (63 %) vastasi ajattelevansa mitä syö tai juo joko hyvin paljon tai aika paljon, ja hieman yli puolet (52 %) ajatteli ruokatietoudella olevan joko hyvin suuri tai erittäin suuri merkitys. Ruokavalion terveellisyyden tärkeyden ymmärtäminen ei kuitenkaan vastaajilla aina johtanut tiedonhankintaan ravitsemuksesta. Useimmiten tiedonhankinta käynnistyi toisten, pääasiassa opettajien aloitteesta ilman, että haku liittyi mitenkään nuoreen itseensä. Nuoret eivät myöskään useinkaan käyttäneet internetiä apuna terveystiedonhankinnassa. Omaehtoinen aloitus ravitsemustiedonhankintaan oli kyselyn vastaajien joukossa harvinaista, ja tapahtui yleensä vain silloin, kun nuori tarvitsi tietoa jostain syömästään, painostaan, terveydestään tai kuntoilustaan. Nuorista 35 % ei käyttänyt internetiä ravitsemustiedonhankinnassa ja 47 % käytti sitä vain harvoin. (emt., ) Myös Ettel, Nathanson, Ettel, Wilson ja Meola (2012) saivat omassa tutkimuksessaan internetin käytön yleisyydestä terveystiedonhankinnassa samansuuntaisia tuloksia. Heidän tarkoituksensa oli tutkimuksen avulla parantaa ymmärrystä siitä, miten lukioopiskelijat käyttävät elektronisia välineitä apuna terveystiedonhankinnassa. Tutkimuksessa tutkittiin myös, vaikuttaako tiedonhankinnassa saatu tieto heidän käyttäytymiseensä. Tutkimusmenetelmänä oli kysely, johon vastasi 497 lukiolaista Yhdysvalloissa ja tutkimuksen vastausprosentti oli 71 %. Tutkimuksen mukaan oppilaista 42 % oli etsinyt yleistä terveystietoa internetistä. Heistä 43 % oli etsinyt tietoa jostain tietystä aiheesta, kuten ihonhoito, ravitsemus tai ehkäisy. Useimmat\n34 34 oppilaista luottivat internetistä löytämäänsä tietoon ja 22 % heistä kertoi löytämänsä terveystiedon vaikuttaneen käyttäytymiseensä. (Ettel ym. 2012, ) Percheski ja Hargittai (2011) tutkivat, mistä lähteistä ensimmäisen vuoden yhdysvaltalaiset yliopisto-opiskelijat etsivät terveystietoa ja vaihtelevatko tiedonhankintaa ennakoivat tekijät (predictor) tiedonlähteen mukaan. Aiempien tutkimusten mukaan ikä, koulutus ja sukupuoli ennustavat parhaiten sitä, käyttääkö henkilö internetiä terveystiedonhankinnassa. Percheski ja Hargittai tutkivat miten muunlaiset ominaisuudet, kuten internetin käyttötaidot (web skills), kognitiiviset kyvyt sekä psykologiset ja sosiaaliset resurssit (kuten sosiaalinen tuki ja itsetunto) vaikuttavat terveystiedonhankintaan. Tutkimuksen aineisto kerättiin kyselyllä, johon vastasi 1060 opiskelijaa. Kyselyn vastausprosentti oli 82 %. Suurin osa vastaajista (98 %) oli vuotiaita. (Percheski & Hargittai 2011, ) Yli 95 % kyselyyn vastanneista oli etsinyt terveystietoa viimeisen vuoden aikana. Terveystiedon lähteet oli tutkimuksessa jaettu sosiaalisiin verkostoihin (perhe, ystävät), terveysalan ammattilaisiin (muun muassa lääkärit, hoitajat), internet-lähteisiin (terveyssivustot, muut sivustot) ja perinteiseen mediaan (sanomalehdet, aikakauslehdet, televisio- ja radio-ohjelmat). Perhe ja ystävät olivat suosituin terveystiedonlähde. Vastanneista 89,5 % kertoi keskustelleensa heidän kanssaan terveyteen liittyvistä asioista viimeisen vuoden aikana. Myös internet-sivuja (78 %), terveysalanammattilaisia (75,5 %) ja perinteistä mediaa (74,6 %) käytettiin paljon terveystiedonhankinnassa. Keskimäärin vastaaja käytti näistä terveystiedonlähdetyypeistä vähintään kolmea neljästä, ja jopa yli puolet heistä oli käyttänyt niitä kaikkia viimeisen vuoden aikana. Naiset käyttivät miehiä useammin internetiä terveystiedonhankinnassa. (emt., 382.) Tutkimuksessa ei juurikaan havaittu vanhempien koulutusasteesta tai etnisestä alkuperästä johtuvia eroja digitaalisten medioiden käytössä terveystiedon etsimiseen. Tämä oli hieman yllättävää, sillä Yhdysvalloissa terveydentilassa ja terveyspalveluiden saavutettavuudessa on jopa nuorten aikuisten välillä suuria eroja sosiaalisesta statuksesta ja etnisestä taustasta riippuen. Internetin käyttöön ei kuitenkaan vaikuta vanhempien koulutus tai psykososiaaliset resurssit (muun muassa itsetunto ja\n35 35 sosiaalinen tuki) kuten ne vaikuttavat terveyspalveluiden käyttöön. Vanhempien koulutusasteella huomattiinkin olevan vaikutusta terveystiedonhankintaan terveysalanammattilaisilta sekä perheeltä ja ystäviltä. Tutkijat arvelevat, että internet voisi jossain määrin lieventää tiedollista eriarvoisuutta. Tutkijat havaitsivat tutkimuksessaan myös, että vastaajat, jotka käyttivät perinteistä mediaa terveystiedonhankinnassaan, käyttivät hyvin todennäköisesti myös internetin terveystietosisältöä. Internet ei tutkimuksen mukaan toimi vaihtoehtoisena terveystiedonlähteenä, vaan se toimii muiden lähteiden ohella lisätiedon lähteenä. (Percheski & Hargittai 2011, ) Hirvonen, Huotari, Niemelä ja Korpelainen (2012) ovat tutkineet informaatiokäyttäytymistä liikuntakäyttäytymisen muutoksen eri vaiheissa. Tutkimuksessa teoreettisena mallina on transteoreettinen muutosvaihemalli (transtheoretical model, TTM). Mallissa käyttäytymisen muutos on jaettu viiteen vaiheeseen: esiharkinta, harkinta, valmistelu, toiminta ja ylläpito. Siirtyminen mallin vaiheesta seuraavaan vaatii tiettyjen muutosprosessien läpikäymistä. Jokainen vaihe edustaa väliaikaista vaihetta muutoksessa ja vaiheisiin kuuluvat omat ajattelutapansa. (Hirvonen ym. 2012, 1804, 1807.) Esiharkintavaiheessa henkilö voi ajatella, että hänellä ei ole mahdollisuutta kontrolloida ongelmallista käyttäytymistään tai hän ei välttämättä ole edes tietoinen käyttäytymisen aiheuttamista riskeistä. Harkintavaiheessa taas henkilö on tietoinen näistä ongelmista ja aikoo muuttaa käyttäytymistään seuraavien kuukausien aikana, mutta ei ole kuitenkaan vielä sitoutunut muutokseen. Valmisteluvaiheessa henkilö voi jo tehdä pieniä muutoksia ja samalla valmistautua suurempaan muutokseen. Toimintavaiheessa henkilö on jo toteuttanut käyttäytymisen muutoksen, mutta muutoksen toteuttamisesta on vähemmän kuin puoli vuotta. Ylläpitovaiheessa henkilö on pitäytynyt uudessa käyttäytymismallissa yli puoli vuotta. (emt., 1807.) Tutkimuksen aineistona oli MOPO-hankkeen vuoden 2010 kyselyaineisto. Kyselyyn vastasi 616 kutsuntoihin osallistunutta miestä ja vastausprosentti oli 61,8 %. Tutkimuksessa selvisi, että miesten terveystietokäyttäytyminen vaihteli huomattavasti liikuntakäyttäytymisen muutoksen eri vaiheissa. Mitä pidemmällä muutoksessa henkilö\n36 36 oli, sitä useammin hän tunsi tarvitsevansa tietoa liikuntaan ja fyysiseen aktiivisuuteen liittyen. Henkilön liikunnallisella aktiivisuudella ja liikuntakäyttäytymisen muutosvaiheella havaittiin olevan yhteys siihen, miten hän etsi tai sai tietoa liikunnasta. Muutoksen alkuvaiheessa olevat saivat useimmiten tietoa kohdentumattoman havainnoinnin avulla ja pidemmällä muutoksessa olevat monien eri käytäntöjen tavoin. Toimintavaiheessa olevat henkilöt saivat yleensä tietoa liikunnasta aktiivisesti etsimällä ja ylläpitovaiheessa olevat aktiivisella seurannalla. (Hirvonen ym. 2012, 1808, ) Tutkimuksesta kuitenkin selvisi myös, että miehet eivät useinkaan olleet kiinnostuneita liikuntatiedosta. Heistä yli puolet (53,2 %) vastasi, ettei ollut kiinnostunut siitä koskaan tai vain harvoin. Yli viidesosa vastaajista oli vältellyt tietoa aiheesta ja yli kolmasosa vältteli ajattelemasta sitä ainakin joskus. Tutkimuksen tulokset tukevat olettamusta, että käyttäytymisen muutoksen eri vaiheissa olevat hyötyisivät muutosvaiheen mukaan räätälöidystä ja kohdistetusta informaatiosta. (emt., , 1814, 1816.) Iisakka (2013) tutki pro gradu -tutkielmassaan kutsuntaikäisten miesten terveystiedon lukutaidon tasoa ja sen yhteyttä heidän terveydentilaansa ja terveyskäyttäytymiseensä. Aineistona tutkimuksessa oli MOPO-hankkeen vuoden 2012 kyselyaineisto sekä Puolustusvoimien terveys- ja taustatiedot kyselyyn vastanneista miehistä. Kyselyyn vastasi 856 miestä ja vastausprosentti oli 61,8 %. Tutkimuksen tulokset osoittivat, että terveystiedon lukutaidon tasolla on merkittävä yhteys terveyskäyttäytymiseen ja terveydentilaan. Alkoholinkäytöllä ja tupakoinnilla, joiden avulla tarkasteltiin miesten terveyskäyttäytymistä sekä terveydentilan indikaattoreista masennuksella oli vaikutusta kutsuntaikäisten miesten terveystiedon lukutaidon tasoon. Masentuneiden, runsaasti alkoholia käyttävien ja tupakoivien miesten terveystiedon lukutaidon taso oli huonompi kuin muiden miesten. (Iisakka 2013, 8, 35, 37, 66, ) Tutkimuksen mukaan nuorten miesten terveystiedon lukutaito oli suurimmaksi osaksi alhaista tai melko alhaista. Koulutustasolla oli siihen tilastollisesti merkitsevä yhteys. Koulu- tai opistotasoisen koulutuksen omaavien miesten terveystiedon lukutaidon taso oli selvästi huonompi kuin lukiossa opiskelevilla tai lukion jo suorittaneilla miehillä. Suurin osa miehistä (65,8 %) oli sitä mieltä, että internetistä löytää helposti\n37 37 terveystietoa. Kuitenkin jopa neljännes (26,5 %) heistä koki internetistä löytyvän terveystiedon luotettavuuden arvioinnin vaikeaksi. Painettujen lähteiden luotettavuuden arviointi oli vaikeaa hieman harvemmalle, noin 17,4 % miehistä. (Iisakka 2013, ) 3.5 Yhteenveto informaatiokäyttäytymisen ja ravitsemustietokäyttäytymisen käsitteiden suhteista Havainnollistan tutkimuksessani nuorten miesten informaatiokäyttäytymistä ravitsemuksen kontekstissa McKenzien (2003) informaatiokäytäntöjen avulla. Casen (2002, 5) mukaan tiedonhankinta on tietoista toimintaa. Aktiivista etsintää lukuun ottamatta mallin käytännöt voivat olla myös tiedostamatonta toimintaa. En siis pyri empiirisessä tutkimuksessani tutkimaan vain vastaajien aktiivista tiedonhankintaa, vaan myös sitä, miten he passiivisesti tai sattuman kautta saavat tai kohtaavat ravitsemukseen liittyvää informaatiota. Casen tiedonhankinnan määrittelyä käyttäen en siis tutki vain nuorten miesten tiedonhankintaa, vaan yleisemmin informaatiokäyttäytymistä ravitsemuksen kontekstissa sekä tiedonhankintaa ja informaatiokäytäntöjä sen osana. Havainnollistan näiden käsitteiden suhdetta ja ravitsemustietokäyttäytymisen osaalueita kuviossa kolme. Kuvio 3. Ravitsemustietokäyttäytymisen osa-alueet.\n38 38 Informaatiokäytännöistä ainoastaan ravitsemustiedon aktiivinen etsintä on aina tiedostettua toimintaa. Toisin sanoen se on tiedostettua tiedonhankintaa. Muut informaatiokäytännöt luen osaksi informaatiokäyttäytymistä, sillä ne voivat olla tiedostamatonta tiedon saantia tai tiedostettua tiedon etsimistä. Informaation seuranta on ainakin osittain tiedostettua toimintaa, sillä siihen liittyy tiedonsaannin kannalta potentiaalisten paikkojen ja tilanteiden tunnistaminen. Kohdentumattomassa havainnoinnissa taas tietoa saadaan sattumanvaraisesti tai odottamattomista tilanteista tai lähteistä. Tietoa voidaan saada toisilta ihmisiltä sekä tiedostetusti että tiedostamatta, joten luen informaation saannin toisen henkilön kautta osaksi informaatiokäyttäytymistä, mutta ei tiedonhankintaa. Ravitsemustiedon saanti toisen henkilön kautta on siis osa ravitsemustietokäyttäytymistä. Informaation välttely voi olla joko tiedostettua tai tiedostamatonta toimintaa. Tästä syystä se tässä tutkielmassa luetaan kuuluvaksi osaksi informaatiokäyttäytymistä, mutta ei tiedonhankintaa. Vastaavasti ravitsemustiedon välttely on osa ravitsemustietokäyttäytymistä. Ravitsemustiedonhankinnan alakäsitteenä on ravitsemustiedonhaku.\n39 39 4 EMPIIRINEN TUTKIMUS Tässä luvussa esittelen tutkimukseni empiirisen toteutuksen. Aluksi kuvailen tutkimukseni tarkoitusta ja tavoitteita sekä esittelen tutkimuskysymykseni. Kerron myös tarkemmin MOPO-hankkeesta ja tutkimukseni aineistoista, MOPO-hankkeen vuoden 2011 kutsuntakyselystä, sekä Puolustusvoimien keräämistä terveys- ja taustatiedoista kutsuntoihin osallistuneista miehistä. Kuvailen luvussa myös, miten aineisto on kerätty ja millä muuttujilla vastaan tutkimuskysymyksiini. Tutkimukseni on tilastollista tutkimusta. Kerron tässä luvussa, millä tilastollisilla menetelmillä olen suorittanut aineistoni analyysin. 4.1 Tutkimuksen tarkoitus ja tutkimuskysymykset Empiirisessä tutkimuksessani tarkoituksenani on luoda mahdollisimman kattava kuva nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisestä. Operationalisoin ravitsemustietokäyttäytymistä tutkielmassani pääasiassa tiedonlähteiden ja informaatiokäytäntöjen avulla. Toisin sanoen tutkin, miten nuoret miehet hankkivat tietoa ravitsemuksesta, miten he suhtautuvat ravitsemustietoon, sekä mitä tiedonlähteitä he pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa. Tutkin myös vaikuttaako nuorten miesten suhtautuminen ruokavalionsa terveellisyyteen heidän ravitsemustietokäyttäytymiseensä. Lisään myös informaation välttelyn viidenneksi käytännöksi informaatiokäytäntöjen malliin ja tutkin, soveltuuko tämä laajennettu malli nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisen tutkimiseen. Yhtenä osana tutkimustani tutkin myös, mitä tiedonlähteitä vastaajat pitävät tärkeinä tiedonlähteinä ravitsemustiedonhankinnan kannalta.\n40 40 Päätutkimuskysymykseni on: Onko terveellisesti syömään pyrkivien ja vähemmän ravitsemuksensa terveellisyyteen huomiota kiinnittävien nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymisessä eroja? Tämä jakautuu seuraaviin alakysymyksiin: 1. Mitä tiedonlähteitä nuoret miehet pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa? 2. Vaikuttaako miesten suhtautuminen ruokavalionsa terveellisyyteen ravitsemustietokäytäntöihin eli: a) ravitsemustiedon aktiiviseen etsintään b) ravitsemustiedon aktiiviseen seurantaan c) ravitsemustiedon kohdentumattomaan havainnointiin d) ravitsemustiedon saantiin toisen henkilön kautta e) ravitsemustiedon välttelyyn tai f) ravitsemustietokäytäntöihin kokonaisuutena? 4.2 MOPO-hanke MOPO-hanke on Oulussa toteutettava hankekokonaisuus, jossa tavoitteena on edistää pohjoissuomalaisten nuorten miesten terveyttä ja hyvinvointia. Hankkeen toteutus alkoi vuonna 2009 ja päättyy vuonna Päätoteuttajia hankkeessa ovat Oulun Diakonissalaitoksen liikuntalääketieteellinen klinikka ja Oulun yliopisto, josta hankkeessa ovat mukana lääketieteen tekniikka, terveystieteiden laitos, tietotekniikan osasto sekä informaatiotutkimuksen ja kulttuuriantropologian oppiaineet. Hankkeen yhteistyökumppaneita ovat muun muassa Oulun kaupungin liikuntatoimi, Virpiniemen liikuntaopisto ja Puolustusvoimat. (MOPO kutsuntaikäisten liikuntaan aktivointi ja syrjäytymisen ennaltaehkäisy 2012, 2, 4.) Hankkeen kohderyhmänä ovat Oulun kutsunnanalaiset vuosina sekä nuorten parissa työskentelevät kuntien ja muiden tahojen asiantuntijat (MOPO kutsuntaikäisten liikuntaan aktivointi ja syrjäytymisen ennaltaehkäisy 2014, 4).\n41 41 Hankkeen tarkoituksena on kehittää nuorten osaamista ja osallistumista sekä tutkimustietoa hyödyntävä palvelu, joka aktivoisi nuoria miehiä fyysisesti, psyykkisesti ja sosiaalisesti, sekä tutkia tämän aktivointipalvelun vaikuttavuutta. MOPO-hankkeella pyritään vastaamaan aiemmissa tutkimus- ja kehityshankkeissa havaittuun ongelmaan, jonka mukaan perinteinen terveysviestintä ei ole riittävän tehokasta saamaan nuoria aktivoitumaan. MOPO-hankkeen puitteissa on tutkimusaineistoa kerätty vuodesta 2009 lähtien. Tämä tutkimusaineisto sisältää tutkimustietoa nuorten miesten hyvinvoinnista, liikuntasuhteesta, elintavoista, informaatiokäyttäytymisestä ja kulttuureista. Aineistoa kerätään kyselyillä, haastatteluilla ja fyysisen kunnon mittauksilla sekä Puolustusvoimien keräämistä terveystiedoista. (MOPO - kutsuntaikäisten liikuntaan aktivointi ja syrjäytymisen ennaltaehkäisy 2013, 4-5.) MOPO-hankkeen puitteissa tehdyistä tutkimuksista saatavaa tietoa voidaan hyödyntää nuorten aikuisten hyvinvoinnin edistämiseksi sosiaali- ja terveydenhuollon ammattilaisten koulutuksessa, tutkimuksessa ja päätöksenteossa. Tulokset ovat hyödynnettävissä niin kansallisesti kuin kansainvälisestikin. (MOPO kutsuntaikäisten liikuntaan aktivointi ja syrjäytymisen ennaltaehkäisy 2014, 4.) (Hankkeen internet-sivut löytyvät osoitteesta Vuonna 2012 ja 2013 järjestettiin interventiotutkimukset, joissa testattiin hankkeessa suunnitellun MOPOrtaali-hyvinvointivalmennuspalvelun toimivuutta nuorten miesten aktivoinnissa. Hyvinvointivalmennuspalvelun ja interventiotutkimuksen suunnittelussa on hyödynnetty hankkeen toiminnan aikana tehtyjä tutkimuksia. Vuoden 2012 interventiosta saatujen kokemusten avulla suunniteltiin vuonna 2013 järjestettyä pääinterventiota. Vuoden 2013 interventioon kutsuttiin koko uuden Oulun alueen kutsunnanalaisten ikäluokka (n=1285). Osallistujat jaettiin satunnaisesti interventio- ja kontrolliryhmiin. Interventiosta on saatu lupaavia tuloksia muun muassa aktiivisuusmittarin vaikutuksesta nuorten miesten aktivoinnissa. (emt., 28.) Interventiotutkimuksessa osallistujat jaettiin liikuntakäyttäytymisen muutosvaiheen ja aktiivisuustasojen perusteella viiteen alaryhmään, jotka saivat erilaisia räätälöityjä\n42 42 aktivointisisältöjä valmennuspalvelun kautta. (MOPO kutsuntaikäisten liikuntaan aktivointi ja syrjäytymisen ennaltaehkäisy 2014, 8, 28.) Räätälöinnillä voidaan lisätä motivaatiota informaation prosessointiin. Informaatio voidaan räätälöidä vastaanottajalleen muun muassa kohdistamalla oikea sisältö tiedontarpeen mukaan ja suunnittelemalla viestin tyyli vastaanottajalleen mieluisaksi. Esimerkiksi terveyskäyttäytymisen muutoksen alkuvaiheessa henkilö yleensä hyötyy eniten positiivisesta palautteesta. Useimmissa tilanteissa negatiivisesti muotoillun palautteen antoa tulisi välttää. (Enwald 2013, ) Räätälöidyn informaation lisäksi MOPOrtaali-hyvinvointipalvelussa käytetään pelillistämistä. Palvelu palkitsee arkiliikunnan lisäämisestä ja istumisen vähentymisestä ja siinä pisteitä saa esimerkiksi liikkumisesta ja uusien alueiden valtaamisesta. (MOPO kutsuntaikäisten liikuntaan aktivointi ja syrjäytymisen ennaltaehkäisy 2014, 8, 28.) 4.3 Kvantitatiivinen tutkimus Kvantitatiivisesta tutkimusotteesta voidaan käyttää myös nimityksiä hypoteettisdeduktiivinen, eksperimentaalinen ja positivistinen tutkimus (Hirsjärvi, Remes & Sajavaara, 2013, 139). Kvantitatiivinen eli määrällinen tutkimus antaa yleisen kuvan muuttujien välisistä suhteista ja eroista. Määrällisessä tutkimuksessa tietoa tarkastellaan numeerisesti, toisin sanoen tutkittavia asioita ja niiden ominaisuuksia käsitellään kuvaillen niitä numeroiden avulla. Esimerkiksi tutkittavasta ilmiöstä tai sen ominaisuuksista voidaan vastata kysymyksiin kuten kuinka moni, kuinka paljon ja kuinka usein. Asioita tarkastellaan siis mittaamalla. Tutkittavat asiat tai niiden ominaisuudet määritetään mitta-asteikoilla. Mitta-asteikolla muuttujat (kuten ikä, sukupuoli, ammattiasema, pituus, paino) ryhmitellään, järjestetään tai luokitellaan. Määrälliselle tutkimukselle on tyypillistä vastaajien suuri määrä. (Vilkka 2007, 13-14, 17.) Usein tutkimukset eivät ole puhtaasti kvantitatiivisia (määrällisiä) tai kvalitatiivisia (laadullisia), vaan ne sijoittuvat ikään kuin jatkumolle kahden tutkimuksellisen ääripään välille. Niitä on vaikea erottaa toisistaan tarkkarajaisesti. Yleensä niiden erottelussa\n43 43 pyritään korostamaan eroja tutkimuskäytänteissä ja periaatteellisissa, epistemologisissa kysymyksissä. Kvantitatiivista ja kvalitatiivista tutkimusta voidaan käyttää toisiaan täydentävinä suuntauksina, esimerkiksi kvalitatiivista tutkimusta voidaan käyttää esikokeena kvantitatiiviselle tutkimukselle. (Hirsjärvi ym. 2013, ) Luonnonilmiöiden ja henkilöitä koskevien asioiden määrällisen tutkimisen mahdollistamiseksi tutkittavat asiat tulee muuttaa rakenteellisesti, toisin sanoen asia operationalisoidaan ja strukturoidaan. Operationalisoinnilla tarkoitetaan, että teoreettiset ja käsitteelliset asiat muutetaan sellaiseen muotoon, että tutkittava ymmärtää ne arkiymmärryksellään. Strukturointi taas tarkoittaa tutkittavan asian ja sen ominaisuuksien suunnittelemista ja vakioimista. Tällöin tutkittavat asiat vakioidaan lomakkeeseen siten, että kaikki ymmärtävät kysymyksen samalla tavoin ja kysymykset voidaan kysyä jokaiselta vastaajalta samalla tavalla. Jokaiselle tutkimuksen muuttujalle eli tutkittavalle asialle annetaan arvo, joka ilmaistaan symboleina, kuten esimerkiksi kirjaimina tai numeroina. Operationalisointi ja strukturointi tulee suorittaa ennen aineiston keräämistä. (Vilkka 2007, ) 4.4 Sekundaariaineisto Tutkimusaineistot voidaan jakaa primaari- ja sekundaariaineistoihin. Primaariaineistoa on tutkijan itse tutkimustaan varten keräämä aineisto. (Heikkilä 2005, 14.) Primaariaineistolla tutkijan on tarkoitus voida vastata suoraan tutkimusongelmaansa. Kvantitatiivisessa tutkimuksessa primäärisiä aineistoja ovat tutkijan postitse, haastattelemalla tai internetissä keräämä aineisto. Niitä on voitu kerätä kysely- tai haastattelulomakkeella, tai systemaattisella havainnoinnilla. (Vilkka 2007, 33.) Muiden keräämää, valmista aineistoa, taas kutsutaan sekundaariaineistoksi. Sekundaarinen aineisto on alun perin hankittu jotain muuta tarkoitusta varten. Valmiita aineistoja voi saada esimerkiksi tilastoista, rekistereistä tai tietokannoista. Tilastoja Suomessa tuottavat muun muassa tilastokeskus, valtionhallinnon laitokset, kunnat, sekä monet yritykset ja järjestöt. (Heikkilä 2005, 14.) Tutkijan ei aina olekaan tarpeellista tai järkevää kerätä omaa aineistoa, sillä varsinkin suurissa projekteissa saattaa löytyä paljon analysoimatonta materiaalia. Valmiin aineiston käyttö voi olla siis\n44 44 tarkoituksenmukaisempaa, kuin se että, jokaisen tutkimusongelman ratkaisemiseksi kerättäisiin oma aineisto. (Hirsjärvi ym. 2013, 186.) Valmis aineisto ei kuitenkaan useimmiten ole käytettävissä tutkimuksessa sellaisenaan, vaan ne voivat vaatia muokkausta, yhdistelemistä ja tarkistusta ennen käyttöä. Tästä syystä niitä voidaan pitää työläinä. Valmiin aineiston käytössä on myös aina säilytettävä lähdekriittisyys ja niiden luotettavuutta täytyy punnita. (emt., 186, 189). Sekundaarisia aineistoja käytetään tutkimuksissa melko vähän. Tutkijat eivät välttämättä ole tietoisia niiden olemassaolosta tai välttelevät niitä, koska ajattelevat niiden olevan työläitä käyttää. Tutkija voi myös haluta päästä lähelle tutkittaviaan, mikä on helpompaa, jos tutkija kerää oman aineistonsa. Primaariaineistoa käyttämällä tutkija voi myös päättää itse aineistonsa sisällöstä. (emt., ) Tutkimusaineistonani on MOPO-hankkeessa vuoden 2011 kutsunnoissa Oulussa kerätty kyselyaineisto sekä Puolustusvoimien keräämät terveys- ja taustatiedot MOPOhankkeen kyselyyn vastanneista. Aineistoni on sekundaarista. En siten ole itse ollut mukana kyselyn suunnittelussa ja aineiston keräämisessä, joten tietoni aineistonkeruuprosessista ovat hankkeessa mukana olleilta tutkijoilta ja hankkeessa tehdyistä tutkimuksista ja raporteista saatuja. Koska en ole voinut vaikuttaa siihen, mitä kyselyssä on kysytty, olen tutkimustani suunnitellessani ottanut huomioon, mitä kyselyn avulla ylipäänsä voidaan saada selville ja minkälaisia analyyseja aineistosta voidaan tehdä. Olen siis suunnitellut tutkimukseni aineistolähtöisesti. Olen myös joiltain osin muokannut käyttämääni aineistoa, jotta se soveltuisi paremmin tutkimukseni tarpeisiin. MOPO-hankkeen tutkimusaineiston käytössä etuna on suuri vastaajamäärä, mikä lisää osaltaan empiirisen tutkimukseni tulosten luotettavuutta ja yleistettävyyttä. 4.5 Kysely aineistonkeruumenetelmänä Kysely on survey-tutkimuksen keskeinen menetelmä. Survey-tutkimus tarkoittaa, että tutkimuksessa aineisto kerätään standardoidusti, toisin sanoen siten, että samoja asioita kysytään kaikilta vastaajilta täsmälleen samalla tavalla. Survey-tutkimuksessa\n45 45 kohdehenkilöt muodostavat otoksen tai näytteen tietystä perusjoukosta. Surveytutkimuksen aineisto käsitellään yleensä kvantitatiivisesti. (Hirsjärvi ym. 2013, 193.) Kontrolloituja kyselyjä on kahdenlaisia: informoituja kyselyjä sekä henkilökohtaisesti tarkastettuja kyselyjä. Informoidussa kyselyssä tutkija jakaa lomakkeet henkilökohtaisesti, esimerkiksi jossain tapahtumassa, koulussa tai harrastusryhmässä, jossa tavoittaa kohderyhmänsä. Tutkija kertoo tutkimuksen tarkoituksesta ja kyselystä sekä vastaa mahdollisiin kysymyksiin kyselylomaketta jakaessaan. Lomakkeen vastaanottajat täyttävät sen omalla ajallaan ja palauttavat ne ennalta sovittuun paikkaan tai postitse. Henkilökohtaisesti tarkastetun kyselyn lomakkeet tutkija lähettää ennakkoon postitse, mutta noutaa ne henkilökohtaisesti. Tutkija saattaa tarkastaa, miten lomakkeet on täytetty ja keskustella niiden täyttämiseen tai tutkimukseen liittyvistä asioista. (emt., ) Kyselylomakkeissa voi olla avoimia kysymyksiä, monivalintakysymyksiä sekä asteikkoihin eli skaaloihin perustuvia kysymyksiä. Avoimessa kysymyksessä esitetään vain kysymys ja jätetään tyhjä tila, johon vastaaja kirjoittaa vastauksensa. Monivalintakysymyksessä taas tutkija on laatinut valmiit, numeroidut vastausvaihtoehdot. Niistä vastaaja valitsee vastauksensa. Asteikkoihin perustuvissa kysymyksissä esitetään väittämiä ja vastaaja vastaa sen mukaan, miten voimakkaasti hän on samaa tai eri mieltä väittämän kanssa. Vastaukset voidaan pyytää esimerkiksi Likert-asteikolla. Asteikot ovat yleensä 5- tai 7-portaisia nousevalla tai laskevalla skaalalla. (emt., ) Kyselyn etuja ovat, että se mahdollistaa laajan tutkimusaineiston keräämisen ja säästää tutkijan aikaa ja vaivannäköä. Kyselylomake voidaan helposti lähettää suurelle joukolle ihmisiä. Hyvin suunnitellulla lomakkeella kerätty aineisto on myös nopea käsitellä tallennettuun muotoon ja analysoida tietokoneen avulla. Kyselytutkimuksella suoritettuja tutkimuksia pidetään kuitenkin usein pinnallisina ja teoreettisesti vaatimattomina. Ei myöskään voida tietää, kuinka tosissaan vastaajat ovat kysymyksiin vastanneet ja ymmärsivätkö kaikki kysymykset samalla tavalla. Myös vastaamattomien osuus saattaa nousta kyselyssä suureksi. (emt., 195.)\n46 MOPO-hankkeen vuoden 2011 kutsuntakysely MOPO-hankkeen vuoden 2011 kutsuntakyselyaineisto kerättiin kutsuntatilaisuuksissa Oulun seudulla välisenä aikana. Kutsuntatilaisuuksiin osallistui 1242 miestä, joista 829 palautti kyselylomakkeen. Kyselyn vastausprosentti oli 66,7 %. Aineistonkeruumenetelmänä oli kontrolloitu kysely ja vastaajat saivat kirjallisen ja suullisen kuvauksen tutkimuksesta ja kyselylomakkeesta. Tutkimukseen osallistuminen oli vapaaehtoista. MOPO-hankkeen keräämässä kyselyaineistossa on mahdollisesti mukana myös syrjäytyneitä tai syrjäytymisvaarassa olevia henkilöitä, sillä kaikkien miesten pitää osallistua kutsuntoihin sinä vuonna kun he täyttävät 18 vuotta. Tästä syystä aineisto voi monipuolisemmin kattaa koko ikäluokan, vaikkakin vain Oulun alueella asuvien osalta, toisin kuin jos kyselyn vastaajat olisivat olleet esimerkiksi kaikki opiskelijoita. Tällöin tutkimuksesta olisivat jääneet pois ne, jotka eivät jostain syystä ole hakeutuneet tai päässeet opiskelemaan. Tässä joukossa luultavasti olisivat olleet henkilöt, jotka ovat suurimmassa vaarassa, tai kenties jopa jo joutuneet syrjäytyneiksi yhteiskunnasta. Kutsuntoihin osallistuvat 18 vuotta kutsuntavuonna täyttävien lisäksi ne miehet, jotka on määrätty kutsunnassa uudelleen tarkastettavaksi ja alle 30-vuotiaat miehet, jotka ovat aiemmin jättäneet kutsuntoihin saapumatta ja joita ei ole muutoin tarkastettu. (Puolustusvoimat 2014, 14.) Vuoden 2011 MOPO-kutsuntakysely muodostuu 86 kysymyksestä. Kysely on jaettu eri aihealueisiin. Siinä kysytään perustietoja kyselyyn vastaajasta (ikä, elämäntilanne, asumistilanne, kaupunginosa, jossa vastaaja asuu ja vanhempien korkein koulutusaste), liikunnasta, terveydestä, ravitsemuksesta, median käytöstä sekä terveyttä ja liikuntaa koskevan tiedon hankinnasta ja käytöstä. Kyselyssä on käytetty asteikko- ja monivalintakysymyksiä sekä avoimia kysymyksiä. Kyselyn perustieto-osiosta käytin kysymyksiä 1) Minkä ikäinen olet? ), 2) Mikä on elämäntilanteesi tällä hetkellä?, 3) Kenen kanssa asut? ja 5) Mikä on vanhempiesi korkein koulutus? (Ks. Taulukko 1).\n47 47 Taulukko 1. Vastaajien ikä, elämäntilanne, asumistilanne ja vanhempien korkein koulutus (MOPO-kyselytutkimus 2011). Tutkimuksessani luokitteluasteikon muuttujana käytän kysymystä 67 kyselyn ravitsemus-osiosta. Kysymyksessä kysytään, miten vastaajat suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen (ks. taulukko 2). Kyselyssä vastausvaihtoehtoja oli neljä: 1) Valitsen ruokani aina terveellisyyden mukaan, 2) Pyrin syömään terveellisesti, 3) Kiinnitän vain vähän huomiota ruokavalioni terveellisyyteen, ja 4) En kiinnitä huomiota ruokavalioni terveellisyyteen.\n48 48 Taulukko 2. Kysymys 67. Miten suhtaudut ruokavaliosi terveellisyyteen? (MOPOkutsuntakysely 2011). Tutkimustani varten luokittelin vastausvaihtoehdot kuitenkin kahteen luokkaan: 1) Pyrin syömään terveellisesti, ja 2) Kiinnitän vain vähän tai en lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen. Muuttujan avulla tutkin, miten miesten ravitsemustietokäyttäytyminen ja terveystiedonlähteiden tärkeys ravitsemustiedonhankinnassa eroavat ryhmien välillä. Vastaajien ravitsemustietokäytäntöjä tutkin kysymyksen 82 (terveyttä ja liikuntaa koskevan tiedon hankinta ja käyttö -osio) avulla (taulukko 3). Osa kysymyksessä kysytyistä ajatuksista ja toiminnoista voidaan jakaa McKenzien informaatiokäytäntöjen mallin mukaisesti aktiiviseen etsintään, aktiiviseen seurantaan, kohdentumattomaan havainnointiin ja informaation saantiin toisen henkilön kautta. Kysymykseen on pyydetty vastaamaan viisiportaisella Likert-asteikolla (1=täysin eri mieltä-5=täysin samaa mieltä). Käytän tätä kysymystä myös selvittääkseni, kuuluuko vastaajien ravitsemustietokäyttäytymiseen informaation välttelyä. Aineiston pohjalta ei ole mahdollista tutkia syitä vastaajien terveystiedon välttelyn taustalla, mutta siitä voi kuitenkin saada selville, ilmeneekö sitä ylipäänsä vastaajien ravitsemustietokäyttäytymisessä.\n49 49 Taulukko 3. Kysymys 82. Liikuntaan, ravintoon ja mielenterveyteen liittyviä ajatuksia ja toimintoja (MOPO-kutsuntakysely 2011). Myös terveystiedonlähteiden tärkeyttä on kysymyksessä 83 (terveyttä ja liikuntaa koskevan tiedon hankinta ja käyttö -osio) kysytty viisiportaisella Likert-asteikolla (taulukko 4).\n50 50 Taulukko 4. Kysymys 83. Terveystiedonlähteet (MOPO-kyselytutkimus 2011). Tämän kysymyksen avulla tutkin, mitä tiedonlähteitä vastaajat pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnan suhteen. Kysymyksessä on 15 terveystiedonlähdettä, jotka luokittelin tutkimustani varten seitsemään tiedonlähde-ryhmään seuraavasti:. 1) painetut lähteet, 2) medialähteet, 3) internet, 4) henkilölähteet, 5) terveydenalan ammattilaiset, 6) koulut, oppilaitokset ja puolustusvoimat sekä 7) tapahtumat julisteet ja ilmoitustaulut. 4.7 Puolustusvoimien terveys- ja taustatiedot MOPO-hankkeen vuoden 2011 kutsuntakyselyllä kerätyn aineiston lisäksi tutkimuksessani on aineistona Puolustusvoimien kyselylomakkeilla ja terveystarkastuksilla keräämät tausta- ja terveystiedot MOPO-hankkeen kyselyyn vastanneista. Puolustusvoimat lähettää kutsuntoihin osallistuville kotiin ennakkokyselylomakkeen, jolla kerätään kutsuttavista tietoja muun muassa heidän perhesuhteistaan, koulusivistyksestään, urheilutaustastaan, terveydentilastaan sekä\n51 51 toiveistaan sijoituspaikan suhteen. Kutsunnanalaiset käyvät myös terveystarkastuksessa ennen syksyn kutsuntatilaisuutta. (Puolustusvoimat 2014, 15.) Puolustusvoimien terveys- ja taustatiedoista käytän tutkimuksessani tietoa vastaajien koulusivistyksestä. Vastaukset on jaoteltu viiteen: peruskoulu, koulu/opisto, luokka lukiota, ylioppilas, sekä korkeakoulu. 4.8 Tilastolliset menetelmät ja aineiston analysointi Tilastollisen tutkimuksen tekeminen on ajan saatossa kehittynyt matemaattisten laskujen suorituksesta tietokoneen tekemien laskelmien tulkitsemiseen. Jotta pystyisi tekemään tietokoneen laskelmista oikeita tulkintoja, tutkijan täytyy tuntea aihesisältönsä sekä käyttämänsä menetelmät hyvin. (Valli 2001, 7.) Tilasto-ohjelmistoja käytettäessä tutkijan tulee tuntea käyttämiensä tilastollisten menetelmien käytön edellytykset ja täytyy osata tulkita ohjelman antamat tulokset (Karjalainen 2004, 3). Aineiston analyysitapa valitaan sen mukaan, tutkitaanko yhtä muuttujaa vai kahden tai useamman muuttujien vaikutusta toisiinsa ja niiden välistä riippuvuutta. Yhden muuttujan jakaumaa tutkittaessa käytetään erilaisia tunnuslukuja, kuten sijaintia osoittavat keskiarvo, mediaani, moodi, sekä hajontalukuja, kuten vaihteluväli ja keskihavainto. Kahta tai useampaa muuttujaa analysoitaessa käytetään muun muassa ristiintaulukointia ja/tai korrelaatiokerrointa. (Vilkka 2007, 119.) Tilastoaineistoa voidaan kuvata ja havainnollistaa taulukkojen, graafisten esitysten ja tunnuslukujen avulla. Ne soveltuvat hieman eri tarkoituksiin ja niillä on omat hyvät ja huonot puolensa. Tutkijan tehtävänä on päättää, mikä soveltuu tutkimuksen intresseihin ja mikä välittää tutkimuksen lukijalle tarvittavaa tietoa parhaiten. (Valli 2001, 47.) Taulukot ja graafiset esitykset antavat yleiskuvan muuttujan jakaumasta. Kuvioiden tulkinta on kuitenkin ainakin osittain subjektiivista. (Holopainen & Pulkkinen 2008, 78.) Taulukoilla voidaan antaa tarkinta ja yksityiskohtaisinta tietoa tutkittavasta ilmiöstä (Valli 2001, 47). Taulukoiden ja kuvioiden avulla on tarkoitus osoittaa aineiston sisältämät faktat totuudenmukaisesti ja tiivistää aineistosta asiayhteyden kannalta keskeiset asiat. (Holopainen & Pulkkinen 2008, 46.)\n52 52 Muuttujien jakaumien peruspiirteitä ovat sijainti, hajonta, vinous ja huipukkuus (Grönroos 2004, 39). Niitä kuvataan yhden muuttujan tarkasteluissa tunnusluvuilla. Yhdellä tunnusluvulla saa harvoin tarpeeksi tarkkaa kuvaa aineistosta, joten kannattaa aina selvittää useampia muuttujaa kuvaavia tunnuslukuja (Vilkka 2007, 119). Sijaintia kuvataan tunnusluvuilla eli keskiluvuilla, jotka kertovat muuttujien yleisimmin saaneista arvoista. Jakauman sijaintia kuvaavia tunnuslukuja ovat keskiarvo, mediaani ja moodi. Keskiarvo on niistä käytetyimpiä tunnuslukuja, mikä johtuu luultavasti siitä, että sitä on helppo tulkita ja se on useimmille tuttu. Keskiarvo lasketaan jakamalla muuttujan arvojen summa muuttujan arvojen lukumäärällä. Vaikka keskiarvo onkin usein käytetty, se on kuitenkin herkkä aineiston poikkeaville arvoille eli vinoille jakaumille. Jos joidenkin vastausten arvot poikkeavat huomattavasti muista, niiden vaikutus saatuun keskiarvoon voi olla suuri. Tästä syystä varsinkin pienemmissä ja hyvin heterogeenisissä aineistoissa ääriarvojen tai selkeästi poikkeavien arvojen huomioonottaminen on tärkeää. Keskiarvojen käyttäminen edellyttää joko välimatka- tai suhdeasteikollista aineistoa. (Tähtinen, Laakkonen & Broberg 2011, ) Keskiarvon vääristymisen alttiuden takia mediaani on usein parempi keino muuttujan keskimääräisesti saamien arvojen kuvaamisessa. Mediaani on muuttujan arvojen keskimmäinen havainto, toisin sanoen arvo, jonka alapuolelle jää puolet havainnoista ja yläpuolelle puolet. Jotta mediaania voitaisiin käyttää, aineiston olisi oltava vähintään järjestysasteikollista. Moodi on keskiarvoa ja mediaania harvemmin käytetty tilastollinen tunnusluku. Moodi on se muuttujan havaintoarvo, jota on aineistossa määrällisesti eniten. (emt., ) Kahden tai useamman muuttujan analyysissa tutkitaan muuttujien välisiä yhteyksiä, toisin sanoen tutkitaan miten ne vaikuttavat toisiinsa. Ristiintaulukoinnissa voidaan tutkia yhtä aikaa kahden tai useamman muuttujan havaintojen sijaintia. Tämä mahdollistaa muuttujien välisten riippuvuuksien löytämisen. Riippuvuuden syy-seuraussuhteesta ei kuitenkaan pidä tehdä päättelyä. Tilastolliset merkitsevyystestit osoittavat, millä varmuudella tulokset voidaan yleistää koskemaan koko perusjoukkoa. Merkitsevyystesteillä tutkitaan siis perusjoukosta tehtyjen olettamusten eli hypoteesien paikkansapitävyyttä. Testauksessa nollahypoteesina on perusolettamus tai vallitseva\n53 53 käsitys asian tilasta, jota pidetään totena kunnes todistetaan toisin. Jos todisteet nollahypoteesia vastaan löydetään, se hylätään ja vaihtoehtoinen hypoteesi tulee voimaan. (Holopainen & Pulkkinen 2008, ) Tilasto-ohjelmat laskevat merkitsevyystestauksessa automaattisesti, kuinka suuri on väärän johtopäätöksen riski. Toisin sanoen se osoittaa, kuinka todennäköisesti vaihtoehtoinen hypoteesi on väärä, jos nollahypoteesi hylätään. Hylkäämisvirheen, eli merkitsevyystason tai riskitason merkkinä on α (alfa). Tilasto-ohjelman laskemaa hylkäämisvirheen todennäköisyyttä sanotaan p-arvoksi. Käytetyimmät merkitsevyystasot ovat 1) α 0,001 (tulos tai ero on tilastollisesti erittäin merkitsevä), 2) 0,001 < α 0,01 (tulos tai ero on tilastollisesti merkitsevä) ja 3) 0,01 < α 0,05 (tulos tai ero on tilastollisesti melkein merkitsevä). (emt., ) Merkitsevyystestit jakautuvat parametrisiin ja ei-parametrisiin testeihin. Parametriset testit soveltuvat väli- ja suhdeasteikollisille muuttujille ja niissä vertaillaan keskiarvoja. Ei-parametriset testit soveltuvat luokittelu- ja järjestysasteikkoisille muuttujille. Testeissä on soveltuvuuseroja, esimerkiksi aineiston jakautuminen muuttujan sisällä vertailtavien ryhmien suhteen vaikuttaa testin valintaan. (Valli 2001, 71.) Käytin aineiston analysoinnissa IBM SPSS Statistics 22 -tilasto-ohjelmistoa. Tutkimusaineistonani oli valmis aineisto, joten se oli jo tallennettu SPSS-ohjelmistoon saadessani sen käyttööni. Analysoin aineistoa tarkastelemalla muuttujien frekvenssejä, ristiintaulukointeja ja keskiarvoja, sekä merkitsevyystestauksella. Merkitsevyystestauksessa käytän Pearson χ 2 -merkitsevyystestiä. Se ei oleta jakauman tasaista jakautumista ja soveltuu jo luokitteluasteikkoisille muuttujille (Valli 2001, 71-72). Testin avulla voidaan selvittää, onko muuttujien välillä tilastollisesti merkittävää riippuvuutta. (Heikkilä 2005, 212.)\n54 54 5 TULOKSET Tulosluvussa esittelen empiirisen tutkimukseni tulokset. Aluksi kuvailen vuoden 2011 MOPO-kutsuntakyselyyn vastaajia heidän taustatietojensa perusteella (5.1). Alaluvussa 5.2 esitän, miten he suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen ja ravitsemustietoon. Tämän jälkeen tarkastelen, mitä tiedonlähteitä vastaajat pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa ja miten he hankkivat ja saavat tietoa ravitsemuksesta tutkimalla heidän ravitsemustietokäytäntöjään. Tarkastelen myös ilmeneekö näissä asioissa eroja sen suhteen, miten vastaajat suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Kyselyyn vastasi vuoden 2011 kutsunnoissa 829 miestä. Heistä 712 (85,9) vastasi kysymykseen 67, jossa kysytään vastaajan suhtautumista ruokavalionsa terveellisyyteen. Analysoin aineistoani vain näiden vastaajien osalta, sillä tutkimukseni tavoitteena on selvittää nuorten miesten ravitsemustietokäyttäytymistä, joten vain ravinto-osion kysymyksiin vastanneet vastaajat ovat oleellisia tutkimukseni kannalta. 5.1 Taustatiedot Kyselyyn vastaajien keskimääräinen ikä oli 17,84 vuotta ja iän mediaani oli 18 vuotta. Suurin osa vastaajista (81,3 %) oli opiskelijoita. Vastaajista 10 % opiskeli päätoimisesti ja työskenteli samalla osa-aikaisesti. Päätoimisesti töissä oli 2,5 % ja osa-aikaisesti työskenteli 0,7 %. Työharjoittelussa oli 2,5 % vastaajista ja työttömiä oli 2,5 %. Suurin osa vastaajista asui toisen vanhempansa tai molempien vanhempiensa kanssa. Molempien vanhempien kanssa asui 67,6 % ja vain toisen vanhemman kanssa 15,6 %. Yksin asui 6,5 % ja soluasunnossa tai kämppiksen kanssa 5,2 %. Avio- tai avopuolison kanssa asui 3,2 % vastaajista. Tyypillinen kyselyyn vastannut on siis 18-vuotias päätoimisesti opiskeleva mies, joka asuu vanhempiensa kanssa. Valtaosa kyselyyn vastaajista opiskeli lukiossa (55,9 %). Viisi vastaajaa (0,7 %) oli jo valmistunut ylioppilaaksi ja kaksi (0,7 %) opiskeli korkeakoulussa. Vastanneista 40,8\n55 55 %:lla korkein koulutusaste oli ammattikoulu tai opisto. Vastaajista 23:lla (3,3 %) korkein koulutusaste oli peruskoulu. Vanhempien koulutustasolla on useissa tutkimuksissa (muun muassa Pitel ym. 2013) todettu olevan vaikutusta nuorten terveyskäyttäytymiseen. Tästä syystä tutkin, onko vanhempien koulutustasolla yhteyttä siihen, miten tämän tutkielman aineistona olevaan kyselyyn vastanneet miehet suhtautuivat ruokavalionsa terveellisyyteen. Vanhempien koulutustasot luokittelin Opetushallinnon koulutusasteluokittelun pohjalta. Koulutustasot on jaettu viiteen luokkaan: perusaste, toisen asteen tutkinto, alemman korkeakouluasteen tutkinto, ylemmän korkeakouluasteen tutkinto ja lisensiaatin ja tohtorin tutkinto. Perusaste-luokassa on peruskoulu, kansakoulu ja keskikoulu. Toisen asteen tutkintoihin luokittelin ammattioppilaitoksen, lukion/ylioppilaan ja opiston. Alemman korkeakouluasteen tutkintoon kuuluvat ammattikorkeakoulututkinto ja kandidaatin tutkinto yliopistosta, ja ylempään korkeakouluasteen tutkintoon ylempi AMK-tutkinto tai maisterin tutkinto yliopistosta. Opetushallinnon luokituksen mukaan lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot kuuluvat tutkijakouluasteelle, mutta tässä tutkielmassa ne on kuitenkin jätetty lisensiaatin ja tohtorin tutkinnoiksi. (Opetushallitus 2002; tässä Tilastokeskus.) Taulukko 5. Vastaajien vanhempien korkein koulutus. % vastaajista Äiti Isä Perusaste 5,7 7,1 Toisen asteen tutkinto 37,1 35,2 Alemman 13,2 13,4 korkeakouluasteen tutkinto Ylemmän 17,2 19,5 korkeakouluasteen tutkinto Lisensiaatin tai tohtorin 0,4 0,2 tutkinto En tiedä 25,7 24,2 Muu 0,6 0,5 Yhteensä 100,0 100,0\n56 56 Vastaajien äideistä yli kolmasosalla (37,1 %) korkein koulutustaso oli toisen asteen tutkinto. Toiseksi yleisin oli ylemmän korkeakouluasteen tutkinto (17,2 %). Vastaajia, joiden äidin korkein koulutus oli alemman korkeakouluasteen tutkinto, oli hieman sitä vähemmän (13,2 %). Niitä, joiden äidin korkein koulutustaso oli perusaste, oli 5,7 % ja lisensiaatin tai tohtorin tutkinto oli kahden vastaajan (0,7 %) äidillä. Neljäsosa vastaajista (25,7 %) ei tiennyt äitinsä korkeinta koulutusta. (Ks. taulukko 5.) Vastaajien isän korkeimman koulutustason jakauma on hyvin samankaltainen äidin korkeimman koulutustason jakauman kanssa. Yleisimmin vastaajien isän korkein koulutus oli toisen asteen tutkinto (35,2 %). Vastaajia, joiden isän korkein koulutus oli ylemmän korkeakouluasteen tutkinto, oli 19,5 % ja alemman korkeakouluasteen tutkinto oli 13,4 % vastaajien isistä. Perusasteen koulutus oli 7,1 %:lla ja lisensiaatin tai tohtorin tutkinto oli yhden (0,2 %) vastaajan isällä. Neljännes vastaajista (24,2 %) ei tiennyt isänsä korkeinta koulutusta. (Ks. taulukko 5.) 5.2 Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen ja ravitsemustietoon Analyysiani varten luokittelin vastaajien ruokavalion terveellisyyteen suhtautumista mittaavan muuttujan uudelleen neliluokkaisesta kaksiluokkaiseksi. Yhdistin luokat pyrin aina syömään terveellisesti ja pyrin syömään terveellisesti ja nimesin näin saadun luokan pyrin syömään terveellisesti -luokaksi. Yhdistin myös luokat kiinnitän vain vähän huomiota ruokavalioni terveellisyyteen ja en kiinnitä lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen ja nimesin luokan kiinnitän vain vähän tai en lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen -luokaksi. Vastaajia, jotka pyrkivät syömään terveellisesti (57,7 %) oli hieman enemmän kuin niitä, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen (42,3 %). Tutkin ristiintaulukoinnilla vaikuttavatko vastaajien ja heidän vanhempiensa koulutustasot siihen, miten he suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Tätä varten luokittelin vastaajien koulutustasot uudelleen. Uudet luokat ovat peruskoulu, ammattikoulu ja lukio tai ylempi. Lukio tai ylempi -koulutusasteluokkaan yhdistin lukio-opiskelijat, ylioppilaat ja korkeakoulussa opiskelevat tai sieltä valmistuneet vastaajat. (Ks. taulukko 6.)\n57 57 Taulukko 6. Vastaajien koulusivistys ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Vastaajan koulusivistys Peruskoulu Ammattikoulu Lukio tai ylempi Yhteensä n % n % n % n % Pyrin syömään 5 21, , , ,5 terveellisesti Kiinnitän vain vähän tai 18 78, , , ,5 en lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä , , , ,0 Taulukosta 6 on myös nähtävissä, miten eri koulusivistyksen omaavat vastaajat suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Suurin osa (78,3 %) vain peruskoulussa opiskelleista vastaajista kiinnitti vain vähän tai ei lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Terveellisesti syömään pyrkiviä heistä oli siis vain noin viidesosa (21,7 %). Ammattikoululaiset olivat pelkästään peruskoulutason koulutuksen omaavia kiinnostuneempia ruokavalionsa terveellisyydestä. Heistä hieman yli puolet (54,1 %) pyrki syömään terveellisesti ja 45,9 % heistä kiinnitti vain vähän tai ei lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Lukiossa opiskelevat tai sitä ylemmän koulutuksen omaavat olivat kaikkein kiinnostuneimpia ruokavalionsa terveellisyydestä. Heistä 62,1 % pyrki syömään terveellisesti ja 37,9 % heistä kiinnitti vain vähän tai ei lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Myös Pearsonin χ 2 -testi osoittaa, että vastaajien koulutustasolla on tilastollisesti erittäin merkittävä yhteys siihen, miten he suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Testisuureen arvoksi tuli 16,67 ja p-arvoksi <0,001. Vanhempien koulutuksella ei voitu todeta olevan tilastollisesti merkittävää vaikutusta miesten suhtautumiseen ruokavalionsa terveellisyyteen. Äidin korkeimmalla koulutuksella kuitenkin havaittiin olevan isän koulutusastetta suurempi merkitys siihen, pyrkikö vastaaja syömään terveellisesti vai ei. Äidin korkeimman koulutuksen tapauksessa χ 2 -testin p-arvoksi saatiin tilastollisesti suuntaa antava 0,131, kun taas isän korkeimman koulutuksen kohdalla p-arvoksi tuli vain 0,508.\n58 58 Hieman useamman terveellisesti syömään pyrkivän vastaajan äidin korkein koulutusaste oli korkeakoulututkinto (44,1 %) kuin niillä miehillä, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen (38,6 %). Vastaavasti useamman vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävän miehen äidin korkein koulutusaste oli perusaste (10,4 %) kuin niiden miesten äideillä, jotka pyrkivät syömään terveellisesti (5,9 %). Sekä terveellisesti syömään pyrkivien ja vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävien vastaajien äideistä noin puolella oli korkeimpana koulutustasona toisen asteen tutkinto. (Ks. taulukko 7.) Taulukko 7. Äidin korkein koulutusaste ja vastaajien suhtautuminen ruokavalionsa terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Äidin korkein koulutusaste Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Perusaste 17 5, ,4 38 7,7 Toisen asteen tutkinto , , ,4 Korkeakoulututkinto , , ,9 Yhteensä , , ,0 Isän koulutustasolla ei tämän tutkimuksen tapauksessa vaikuta olevan edes suuntaa antavasti merkitystä siihen, miten vastaajat suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Terveellisesti syömään pyrkivien vastaajien isillä oli hieman useammin korkeimpana koulutusasteena korkeakoulututkinto (45,1 %) kuin vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävillä (42,1 %). Terveellisesti syömään pyrkivien isistä 10,1 % korkein koulutusaste oli perusaste ja niistä vastaajista, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen vastaava prosenttiosuus oli 8,2 %. Noin puolella (49,7 %) vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävän vastaajan isällä korkein koulutusaste oli toisen asteen tutkinto ja terveellisesti syömään pyrkivillä 44,8 %:lla. Erot ryhmien välillä isän\n59 59 korkeimman koulutuksen osalta olivat hieman pienempiä kuin äidin korkeimman koulutuksen kohdalla. (Ks. taulukko 8.) Taulukko 8. Isän korkein koulutusaste ja vastaajien suhtautuminen ruokavalionsa terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Isän korkein koulutusaste Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Perusaste 31 10,1 16 8,2 47 9,4 Toisen asteen tutkinto , , ,7 Korkeakoulututkinto , , ,9 Yhteensä , , ,0 Taulukossa 9 on vastaajien jakauma sen mukaan, kuinka kiinnostuneita he ovat ravitsemustiedosta. Kyselyssä kysyttiin vastaajien asennetta väittämän Olen kiinnostunut aiheeseen liittyvästä tiedosta: ravinto suhteen. Vastaukset pyydettiin viisiportaisella Likert-asteikolla (välillä 1=täysin eri mieltä ja 5=täysin samaa mieltä). Luokittelin muuttujan luokat uudelleen analyysiani varten. Uudet luokat ovat ei juurikaan tai lainkaan kiinnostunut, siltä väliltä ja jonkin verran tai erittäin kiinnostunut. Suurempi osa vastaajista oli jonkin verran tai erittäin kiinnostuneita ravitsemustiedosta (41,7 %), kuin ei juurikaan tai lainkaan kiinnostuneita (17,3 %). Vastanneista 40,9 % valitsi siltä väliltä vaihtoehdon. Taulukossa 9 on myös esitetty muuttujan saamien arvojen jakautuminen sen mukaan, miten vastaajat suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Pyrin syömään terveellisesti -ryhmään kuuluvat vastaajat olivat kiinnostuneempia ravitsemustiedosta kuin kiinnitän vain vähän tai en lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen - ryhmään kuuluvat vastaajat. Suurin osa (55,6 %) terveellisesti syömään pyrkivistä oli jonkin verran tai erittäin kiinnostuneita ravitsemustiedosta. Heistä vain 7,8 % ei ollut siitä kiinnostuneita ja ravitsemustiedon suhteen neutraaleja oli 36,7 %. Vain viidesosa (21,5 %) vastaajista, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota\n60 60 ruokavalionsa terveellisyyteen, oli kiinnostuneita ravitsemustiedosta, ja 31,3 % ei ollut siitä kiinnostuneita. Lähes puolet (47,2 %) heistä vastasi siltä väliltä. Ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisen merkitys vastaajien kiinnostukseen ravitsemustietoa kohtaan voitiin myös tilastollisesti todeta olevan erittäin merkitsevä. Testisuureen arvoksi tuli 91,088 ja p-arvoksi <0,001. Taulukko 9. Vastaajien kiinnostus ravitsemustietoon ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Kiinnostus ravitsemustietoon Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei juurikaan tai lainkaan 28 7, , ,3 kiinnostunut Siltä väliltä , , ,9 Jonkin verran tai erittäin , , ,7 kiinnostunut Yhteensä , , ,0 Vastaajien mielipidettä siitä, kokevatko he tietävänsä ravitsemuksesta tarpeeksi tutkittiin Tiedän aiheesta tarpeeksi: ravinto väittämän avulla. Taulukossa 10 on kuvattu vastaajien asenteiden jakautumista väittämän suhteen. Vastaukset pyydettiin niin ikään viisiportaisella Likert-asteikolla (1= täysin eri mieltä - 5= täysin samaa mieltä). Luokittelin tämänkin muuttujan kolmiluokkaiseksi. Uudet luokat ovat täysin tai osin eri mieltä, siltä väliltä ja täysin tai osin samaa mieltä. Huomattavasti useampi oli väittämän kanssa ainakin osittain samaa mieltä (60,8 %) kuin eri mieltä (7,6 %). Vastaajista 31,6 % oli valinnut siltä väliltä vaihtoehdon. Toisin sanoen vastaajista suurin osa kokee ainakin osittain tietävänsä tarpeeksi ravitsemuksesta. Taulukossa 10 esitetään myös, miten muuttujan saamat arvot jakautuvat sen mukaan, miten vastaaja suhtautuu ruokavalionsa terveellisyyteen. Taulukosta on nähtävissä, että eri luokkien saamat arvot ovat molemmissa ryhmissä lähes yhtä suuret. Kaikissa luokissa eroa oli vain muutama prosenttiyksikkö.\n61 61 Taulukko 10. Tiedän aiheesta tarpeeksi: ravinto ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Tiedän aiheesta tarpeeksi: ravinto Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Täysin tai osin eri mieltä 21 5, ,0 45 7,6 Siltä väliltä , , ,6 Täysin tai osin samaa , , ,8 mieltä Yhteensä , , ,0 Pyrin syömään terveellisesti -ryhmään kuuluvat vastaajat kokivat tietävänsä hieman useammin ainakin osittain tarpeeksi ravitsemuksesta (63,4 %) kuin ne, jotka kiinnittävät vain vähän eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen (57,1 %). Eri mieltä väitteen kanssa oli terveellisesti syömään pyrkivistä 5,9 % ja 10 % niistä, jotka kiinnittävät vain vähän tai ei lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Siltä väliltä vastasi 30,7 % terveellisesti syömään pyrkivistä ja hieman useampi (32,9 %) vähemmän huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen kiinnittävistä vastaajista. Pearsonin χ 2 -merkitsevyystestauksella testisuureeksi saatiin 4,314 p-arvoksi 0,116. Suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen on siis vain suuntaa antava yhteys siihen, kokeeko vastaaja tietävänsä tarpeeksi ravitsemustiedosta Ravitsemustiedonlähteiden tärkeys suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Ensimmäisenä alatutkimuskysymyksenäni on selvittää, mitä tiedonlähteitä nuoret miehet pitävät tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa sekä ilmeneekö ravitsemustiedonlähteiden tärkeydessä eroja sen mukaan, miten miehet suhtautuvat ruokavalionsa terveellisyyteen. Vuoden 2011 MOPO-kyselyssä tutkittiin vastaajien mielipidettä terveystiedonlähteiden tärkeydestä viidentoista lähteen osalta. Vastaajia\n62 62 pyydettiin kertomaan, miten tärkeinä he kutakin tiedonlähdettä pitävät liikunnan, ravitsemuksen ja mielenterveyden osalta viisiportaisella Likert-asteikolla. Näistä viidestätoista tiedonlähteestä muodostin summamuuttujaa käyttäen analyysiani varten seitsemän luokkaa tiedonlähteiden ominaisuuksien mukaan ja kirjallisuuskatsausta apuna käyttäen. Tiedonlähdeluokat ovat 1) painetut lähteet, 2) medialähteet, 3) internet, 4) henkilölähteet, 5) terveydenalan ammattilaiset, 6) koulut, oppilaitokset ja puolustusvoimat sekä 7) tapahtumat julisteet ja ilmoitustaulut. Muutin muuttujat viisiluokkaisesta kolmeluokkaisiksi. Kyselyssä asteikkona oli ei lainkaan tärkeä, vähän tärkeä, siltä väliltä, melko tärkeä ja erittäin tärkeä. Uudet luokat ovat ei lainkaan tai vähän tärkeä, siltä väliltä ja melko tai erittäin tärkeä. Painettuihin lähteisiin sijoitin terveystiedonlähteistä sanomalehdet, aikakausilehdet, potilasohjelehtiset sekä kirjat ja terveydenhuollon erikoislehdet. Luokkaan kuuluu siis kirjat, lehdet ja lehtiset. Television ja radion ravitsemustiedonlähteinä luokittelin medialähteisiin. Internet on tutkimuksessani omana tiedonlähde-luokkanaan. Neljäs luokka on henkilölähteet. Luokkaan kuuluvat perheenjäsenet, sukulaiset, ystävät ja työ- tai opiskelutoverit, joilta voi saada informaatiota ravitsemuksesta. Terveydenalan ammattilaiset olen luokitellut omaksi luokakseen, vaikka niidenkin voisi ajatella kuuluvan myös henkilölähteisiin. Terveydenalan ammattilaisiin lukeutuvat tiedonlähteet ovat lääkäri, hammaslääkäri sekä muu terveydenhoitohenkilöstö. Yhdistin koulun, opiskelun ja armeijan/puolustusvoimat yhteen luokkaan. Nimesin luokan koulut, oppilaitokset ja Puolustusvoimat -luokaksi. Tähän luokkaan kuuluvat niin sanotusti viralliset tahot, joista ravitsemustietoa voi saada. Viimeinen luokka on tapahtumat, julisteet ja ilmoitustaulut. Tähän luokkaan kuuluvia tapahtumia voivat olla muun muassa kaikenlaiset näyttelyt, kurssit ja messut, joilta voi saada ravitsemustietoa Painetut lähteet Taulukossa 11 on esitetty painettujen tiedonlähteiden tärkeyttä ravitsemustiedonhankinnassa mittaavan muuttujan saamien arvojen jakauma. Ei lainkaan tai vähän tärkeinä painettuja tiedonlähteitä ravitsemustiedonhankinnassa piti\n63 63 kolmasosa (34,0 %) vastaajista. Melko tai erittäin tärkeinä niitä piti hieman yli viidesosa (22,8 %) vastaajista. Suurin osa (43,2 %) vastaajista oli valinnut siltä väliltä - vaihtoehdon. Taulukko 11. Painetut tiedonlähteet ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Painetut tiedonlähteet Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei lainkaan tai vähän tärkeä 93 28, , ,0 Siltä väliltä , , ,2 melko tai erittäin tärkeä 87 26, , ,8 Yhteensä , , ,0 Tutkittaessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisen vaikutusta siihen, miten tärkeänä vastaajat pitävät painettuja tiedonlähteitä ravitsemustiedonhankinnassaan, voidaan ryhmien välillä havaita joitain eroja. Niistä, jotka pyrkivät syömään terveellisesti, vain hieman yli neljäsosa (28,6 %) piti painettuja tiedonlähteitä vain vähän tai ei lainkaan tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa. Niillä vastaajilla, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen vastaava prosenttiluku oli huomattavasti suurempi (42,0 %). Melko tai erittäin tärkeä -luokan osaltakin ryhmien välillä on eroa. Terveellisesti syömään pyrkivistä niin vastasi neljäsosa (26,8 %) ja niistä, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, hieman alle viidesosa (16,9 %). Siltä väliltä -luokan vastausten jakaumissa taas ei ollut yhtä paljon eroa. Sen vastasi terveellisesti syömään pyrkivistä 44,6 % ja vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävistä vastaajista 41,1 %. Pearsonin χ 2 -testillä testisuureen arvoksi saatiin 12,873 ja p-arvoksi 0,002, joten voidaan todeta, että muuttujien välillä on tilastollisesti merkitsevä yhteys. Terveellisesti syömään pyrkivät siis pitävät painettuja tiedonlähteitä tärkeämpinä ravitsemustiedonhankintansa kannalta kuin ne, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen.\n64 Medialähteet Taulukosta 12 selviää, että lähes kaksi viidesosaa (39,8 %) vastaajista piti medialähteitä vain vähän tai ei lainkaan tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa. Melko tai erittäin tärkeinä niitä piti huomattavasti harvempi, vain noin viidesosa (18,3 %) vastaajista. Siltä väliltä -vaihtoehto oli yleisin valinta. Sen valitsi 41, 8 % vastaajista. Taulukko 12. Medialähteet ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Medialähteet Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei lainkaan tai vähän , , ,8 tärkeä Siltä väliltä , , ,8 melko tai erittäin tärkeä 68 20, , ,3 Yhteensä , , ,0 Tämän tiedonlähderyhmän osalta ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisella ei ollut suurta vaikutusta. Ne, jotka pyrkivät syömään terveellisesti, pitivät medialähteitä ravitsemustiedonhankinnassa hieman tärkeämpinä kuin ne vastaajat, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Terveellisesti syömään pyrkivistä viidesosa (20,9 %) piti medialähteitä joko melko tai erittäin tärkeinä ja vähemmän huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen kiinnittävillä vastaajilla vastaava prosenttiluku oli hieman pienempi (14,6 %). Hieman useampi tästä ryhmästä taas oli valinnut luokan ei lainkaan tai vähän tärkeä (45,2 %) kuin niistä, jotka syövät terveellisemmin (36,2 %). Siltä väliltä -luokan oli valinnut terveellisesti syömään pyrkivistä 42,9 % ja vain vähän tai ei lainkaan ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävistä 40,2 %. Pearsonin χ 2 -testillä testisuureeksi saatiin 5,695 ja p-arvoksi 0,58. Käytettäessä 5 %:n riskitasoa, voidaan todeta, ettei muuttujien välillä ole tilastollisesti merkitsevää yhteyttä, vaan tulos on vain suuntaa antava.\n65 Internet tiedonlähteenä Vastaajien vastausten jakauma internetin tärkeydestä ravitsemustiedonhankinnassa on nähtävissä taulukossa 13. Yli puolet vastaajista (53,4 %) piti internetiä joko melko tai erittäin tärkeänä ravitsemustiedonhankinnassa. Vain alle viidesosa (17,4 %) ei pitänyt sitä lainkaan tai vain vähän tärkeänä ja 29,2 % vastaajista valitsi siltä väliltä - vaihtoehdon. Taulukko 13. Internet ravitsemustiedonlähteenä ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Internet ravitsemustiedonlähteenä Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei lainkaan tai vähän 44 13, , ,4 tärkeä Siltä väliltä 90 28, , ,2 melko tai erittäin tärkeä , , ,4 Yhteensä , , ,0 Suurin osa niistä, jotka pyrkivät syömään terveellisesti, pitivät internetiä melko tai erittäin tärkeänä ravitsemustiedonhankinnassa (58,0 %). Heistä vain 13, 8 % ei pitänyt sitä lainkaan tai vain vähän tärkeänä ja siltä väliltä vastasi hieman yli neljäsosa (28,2 %) vastaajista. Myös niillä vastaajilla, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, yleisin vastaus oli melko tai erittäin tärkeä (46,5 %). Ei lainkaan tai vähän tärkeänä internetiä ravitsemustiedonhankinnassa heistä piti 22,8 % ja siltä väliltä -vaihtoehdon valitsi 30,7 % ryhmään kuuluvista vastaajista. Prosenttiosuuksissa on siis havaittavissa eroavaisuuksia ryhmien välillä. Myös Pearsonin χ2 -testin avulla voidaan todeta, että suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen on tilastollisesti merkitsevä yhteys siihen, miten tärkeänä\n66 66 tiedonlähteenä vastaajat pitivät internetiä ravitsemustiedonhankinnassa. Testillä testisuureeksi saatiin 9,414 ja p-arvoksi 0, Henkilölähteet Henkilölähteitä ravitsemustiedonhankinnassa melko tai erittäin tärkeinä piti 41,2 % vastaajista. Ei lainkaan tai vain vähän tärkeinä niitä piti huomattavasti harvempi, noin neljäsosa (19,2 %) ja siltä väliltä -vaihtoehdon valitsi 39,7 % vastaajista. (Ks. taulukko 14.) Taulukko 14. Henkilölähteet ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Henkilölähteet Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei lainkaan tai vähän 54 16, , ,2 tärkeä Siltä väliltä , , ,7 melko tai erittäin tärkeä , , ,2 Yhteensä , , ,0 Yleisin vastaus terveellisesti syömään pyrkivillä oli melko tai erittäin tärkeä (46,0 %). Heistä vain 16,8 % ei pitänyt henkilölähteitä ravitsemustiedonhankinnassa lainkaan tai vain vähän tärkeinä ja 37,3 % vastasi siltä väliltä. Ruokavalion terveellisyyteen vain vähän tai ei lainkaan huomiota kiinnittävät taas pitivät henkilölähteitä hieman vähemmän tärkeinä. Heistä vain 34,0 % piti niitä melko tai erittäin tärkeinä. Viidesosan (22,8 %) mielestä henkilölähteet olivat vain vähän tai ei lainkaan tärkeitä. Yleisin vastaus ryhmän keskuudessa oli siltä väliltä (43,3 %). Pearsonin χ 2 -testillä testisuureeksi saatiin 8,120 ja p-arvoksi 0,017. P-arvo on tilastollisesti melkein merkitsevä, joten muuttujien välillä voi olla jonkinlainen, vaikkakaan ei kovin vahva yhteys.\n67 Terveydenalan ammattilaiset tiedonlähteenä Vastaajista lähes puolet (47,5 %) näki terveydenalan ammattilaiset melko tai erittäin tärkeinä ravitsemustiedonlähteinä. Viidesosa (20,0 %) taas ei pitänyt heitä lainkaan tai vain vähän tärkeinä ja siltä väliltä -vaihtoehdon oli vastannut 32,5 % vastaajista. Yli puolet (52,2 %) terveellisesti syömään pyrkivistä piti terveydenalan ammattilaisia joko melko tai erittäin tärkeinä ravitsemustiedonlähteinä. Ruokavalion terveellisyyteen vain vähän tai ei lainkaan huomiota kiinnittävistä taas niin vastasi vain 40,5 %, vaikkakin myös tällä ryhmällä se oli yleisin vastaus. Hieman useampi tästä ryhmästä taas piti terveydenalan ammattilaisia vain vähän tai ei lainkaan tärkeinä (26,0 %), kuin terveellisesti syömään pyrkivistä (15,9 %). Siltä väliltä -luokkien prosentuaaliset osuudet olivat molemmissa ryhmissä lähes yhtä suuret. Terveellisesti syömään pyrkivistä sen valitsi 31,9 % ja vain vähän tai ei lainkaan ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävistä 33,5 %. (Ks. taulukko 15.) Taulukko 15. Terveydenalan ammattilaiset ravitsemustiedonlähteenä ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Terveydenalan ammattilaiset ravitsemustiedonlähteenä Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei lainkaan tai vähän 51 15, , ,0 tärkeä Siltä väliltä , , ,5 melko tai erittäin tärkeä , , ,5 Yhteensä , , ,0 Pearsonin χ 2 -merkitsevyystestin perusteella suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen on tilastollisesti merkitsevä yhteys siihen, miten tärkeänä tiedonlähteenä vastaaja piti terveydenalan ammattilaisia ravitsemustiedonhankinnassa. Testisuureeksi tuli 10,396 ja p-arvoksi 0,006.\n68 Koulut, oppilaitokset ja Puolustusvoimat tiedonlähteenä Kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia ravitsemustiedonlähteenä melko tai erittäin tärkeinä pitäviä oli 41,2 % vastaajista. Viidesosa (20,0 %) ei pitänyt niitä lainkaan tai vain vähän tärkeinä ja siltä väliltä -vaihtoehdon oli valinnut 38,8 % vastaajista. (Ks. taulukko 16.) Lähes puolet (46,1 %) terveellisesti syömään pyrkivistä piti kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia joko melko tai erittäin tärkeinä ravitsemustiedonlähteinä. Hieman harvempi heistä (37,4 %) oli valinnut siltä väliltä -vaihtoehdon ja vain 16,5 % ryhmään kuuluvista ei pitänyt niitä lainkaan tai vain vähän tärkeinä. Taulukko 16. Koulut, oppilaitokset ja Puolustusvoimat ravitsemustiedonlähteenä ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Koulut, oppilaitokset ja Puolustusvoimat ravitsemustiedonlähteenä Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei lainkaan tai vähän 53 16, , ,0 tärkeä Siltä väliltä , , ,8 melko tai erittäin tärkeä , , ,2 Yhteensä , , ,0 Niistä vastaajista, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, vain 34,0 % piti kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia melko tai erittäin tärkeinä ravitsemustiedonlähteinä. Yleisin vastaus heillä oli siltä väliltä, jonka oli valinnut 40,9 % ryhmään kuuluvista. Neljäsosa (25,1 %) heistä oli vastannut, ettei pidä kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia lainkaan tai vain vähän tärkeinä. Pearsonin χ 2 -testillä testisuureeksi tuli 9,806 ja p-arvoksi 0,007. Tämän perusteella voidaan todeta, että muuttujien välillä on tilastollisesti merkitsevä yhteys.\n69 Tapahtumat, julisteet ja ilmoitustaulut tiedonlähteenä Vain 14,3 % vastaajista piti tapahtumia, julisteita ja ilmoitustauluja melko tai erittäin tärkeinä ravitsemustiedonlähteinä. Yleisimmin niitä ei pidetty ollenkaan tai vain vähän tärkeinä (44,9 %) ja siltä väliltä -vaihtoehdon oli valinnut 40,8 % vastaajista. Tätä tiedonlähde-ryhmää siis pidettiin vastaajien joukossa vähemmän tärkeinä kuin muita tiedonlähde-ryhmiä. (Ks. taulukko 17.) Terveellisesti syömään pyrkivillä yleisin vastaus väittämään oli siltä väliltä, jonka oli valinnut 42,6 % ryhmään kuuluvista. Lähes yhtä moni heistä (40,8 %) piti tapahtumia, julisteita ja ilmoitustauluja vain vähän tai ei lainkaan tärkeinä ravitsemustiedonlähteinä. Melko tai erittäin tärkeinä niitä piti vain 16,6 %. Taulukko 17. Tapahtumat, julisteet ja ilmoitustaulut ravitsemustiedonlähteenä ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Tapahtumat, julisteet ja ilmoitustaulut ravitsemustiedonlähteenä Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei lainkaan tai vähän , , ,9 tärkeä Siltä väliltä , , ,8 melko tai erittäin tärkeä 53 16, , ,3 Yhteensä , , ,0 Ruokavalion terveellisyyteen vain vähän tai ei lainkaan huomiota kiinnittävistä melko tai erittäin tärkeinä ravitsemustiedonlähteinä tapahtumia, julisteita ja ilmoitustauluja piti vain kymmenesosa (10,8 %). Heistä yli puolet (51,2 %) ei pitänyt niitä lainkaan tai vain vähän tärkeinä ja siltä väliltä -vaihtoehdon oli valinnut 38,0 % ryhmään kuuluvista. Pearsonin χ 2 - testillä testisuureeksi tuli 6,776 ja p-arvoksi 0,034. Muuttujien välillä on siis vain tilastollisesti melkein merkitsevä yhteys.\n70 Yhteenveto eroista ravitsemustiedonlähteiden tärkeydessä suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Järjestin tiedonlähteet vastausten keskiarvojen perusteella tärkeysjärjestykseen. Keskiarvo soveltuu mediaania paremmin tämän analyysin tarpeisiin, sillä kaikkien tiedonlähdeluokkien mediaani oli kaksi ( siltä väliltä ), internetiä lukuun ottamatta. Internetin mediaani oli 3, toisin sanoen vastaajat pitivät sitä yleisimmin melko tai erittäin tärkeänä ravitsemustiedonlähteenä. Taulukko 18. Ravitsemustiedonlähteiden saamien arvojen keskiarvot ja keskihajonta Pyrin syömään terveellisesti Kiinnitän vain vähän tai en lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä Keskiarvo SD Keskiarvo SD Keskiarvo SD Painetut lähteet 1,98,745 1,75,727 1,89,746 Medialähteet 1,85,741 1,69,712 1,79,732 Internet 2,44,724 2,24,800 2,36,761 Henkilölähteet 2,29,737 2,11,747 2,22,746 Terveydenalan 2,36,743 2,14,805 2,27,775 ammattilaiset Koulut, oppilaitokset ja 2,30,735 2,09,765 2,21,754 Puolustusvoimat Tapahtumat, julisteet ja ilmoitustaulut 1,76,719 1,60,677 1,69,707 Tärkeimpänä ravitsemustiedonlähteenä vastaajat pitivät internetiä ennakko-oletuksen mukaisesti. Internetin saamien vastausten keskiarvo oli 2,36. Toiseksi tärkeimpänä vastaajat pitivät terveydenalan ammattilaisia (keskiarvo 2,27). Seuraavaksi tärkein tiedonlähde oli henkilölähteet, jonka keskiarvoksi tuli 2,22, jonka jälkeen tärkeimpinä ravitsemustiedonlähteinä pidettiin kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia (keskiarvo 2,21). Seuraavaksi tärkein oli painetut lähteet (1,89) ja sen jälkeen medialähteet\n71 71 (keskiarvo 1,79). Vähiten vastaajat arvostivat tapahtumia, julisteita ja ilmoitustauluja ravitsemustiedonhankinnassa (keskiarvo 1,69). (Ks. taulukko 18) Taulukossa 18 on esitetty myös vastausten keskiarvot ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisen ryhmissä. Ei lainkaan tai vain vähän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävien ravitsemustiedonlähteiden tärkeysjärjestys on sama kuin kaikkien vastaajien. Terveellisesti syömään pyrkivillä ainoa poikkeus on se, että he arvostivat kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia ravitsemustiedonlähteinä hieman henkilölähteitä enemmän Informaatiokäytännöt suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Tutkin nuorten miesten ravitsemustietokäytäntöjä vuoden 2011 MOPO-kyselyn kysymyksen 82 pohjalta. Kysymyksessä pyydetään valitsemaan väittämiin vastaus sen mukaan, mikä vastausvaihtoehto kuvaa vastaajan ajatuksia tai toimintaa viimeisen kuukauden ajalta parhaiten. Tutkin informaatiokäytäntöjä kuuden väittämän avulla. Vastausvaihtoehdot pyydettiin viisiportaisella Likert-asteikolla (1= en / ei koskaan, 2= hyvin harvoin, 3= joskus, 4= usein ja 5= toistuvasti tai aina). Luokittelin muuttujat uudelleen kolmiluokkaisiksi. Uudet luokat ovat Ei koskaan tai hyvin harvoin, joskus ja usein tai aina Aktiivinen etsintä Nuorten miesten ravitsemustiedon aktiivisen etsinnän tutkimisessa käytän kyselyn väittämää Etsin tietoa esim. Internetistä, lehdistä tai kysymällä muilta ihmisiltä. Vastausten jakautuminen asteikon eri arvoihin selviää taulukosta 19. Runsas kolmannes vastaajista (39,2 %) vastasi, ettei koskaan, tai vain hyvin harvoin, aktiivisesti etsi tietoa ravinnosta. Joskus aktiivisesti tietoa ravitsemuksesta etsi 35,2 % vastaajista, ja usein tai aina väittämän mukaisesti vastasi toimivansa vain noin neljäsosa vastaajista (25,5 %).\n72 72 Niiden, jotka pyrkivät syömään terveellisesti, ryhmässä vastaukset jakautuivat kohtalaisen tasaisesti kaikkien kolmen luokan välille. Suurimmaksi luokaksi muodostui joskus -luokka, jonka valitsi 38,5 % vastaajista. Usein ravitsemustietoa aktiivisesti etsi 33,4 % terveellisesti syömään pyrkivistä. Vain 28,1 % vastasi, ettei etsi ollenkaan, tai vain hyvin harvoin, aktiivisesti tietoa ravitsemuksesta. Ruokavalion terveellisyyteen vain vähän tai ei lainkaan huomiota kiinnittävistä taas hieman yli puolet (55,6 %) vastasi etsivänsä aktiivisesti tietoa ravitsemuksesta vain hyvin harvoin tai ei koskaan. Joskus niin vastasi tekevänsä 30,5 % vastaajista ja usein tai aina vain 14,0 % vastaajista. Taulukko 19. Ravitsemustiedon aktiivinen etsintä ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Aktiivinen etsintä Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei koskaan tai hyvin , , ,2 harvoin Joskus , , ,2 Usein tai aina , , ,5 Yhteensä , , ,0 Ryhmien välillä on siis tämän informaatiokäytännön osalta selvä ero. Pearsonin χ 2 - merkitsevyystillä testisuureen arvoksi tuli 51,771 ja p<0,001, mikä myös vahvistaa, että suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen ja ravitsemustiedon aktiivisella etsimisellä on tilastollisesti erittäin merkitsevä yhteys Aktiivinen seuranta Taulukossa 20 on esitetty väittämän Seuraan ohjelmia televisiosta, selailen kirjoja, lehtiä tai Internet-sivuja tai juttelen muiden kanssa vastausten frekvenssijakauma. Väittämän avulla tutkin vastaajien ravitsemustiedon aktiivista seurantaa. Jopa 43,6 %\n73 73 kyselyyn vastanneista kertoi toimivansa väittämän mukaisesti vain hyvin harvoin, tai ei koskaan. Vastaajista 38,3 % seurasi ravitsemustietoa joskus, ja vain alle viidesosa (18,1 %) vastasi tekevänsä niin usein tai aina. Taulukko 20. Ravitsemustiedon aktiivinen seuranta ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Aktiivinen seuranta Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei koskaan tai hyvin , , ,6 harvoin Joskus , , ,3 Usein tai aina 85 24,2 21 9, ,1 Yhteensä , , ,0 Aktiivisen etsinnän tapaan myös aktiivisen seurannan väitteen vastausten jakaumissa on havaittavissa eroja terveellisesti syömään pyrkivien ja vain vähän tai ei lainkaan ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävien välillä. Yli puolet (56,8 %) niistä, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, seurasivat aktiivisesti ravitsemustietoa vain hyvin harvoin tai eivät koskaan. Niistä, jotka pyrkivät syömään terveellisesti, näin teki huomattavasti harvempi (34,8 %). Yleisimmin terveellisesti syömään pyrkivät vastasivat seuraavansa joskus aktiivisesti ravitsemustietoutta (41,0 %). Heistä 24,2 % vastasi tekevänsä niin usein tai aina. Niillä, jotka kiinnittävät vain vähän huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen näiden kahden luokan prosentuaalinen osuus oli pienempi. Heistä ravitsemustietoutta aktiivisesti joskus vastasi seuraavansa vähän yli kolmasosa (34,2 %) ja usein tai aina vain 9,0 %. Tämänkin ravitsemustietokäytännön suhteen terveellisesti syömään pyrkivät ovat siis aktiivisempia kuin ne, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Pearsonin χ 2 -testillä testisuureen arvoksi saatiin 35,418\n74 74 ja p-arvoksi <0,001. Toisin sanoen muuttujien välillä on tilastollisesti erittäin merkitsevä yhteys Kohdentumaton havainnointi Ravitsemustiedon kohdentumatonta havainnointia tutkin seuraavan väittämän avulla: Saan sattumalta tietoa esim. lehdistä, televisiosta, netistä tai muilta ihmisiltä. Väittämän vastausten jakauma kaikkien vastaajien osalta näkyy taulukossa 21. Hieman alle puolet vastaajista (44,1 %) vastasi joskus saavansa sattumalta tietoa ravitsemuksesta. Toiseksi yleisin vastaus väittämään oli ei koskaan tai hyvin harvoin (30,0 %). Usein tai aina tietoa ravitsemuksesta sattumalta vastasi saavansa 25,9 % vastaajista. Taulukko 21. Ravitsemustiedon kohdentumaton havainnointi ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Kohdentumaton havainnointi Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei koskaan tai hyvin 80 23, , ,0 harvoin Joskus , , ,1 Usein tai aina , , ,9 Yhteensä , , ,0 Taulukossa 21 on myös väittämän vastausten jakauma ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisen ryhmissä. Molemmissa ryhmissä yleisin vastaus oli joskus. Sen valitsi 46,1 % niistä, jotka pyrkivät syömään terveellisesti ja 41,3 % niistä, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Jälkimmäisessä ryhmässä lähes yhtä moni oli vastannut saavansa joskus ravitsemustietoa sattumalta (40,0 %) ja vain 18,7 % ryhmään kuuluvista vastasi niin käyvän usein tai aina. Pyrin\n75 75 syömään terveellisesti -ryhmään kuuluvista taas useampi sai ravitsemustietoa sattumalta usein tai aina (30,7 %), kuin ei koskaan tai hyvin harvoin (23,2 %). Tälläkin informaatiokäytännöllä on Pearsonin χ 2 -testin perusteella tilastollisesti erittäin merkitsevä yhteys ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisen kanssa. Testisuureen arvoksi tuli 21,687 ja p-arvo oli < 0, Informaation saanti toisen henkilön kautta Informaation saantia toisen henkilön kautta tutkin kahden väittämän avulla. Ensimmäinen on Muut ihmiset ovat kertoneet minulle tästä tai suositelleet tiedonlähteitä. Taulukossa 22 on esitetty väittämän frekvenssijakauma. Ei koskaan tai hyvin harvoin ja joskus -luokat olivat vastauksissa lähes yhtä yleisiä. Hieman useampi kuitenkin vastasi, ettei koskaan, tai vain hyvin harvoin, saa ravitsemustietoa toisen henkilön kautta (42,4 %). Lähes yhtä moni (40,1 %) vastaajista kertoi niin käyvän joskus ja vain 17,5 % vastaajista vastasi niin käyvän usein tai aina. Taulukko 22. Informaation saanti toisen henkilön kautta: Muut ihmiset ovat kertoneet minulle tästä tai suositelleet tiedonlähteitä ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Informaation saanti toisen henkilön kautta Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei koskaan tai hyvin , , ,4 harvoin Joskus , , ,1 Usein tai aina 80 23,4 20 8, ,5 Yhteensä , , ,0 Taulukossa 22 on myös jaoteltu väittämän saamat arvot ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisen mukaan. Terveellisesti syömään pyrkivien vastaajien yleisin vastaus\n76 76 väittämään oli, että muut ihmiset joskus kertovat heille ravitsemuksesta tai suosittelevat tiedonlähteitä (43,0 %). Toiseksi yleisin vastaus oli ei koskaan tai hyvin harvoin (33,6 %). Lähes neljäsosa (23,4 %) oli valinnut usein tai aina vaihtoehdon. Niistä vastaajista, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, yli puolet (55,5 %) oli vastannut, että muut ihmiset kertovat heille ravitsemuksesta vain hyvin harvoin tai eivät koskaan. Joskus ravitsemustietoa muilta ihmisiltä vastasi saavansa 35,8 % ja vain 8,7 % heistä kertoi niin käyvän usein tai aina. Niin ikään tälläkin väittämällä ja suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen on Pearsonin χ 2 -testin mukaan tilastollisesti erittäin merkitsevä yhteys. Testisuureen arvoksi saatiin 34,014 ja p-arvo oli <0,001. Toinen väittämä, jonka avulla tutkin informaation saantia toisen henkilön kautta, on Juttelen muiden ihmisten kanssa kuullakseni heidän mielipiteitään, ja kerron muille mitä olen kuullut tai lukenut. Taulukossa 23 esitetään väittämän saamien vastausten jakauma. Vastaajista 39,5 % kertoi juttelevansa muiden ihmisten kanssa ravitsemustiedosta vain hyvin harvoin tai jopa ei koskaan. Yhtä moni vastaaja vastasi tekevänsä niin joskus. Usein tai aina muiden kanssa ravitsemuksesta keskusteli vain noin viidesosa vastaajista (20,9 %). Taulukko 23. Informaation saanti toisen henkilön kautta: Juttelen muiden ihmisten kanssa kuullakseni heidän mielipiteitään, ja kerron muille mitä olen kuullut tai lukenut ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Informaation saanti toisen henkilön kautta Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei koskaan tai hyvin , , ,5 harvoin Joskus , , ,5 Usein tai aina 97 28,4 23 9, ,9 Yhteensä , , ,0\n77 77 Väittämän saamat jakaumat ruokavalion suhtautumisen ryhmissä ovat hyvin lähellä toisen informaation saantia toisen henkilön kautta kuvaavan väittämän jakauman kanssa. Luokkien saamat arvot ovat molempien väittämien osalta lähes samansuuruiset. Tämänkin väittämän osalta niiden vastaajien, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, vastaukset painottuivat ei koskaan tai hyvin harvoin ja joskus -luokkiin. Ei koskaan tai vain hyvin harvoin ravitsemustiedosta toisten ihmisten kanssa kertoi keskustelevansa 52,2 % niistä vastaajista, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen ja 37, 9 % heistä teki niin joskus. Vain kymmenesosa (9,9 %) heistä vastasi tekevänsä niin usein tai aina. Niiden vastaajien, jotka pyrkivät syömään terveellisesti, yleisin vastaus väittämään oli joskus, jonka valitsi 40,6 % vastaajista. Ei koskaan tai hyvin harvoin ravitsemuksesta muiden kanssa vastasi keskustelevansa 31,0 % terveellisesti syömään pyrkivistä ja usein tai aina niin teki lähes yhtä moni (28,4 %). Ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisella ja informaation saannilla toisen henkilön kautta on tämänkin väittämän osalta Pearsonin χ 2 -testin mukaan tilastollisesti erittäin merkitsevä yhteys. Testisuureen arvoksi saatiin 38,413 ja p-arvo <0, Informaation välttely Informaation välttelyä tutkin seuraavan väittämän avulla: En halua ajatella aiheeseen liittyviä asioita ja vältän kuulemasta tai näkemästä siihen liittyvää tietoa. Väittämän frekvenssijakauma kaikkien vastaajien osalta on esitetty taulukossa 24. Suurin osa vastaajista (67,5 %) vastasi, että toimii väittämän mukaisesti vain hyvin harvoin tai ei koskaan. Joskus ravitsemustietoa välttelee noin neljäsosa (26,0 %), ja usein tai aina alle kymmenesosa (6,5 %) vastaajista. Informaation välttelyn osalta ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisella ei ole yhtä suurta merkitystä kuin McKenzien neljän informaatiokäytännön kanssa. Erot ryhmien välillä ovat melko pieniä sen suhteen, kuinka usein vastaajat välttelevät ravitsemustietoa. Molemmissa ryhmissä yleisin vastaus väittämään oli ei koskaan tai\n78 78 hyvin harvoin. Niistä, jotka pyrkivät syömään terveellisesti sen valitsi 71,5 %, ja niistä, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen hieman harvempi (61,6 %). Joskus ravitsemustietoa vastasi välttelevänsä terveellisesti syömään pyrkivistä 23,5 % ja usein tai aina 4,9 %. Vastaavat prosenttiosuudet ovat 29,7 % (joskus) ja 8,7 % (usein tai aina) niillä, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Taulukko 24. Informaation välttely ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Informaation välttely Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei koskaan tai hyvin , , ,5 harvoin Joskus 81 23, , ,0 Usein tai aina 17 4,9 20 8,7 37 6,5 Yhteensä , , ,0 Vastaajat, jotka pyrkivät syömään terveellisesti, välttelevät ravitsemustietoa hieman harvemmin kuin ne, jotka kiinnittävät vähemmän huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Ero ei kuitenkaan ole suuri. Pearsonin χ 2 -testillä testisuureen arvoksi tuli 7,070 ja p-arvoksi P-arvon perusteella muuttujien välillä on vain tilastollisesti melkein merkitsevä yhteys Yhteenveto eroista informaatiokäytännöissä suhteessa ruokavalion terveellisyyteen suhtautumiseen Yhdistin summamuuttujan avulla aktiivista etsintää, aktiivista seurantaa, kohdentumatonta havainnointia ja kahta informaatiota toisen henkilön kautta kuvaavat muuttujat. Jätin summamuuttujasta pois informaatiokäytäntöjen malliin lisäämäni informaation välttelyn, sillä se kuvaa informaation hankinnasta tai käytöstä\n79 79 pidättäytymistä, kun taas malliin kuuluvat neljä käytäntöä kuvaavat informaation hankintaa tai saamista. En tästä syystä voi käsitellä informaation välttelyä täysin samalla tavalla kuin muita käytäntöjä. Informaatiokäytännöistä muodostetun summamuuttujan avulla tutkin, miten usein vastaajat kokonaisuudessaan toimivat kaikkien informaatiokäytäntöjen tavoin. Jopa kolmasosa vastaajista ei toiminut niin koskaan, tai vain hyvin harvoin. Yleisimmin vastaajat hankkivat ravitsemustietoa käytäntöjen tavoin joskus (52,3 %). Usein tai aina niin teki vain 14,5 % vastaajista. (Ks. taulukko 25.) Taulukko 25. Summamuuttuja informaatiokäytännöistä ja suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen. Suhtautuminen ruokavalion terveellisyyteen Summamuuttuja informaatiokäytännöistä Kiinnitän vain vähän tai en Pyrin syömään terveellisesti lainkaan huomiota ruokavalioni terveellisyyteen Yhteensä n % n % n % Ei koskaan tai hyvin 77 23, , ,3 harvoin Joskus , , ,3 Usein tai aina 68 20,5 12 5, ,5 Yhteensä , , ,0 Terveellisesti syömään pyrkivistä vain hieman alle neljäsosa (23,2 %) toimi ravitsemustiedonhankinnassaan käytäntöjen mukaisesti vain hyvin harvoin tai ei koskaan. Suurin osa (56,3 %) teki niin joskus ja viidesosa (20,5 %) usein tai aina. Vastaajista, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, lähes puolet (48,4 %) toimivat käytäntöjen mukaisesti vain harvoin tai eivät koskaan. Joskus niin teki heistä lähes yhtä moni (46,2 %) ja usein tai aina vain 5,4 %. Pearsonin χ 2 -testin testisuureeksi tuli 48,776 ja p-arvoksi <0,001. Suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen on siis informaatiokäytäntöjen summamuuttujaankin tilastollisesti erittäin merkitsevä yhteys. Tämä myös vahvistaa sen, että terveellisesti syömään pyrkivät nuoret miehet ja miehet, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät\n80 80 lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen etsivät ja saavat tietoa ravitsemuksesta eri tavoin. 5.3 Yhteenveto tuloksista Suurin osa vuoden 2011 MOPO-kutsuntakyselyyn vastanneista nuorista miehistä oli 18- vuotiaita opiskelijoita, jotka asuivat vanhempiensa kanssa. Hieman yli puolet vastaajista (55,9 %) opiskeli lukiossa ja 40,8 % opiskeli ammattikoulussa tai opistossa. Vastaajien vanhempien yleisin koulutustaso oli toisen asteen tutkinto (37,1 % äideistä ja 35,2 % isistä). Toiseksi yleisin oli ylemmän korkeakouluasteen tutkinto (17,2 % äideistä ja 19,5 % isistä). Hieman yli puolet (57,7 %) vastaajista oli kiinnostunut ruokavalionsa terveellisyydestä. Loput 42,3 % vastaajista kiinnitti vain vähän tai ei lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Vastaajien koulutustaso vaikutti vahvasti siihen, miten vastaajat suhtautuivat ruokavalionsa terveellisyyteen (p-arvo <0,001). Kaikkein kiinnostuneimpia siitä olivat vastaajat, joiden koulutustaso oli lukio tai ylempi. Heistä terveellisesti syömään pyrkiviä oli 62,1 %. Vähiten kiinnostuneita ruokavalionsa terveellisyydestä olivat peruskoulutasoisen koulutuksen omaavat vastaajat, joista terveellisesti syömään pyrkiviä oli vain noin viidesosa (21,7 %). Vanhempien koulutuksella ei ollut tilastollisesti merkittävää vaikutusta vastaajien suhtautumiseen ruokavalionsa terveellisyyteen. Äidin koulutustasolla oli siihen kuitenkin suuntaa antava merkitys (p-arvo 0,131). Isän koulutustason ja vastaajien ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisen välillä taas ei vaikuta olevan merkittävää yhteyttä (p-arvo 0,508). Suurempi osa kyselyyn vastanneista oli jonkin verran tai erittäin kiinnostuneita ravitsemustiedosta (41,7 %) kuin vain vähän tai ei lainkaan kiinnostuneita (17,3 %). Tutkimuksessa voitiin tilastollisesti erittäin merkitsevästi todeta, että terveellisesti syömään pyrkivät olivat ravitsemustiedosta kiinnostuneempia kuin vastaajat, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Suurin osa vastaajista (60,8 %) koki tietävänsä tarpeeksi ravitsemustiedosta.\n81 81 Suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen ei todettu olevan siihen tilastollisesti merkittävää yhteyttä. Tiedonlähteet Vastaajat pitivät internetiä tärkeimpänä ravitsemustiedonlähteenä. Kaikista vastaajista sitä piti melko tai erittäin tärkeänä ravitsemustiedonlähteenä 53,4 %. Niin oli vastannut lähes kaksi kolmasosaa (58,0 %) terveellisesti syömään pyrkivistä ja hieman alle puolet (46,5 %) vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävistä vastaajista. Terveydenalan ammattilaiset olivat toiseksi arvostetuin ravitsemustiedonlähde. Hieman yli puolet (52,2 %) terveellisesti syömään pyrkivistä piti heitä erittäin tai melko tärkeinä ja 40,5 prosenttia niistä vastaajista, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Kolmanneksi tärkeimpänä ravitsemustiedonlähteenä terveellisesti syömään pyrkivät vastaajat pitivät kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia. Heistä melko tai erittäin tärkeänä niitä piti 46,1 %. Vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävistä melko tai erittäin tärkeänä niitä piti 34,0 %. He pitivät henkilölähteitä tärkeämpinä kuin kouluja, oppilaitoksia ja Puolustusvoimia. Terveellisesti syömään pyrkivillä henkilölähteet olivat neljänneksi tärkein ravitsemustiedonlähde. Melko tärkeänä tai erittäin tärkeänä sitä piti 46,0 prosenttia terveellisesti syömään pyrkivistä ja 34,0 prosenttia niistä, jotka kiinnittivät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Viidenneksi tärkeimpänä molemmat ryhmät pitivät painettuja lähteitä. Melko tai erittäin tärkeänä niitä piti vain noin neljäsosa (26,8 %) terveellisesti syömään pyrkivistä ja 16,9 % vähemmän ruokavalionsa terveellisyyteen huomiota kiinnittävistä vastaajista. Medialähteitä kyselyyn vastaajat pitivät kuudenneksi tärkeimpinä ravitsemustiedonlähteinä. Viidennes terveellisesti syömään pyrkivistä ja 14,6 prosenttia vain vähän tai ei lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen kiinnittävistä piti niitä melko tai erittäin tärkeänä.\n82 82 Tapahtumia, julisteita ja ilmoitustauluja vastaajat pitivät vähiten tärkeinä ravitsemustiedonhankinnassa. Vain 16,6 % terveellisesti syömään pyrkivistä ja kymmenesosa ruokavalionsa terveellisyyteen vähemmän huomiota kiinnittävistä vastasi niiden olevan melko tai erittäin tärkeitä ravitsemustiedonlähteitä. Informaatiokäytännöt Nuorten miesten ruokavalion terveellisyyteen suhtautumisella on tutkimukseni mukaan tilastollisesti erittäin merkitsevä yhteys neljän McKenzien informaatiokäytäntöjen malliin kuuluvan informaatiokäytännön kanssa. Analyysini perusteella siis voidaan todeta, että terveellisesti syömään pyrkivät nuoret miehet käyttivät kaikkia neljää informaatiokäytäntöä ravitsemustiedonhankinnassa useammin kuin ne miehet, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen. Tulos ei ole kovin yllättävä, sillä terveellisesti syömään pyrkivien miesten voikin olettaa olevan kiinnostuneempia ravitsemustiedosta ja sen hankinnasta kuin niiden, jotka eivät syö terveellisesti. Kuviossa 4 näkyy eri informaatiokäytäntöjen yleisyys vastaajien ravitsemustietokäyttäytymisen suhteen esitettynä pylväsdiagrammina. Kuviossa on nähtävissä erot käytäntöjen yleisyydessä sen mukaan, miten vastaaja suhtautuu ruokavalionsa terveellisyyteen. Informaation välttelyä lukuun ottamatta terveellisesti syömään pyrkivät hankkivat ja saivat ravitsemustietoa huomattavasti aktiivisemmin kaikkien käytäntöjen avulla.\n84 84 Kuvio 4. Vastaajien informaatiokäytäntöjen yleisyys ravitsemustietokäyttäytymisen suhteen. Tässä tutkimuksessa malliin lisätyn informaation välttelyn kanssa suhtautumisella ruokavalion terveellisyyteen todettiin vain tilastollisesti melkein merkitsevä yhteys. Toisin sanoen terveellisesti syömään pyrkivien nuorten miesten ja niiden nuorten miesten, jotka kiinnittävät vain vähän tai eivät lainkaan huomiota ruokavalionsa terveellisyyteen, välillä ei ole kovin suurta eroa siinä, kuinka usein he välttelevät ravitsemustietoa. Terveellisesti syömään pyrkivät tutkimuksen perusteella välttelivät ravitsemustietoa hieman harvemmin kuin ruokavalion terveellisyyteen vähemmän huomiota kiinnittävät miehet, mutta ero ei ole tarpeeksi suuri, jotta sillä olisi tilastollisesti kovin merkittävää vaikutusta.\nJenni Iisakka ARKIELÄMÄN TERVEYSTIEDON LUKUTAITO JA SEN YHTEYS TERVEYSKÄYTTÄYTYMISEEN JA TERVEYDENTILAAN KUTSUNTAIKÄISILLÄ MIEHILLÄ\nOulun yliopisto Humanistinen tiedekunta Jenni Iisakka ARKIELÄMÄN TERVEYSTIEDON LUKUTAITO JA SEN YHTEYS TERVEYSKÄYTTÄYTYMISEEN JA TERVEYDENTILAAN KUTSUNTAIKÄISILLÄ MIEHILLÄ Informaatiotutkimuksen pro gradu\nNeea Savilaakso ARKIELÄMÄN TERVEYSTIEDON LUKUTAIDON ERI ULOTTUVUUKSIEN YHTEYS RAVITSEMUSKÄYTTÄYTYMISEEN NUORILLA MIEHILLÄ\nOulun yliopisto Humanistinen tiedekunta Neea Savilaakso ARKIELÄMÄN TERVEYSTIEDON LUKUTAIDON ERI ULOTTUVUUKSIEN YHTEYS RAVITSEMUSKÄYTTÄYTYMISEEN NUORILLA MIEHILLÄ Informaatiotutkimuksen pro gradu -tutkielma\nKirsi Korhonen ja Merja Tuomaala IKÄÄNTYNEIDEN LIIKUNTATIETOKÄYTTÄYMINEN: VÄESTÖPOHJAINEN TUTKIMUS GASEL-HANKKEESTA\nOulun Yliopisto Humanistinen tiedekunta Kirsi Korhonen ja Merja Tuomaala IKÄÄNTYNEIDEN LIIKUNTATIETOKÄYTTÄYMINEN: VÄESTÖPOHJAINEN TUTKIMUS GASEL-HANKKEESTA Informaatiotutkimuksen pro gradu -tutkielma Oulu