Uusi sarja pääsi kaikkien aikojen kopioiduimpien joukkoon | Kotimikro.fi\nMainokset saattavat tulla Netflixiin\nUusi sarja nousi heti kaikkien aikojen kopioiduimpien joukkoon\nLaittomien kopiointien ykköskohde Game of Thrones sai haastajan Amazonin uudesta Grand Tour -sarjasta.\ntorstai 15. joulukuuta 2016 teksti M. Jacobsen\nAmazonin Prime Video -suoratoistopalvelussa käynnistynyt, Top Gearin tuhkasta noussut Grand Tour sai heti kättelyssä fanit niin innostumaan, että ensimmäisiä jaksoja ladattiin laittomasti huikea määrä.\nGrand Tourin ensimmäistä jaksoa ladattiin laittomasti 7,9 miljoonaa kertaa, toista 6,4 ja kolmattakin 4,6 miljoonaa kertaa.\nGrand Tour jää kuitenkin toiseksi, sillä sen päihittää laittomissa latauksissa Game of Thronesin viitoskauden päätösjakso, jota on ladattu laittomasti vähintään 14,5 miljoonaa kertaa.\nAmazon Prime Video tuli myös Suomeen Grand Tourin laittomiin latauksiin vaikutti luultavasti se, että sarja näkyi alkuun vain Isossa-Britanniassa, Japanissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.\nAmazon ilmoitti kuitenkin eilen 14.12. tiedotteessaan, että Prime Video -palvelu laajenee yli 200 maahan. Joukossa on myös Suomi.\nAmazon Prime Video haastaa räväkästi kilpailijat, sillä viikon ilmaisen kokeilujakson jälkeen palvelun kuukausimaksu on 2,99 euroa seuraavat kuusi kuukautta. Sen jälkeen palvelun normaalihinta on 5,99 euroa kuukaudessa.\nSelainversio ja sovellukset ovat ainakin toistaiseksi englanninkielisiä ja tekstitys luvataan vain osaan sisällöistä.\nAmazon Prime Video -suoratoistopalvelun voi ottaa käyttöön täällä.\nNetflix mullistaa katselun\nNetflix kokeilee interaktiivista tarinankerrontaa sarjoihin ja antaa katsojan valita haluamansa juonikuvion.\nTylsä video voi auttaa unensaantiongelmiin\nSuoratoistopalvelu Napflix on kerännyt nipun haukottavia tekeleitä, jotka saavat iltavirkunkin pilkkimään.\nSukella Netflixin pinnan alle\nChrome-selaimen laajennuksen avulla perkaat esiin palvelun parhaat palat.\nMainokset voivat pian keskeyttää Netflix-elokuvan katselusi\nNetflix on menettänyt asiakkaitaan, joten suoratoistojättiläisen on ajateltava uudella tavalla.\nMitä maksavat Netflix, HBO Nordic ja Viaplay?\nEi enää Netflix-tilin jakamista\nParhaat vinkit ja niksit Disney+:n käyttöön\nKatso leffaa kavereiden kanssa – etänä\nGoogle Chromecast saa uusia ominaisuuksia\nOdotettu suoratoistopalvelu tuli Suomeen\nSuosittu ominaisuus parantaa edullista suoratoistopalvelua\n3 salaista Netflix-kikkaa\nKatso Netflix-dokkareita ilmaiseksi\nNetflix on laittanut suosittuja dokumenttejaan ilmaiseksi YouTubeen. Lue täältä, miksi – ja kuinka näet ne.\nNäin löydät joulun parhaat elokuvat\nSovellus kertoo, missä suoratoistopalveluissa hakemasi elokuva on parhaillaan toistettavissa.\nKatso Ylen joulukalentereita\nYlen Elävän arkiston joulukalenterit vuosien varrelta ovat nostalgiamatka menneeseen.\nPainiiko Apple TV+ samassa sarjassa Netflixin ja HBOn kanssa?\nApple TV+ tulee suoratoistomarkkinoille, joita nyt hallitsevat Netflix ja HBO. Applen palvelu maksaa vain kuusi euroa kuukaudessa – mutta mitä rahalla saa?\nKatso suoratoistosisältöjä tv-ruudulta\nSuoratoistopalvelun sisältöä voi katsoa myös television ruudulta siirtämällä sisällön puhelimesta tai taulutietokoneesta sovittimen avulla.\nNäin häädät salakatsojat Netflix-tililtäsi\nNetflix-tunnuksia myydään netin pimeillä markkinoilla. Lue, kuinka häädät kutsumattomat katsojat tililtäsi.


Pikku huikopalaa piti käydä haukkaamassa kun nälkä kurni mahassa. Paikaksi valikoitui American Diner ravintola, joka sijaitsee Jyväskylän Foorumissa.\nListalta löytyi kaksi vaihtoehtoa joista tarjoilijan suosituksesta valikoitui ROYAL- hampurilainen.\nEmpä ole hetkeen noin hyvää hampparia pistellyt kapeisiin kasvoihin! Annos oli vähintäänkin riittävä, lähes jätin jälkkärin tilaamatta kun vatsa ilmoitti täyttymisen merkkejä...mutta aina on tilaa yhdelle pirtelölle!\nPerinteinen suklaa-banaanihan sieltä töpsähti pöytään. Mukavan paksua ja täyteläistähän tuo oli, kirsikan olisi voinut jättää pois mutta kait se aitoon ison maaliman tyyliin tuohon kuuluu!\nEikä muuten ollut hinnan kiro tuo mesta, hinta-laatusuhde oli erittäin kohillaan, hintaa kokonaisuudelle tuli 22.3 eskoa.\nTunnisteet: American Diner Forum hampurilainen ice cream shakes pirtelö


Yhdessä pakkauksessa voi olla monentyyppisiä muoveja. Ne tulisi irrottaa toisistaan ennen muovipakkauskeräysastiaan laittoa.\nJätteiden lajittelu tuottaa raumalaisille haasteita. Energiajätteen huonon laadun vuoksi sen keräys lopetetaan Rauman seudulla kokonaan vuoden 2018 loppuun mennessä.\n- Huonolaatuinen energiajäte on liian kallista käsitellä. Raumalla energiajätteen seasta on löytynyt paljon sinne kuulumattomia jätejakeita. Kyseessä on joko tiedon puute tai välinpitämättömyys, kertoo Hanna Sokka Rauman seudun jätehuoltolaitokselta.\nEnergiajätettä on vuoden loppuun mennessä ehditty kerätä siis vain noin neljän vuoden ajan. Polttoon ohjatun energiajätteen tilalle tulee materiaalikierrätykseen ohjattava muovipakkauskeräys.\n- Jos sinulla on omassa tai taloyhtiösi pihassa energiajäteastia, anna sen jäädä vuodenvaihteessa paikalleen. Toimitamme omakotitaloasujille postitse ja taloyhtiöille isännöitsijän kautta uuden tarran jäteastian kylkeen. Tarrassa on selkeät ohjeet, mitä muovipakkauskeräysastiaan saa tammikuusta alkaen laittaa, Sokka kertoo.\nMuovipakkauskeräyksen hinta ei ole vielä varmistunut.\n- Kuljetuksen kilpailutus on kesken. Halvempaa se joka tapauksessa tulee olemaan, kuin sekajäte, Sokka kertoo.\nNäin vältämme uudet mokat\nEnnen tammikuuta muovipakkauskeräystä voi harjoitella toimittamalla oman taloutensa muovipakkausjätteen ilmaiseksi RINKI-kierrätyspisteisiin.\n- Tuottajavastuulaki velvoittaa pakkausjätteen tuottajia ja myyjiä osallistumaan kierrätykseen. Raumalla muovipakkauskeräyspisteet ovat tällä hetkellä Prisma, Citymarket, Sale Lappi ja S-Market Äyhö, Sokka kertoo.\nMitä muovipakkauskeräysastiaan sitten saa laittaa?\n- Kaikki erilaiset pakkausmuovit, muovipurnukat ja muovipussit ovat muovipakkauskeräykseen sopivaa jätettä. Poikkeuksena tietenkin PVC-muovi, josta kyllä yleensä on erillinen merkintä tuotteessa, Sokka kertoo.\n- Raumalta muovipakkausjäte kuljetetaan Riihimäelle, jossa se Fortumin tehtaalla pestään, erotellaan ja puristetaan. Rouhinnan jälkeen muovista tulee pieniä granulaatteja, joista on mahdollista valmistaa kierrätysmuovituotteita, Hanna Sokka kertoo.\nToisin kuin energiajätteeseen, muovipakkauskeräykseen eivät kuulu esimerkiksi tekstiilijäte tai likainen muovijäte. Poistotekstiilien keräyspisteet löytyvät jatkossakin keskustan alueen kierrätyspisteiltä.\n- Muovipakkauskeräykseen on muutamia hyviä nyrkkisääntöjä. Muovin tulee olla sen verran puhdasta, että sitä voi säilyttää sisätiloissa muutaman päivän ilman, että se alkaa haista häiritsevästi. Esimerkiksi marinadikastikkeen tahrima lihapakkaus kuuluu energiajätteen poistuttua sekajätteeseen, ei muovipakkauskeräykseen. Toinen hyvä sääntö on niin sanottu rypistyskoe. Jos roska ei palaudu, vaan jää rypistämääsi muotoon, se ei kuulu muovipakkauskeräykseen, Sokka kertoo.\nMuovipakkauskeräyksen alettua tammikuussa, on tärkeää, että keräysastiaan päätyvä jäte on irtonaista.\n- Esimerkiksi korkit tulee irrottaa shampoopulloista ja kannet voirasioista. Kaikki kuuluvat kyllä muovipakkauskeräykseen, mutta jatkojalostusta ajatellen linjaston optinen lukija tunnistaa eri tyypin muovit ja lajittelee ne erilleen. Korkkimateriaali on monesti eri muovia kuin varsinainen pakkaus, Sokka havainnollistaa.\nKierrätys on kaikkien raumalaisten yhteinen velvollisuus ja kunnia-asia. Sokka kertoo olevansa surullinen, kun kuulee välinpitämättömyydestä.\n- Tuntuu, että vanhempi väki osaa jo ajatella sitä, millaisen maailman he jättävät taakseen omille lapsille ja lapsenlapsille, ja panostavat siksi kierrätykseen ja lajitteluun, Sokka pohtii.\nLajittelu ja kierrätys ovat paitsi velvollisuus, myös oikeus.\n- Lähes kaiken saa kierrätettyä ilmaiseksi. Kun kierrättää oikeaoppisesti biojätteen, lasin, metallin, muovin, paperin ja kartongin, sekajätteen määrä jää hyvin pieneksi. Se pienentää myös jätehuollosta perheelle tai taloyhtiölle aiheutuvia kuluja, Sokka muistuttaa.\nMuovipakkauskeräysastian kylkeen toimitettavat lajitteluohjeet helpottavat roskien kanssa pähkäileviä.


MdDS-säätiön vapaaehtoinen | Yksinkertaisia tapoja, joista voit auttaa\nEtusivu / MdDS-säätiön vapaaehtoinen\nKiitos, että haluat auttaa meitä saavuttamaan tavoitteemme! Työskennellään yhdessä.\nVoimme tehdä monia toimintoja yksinkertaisesti lahjoittamisesta asiaan ja varainkeruun järjestämiseen, ja me voimme auttaa.\n4 helppoa apua\nLevitä sanaa sosiaalisessa mediassa. Lähetämme jaettavan sisällön Twitter, Facebook, Instagram että YouTube. Lähetä uudelleen, RT, jaa ja kommentoi.\nAseta iGive.com profiili ja iGive tekee automaattisia lahjoituksia puolestasi. Ainoa mitä sinun täytyy tehdä, on asettaa MdDS Balance Disorder Foundation -säätiö valitsemasi hyväntekeväisyysjärjestöksi ja tehdä ostoksia tytäryhtiöiden verkkokaupoissa.\nKauppa AmazonSmile automaattiselta 0.5%: n lahjoitukselta hyväksyttäviltä ostoksilta valitsemasi hyväntekeväisyyteen. Kun olet kirjautunut sisään sekä iGiveen että Amazoniin, automaattiset lahjoitukset pinotaan.\nKauppa Ishayoiden opettaman MdDS-tietojärjestelmä Zazzlessa. Vapaaehtoiset ovat suunnitelleet t-paitoja, hattuja, puhelinkoteloita ... monia päivittäistavaroita, joiden avulla voit lisätä tietoisuutta joka päivä.\nHuomaa: MdDS-säätiön logon, kaiken tämän sivuston, blogin tai minkä tahansa sen digitaalisen ominaisuuden käyttö ilman lupaa on ehdottomasti kielletty.\nTerveydenhuollon tarjoajien tiedotus\nTee yhteistyötä muiden vapaaehtoisten kanssa terveydenhuollon tarjoajien tietokannassamme ja paranna verkkosivustomme arvoa kaltaisillesi käyttäjille. Tällä hetkellä tarvitsemme lyijyn tuottamista. Meillä on laaja tietokanta ammattikontakteista, mukaan lukien sekä lääketieteelliset tutkijat että terveydenhuollon tarjoajat.\nVapaaehtoisten vaatimukset ovat seuraavat:\n• täytyy olla valmis soittamaan puheluita: ~ 20% tietokannasta on antanut luvan olla julkisesti listattuna verkkosivustollamme. Loput on otettava yhteyttä.\n• on oltava mukavaa käyttää taulukkolaskentaohjelmaa, kuten Excel\n• hänen on oltava itsestään aloittava, pystyttävä suorittamaan tehtävät itsenäisesti ja ajoissa.\nOletko bloggaaja? Toimituksellisen avustajan tehtävät voivat vaihdella tietojen syöttämisestä, oikoluvusta tai kevyestä tekstinkirjoittamisesta kommentteihin vastaamiseen. Täytyy olla taitava WordPressissä.\nMe etsimme henkilö, jolla on tieteellinen tai lääketieteellinen tausta auttaa kyselyissä ja potilastietokannoissa.\nAuta ohjaamaan tutkimusta eteenpäin luomalla kyselylomakkeet tietojen keräämiseksi, jotka erottavat MdDS: n tavallisista huimaushäiriöistä ja joita lääketieteen ammattilaiset ja tutkijat tarvitsevat. MdDS-säätiö suorittaa tutkimuksia tarkkojen potilastietojen keräämiseksi. Kokemus QuestionPro-ohjelmasta on hyödyllistä, mutta sitä ei vaadita.\nMeillä on myös potilasrekisteri yhdenmukaisten tietojen keräämistä varten. Tietojen kerääminen ja säilyttäminen yhdessä paikassa hyödyttää potilaita, tutkijoita ja biofarmaseuttisia yrityksiä, jotka pyrkivät löytämään uusia ja parempia hoitoja. Nykyiset PIN-tiedot Mal de Débarquementin oireyhtymässä skimaa pintaa.\nSosiaalinen Media Manager\nTämä on loistava tilaisuus sinulle potilaslähettiläänä. Lisää äänesi meidän kanssamme ja auttamaan MdDS: n eturintamassa. Tarvitsemme pysyäksesi vahvana Google-sijoituksissa säännöllinen blogi ja sosiaalisen median viestit. Olitpa potilaan tai hoitajan näkökulmasta, osallistut pyrkimyksiin kouluttaa väestöä, lisätä tietoisuutta ja kerätä tukea asiaamme sosiaalisen median jakamisen avulla. Täytyy olla perehtynyt Twitter, Instagram, Facebook että YouTube alustoille. Halutaan kyky laajentaa kattavuutemme perinteiseen mediaan.\nOletko tyyppi A ja haluatko olla järjestäytynyt? Tarvitsemme projektipäällikön pitääksemme meidät menestyksen tiellä. Projektipäällikkö seuraa kaikkea vapaaehtoistoimintaa ja varmistaa projektien etenemisen eteenpäin. Tyypillisiä hankkeita ovat koulutusesite, uutiskirje, tiedotuskampanjat ja varainhankintakampanjat. Toimituskalenterimme kohokohtia ovat harvinaisten sairauksien päivä helmikuussa, MdDS-tietoisuuskuukausi (kesäkuu) ja marraskuun tiistaina antaminen. Useiden hankkeiden jatkuessa samanaikaisesti ponnistelujen on oltava oikea-aikaisia ja koordinoituja sekä tukiryhmissä että kaikissa sosiaalisen median kanavissa (Facebook, Twitter, Instagram, YouTube).\nJos olet kiinnostunut näistä mahdollisuuksista, Napsauta vain punaista Vapaaehtoinen -painiketta. Tuntuuko kunnianhimoisemmasta? Ole kiltti ottaa meihin yhteyttä ennen kampanjoiden aloittamista. Olipa ideasi niin pieni kuin tietoisuusranneke tai yhtä suuri kuin MdDS Walk, annamme sinulle yhteyden hallituksen jäseneen tai muuhun vapaaehtoiseen, joka on tehnyt sen aiemmin. Kokemuksemme ja asiantuntemuksemme tekevät prosessista sinulle helpompaa.\nVarainhankinta on tärkeä tulovirta voittoa tavoittelemattomille ja hyväntekeväisyysjärjestöille. Vaikka nämä tulot ovat verovapaita, tulojen keräämisessä, raportoinnissa ja julkistamisessa on sisäisen veroviraston sääntöjä. Kun otat meihin yhteyttä ennen aloittamista, voimme varmistaa, että projektisi on määritetty noudattaen kaikkia IRS: n voittoa tavoittelemattomia säädöksiä.\nAsianajo on tärkeä osa tehtäväämme. Jos sinulla on erityisiä taitoja tai yhteyksiä, joiden mielestäsi voi olla merkitystä, ota yhteyttä ottaa meihin yhteyttä ja kerro meille, mitä kykyjäsi ovat tai kuinka voit auttaa.\nMdDS-säätiön vapaaehtoinen webmaster 1: 04 pm


Sd-kansanedustaja huolissaan vammaispalvelulakiesityksestä: ”Valmisteltava uudelleen” | Demokraatti.fi\nSd-kansanedustaja huolissaan vammaispalvelulakiesityksestä: ”Valmisteltava uudelleen”\n22.8.2017 10:28 Päivitetty: 22.8.2017 10:28\nSDP:n kansanedustaja Merja Mäkisalo-Ropponen, Muistiliitto ry:n hallituksen puheenjohtaja on huolissaan sosiaali- ja terveysministeriössä valmisteilla olevan vammaispalvelulakiesityksen rajauksista. Esityksen rajaukset ovat hänen mielestään ihmisten, erityisesti muistisairaiden, yhdenvertaisen kohtelun näkökulmasta ongelmallisia, jopa syrjiviä.\n– Lain tarkoituksena on muun muassa toteuttaa vammaisen henkilön yhdenvertaisuutta, edistää itsenäistä suoriutumista sekä turvata riittävät ja laadultaan hyvät palvelut. Nämä tavoitteet ovat kannatettavia, hän toteaa.\n– Luonnoksessa kuitenkin esitetään lain soveltamisalaan rajausta, jonka mukaan lakia ei sovellettaisi, jos henkilön avun tai tuen tarve johtuu pääasiassa korkean iän myötä alkaneista, lisääntyneistä tai pahentuneista sairauksista tai vammoista.\nTällaista ikään liittyvää rajausta voidaan Mäkisalo-Ropposen mukaan pitää yksilöiden yhdenvertaisen kohtelun näkökulmasta ongelmallisena. Lain rajausta voidaan pitää epämääräisenä erityisesti muistisairaiden ihmisten näkökulmasta. Muistisairaudet ovat eteneviä neurologisia sairauksia eivätkä ne kuulu normaaliin ikääntymiseen hän toteaa.\n– Lakiesityksen perusteluissa ohjataan arvioimaan sitä, mikä on normaaliin ikääntymiseen liittyvää toimintakyvyn heikkenemistä käyttämällä vertailuryhmänä henkilön ikäryhmän tavanomaista toimintakykyä. Tämä lisää eriarvoisen kohtelun mahdollisuutta ja riskiä, että päätöksiä tekevät henkilöt tulkitsevat virheellisesti esimerkiksi tiettyjen neurologisten sairauksien liittyvän normaaliin ikääntymiseen.\nJos vammaispalvelulain uudistus toteutuu nyt esitetyssä muodossa, tilanteeseen ei tule korjausta.\nUuden lain pykäläperusteluissa todetaan, että niissä tilanteissa, joissa henkilö jää vammaispalvelulain soveltamisalan ulkopuolelle, palvelut järjestetään vanhuspalvelulain ja sosiaalihuoltolain mukaisesti. Mäkisalo-Ropponen kuitenkin huomauttaa, että vanhuspalvelulaki tai sosiaalihuoltolaki eivät kuitenkaan takaa vammaispalvelulakiin kirjattuja oikeuksia erityispalveluihin kuten esimerkiksi henkilökohtaiseen apuun ja tarpeen mukaisiin kuljetuspalveluihin.\n– Tällä hetkellä muistisairaiden oikeus kuljetuspalveluihin riippuu siitä, missä kunnassa henkilö asuu. Joissakin kunnissa palveluita annetaan vammaispalvelulain mukaan, toisissa vammaispalvelulakia ei noudateta. Jos vammaispalvelulain uudistus toteutuu nyt esitetyssä muodossa, tilanteeseen ei tule korjausta.\nKaikilla vammaisilla henkilöillä tulee olla yhdenvertainen oikeus saada tarvitsemansa apu ja tuki\nMäkisalo-Ropponen korostaa, että kaikilla vammaisilla henkilöillä tulee olla yhdenvertainen oikeus saada tarvitsemansa apu ja tuki vamman laadusta tai syntyperusteesta riippumatta.\n– Uuden vammaispalvelulain soveltamisalan rajaus on paitsi YK:n vammaissopimuksen tasa-arvoa ja yhdenvertaisuutta koskevan 5. artiklan myös perustuslain yhdenvertaisuussäännöksen ja yhdenvertaisuuslain syrjinnän kieltoa koskevan säännöksen vastaisena.\nHallituksen esitys vammaispalvelulaista oli alun perin tarkoitus antaa eduskunnalle syksyllä 2017, mutta ministeriöstä saatujen tietojen mukaan esitys siirtyy annettavaksi aikaisintaan kevätistuntokaudella 2018 ja lain voimaantulo vuoteen 2020. Tämä johtuu siitä, että lakia on valmisteltu sote- ja maakuntalaki huomioiden ja sen on tarkoitettu tulemaan voimaan maakuntien aloittaessa toimintansa.\n– On hyvä, että esitystä uudesta laista ei tuoda eduskunnalle kuin aikaisintaan kevätistuntokaudella 2018. Lakiesitys on valmisteltava uudelleen muistisairaat ihmiset huomioiden.


Mind Abduction - Demo 2005\nMuun muassa ��ni & Vimma -kisoissa menestynyt Mind Abduction paukuttaa metallia, joka ottaa reilusti oppia asennem�t�st� sek� perinteisest� melodeathista. Turkulaisella kvartetilla tuntuu l�ytyv�n ihan mukavasti visiota ja kokeiluhenke�, mutta jotenkin vaikuttaisi silt�, ett� ryhm�lt� puuttuu kunnianhimoa vied� homma loppuun asti. Ainesta olisi ollut jo t�ss� vaiheessa enemp��n.\nYhtye osaa soittaa ja kappaleisiin on ujutettu riitt�v�sti pikkukikkoja, jotta musiikki pysyy mielenkiintoisena. Kokonaisuuksina kappaleet tukeutuvat viel� liikaa perusriffeihin, jollaisia hevibiisit ovat olleet pullollaan jo Machine Headin kulta-ajoista l�htien. Ilahduttava poikkeus tosin on Through the Unreal, joka on puhdas konetaustaan nojaava herkistely. Toiset saattavat pit�� kappaletta liian voimakkaasti linjasta poikkeavana outona lintuna, mutta n�tti biisih�n se on. Vokalisti Tuomas Peren laulu tosin horjuu kappaleessa h�iritsev�sti, mutta kiukkuisemmissa vedoissa miehen ��nij�nteist� irtoaa keskim��r�ist� monipuolisempaa tulkintaa.\nHarmi kyll� b�ndi ei ole saanut valjastettua soittoaan tarpeeksi komeisiin raameihin. ��nitteen soundimaailma on nimitt�in luotaanty�nt�v�n tunkkainen ja ep�selv�. Seuraavalla kerralla suosittelen l�mpim�sti lis�panostusta studiokuluihin, sill� t�llaisenaan demo ei houkuttele palaamaan luokseen.\nKeikalla orkesteri saattaa hyvinkin olla jo aivan eri kuuloinen, mutta demolla homma j�� viel� puolitiehen. Biisit potkivat joistain heikkouksistaan huolimatta ihan hyvin ja muutenkin b�ndist� tuntuu l�ytyv�n kipin��, mutta kosolti l�ytyy viel� parannettavaa, ennen kuin paketti on tiukasti kasassa.


Pälvipalvelu - osumia ja ohituksia tutkijan työpöydältä: Varastettuja - vai yhteisiä ideoita?\nVarastettuja - vai yhteisiä ideoita?\nJoskus on vaikea vetää eroa sen välille, mikä on silkkaa matkimista ja mikä ajan hengessä toteutettavaa trendiä. Helppoa on sen sijaan todeta, että taiteilija ei koskaan ole irrallaan omasta ajastaan ja siihen liittyvistä muoti-ilmiöistä. Muodin vaikutus on voimakas myös silloin, kun sitä ei noudata vaan sen torjuu.\nTämä vain johdantona sille, että älkää ikinä uskoko että meidän suuret pojat - ne Pekat ja Akselit ja Emilit - olisivat itse keksineet kansallisromantiikan, korpiateljeet ja Karjalan ihanuuden. Ei suinkaan, koko sen ajan talonpoikaisuutta ihannoiva kulttuuri oli syntynyt kuin yhtenä ajatuksena Euroopan yllä. Samaan loveen lankesivat britit, fransmannit, saksit ja belgialaiset, norjalaiset, ruotsalaiset ja suomalaiset.\nErityisen tehokas ajan aatteen levittäjä oli englantilainen The Studio-lehti. The Studiota luettiin ahkerasti muun muassa Visavuoressa, jossa Wikströmin kirjastoon kuuluu The Studion nidottuja vuosikertoja 1890-luvulta pitkälle 1900-luvun puolelle.\nOlen selaillut lehtiä monista eri syistä ja joka kerta hämmästyn sitä, miten täydellisesti esimerkiksi ajan arkkitehtuurin tunnuspiirteet voi löytää lehden sivuilta - siis "suomalaisen", sen "kansallisromanttisen" arkkitehtuurin. Kas, tuolla on talo, joka on kuin Visavuoren ateljee - ja onko tuo Hvitträsk? Ei sittenkään, vaan talo Saksassa...\nMukavan hämmentävää on myös se, miten hyvin Suomi ja Suomen taiteilijat ovat lehdessä edustettuina. Minun piti kirjoittaa artikkeli Visavuoren kesänäyttelystä, jossa esittelimme Eva ja Louis Sparren taidetta ja otin samalla uteliaisuuttani lehdet jälleen käsiini ja tarkistin The Studion suhteen Sparren taiteilijapariskuntaan.\n"The Artistic Movement in Finland"-artikkeli vuodelta 1896 nostaa esiin Louis Sparren maalaaman "hätkähdyttävän" muotokuvan isästään kreivi P.A. Sparresta ja korostaa samalla Sparren osuutta Suomen taiteen edistäjänä.\nSamalla sivulla ylistetään Emil Wikströmin marmorista "Melancolia"- veistosta, joka Suomessa tunnettiin nimellä "Kaiho". Tämä kaunis veistos, jossa nuori nainen soittaa kannelta, tuhoutui vielä samana vuonna - 1896 - Visavuoren ateljeen tulipalossa.\nSeuraavan vuoden eli vuoden 1897 niteessä esitellään kirjansidontataidetta ja kokonainen aukeama on omistettu Eva Mannerheim Sparren kirjasidoksille. Vastaavan laajuista esittelyä ei tainnut saada yksikään toinen suomalainen taiteilija!\nThe Studio pyrki edistämään aatteiden ja ajatusten kulkua eri maiden välillä, sekä esittelemään jokaisen maan erityispiirteitä ja taidetta. Lehdet antavat aivan erinomaisen kuvan siitä, mitä tietoa ja virikkeitä meidänkin veijarimme maailmalta saivat. The Studio auttaa ymmärtämään, ettei Sääksmäen perukoilla oltu tietämättömiä Euroopan muotivirtauksista ja että vastavuoroisesti Visavuoren mestarin - ja monen muun - suomalaisen työt saattoivat hyvinkin innoittaa kollegaa toisessa maassa.\n"Taiteilijoilla on paljon yhteistä tavaraa, eikä se mikään häpeä ole. Nykyään on vain tultu paljon tarkemmiksi siitä, ettei saa varastaa. Ennen taiteilijat ja säveltäjät olivat aina toistensa laatikoilla.", sanoi Kari Suomalainen.\nLähettänyt Visavuoren mailta klo 5.17\nPekka Turtiainen 24. lokakuuta 2015 klo 10.08\nSuomalaisten eturivin taiteilijoiden kosmopoliittisuus on kyllä hyvin tiedossa, mutta ei näin tarkkaan Visavuoren vinkkelistä. 1700-1800 luvun säveltäjistä on hyvin tiedossa heidän toistensa töistä napatut aiheet ja melodiat, onpa suorastaan ohjeita säälimättömään varastamiseen, mutta että se oli näin laajaa muidenkin taiteen aloilta oli uutta. Sen tiesin, että Karjalasta haettiin suomalaisuutta rakennustaiteessa, mutta saksalaiset opettajat olivat huomauttaneet arkkitehtiopiskelijoille sen olevan siperialaista toistoa. Erityisesti Jugendin ihailijana olen ihmetellyt sen äkillistä nousua valtavirraksi ja juuri mainitsemasi Hvitträsk on aivan huikea esimerkki valtavasta luomisvoimasta, mutta onko sekin lainattua. Ei se kylläkään mitenkään sen arvoa vähennä.\nVisavuoren mailta 25. lokakuuta 2015 klo 8.55\nYhteinen ideologia ei millään muotoa vähennä näiden rakennusten tai taideteosten arvoa: voi myös ajatella niin päin, että suomalaiset antoivat vastavuoroisesti hyvin paljon muille eurooppalaisille taiteilijoille!\nPääministeri paniikissa, presidentti polvillaan......


ketunpesässä: marraskuuta 2013\nMarraskuun valo on lempeää, matalalta tulevaa. Marraskuussa valo on harvinaista ja siksi sen huomaa aivan erityisellä tavalla, monen mustan ja synkän päivän jälkeen sitä aivan ahmii, ihan hengittää. Marraskuun valossa voi tarkastella taivasta, se ei viillä kirkkaasti silmiin eikä häikäise, eikä se nosta silmiin sohvien alta pölypalleroitakaan niinkuin huhtikuinen. Marraskuussa valo on lämmintä, ja siinä on väriä. Yleensä auringon edessä purjehtii aina pieniä vaaleanpunaisia pilvilaivoja jotka saavat marraskuun näkymään vaaleanpunaisten silmälasien läpi jos vain muistaa pitää ne taskussa.\nKerran eräässä pohjoisessa maassa, seitsemän mäen ja seitsemän laakson takana, seitsemän pellon ja seitsemän metsän keskellä yhtenä kuulaana marraskuisena päivänä oli kävelyllä muuan neitonen. Maassa, puussa ja heinissä oli kuuraa, valkokylkiset koivut hehkuivat harmautta vasten ja tuoksui ihan siltä että pian saattaisi sataa lunta.\nTaivas oli prinsessanvärinen ja koivujen takana hehkuva aurinko kuin kultaa. Metsikössä kulkijan silmien edessä vilahti jokin harmaa, pieni ja iloinen. Sen nauru kupli koivujen huurteisilla rungoilla, sen tuikkivista silmistä pilkahtelevat iloiset säkeneet sulattivat jäätyneiden heinänkorsien päihin kimmeltävät kastepisarat joissa heijastui kultainen taivas, marraskuun valo.\nPieni harmaa viipottaja pysähtyi, se oli kietoutunut lämpimään villahuiviin ja se katsoi tarkasti,totisena kuin arvioiden. Se totesi kulkijan ystävälliseksi, hymyili ja jatkoi kulkuaan. Se oli keijukainen! Harmaan villahuivinsa alla sillä oli kätkössä hohtavat vaaleanpunaiset siivet, prinsessanväriset, kuin silkkiä. Keijukainen viskasi huivinsa puunoksalle, ja aloitti marraskuisen tanssin, varmaan sen viimeisen ennen talviunia. Kultainen aurinko oli sen varmasti houkutellut vielä lentelemään, liihottelemaan huurteisten koivujen keskellä, kulkijan iloksi.\nKeijukaisen liihotellessa kulkija hiipi lähemmäksi, varoen ettei säikyttäisi tuota pientä ja sievää olentoa. Eipä kulkijaneito arvannutkaan, että tämän keijukaisen sisällä asusti varsin rohkea ja leikkisä pikkuinen tyttö, se varmasti johtui siitä että liihottelija oli kuninkaallista sukua, oikea keijukaisprinsessa. Keijukaisprinsessat eivät murehdi turhia, niiden jalat ovat ihmeen kevyet marraskuusta huolimatta ja ihan kuin niiden ympärillä pikkuisen paistaisi aina aurinko, ja kesä olisi pienen matkan lähempänä.\nSiihen se istahti, kulkijan viereen ja kertoi tarinoita. Lörpötteli ja hykerteli, ja lopuksi se kertoi pukeutuneensa prinsessanväriseen raitapaitaan. Siinä on olkapäillä räyhelöt ja ne tekevät paidasta semmoisen että sitä voivat pitää keijukaiset, muuten se olisi vähän hyi. Melkein poikien.\nSitten se kiljaisi iloisen, keijukaismaisen kiljaisun, pyörähteli prinsessamaiset pyörähdykset, kietaisi ylleen villahuivinsa ja hipsutteli kevein, iloisin jaloin koivikon katveeseen, kulkijan silmien ulottumattomiin. Mutta se jätti koivun oksaan jotain, jotain tärkeää ja ihmeellistä. Kimaltavat siivet. Marraskuun iltapäivän aurinko kimmelsi niissä, niiden väri heijastui taivaankanteen ja kulkija huomasi että koko maailma oli muuttunut vaaleanpunaiseksi, prinsessanväriseksi.\nJa sitten alkoi sataa lunta.\nkeijukaisen paita vuosikausia kaapissa marinoitunuttta ohkaista trikoota, paidan kaava kaupan valmispaidasta, röyhelöt(keijujen kielellä räyhelöt) olkasaumoissa huolittelematonta trikookaitaletta poimutettuna.\nkuvat hovikuvaajan kamerasta. tarina kuvien ja lörpöttelevän keijukaisen inspiroima.\nLähettänyt ketunpesän hanna klo 00:10 20 kommenttia:\nUrheiluhulluutta on montaa lajia. Ketunpesään sitä on siunaantunut monenlaista laatua, ihan niitä aitoja hienhajuisia yksilöitä jotka vääristävät tilastomerkintöjä suomalaisten liikuntatottumuksista kuin myös niitä penkkiurheiluhulluja joiden käsi käy sipsipussilla sitä tiheämpään mitä pitemmälle jääkiekon suomenmestaruusliigapelit ehtivät. Tilanne on äärimmäisen mielenkiintoinen tälle tutkijaluonteelle joka tekee tässä tapauksessa vertailevaa tutkimusta eri ääripäiden mm.motoriikasta, suorituskyvystä ja lihaskunnosta.\nHienhajuiset urheiluhullut suoriutuvat motorisista harjotteista erityisen ripeästi silloin kun on kyse sählykassin pakkaamisesta, etenkin jos ko. kyyti odottaa pihalla ja äänitorvi on soinut muutaman kerran. (huomionarvoinen seikka se, että lähtijä/pakkaaja on herännyt noin viisi minuuttia aikaisemmin.)\nSuoriutumispisteitä tässä motoriikkatarkastelussa laskee kuitenkin se, että lähtijän/pakkaajan jäljiltä joutuu siivoamaan sukkalaatikon, kenkähyllyn ja laittamaan kiinni erinäisiä ovia. (tutkijan motoriikkaa tämä tietysti kehittää, etenkin päpätyslihaksistoa.)\nHienhaju-osasto suoriutuu vertailussa olevaa sohvaperunaryhmää paremmin myös suorituskykyosiosta niiltä osin kun vertaillaan harrastus/peli/ vuoro/turnauskertojen määrää ja korreloidaan sitä vaikka liikahtamiseen sohvalta ja läppäriltä, älypuhelimen äärestä tai peiton alta etenkin viikonloppuisin. Suorituskykymittaus ei tosin täytä kaikkia kriteerejä mitä luotettavan suorituskykymittauksen tulisi täyttää, sillä siinä esiintyy liikaa emotionaalisia vaikuttajia sekä muita, kuten logistiikka- ja kieroustekijöitä. Luistamistaito on yksilöiden välillä erilainen, sen avulla kumpaankin ryhmään kuuluva voi hyödyntää omaa erikoisalaansa, toinen luistaakseen(= välttääkseen kotityöt/siivouspäivän) hienhajuisiin kamppeisiinsa ja toinen välttääkseen hikipisaroita viimeiseen asti. Luistelutaidolla ei ole tämän asian kanssa mitään tekemistä.\nPenkkiurheilijat kunnostautuvat tutkimuksessa erityisesti istumalihasten osalta. samoin makuulihasten, ehkä myös hiirikäden ynnä peukaloiden. Lihaskuntotutkimukseen olennaisesti vaikuttava seikka on se, että penkkiurheiluosasto on yleensä paikanpäällä, ja joutuu siten toteuttamaan johtoryhmän määräyksiä ja saa siten kuitenkin lihaskuntoharjoitusta vaikka kyseessä onkin vastentahtoinen lihaksisto, puhumattakaan tahdonalaisesta hermostosta. Verrokkiryhmän lihaskunnon määrittely perustuu ainoastaan jälkipeleihin.\nTutkimustulokset yllättävät pitkän linjan tutkijan. Hienhajuinen urheiluhulluus ei suoraan kerro hyvästä lihaskunnosta, eikä penkkiurheilijan ja sohvaperunan teoreettinen liikkumattomuus huonosta. Hikiurheilija jaksaa hikoilla eri lajeissa viisi tai kuusikin kertaa viikossa plus hupihöntsäilyt, eikä tunnu missään-paitsi että totaalinen väsy iskee siinä kun pitäisi viedä roskiin tyhjä vessapaperirullahylsy, tyhjä sampoopullo tai revennyt pelisukka.\nTutkimuksen perusteella hikiosastolle suositellaan lisää liikuntaa, ehkä voimaharjoittelusta olisi apua?\nToinenkin yllättävä seikka havaittiin tutkimusta tehdessä. Tutkittavien ryhmien sijaan tutkijan lihakset joutuivat kaikilta osin altistumaan monentyyppiselle rasitukselle-voimaharjoittelua, suorituskykyä ja notkeutta vaativia rasteja tuli tutkimuksen aikaan vastaan useampia. Puhumattakaan hermoston kehittämisestä. Mindfulness!\nLähettänyt ketunpesän hanna klo 22:44 18 kommenttia:\nMulla olisi rästissä käsityöpostauksia(kin). Että ihan ilman värkkäyksiä ja näperryksiä ei syksy ole kulunut...vaikka enimmäkseen on kyllä tullut näprättyä noita pieniä varpaita ja pehmoisia poskia. Ei mitenkään vastenmielistä puuhaa sekään. :) Syksyllä olin valokuvasta painokankaaksi-kurssilla ja nekin tuotokset ja systeemit ovat ihan kertoilematta, käsityökerholauantaiden tuotokset odottavat koneen uumenissa, tosin yksi (tai kaksi) ei ole ihan valmis...ja yksi ihanaihana tilaustyökin on kuvina tallettetu omalle koneelle. Yksi kankaanpainopäivä vietettiin siskon kanssa ja niistäkin kankaista olisi kuvia... Muutama vaatekappalekin olisi; prinsessan paita ja pikkumiehen garderobin täydennykset. Huomasittehan monikon viimeisessä? :)\nNiin hankala päättää mistä päästä noiden julkaisun aloittaisi..pitänee mennä fiilispohjalta tämä ensimmäinen. :)\nPiiiiitkän kesätauon jälkeen syksyllä kävin blogin sähköpostissa ja löysin sieltä ihanan pitkän kirjeen jossa kirjoittaja kertoi herkän tarinan perheestään, lastenlapsistaan ja uudesta tulokkaasta, uudesta lastenlapsesta jota pojan perheeseen odotetaan. Kirjeen lähettäjä kertoi,että haluaisi antaa odottavalle äidille samantapaisen työn kuin se minkä olin vienyt neuvolantädille tai se, jonka tein jäädessäni äitiyslomalle viime keväänä. Miten ihana tilaustyö! Sain palata mielessäni noihin vauvanodotuskuukausiin ja niihin perhosen siipien liikahduksiin...Työn toteutukseen, väreihin ja muuhun sain vapaat kädet. Onneksi sain kuitenkin pienen inspiraatiotilkun ja muistojen pitsejä liitettäväksi työhön.\nPitkähkön toimitusajan tämä kyllä vaati...mutta nyt se on valmis, paketoitu, kääritty lämpimin ajatuksin ja viety postiin. Se on matkannut toiselle puolelle Suomea ja tiedän sen saapuneen perille. Mukavia sähköposteja olemme vaihtaneet tilaajan kanssa useita ja minusta tuntuu ihan että olemme vähän tuttuja jo. :)\nPienen tilaajalahjan lisäsin pakettiin ihan omin lupineni. :)\nKyllä olikin mukavaa tehdä tätä! Vauvanodotus on niin erityistä aikaa. :) Nyt te ketunpesän vierailijat, minkä noista yllä luetelluista käsityöjutuista haluaisitte nähdä seuraavaksi? Kertokaahan. :)\nLähettänyt ketunpesän hanna klo 22:38 16 kommenttia:\nKirjoittamiseen tarttuminen on nyt jotenkin takkuista. Paljon jutuntynkiä ja ajatuksia vilistää-ohi mennessään vilkuttavat vähän virnistellen että etpäs ehtinytkään, hähää.\nPääosin jutuntyngät virnistelevät ironisesti tälle perhe-elämälle, toisinaan niillä ei ole hymynhäivettäkään ja joskus ne kolhaisevat mennessään varsin kipeästikin.\nKäsityöjutuntyngät odottavat oikeastaan paljon kiltimmin vuoroaan kuin nämä muut, niitäkin on aika kasa mutta ne eivät karkaa, toisin kuin nämä kiireisemmät ja sukkelajalkaisemmat.\nPitäisi saada kiinni kirjoittamisen rytmistä. Päiväkirjaan olisi niin mukava saada talteen oikean elämän hetkiä, tähdillä ja ilman.\nKun tähtihetkestä kuluu aikaa, juttu latistuu eikä sen muistiin kirjoittaminen ja jakaminen enää tunnu merkitykselliseltä itsellekään.\nJuuri nyt on myöhäisilta, vähän uupumusta, koneiden hurinaa(puhtaita astioita ja puhtaita vaatteita, kuiviakin, aamuksi.) ja sekalainen sekamelska ajatuksia, sotkua, ja syliä haluava vauva.\nSivupöydällä keskeneräinen runotyö- ompelukoneessa toiveikkaasti valot ja makuuhuoneesta kuuluu kolmevuotiaan iloinen, taukoamaton pälpätys: nappejapeilejäsaippuaahaijahaijahaijahaijjajaa.Muunmuassa.\nKohta kotiutuvat kiekkoilijat: pelikasseja, hikisiä kamppeita ja pelianalyysejä.Iltapalaa. Tunnista toiseen.\nAku Ankkoja ja Asterixeja pöytä väärällään, tyhjiä maitopurkkeja aamulla pöydällä melko monta.\nKellon käydessä puoltayötä tarttuisi mielellään vaikka runokirjaan. Jokin sisäinen ääni saa tarttumaan luutuun ja lakaisuharjaan jotta aamu olisi selkeämpi, eikä ensimmäisenä paljaiden varpaiden alla tuntuisi eletty eilinen päivä.\nPienin pyörii, liikkuu ihmeellisesti paikasta toiseen eikä kukaan oikein tiedä miten se sen tekee.Hymyilee, kertoo valoisia juttujaan niin että pääosin elämä on hyvin selkeää ja kirkasta.Tuntee omat ihmisensä, vieraat saavat paljon ujompia hymyjä. Pieni on siinä rakkaassa pehmoisessa iässä jolloin leuka on juuri sopivan kokoinen äidin kaulakuoppaan ja pehmeys on vielä joka kohdassa, raajassa, poskessa. Velipojan lippalakista irtoaa juuri nyt päivän parhaimmat naurut .Pöydän ympärillä nyt neljä iloista poikaa, yhden pienen iloinen hörötys tarttuu, ja kaikilla on nauravat silmät. Minullakin.\nPienten tyttöjen huoneesta kuuluu unen tasainen hengitys. Tyynyllä pekka töpöhäntä, toisella peppi. Kolmas kertoi juuri ennen nukahtamistaan että ei lue neiti etsivää nyt kun se on aika jännässä kohdassa. Kouluvaatteet katsottuina, eskarilaisellakin , ihmeen omatoimisia ja reippaita, välillä ihmettelen. Ovatko liiankin?\nJa kun sitten tarttuu--ei osaa lopettaa. Täydestä elämästä on hyvä ja helppo kirjoittaa.\nAjatusten siivin viivähdän siellä mistä viikonloppuna kuulimme suruviestejä. Paljon teitä muistellen, toivoen voimaa ja jaksamista sinne perheeseen jossa nuoren pojan paikka on tyhjä. Ja sinne josta auto-onnettomuus vei molemmat, miehen ja vaimon. Ja siellä missä nuoren naisen elämänlanka katkesi niin yllättäen, voimia perheelle, läheisille jotka ovat jo joutuneet menettämään niin paljon.\nMarraskuu on minulle kuukausista se johon sisältyy paljon pimeää, synkkyyttä, kurjaa oloa ja väsymystä.\nToivottavasti kaikille joilla on nyt surua, huolia tai kaipausta, toisi lähestyvä joulunodotus mukanaan ihmisten lämpöä ja valoa, kynttilöitä ja lumivalkoista, lumienkeleitä.\nMarraskuisen illan päiväkirjanmerkintä alkoi ankeissa tunnelmissa, oli väsyä, kyllästymistä sotkuun ja parittomiin sukkiin, haiseviin tiskirätteihin ja muihin arkisiin asioihin. Kirjoittamisen jälkeen päällimmäisenä kiitollisuus, meistä kaikista.\nKirjoittamalla saa nostettua elämästään ne tärkeimmät päivänvaloon, luutut ja leivänmurut saavatkin hautautua marraskuun pimeyteen.\nTästä tahtoisin pitää kiinni, järjestää sille aikaa.\nLähettänyt ketunpesän hanna klo 00:37 17 kommenttia:\nMuutama runotusinspiraatio siis vielä.:)\nLähettänyt ketunpesän hanna klo 22:54 2 kommenttia:\nKetunpesässä on runokirjoja työpöytä väärällään. Käsityökerhon viimekertainen ideointiharjoitus elvytti vähän unohduksissa olleen vanhan, rakkaan harrastuksen ja ajanvietteen ja pitkästä aikaa kaivelin kirjahyllystä yöpöydälle ( ja ompelupöydälle) kasan runokirjoja. Risto Rasaa, Tuomas Anhavaa, Veikko Haakanaa, Einari Vuorelaa..muiden muassa. Niistä nyt pitäisi valita THE RUNO.\nEnsi lauantaina kässäkerhossa paininjalan alla ja pisteltävänä runotyö.Runon tuoma tunnelma tai sen synnyttämä ajatus kuvaksi kankaalle.\nLaitan tähän joitain runoja joita löysin, ja joitain joita jäi mieleen sieltä käsityökerhosta.\n(ehkä minun on tunnustettava että pari runotyötä on jo puolivalmiina-tosi innostava projekti, tämä)\nTeille kaikille iloksi ja inspiraatioksi. :)\nNäitä saattaa ilmaantua tänne lisää. :) Kuvakansioissa matkaillessa löytyi huikeita kuvia joista löytyy monien löytämieni runojen tunnelmia.\nLähettänyt ketunpesän hanna klo 17:21 10 kommenttia:\nMuistojen ja tunnelmien tulviessa\nkaipaus tuntuu kipuna.\nkertoo ihmisten ikävästä.\nKirkkomaan kuusien katveessa\nsoi kauniisti mereltä tuleva tuuli.\nLähettänyt ketunpesän hanna klo 22:16 8 kommenttia:


20mb/s, tarpeeksi nopea? - Elisa Palsta\n20mb/s, tarpeeksi nopea?\nTuli tilattua Elisa Viihde 20mb/s nopeuksilla, mutta nyt pohdituttaa että onko tuo nopeus tarpeeksi HD-kanaville ja netin käyttöön? Kokemuksia? Kiitos\nEI RIITÄ 20mb/s. Siis 20 millibittiä/sekunti. :smileyshocked:\n20Mb/s voi riittää, eli 20 Megabittiä/sekunti, riippuu ihan toteutuvasta nopeudesta. Tuo 20Mb/s on maksimi ja kuparia pitkin sitten tulee jotain 5-18 megaa sekunnissa, riippuen ktosi etäisyydestä puhelinkeskuskeen, jossa on se lähin dslam.\nHD vie kaistaa 9-11 megaa. Eli aika usein riittää nopeus SD-ohjelman ja netin yhtäaikaiseen käyttöön. Monella HD-ohjelman katselu ja netin käyttökin on yhtäaikaa mahdollista. Osalla ei sitten näy kunnolla edes se SD ilman netin käyttöä.\nJotain tuolta väliltä se on. Sen näkee sitten kun yhteys tehty.\nKaapeliViihde Pace'lla, Kerava.- Viihteen idea: :D - Viihteen palvelu ja reagointi ongelmiin: :( - Viihteen laitteet: :@\nJos todellinen nopeus on 12 mb/s, niin riittää. Muuhun surffailuun jää kuitenkin aika niukasti kaistaa. Minulla oli tuo 20/1, todellinen nopeus 16/0,85. Eurosport HD näkyi hyvin, jos netissä ei ollut muita koneita.\nUrea iacta est - Julius Caesar teltan takana\nKooMikko kirjoitti:EI RIITÄ 20mb/s. Siis 20 millibittiä/sekunti. :smileyshocked:20Mb/s voi riittää, eli 20 Megabittiä/sekunti, riippuu ihan toteutuvasta nopeudesta. Tuo 20Mb/s on maksimi ja kuparia pitkin sitten tulee jotain 5-18 megaa sekunnissa, riippuen ktosi etäisyydestä puhelinkeskuskeen, jossa on se lähin dslam.HD vie kaistaa 9-11 megaa. Eli aika usein riittää nopeus SD-ohjelman ja netin yhtäaikaiseen käyttöön. Monella HD-ohjelman katselu ja netin käyttökin on yhtäaikaa mahdollista. Osalla ei sitten näy kunnolla edes se SD ilman netin käyttöä.Jotain tuolta väliltä se on. Sen näkee sitten kun yhteys tehty.No vähänkös saivartelee "riippuen ktosi etäisyydestä puhelinkeskuskeen" Jos riippuu, niin ne on ilmajohtoja, jotka kohta laitetaan rullalle eikä ne enää ktosiaankaan me enää puhelinkeskuskeen, puhumattakaan puhelunvälittäjälle:p\nADSL-yhteyden nopeus on riippuvainen siitä missä operaattorin lähin keskus sijaitsee. Tiettyä nopeutta ei siis voida tiettyyn osoitteeseen taata vaikkakin ikävä kyllä myydään kyllä.\nItsellä kävi kerran toisen operaattorin kanssa sellainen juttu, että he ovat myyneet 24M-liittymän ja vielä menivät vakuuttamaan että tuo toimii. Mutta mitä minä siitä kelpaa, liittymän maksoi silloin isä, kun olin vielä aika nuori. Todellinen nopeus oli vain jotain 8M-10M välillä eli kaukana siitä mitä tilattu/luvattu ennen ostopäätöksen tekoa. Tulimme nimittäin hakemaan 512/512 kaistan tilalle jotain muuta, koska Sonera olisi muuten pakkopäivittänyt sen 1M/1M jos emme olisi tultu hakemaan edullisempaa nopeampaa. Hyvä juttu oli että nopeus nousi saman tien kun kotiin tulimme, mutta tosiaan ei luvattu nopeus joten nopeutta laskettiin ja hintaa, ei kylläkään yhtä nopeasti kuin liittymä on myyty meille. Eli kuukauden tai kaksi jouduimme maksamaan ei-oosta.\nSiksi en oikein tämän perusteella pidä ADSL-yhteyksiä kovin hyvinä eli tosiaan Viihde varsinkin HD:nä voi vaatia helpostikin jopa 12M-kaistan ja jos asut kaukana keskuksesta, siis tosi kaukana, nopeus voi olla vaikka ainoastaan 10M... Eli kun tilaat liittymän joka on vaikka 24M, niin saatat kotona huomata, että nopeus ei olekaan se mainoksessa ollut hieno 24M vaan jotain ihan pienempää. Monilla Viihteen asiakkailla ADSL-tyyppinen laajakaista on paljon hitaampi teoreettista maksiminopeutta, koska täysinopeus vaatisi sitä, että asuisit muutaman kilometrin päästä keskuksesta, mieluummin 1-2 tai korkeintaan n. 3 kilometrin päästä.\nLisäys: Viihde Kaapelimodeemi-tekniikalla ei taas esimerkiksi etäisyyksistä hätkähdä, silloin tulee aina verkon maksiminopeus kaapelitalouteen joka sekään ei kuitenkaan esim. verkon ruuhkista johtuen ole aina lähellekään luvattua 100/5. Toisinaan nopeus voi olla vaikkapa vain 50M/1M ja etenkin primetime-aikaan kaapelimodeemiverkko on ruuhkaisimmillaan.\nhpguru kirjoitti:Eli kun tilaat liittymän joka on vaikka 24M, niin saatat kotona huomata, että nopeus ei olekaan se mainoksessa ollut hieno 24M vaan jotain ihan pienempää. Monilla Viihteen asiakkailla ADSL-tyyppinen laajakaista on paljon hitaampi teoreettista maksiminopeutta, koska täysinopeus vaatisi sitä, että asuisit muutaman kilometrin päästä keskuksesta, mieluummin 1-2 tai korkeintaan n. 3 kilometrin päästä.Tässä väärää tietoa.\nTäysi nopeus vaatii, että on aivan dslamin vieressä. Esim, 1 km pudottaa nopeuden jo 20 M:stä n. 15 M:ään.\nKiitos kun korjasit... Siitä on aikaa kun ADSL on ollut. Nykyiään leikkinyt lähinnä mobiiliverkolla, tosin kiinteä on kiikarissa!\nMukavasti tämä muuten pätkii tämä mobiiliverkko nyt kun taas Spotify toistaa katkojen kanssa. Täytyy vakavasti harkita Kaapelimodeemi 10/2.\nMukavasti tämä muuten pätkii tämä mobiiliverkko nyt kun taas Spotify toistaa katkojen kanssa. Täytyy vakavasti harkita Kaapelimodeemi 10/2.Pientä offtopicia, mutta...\nTervetuloa kaapelin ihmeelliseen maailmaan. Kapasiteettiongelmien pariin, jolloin yhteys tippuu tiettyihin kellonaikoihin tuhottomasti. :smileycheesy:\nVaikka taitaa sitä nyt muissakin yhteystyypeissä esiintyä.\nEi se tunnu olevan tilatusta nopeudesta kiinni, eikä ihan suoraan edes toteutuneesta. Ikävä kyllä.\nHd matskua voi katsella tuurilla, tai sitten jos ei häiriinny sekunnin katkoista vähän väliä. Ihan sama katsooko livetöllöä\nvai tallennetta tai vuokraleffaa. Tänä päivänä selitys ei saisi olla, että siellä joku muu käyttää nettiä samaan aikaan... Kun\njokainen vähänkään teknisempi huusholli on täynnä verkkoon kytkeytyviä vehkeitä.\nSd materiaalilla adsl nopeus riittää ihan hyvin. Mutta 19 Megan kättelyillä en vielä tähän päivään mennessä ole päässyt\nkatsomaan yhtään pätkimätöntä HD ohjelmaa.\n[offtopic]Olen kuullut ja se pitääkin toistaiseksi erossa tilaussivulta. Nyt tosiaan puhelin koneessa ja netti tulee sitä kautta ja kyllähän tällä ainakin YouTube Full HD hoituu, muuta Full HD:tä en katsokaan, joten kai tällä pärjää.[/offtopic]\nOikea Full HD kuitenkin varmasti tarvitsee enemmän kaistaa kuin YouTuben 1080p, joten tällaisille mobiiliverkko ei ole oikea ratkaisu. DNA SuperÄlypaketti 4G 200\nhpguru kirjoitti: Oikea Full HD kuitenkin varmasti tarvitsee enemmän kaistaa kuin YouTuben 1080p, joten tällaisille mobiiliverkko ei ole oikea ratkaisu. Juu niin tarvitsee , koska You Tube käyttää erilaista pakkausta kuin IPTV. Miksikö? Siksi , että IPTV:n formaatti on määritelty standardissa , jota sitten kaikki TV-yhtiöt ja jakeluoperaattorit käyttävät. You Tube ja muut netti-streamit voivat päättää formaatistaan itse.\nTarkennetaanpa kuitenkin edellisten kirjoittajien lausumia HD-tasoisen IPTV:n vaatimasta kaistasta. Mittasin taannoin YLE HD:n kaistan vähän tarkemmin ja tulos oli 8,58 Mbit/s kuten täältä käy ilmi.\nMuut HD-kanavat ovat suurin piirtein samoissa lukemissa eli maksimissaan noin 9 Mbit/s ne bittivirrat jää. SD-tasoinen streami vaatii noin 3....6 Mbit/s.\nMitä sitten tulee ADSL2+ -liittymän nopeuteen ja kaapelipituuden vaikutukseen niin se keskimäärin menee osapuilleen seuraavan kuvan mukaan. Toki kaapeleiden kunto ja liitosten määrä vaikuttavat myös ja PIENENTÄVÄT allaolevan käyrän teoreetisia arvoja.\nTuo vihreä käyrä on se , joka koskee Viihde ADSL:ää. Siis oleellista on se asiakkaan kaapelipituus DSLAM:lle eli onko se sen verran lyhyt , että nopeus nousee yli tuon aiemmin mainitun 9 Mbit/s , jolloin myös HD-tasoinen IPTV voi toimia edes teoriassa. Käytännössä kaistaa kuitenkin pitää olla enemmän käytettävissä , mikäli halutaan käyttää nettiyhteyttä tietokoneella samanaikaisesti digiboksin ollessa IP-kanavalla. Toki sekin on totta , että vaikka kaistaa olisi paljon enemmän esim. 100 Mbit/s , niin IPTV voi pätkiä siitä huolimatta johtuen operaattorin verkosta ja palvelimista tai asiakkaan modeemista ja digiboksista.\nEdit: No toki pitää muistaa , että Elisa on luvannut DL-kaistaa ADSL-liittymille 10...20 Mbit/s. Jos sitä ei saa , niin Elisa syyllistyy sopimusrikkomukseen ja liittymäsopimuksen voi sillä perusteella purkaa.


Dialogiblog | AJATUKSIA HEUREKAN DIALOGI AJASSA -NÄYTTELYSTÄ\nAJATUKSIA HEUREKAN DIALOGI AJASSA -NÄYTTELYSTÄ\nVuoropuhelu elämän kanssa\n11.1.2017 11.1.2017 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nNelisen kuukautta olemme rohkeasti astuneet esille. Tässä minä olen. Vanha ihminen. Mieleen nousee huikeita hetkiä: kuusivuotias Josefiina, joka istuu etupenkillä katsomassa Daniellea, valkokankaalla neljässä minuutissa tytöstä mummoksi vanhenevaa. Heti etupenkin tyttö oivaltaa juonen ja suu aukeaa laskemaan: neljä – kuusi- kymmenen – ääni kovenee vähtellen ja kun vihdoin päästään viimeiseen kuvaan, tulee jo riemukkaana huutona KAHDEKSANKYMMENTÄKUUSI. Juuri kun valkokangas pimenee.\nNäyttelyssä on kuultu koskettavia, hauskoja ja vaikuttavia tarinoita lapsuudesta. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nTai yhdeksänvuotias Ronja dialogihuone kakkosessa, siinä josta etukäteen epäiltiin tulevan kuivakas tilastohuone Siellä yhtäkkiä kirkas, heleä nauru täyttää tilan kun videon selostaja lausuu Mynhhen – siitä tämä Frankfurtissa asuva tyttö löytää samanlaisen riemun kun pohjalaanen Kuopion torilla kuullessaan ”mittee työ…”.\nKuvia nousee mieleen, naurua ja kyyneleitä, ihmettelyä – ”onks vanhana tosiaan näin raskasta kävellä” kysyy minulta parikymppinen rastapää painot nilkoissaan.\nOlisi voinut alkaa masentaa noilla kierroksilla, mutta kun ei. Heurekan innoittajat ihmeellisellä tavalla kouluttivat meidät mielestämme jo kaiken tietävät löytämään kaikesta jonkin hyvän puolen. ”Otetaan siitä koppi”- ja jo löytyi synkemmästäkin lohkaisusta jokin mahdollisuus eteenpäin.\nNäyttelyssä käsitellään vanhenemisen teemaa muun muassa kuvien avulla. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nKieltämättä nimi ”innoittajat” tuntui aluksi oudolta. Nyt siinä on jo sisältöä, se elää, niin että voi antaa rauhassa tukan nousta pystyyn, suun levitä hymyyn ja jättää sanomatta se synkkä asia mikä oli jo kielen päässä.\nVuoropuhelua elämän kanssa on käyty pääosin näyttelyvieraiden omassa mielessä. Me dialogioppaat olemme saaneet vain kulkea rinnalla, sinisestä olohuoneesta tarraseinälle, jossa ikähaitari on nollasta 100 plussaan, keltaiseen ja pinkkiin huoneeseen, jossa voi kokea vapinaa, painoa ja heikentyviä aisteja, mutta myös vanhenemisen riemua, eläköitymisen yllätyksellisyyttä- Siitä pyöreään huoneeseen jossa tulevaisuus hahmottuu uudella tavalla. Mukana koko ajan me, jokainen turvallinen ja kukin omalla tavallaan ihmisenlainen ikääntynyt opas. Olen ylpeä siitä että meitä ei ole nimitetty seniorioppaiksi niin kuin Bernin vastaavasaa näyttelyssä vaan dialogioppaiksi. Keskustelun osapuoliksi.\nNyt alkaa olla loppusuora edessä. Ostaisinko loppukuusta päivälipun ja ajelisin junalla Tikkurilasta Puistolaan, hyppäisin siinä pois ja tulisin takaisin. Jo tunnissa ehtisin tehdä monta matkaa, päivässä kymmeniä. Junassa voisin istahtaa jotakin kulkijaa vastapäätä ja\nHeurekan kohdalla ohimennen lausahtaa: ”Mukava työpaikka tuo Heureka”, ”tuli oltua tuossa talossa töissä,” ootko käynyt koskaan tuolla”, ”siellä rotatkin pelaa koripalloa”, ”meikäläinen pääsi Heurekasta eläkkeelle”… Aloitusrepliikkejä voin keksiä lisää, ja jos keskustelu jatkuu, ajaa pari pysäkkiä eteenpäin ja sitten taas palata takaisin.\nTilastohuone on kaikkea muuta kuin tylsä paikka. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nHeurekan tiedekeskus kolkuttelee tietämisen rajoja. Paitsi tätä vuoropuhelua elämän kanssa se voi tutkia vaikka sitä, että avautuuko kynnenmustuaisen jostain täplästä kokonaan uusi maailmankaikkeus tai toisaalta sitä, onko meidän huimaa vauhtia laajeneva universumimme vain tomuhiukkanen jonkin toisen kaikkeuden keskellä.\nMutta Dialogi ajassa-näyttelyn kysymyksenasettelu johtaa väistämättä asiaan, josta kukaan ei pääse yli eikä ohi, nimittäin Dialogiin kuoleman kanssa. Siihen näyttelyyn voidaan myös rakentaa huoneita joissa voi kierrellä oppaan kanssa. Ja mikä parasta, siihen ei Heurekan tarvi hakea ja kouluttaa oppaita monen sadan hakijan joukosta.\nEttei Dead Line yllätä.\nHinski Honkkila, 73,\nMeidän jengi osa 4\n3.1.2017 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nNiinhän ne menivät joulu ja uusi vuosi ihan tuosta vaan. Onkohan iällä vaikutusta ajan kulkuun? Toisaalta välillä on hyvä hiljentyä. (Tästä sanasta muuten tuli jouluna paljon puhuttua ja totesimme että suomalaiset aina ”hiljentyvät”.) En ollut työvuorossa pyhinä ja tuntui aika omituiselta, kun työrytmi katosi. En tavannut työkavereita, muuta kuin somessa, ja silloin oivalsin, ettei se some korvaa elävää ihmistä. Sellaista, jonka kanssa voi naamatusten jutella, katsoa silmiin ja vaikka pikkasen halata, vaihtaa sanoja ja ajatuksia.\nRupatteluhetki näyttelyssä. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nOlemme saaneet tänä syksynä kokea jotain eriskummallista. Työnteko onkin ollut aivan jotain muuta, mitä kenties odotimme. No, onhan niitä hetkiä ollut, kun on tuntunut turhauttavalta kun ei ole ollut asiakkaita, mutta siitä huolimatta uskallan sanoa, että motivoituneempaa porukkaa en ole koskaan tavannut työmailla.\nPoiketen suomalaisesta peruskäyttäytymisestä olemme käyneet jopa houkuttelemassa Heurekan muita asiakkaita näyttelyyn. Osa näyttelyyn värvätyistä suhtautui näyttelyyn epäilevästi, mutta valtaosa heistä palasi kierrokselta tyytyväisinä ja yllättyneinä. Kohtasin useamman kerran tapauksia, joissa isä tai äiti oli päättänyt, että lasta ei kiinnosta kierros ikääntymisestä kertovassa näyttelyssä. Oli ilo huomata, että usein lopputulos olikin päinvastainen: lapsi nautti ja oli hyvin kiinnostunut.\nNeulepuikkojen kilkatus on tuttu ääni dialogioppaiden taukohuoneessa. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nKohdalleni on kuluvina kuukausina sattunut muutama unohtumaton kierros. Eräällä kierroksella japanilainen elokouvatuottaja innostui näyttelystä valtavasti. Hän otti paljon kuvia ja kyseli. Hän olisi halunnut viedä näyttelyn Japaniin!\nToisella kierroksella kiinalainen nuori nainen ja minä itkimme yhdessä, koska kuvien katselu dialogihuoneessa oli koskettavaa ja ajankohtaista. Yhtenä päivänä malesialaisen äidin kierroksesta tuli yllättävän henkilökohtainen. Äiti kuunteli näyttelyyn kuuluvaa tarinaa pankkivirkailijasta, joka ei pitänyt työstään. Hän kertoi, että on itsekin pankissa töissä eikä viihdy siellä kovin hyvin. Mikä sattuma!\nTammikuussa meillä on enää kaksi viikkoa työrupeamaa ja sitten se loppuu. Luulen että jokainen jengistä miettii, että mitäs nyt? Osalla jatkuu muut harrastukset ja mahdolliset luottamustehtävät, mutta on heitä, joille tämä työ on ollut henkireikä arkirutiineihin.\nHaluan lopuksi kiittää kaikkia mukana olleita tästä unohtumattomasta ajasta ja toivottaa kaikille pitkää ikää ja tervettä elämää!\nKaj-Erik Fohlin, 70,\nRikasta elämää aina vaan\n21.12.2016 21.12.2016 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nOlen oppinut valtavasti vanhenemisesta näinä kuukausina, joina olen työskennellyt Heurekassa dialogioppaana teemana hyvä vanheneminen. Vanheneminen on väistämätöntä. Siinä on yleisiä ja yleistettäviäkin piirteitä, mutta kokemuksena se on hyvin yksilöllinen tapahtuma. Se on jokaisen ihmisen ihan ikioma juttu.\nTällä penkillä pääsee kokeilemaan, miltä tuntuu olla eläkkeellä. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nPahimmillaan siinä voi kai alkaa vierastaa niin itseään kuin kanssaihmisiään ja elämää yleensä, koska on niin erilaista olla ja elää nuorehkona kuin vanhana. Parhaimmillaan taas voi alkaa pitää itsestään ja muista uudella tavalla, kun ei enää arvioi itseään muiden silmin ja ajatuksin, vaan tietää tarkemmin mitä (loppu)elämältä haluaa, mitä ehdottomasti ei. Se on sitä integriteettiä. Kertyy kykyä hylkiä manipulointia.\nMinulla on useita dialogiopaskollegoita, joilla on tekoniveliä. Joillakin niitä on jopa pari. Sitä ei ulkopuolinen huomaa, mutta tiedän niistä, koska ovat kertoneet. Se antaa valtavasti toivoa. Ei tarvitse niin pelästyä, jos kulumia ilmenee ja nivelet alkavat reistailla. Siihen tautiin löytyy apua ja taas voi seistä ja samota ja nauttia elämästä.\nNäyttely ja ikääntymiseen liittyvät keskustelut ovat koskettaneet monia. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nElämästä voi nauttia ja sitä voi elää valtavan monella tavalla joka iässä. Niin kuin se yksi dialoginäyttelyssä käynyt noin kuusivuotias poika, joka selosti miksi hän piti eräästä kuvasta, jossa oli mies ja poika, jotka molemmat onkivat. Poika piti kovasti onkimisesta ja ulkona olemisesta ja kerran kun matoja ei ollut löytynyt, hän oli veljensä kanssa laittanut koukkuun purkkaa. Ei tullut kalaa, mutta saipahan istua ongella veljen kanssa ja se oli ollut kivaa.\nLapsuuskin on yksilöllinen tapahtuma. Se eletään monella tavalla. Siinäkin tarvitaan kykyä osata luoda nautinnollisia hetkiä. Elämää ei eletä ihan vain yleisesti missään vaiheessa.\nLena Björklund, 73,\nMiltähän tuntuisi istua yksin kotona robottihyljettä silitellen?\n14.12.2016 14.12.2016 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nEnää kuukausi aikaa toimia dialogioppaana.\nNäyttelyssä olen seurannut ihmisten reaktioita eläköitymisosuuden tapahtumassa. Muutaman kaulaan on ripustettu riipus, jonka saan hälyttämään merkiksi, että heidän on nyt aika siirtyä eläkkeelle. Lapsista on huvittavaa saada rintaansa eläkeläispinssi. Nuoret aikuiset vaikuttavat hämmentyneiltä. He tiedostavat jo, että heidän matkansa kohti eläkeikää on jo alkanut. Moni heistä epäilee, ettei ikinä saa eläkettä, tai jos saavat niin paljon nykyisiä eläkeläisiä iäkkäämpinä. Vanhemmille näyttelyvieraille eläkeasiat ovat jo tuttuja. Nuoremmat heistä odottavat sitä, vanhemmat puolestaan tuumivat, että vapaus on eläkeläisenä parasta.\nKeskustelussa nousee hyväksi puoleksi se, että saa tehdä, mitä huvittaa. Toisaalta ei ole enää varaa tehdä sitä kaikkea, eikä ole enää kaikkia kavereita, joiden kanssa meneminen oli niin helppoa ja hauskaa. Työkaverit jäävät. Voi jäädä leskeksi. Lapset muuttavat maailmalle. Jää yksin.\n”Nuoret epäilevät, etteivät pääse eläkkeelle kuin 7-kymppisinä.” Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nTilasto-osuudessa saadaan tietää, että 86 prosenttia yli 80-vuotiaista asuu kotonaan. 40% heistä elää yksin. Noin kymmenen vuoden kuluttua jo joka neljäs on yli 65-vuotias. Suomi vanhenee vauhdilla. Uudet vauvat eivät ehdi tasapainottaa tilannetta.\nVäestömme vanhenee vääjäämättä. Nuoria maahanmuuttajia tulisi mieluummin houkutella tänne kuin hätistää heitä pois. Heissä on sekin hyvä puoli, että heidän kulttuureissaan kunnioitetaan ja autetaan vanhuksia hyvillä mielin ja ihan vapaaehtoisesti. Uutisissa kerrottu kirkkonummelaistapaus ei ole ainoa. Tapasin itse pari nuorta vastaanottokodissa asuvaa irakilaista, jotka olivat auttaneet ikäistäni ystävää muutossa. Tupaantuliaisissa he saivat meiltä mummoilta ja papoilta jakamattoman ihailumme.\nMeillä vanheneminen huomioidaan huonokuntoisuutena. ”Äiti, sä et sitten kuule enää mitään”, saan kuulla rakkaalta tyttäreltäni, kun lisään volyymiä telkkarissa. Sama toistuu yleisemmin. Vanhoille rakennetaan esteettömyyttä ja väsätään kaikenlaisia apuvälineitä, etteivät kokisi itseään erilaisiksi ja avuttomiksi. Harvan mieleen tulee vastaanottaa vanhuus uutena, hienona ikäkautena ja kohdella vanhaa ihmistä kunnioittavasti ja omaa apuaan hänelle tarjoten. Eipä meikäläiset hevin apua vastaanottaisikaan.\nTaukohuoneessa oppailla on aika jutella ja vaikka lukea. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nVanhoilta vaaditaan samaa suorituskykyä, vaikka keho väsyy, selkää ja lonkkia särkee, polvi muljahtelee, silmät eivät näe kunnolla. En ollenkaan ihmettele, että hitaammat vanhukset kokevat vain olevansa tiellä.\nMeillä Suomessa ei avuttomuus ole sallittua. Jokaisen on pärjättävä itse apuvekottimiensa avulla. Miltähän tuntuisi istua yksin kotona robottihyljettä silitellen? Onneksi minulla on sentään ihan elävä koira, joka pitää huolta ulkona liikkumisestani.\nLapsena olo tuntui luottavaiselta ja hyvältä. Nuorena aikuisena elämä oli usein liian kiireistä, vaativaa ja ahdistavaa. Keski-iässä huomasi, ettei itseään kannattanut ottaa niin hirmuisen vakavasti ja olo keveni. Nyt, 71-vuotiaana, vanhuuden kynnyksellä en havaitse aivojeni toiminnassa mitään vanhuuteen viittaavaa. Ne toimivat nopeasti, ymmärtävät laajoja kokonaisuuksia, oppivat uutta ja tuottavan ihan viisaita ajatuksia. Muu osa kehoa jäykistyy pitkään istuessa eikä jaksa yhtä paljon kuin vielä muutama vuosi sitten.\nNäyttelystä saa mukaansa annoksen elämänohjeita. Kuva: Anniina Nissinen\nNuoret epäilevät, etteivät pääse eläkkeelle ennen kuin 7-kymppisinä. Elinajanodote on pidentynyt. Isoäitini aikoina oli tavallista kuolla tässä iässä, kuin nyt olen. Lapsenlapsilleni 100 vuoden ikä ei ole enää mitään ihmeellistä. Kun tänä vuonna satavuotiaita on liki 800, niin vuonna 2030 heitä arvioidaan olevan kaksinkertainen määrä.\nVaikka eläkkeellä saa olla vapaa, ei se itsessään tuota onnea. Täällä Heurekassa on hienoa, kun on saanut työyhteisön ja kokee yhdessä työkavereiden kanssa olevansa tarpeellinen. Miksei meille vanhoille tarjota enemmän lyhyitä työtilaisuuksia? Työssä käynti virkistää. Siinä saa lisäansioita ja tapaa uusia ihmisiä. Yhteiskunta säästää sairauskuluissa ja kulutus lisääntyy. Win-win!\nEila Laxén, 71,\nKolmen minuutin elämä\nDanielle vanhenee Dialogi ajassa-näyttelyssä neljässä minuutissa. Dialogioppaan elämänkerta kestää kolme minuuttia. Daniellen vanheneminen tapahtuu lähes huomaamatta, oppaan elämä keskittyy valittuihin hetkiin.\nKoulutusvaiheessa keskustelimme siitä, mitä kertoisimme ja mitä emme. Välillä nousi pohdinnan aiheeksi se, pitäisikö kertoa, kamalasta opettajasta, paikatuista vaatteista tai salatuista mustelmista lapsuuden tyttökirjaklassikon Pollyannan tapaan, joka saatuaan\njoululahjaksi kainalosauvat iloitsi siitä, että hänen ei tarvinnut käyttää niitä.\n”Daniellen vanheneminen tapahtuu huomaamatta, oppaan elämä keskittyy valittuihin hetkiin.” Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nMinua ärsyttää välillä suuresti ”be positiv”-vaatimus. Tai tarkemmin sanoen siihen liittyvä käsky, jolloin minusta kun tuntuu että joudun kieltämään kaikki pahat asiat ikään kuin niitä ei olisi olemassakaan. Vuosia sitten olin ryhmässä, jossa eräs keskustelija sanoi, että hän haluaa nyt saada tämän elämänsä jatkuvasti mieltä jäytävän kauhean asian selvään pakettiin, viedä sen kellariin ja antaa olla siellä niin että se ei joka päivä häiritse häntä.\n”Dialogiopas, joka nyt säröineen kulkee ryhmänsä kanssa näyttelyn läpi, voi olla toivontuoja.” Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nEhkä joissakin kolmen minuutin elämänkerroissa, vaikkapa rivien välissä, on juuri sellaisia asioita, joiden kanssa me ikääntyneet olemme jo tehneet tilimme. Asioita joiden kanssa voimme nyt elää rauhassa. Siksi tuntui kurjalta kulkea tuo dialogi ajassa ihmisen kanssa, joka koko ajan kantoi kaunaa kauan sitten tapahtuneesta. Ehkä sellainen dialogiopas jonka kolmen kuvan elämäntarinassa on säröjä, joka nyt säröineen kulkee ryhmänsä kanssa näyttelyn läpi, on toivontuoja.\nMeidän jengi osa 3\n29.11.2016 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nJouluaika lähestyy ja ulkona on pimeää. Valkoinen lumi oli meillä hetken, mutta nyt on taas ”normaali” Etelä-Suomen vuodenaika? Toivottavasti laitatte paljon valoja ikkunoihin, terasseille ja mihin vaan, missä ne näkyvät ja antavat iloa tähän pimeyteen.\nDialogi näyttelyssä ja varsinkin oppaiden taukotilassa on iloa ja valoa. Juttu lentää ja yleinen kysymys on: muistatteko, kun….? Ja kyllä me muistamme ja muistelemme, sillä onhan meillä sitä kokemusta elämästä.\nDialogioppaiden taukohuoneessa muistellaan, jutellaan ja pohditaan elämänmenoa. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nOn hienoa todeta miten työmme on vaikuttanut omaan toimintaamme. Seuraamme herkeämättä keskusteluja, joita käydään mediassa. Tuomme toisillemme luettavaksi kiinnostavat lehtileikkeet, puhumme, mietimme ja olemme aktiivisia. Uusia näkökulmia syntyy näyttelykierroksille, omat tarinat elävät ja Dialogihuone 2:ssa käydään syvällisiä ja koskettavia puheenvuoroja. Alamme pikkuhiljaa ”oppia homman”.\nTiiviiksi ja läheiseksi muodostunut porukka aikoo jatkaa yhteydenpitoa myös jatkossa. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nOlemme tutustuneet toisiimme aivan uudella tavalla. Yhtäkkiä meille on syntynyt 29 uutta ystävää. Nyt olemme jo ihan täpinöissämme, kun odotellaan yhteistä risteilyä, jonne ilahduttavasti osallistuu valtaosa ryhmästä. Heitä, jotka eivät nyt pääse mukaan, voin lohduttaa, että yhteydenpitoa aiotaan jatkaa näyttelyn jälkeenkin. Aiomme kokoontua aina tarpeen vaatiessa, sillä emmehän me ystäviä voi jättää.\n22.11.2016 22.11.2016 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nEn oikeastaan ollut ajatellut vanhenemista mitenkään erityisesti, ennen kuin aloitin dialogioppaan työt Heurekassa. Olin tietysti huomannut, että hampaiden välit suurenivat ja kenkiä ostaessa oli otettava aiempaa suurempi numero, kuulo ei enää ollut entisensä ja silmälaseja olin jo pitkään käyttänyt lukiessani.\nIkänäkö, ikäkuulo, ikähampaat, ikäjalat. En silti oikein ehtinyt miettiä noita muutoksia, vain sopeutua niihin.\n”Vanheneminen on yhtäkkiä hyvinkin intiimi asia.” Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nVanhuudesta ja vanhenemisesta on minulle tullut jokapäiväinen asia vasta Heurekassa.\nMe olemme monesti aika muodollisia, me ihmiset. Koska se on turvallista. Mutta vanhenemisesta on aika vaikea keskustella muodollisesti, jos samassa huoneessa on monta ihmistä, jotka kaikki kertovat omasta suhtautumisestaan siihen. Oli sitten kyse omasta vanhenemisesta, omien vanhempien vanhenemisesta, oman vanhemman vanhenemisessaan kokemista sairauskohtauksista ja niistä toipumisesta.\nVanheneminen on yhtäkkiä hyvinkin intiimi asia.\nNäissä keskusteluissa välittyy paljon kiintymystä. Joku saattaa olla niin huolestunut vanhasta isästään, että hän pelkästään sen vuoksi tulee Dialogi-näyttelyyn. Kuin saadakseen ikääntyneeltä oppaalta kokemusperäistä tietoa ja näyttelyssä myös faktatietoa, jonka kaiken voi ikään kuin pakata reppuunsa ja ottaa sieltä isän tavatessa kuin ohjenuorana kanssakäymiselle tuon läheisen ihmisen kanssa.\nMuodollisuus on sellaisista kohtaamisista kaukana.\nKaikki Dialogi ajassa -näyttelyyn tulijat saavat kaulaansa riipuksen. Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nSenkin huomaa miten yllättävän helppoa meidän ihmisten on luottaa toinen toisiimme. Kun siihen ryhtyy. Ammentaa luottamuksen tunnetta ventovieraiden kohtaamisessa ja saada siitä evästä niin omalle vanhenemiselleen kuin läsnäololle lähimmäisten vanhenemisessa.\nTyöpäiväni alkaa kävelymatkalla metroon, jolla matkustan yhden pysäkinvälin. Sitten siirryn paikallisbussiin, jolla matkaan juna-asemalle. Junasta jään pois jo ennen Heurekaa ja kävelen 15 minuutin matkan työpaikalle.\nMinuun kerryttää luottamusta ja suorastaan iloa, että metrot, bussit ja junat kulkevat niin säntillisesti kuin kulkevat. Ja kun kohtaamisissa ventovieraiden kanssa vanhenemisestakin voidaan puhua niin luottavaisesti, että sitä voi jo kutsua intiimiydeksi, elämässä on kyllä vielä paljon kanssaihmisyyden potentiaalia. Vaikka uutisia katsellessa maailma muunlaiselta vaikuttaakin.\nMielekäs työ pitää nuorena\n15.11.2016 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\n”En minä ole vanha, vain tämä aine minun ympärilläni on vanha”, sanon opastettaville kerrottuani olevani 71 -vuotias. Lapset ja muut minua paljon nuoremmat katselevat silmät ymmyrkäisinä. ”Vanha mikä vanha. Eikö tuo osaa antaa periksi. Vaikka onhan se aika nuorekas ikäisekseen”, ajattelen heidän ajattelevan.\nKerron sota-ajan jälkeisen lapsuuteni kotikorttelin pihojen panssariaidoista ja piikkilangoista Helsingissä ja talonmiehistä, jotka ajoivat meitä takaa luudan kanssa. Meistä lapsista heidän kiusaamisensa oli jännittävää ja hauskaa. Juoksimme porttikongeissa ja revimme vaatteitamme noihin piikkilankoihin paetessamme naurusta ulvoen pihalta toiselle.\nNäyttelyssä jokainen, joka haluaa, saa kertoa oman ikänsä. Anniina Nissinen/Heureka\nOnhan tuosta ajasta hirvittävän kauan. Kaikki oli erilaista. Etu-Töölössä lapsia oli paljon ja autoja vähän. Nyt on toisin päin.\nKeho on alati jatkuvassa muutostilassa. Nuorena se venyi hurjasti ja toimitti meille kaksi ihanaa lasta. Katson vartaloani peilistä: maha jäi raskauksien jälkeen pussiksi, joka pullottaa syötyäni, vyötärö on tasapaksu, lisärasvaa on kertynyt rintoihin, kasvot valuvat alaspäin. Hymyilen, poskien iho nousee ja alakuloinen ilme häviää. Mutta kuka minussa hymyilee ja kokee itsensä aivan samaksi raisuksi poikatytöksi, josta tuli isona mainosmies, lehtimies ja virkamies? Yksinhuoltajana jouduin vielä olemaan turvallinen isä.\nKehon sisällä tarkkaileva mieli taipuu moneen rooliin, mutta nyt en halua vastaanottaa ulkopuolelta painostettua vanhuksen roolia vain sen takia, että kehoni on sen ikäinen. Elämä on jännittävä seikkailu, jossa keho, tämä vuoroon venyvä ja kutistuva nahkavaate kuluu ja väsyy. Mieli sen sisällä kerää kokemuksia, suree, iloitsee ja viisastuu. Pohjimmillaan mieli pysyy samana. Olen se sama piikkilangoilla tanssiva tyttö.\n”Niin vanhoilla kuin nuorilla on oltava innostusta ja sisäistä paloa jaksaakseen tuottaa yhteistä hyvää.” Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nEiväthän nuo nuoret kuulijani tätä voi vielä käsittää. He elävät sen varassa, mitä he näkevät. He näkevät kuinka vanhat ihmiset muuttuvat hitaammiksi ja varovaisemmiksi. He tietävät, että vanhat sairastavat, sulkevat mielensä vastaanottimen, odottavat surkeina kuivia vaippoja ja lopulta kuolevat. He luulevat, että mieli vanhenee ruumiin kanssa samaan tahtiin.\nMyönnän, että en jaksa enää yhtä paljon kuin ennen. Tai sitten olen vain saanut vanhuudelta luvan laiskotella. Laiska tai vanha, en enää tahtoisikaan osallistua työikäisten oravanpyörään. Omana aikanani vielä hienosteltiin kiireellä, oltiin muka niin korvaamattomia. Nyt kiireestä on tullut totta. Tajuntamme tuottaa todellisuutta.\nIhailen telkkarista ikäisiäni julkisuudenhenkilöitä, jotka viisaina ja osaavina jakavat taitojaan. Ihailen teräväpäisiä vanhuksia, joiden silmät loistavat viisautta.\nNiin vanhoilla kuin nuorilla on oltava innostusta ja sisäistä paloa jaksaakseen tuottaa yhteistä hyvää. Itsessäni tunnen tuon innostuksen hehkun täällä töissä, dialogioppaana. Mielekäs työ pitää nuorena.\nHeurekan kielenkääntäjän HEUREKA\n9.11.2016 15.11.2016 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nDialogi ajassa – oppaiden kuvat ovat näyttelyn aulassa, hyvin ripustettuna seinällä. Jokainen heistä on parilla lauseella kirjoittanut, mitä vanheneminen hänelle merkitsee.\nMietin pitkään miten kuvaisin elämääni 73-vuotiaana eläkeläisenä. Mietin päivieni kulkua metrossa istuen ja Columbuksen kahvilassa Vuosaaressa, mietin matkalla vapaaehtoistehtäviin sairaalaan tai palvelutaloon. Näitä päiviäni, jotka vilahtavat ohi tai usein myös menevät rauhallisesti, välillä jopa vitkastellen – miksi kartan sanaa hitaasti? Ei kuitenkaan pitkäveteisesti, tässä iässä vain joskus päivät kuluvat usein hitaasti, mutta vuodet nopeasti.\nNäyttelyn kuvakavalkadin seinää varten alkoi pikkuhiljaa muodostua ajatus, joka päättyy toteamukseen, että jokaisen päivän voi tässä iässä ottaa vastaan sellaisena kuin on.\nHeurekan kielenkääntäjä oli hankalassa tilanteessa. Suomen kielellä ilmaisu oli kaksimerkityksinen ja lause piti kääntää englanniksi ja ruotsiksi. Oli olemassa kaksi oikeaa käännöstä. Niistä oli vain valittava toinen, sillä suomen kielen sanaleikkiin eivät nuo kaksi kieltä kääntyneet.\nMeidän suomea puhuvien ei tarvitse miettiä, onko kyseessä en tai ett dag, ei sitä viittaanko asiaan vai kaksi-tai yksilahkeiseen ihmiseen, sanonko she, he tai it.\nHeurekan kielenkääntäjä teki upean ratkaisun. Hän teki kaksi eri käännöstä: englanniksi viitataan eri asiaan kuin ruotsiksi käännetyssä. Tällä ratkaisulla myös se lukija, joka ei heti huomannut suomalaista jujua, pääsee ilmaisun sanojen taakse.\n”Tässä iässä päivät kuluvat usein hitaasti, mutta vuodet nopeasti.” Kuva: Anniina Nissinen/Heureka\nEn kiusallakaan kirjoita tähän tarkkaa tekstiä. Käännöstä kannattaa käydä ihailemassa näyttelyssä, vastaanottotiskin oikealla puolella olevalla seinällä se komeilee.\nP.S. Tajusin tässä eräänä päivänä (sohvalla lojuessani) että ei meidän kielemme olekaan ainutlaatuinen. Samaa kielipeliä voi käyttää ainakin kielessä jota tilastojen mukaan hallitsee Suomessa n. 10 000 ihmistä: suomalaisessa viittomakielessä. Siinä ilmaisu on oikeastaan vielä rikkaampaa.\nEnsin kerrotaan viuhuvin käsin koko juttu, sitten lopuksi yhdellä viittomalla vedetään kaikki yhteen, juuri samalla tavalla kuin suomeksikin. Mutta lisäksi tulee kasvojen ilme ja kehon kieli, viittomakielen ainutlaatuinen ilmaisuvoima. Mutta jos siitä pitäisi kääntää takaisin muille kielille, kääntäjä joutuisi ottamaan eri merkityksien mukaan saamiseksi ainakin saamen ja romanikilelen, venäjän ja espanjan eivätkä nekään pitkälle riittäisi.\nMeidän jengi osa 2\n2.11.2016 / tiedekeskusheureka\t/ Jätä kommentti\nTaas on vettä virrannut ja työ Dialogi ajassa -näyttelyssä alkaa tulla tutummaksi. Jotkut meistä tulee työvuoroon hyvissä ajoin, että ehtii vaihtaa muiden oppaiden kanssa kuulumiset.\nJoka kerta, kun saapuu työpaikalle, on vastassa iloinen joukko tervehtimässä. Kun kierrokset alkavat, jokainen odottaa innolla, että pääsee kertomaan oman tarinansa. Jokaisella kierroksella tarina saattaa saada uuden näkökulman kuulijakunnasta riippuen. Tarinoita kerrotaan ja käsitellään eri tavalla esimerkiksi aikuisten ja kouluikäisten lasten kanssa.\n”Jokaisella kierroksella tarina saattaa saada uuden näkökulman kuulijakunnasta riippuen.” Kuva: Anniina Nissinen / Heureka\nMielenkiintoisinta on se, kun saa lukea oppaiden kirjoittamaa ”mustaa päiväkirjaa” taukohuoneen pöydällä tai ajankohtaisista aiheista keskustellaan sosiaalisessa mediassa. Taukojen aikana kerrotaan omia juttuja, elämänkokemuksia ja vitsejä, mutta keskusteluissa käydään läpi myös näyttelyyn liittyviä seikkoja: lukuisia kiitoksia, huomioita, parannuskeinoja ja ajankohtaista tietoa vanhenemisesta.\nTuntuu hyvältä, kun elämään on tullut 29 uutta ihmissuhdetta, ystävää, joista ei halua päästää irti. Eikä päästetä. Näyttelyn päätteeksi on jo suunniteltu yhteinen Tallinnan reissu, jota odotellaan kuin kuuta nousevaa. Saa nähdä mitä yllätyksiä on tulossa.\n”Tuntuu hyvältä, kun elämään on tullut 29 uutta ihmissuhdetta, ystävää, joista ei halua päästää irti.” Kuva: Anniina Nissinen / Heureka\nTällä viikolla saimme uutta tietoa tutkimuksesta, joka julkaistiin YLE:n uutisissa. Tutkimus otettiin heti innokkaasti mukaan näyttelyyn liittyvään keskusteluosuuteen.\nNäyttelyissä olemme tavanneet joka päivä mielenkiintoisia ihmisiä ja saaneet paljon asiantuntevaa palautetta. Tapasimme muun muassa ihmisen, joka on ollut mukana käynnistämässä avoimia yliopistoluentoja Suomessa.\nNo niin, eipä tässä muuta tällä kertaa. Nähdään taukohuonessa.\nDialogiblogissa on ajatuksia Heurekan Dialogi ajassa -näyttelystä, ikääntymisestä ja ihmisten kohtaamisista. Blogia kirjoittavat energiset ja elämäniloiset yli 70-vuotiaat dialogioppaat.\nLue Dialogi ajassa -näyttelystä täältä: http://www.heureka.fi/fi/dialogi-ajassa-vanhenemisen-taito\nHilkka-Mari Lehto artikkeliin Vaikka näytän vanhalta, olen s…


desibeli.net - Red Kaukasus: The Architect\nRed Kaukasus: The Architect\nPost rockin ja post metalin epäselvillä raja-alueilla riittää liikkumatilaa, ja noissa sumuisissa maisemissa tunnelmoi myös tamperelainen Red Kaukasus tummasävyisellä esikoisalbumillaan. Debyytin kuusi kappaletta kellottavat yhteensä hieman päälle 41 minuuttia, joten turha kiirehtiminen on jätetty toisten murheeksi. Biisien hidas paisutus ja harvat ääniräjähdykset antavatkin albumille viipyilevän, tietynlaisella tavalla pohtivan tunnelman.\nKunnianhimoa riittää niin sävellyksissä kuin sovituksissa, eikä kiemuraisissa rakennelmissa rynnätä ilmiselvimpien ratkaisujen perässä, vaan biisit saavat kasvaa orgaanisesti vailla sen kummempia aitoja. Tästä vapaasta versoilusta kumpuavatkin albumin suurimmat vahvuudet ja heikkoudet. Ryhmän kynästä on irronnut monia hienoja teemoja ja ideoita, eikä niiden varioiminenkaan tuota ongelmia, mutta tiivistämisen tai karsimisen jalo taito ei kuulu tamperelaisten vahvuuksiin. Tästä johtuen sinänsä toimivia ideoita pyöritetään liian pitkään ja mukaan on päässyt selvästi heikompaakin materiaalia. Lisäksi kipalenippu on veistetty turhan tarkasti samasta puusta, jolloin se aina tarpeellinen vaihtelu ja todellinen yllätyksellisyys jäävät puuttumaan.\nRed Kaukasus kärsii nuorten yhtyeiden universaaleista ongelmista ja tuottajan puuttuessa näkökulma omaan materiaaliin on vaikea pitää rehellisenä, joten bändiä on turha tuomita vielä turhan raskaasti. Esikoinen on puutteistaan huolimatta lupaava ja alku-uran biisipaletti on nyt ikuistettu jälkipolville. Seuraava kiekko, jonka materiaalia ryhmä lähtee toivon mukaan työstämään jo hyvinkin nopeasti, tulee punnitsemaan yhtyeen veren vasta toden teolla.


Leikkikeskus Hy-land P1 - Kiipeilytelineet - Taloon.com\nHinta: 1437.90 € /kpl\nRahti: 174.9 € Useamman tuotteen yhteisrahdin saat selville lisäämällä haluamasi tuotteet ostoskoriin.\nLeikkikeskus Hy-land P1 on oiva tuote neljän leikkijän tarpeisiin. Torniin kavutaan kiipeilyseinän avulla ja sieltä laskeudutaan liukumäkeä pitkin alas. Hy-land Projekt 1 on juuri sopiva leikkiteline pikkupysähdyksen ajaksi! Leikkiteline on suunniteltu julkiseen käyttöön (standardi EN1176), mutta se sopii yhtälailla myös yksityiseen käyttöön. Suunnittelussa on otettu huomioon turvallisuuden lisäksi myös monikäyttöisyys. Kaikissa leikkitorneissa on tietenkin liukumäki sekä maan tasalla sokkelin muodostama hiekkalaatikko. Parhaimmillaan leikkitorni ajaa pitkälti myös leikkimökin virkaa. Kun yhteen ja samaan kokonaisuuteen on koottu useita toimintoja, saadaan leikkimiseen varattu alue pihassa hyödynnettyä optimaalisesti ja edullisesti.\nHy-Land on oikea tuote, kun leikkitelineen sijoituspaikkana on koulu, päiväkoti, taloyhtiö, leirintäalue, uimaranta, kunnan puisto, huoltoasema, hotelli tai muu julkinen alue. Hy-Land -tuote ei vaadi juurikaan huoltoa, mutta sen turvallisuus on tarkastettava säännöllisesti. Pakkauksessa on mukana lokikirja tarkastusten merkitsemiseksi muistiin.\nLeikkikeskus toimitetaan itse koottavana rakennussarjana, jossa on mukana kaikki tarpeellinen leikkikeskuksen asentamiseen. Ohjeellinen kokoamisaika kahdelta henkilöltä on 4 tuntia. Pakkauksessa on mukana maa-ankkurit kovalle alustalle. Jos tuote kiinnitetään pehmeälle alustalle, tarvitaan lisävarusteena saatavia, siihen tarkoitettuja maa-ankkureita 2 pakkausta (yhteensä 4 ankkuria) ja noin 90 litraa betonia.\nValmistajan tuotenumero: 810-101\nTurva-alueen pituus: 7,4 m\nTurva-alueen leveys: 4,6 m\nTurva-alueen kokonaispinta-ala: 35 m2\nKäyttäjiä kerrallaan enintään: 4 (lapsia, 3-12 vuotta)\nOhjeellinen kokoamisaika kahdelta henkilöltä: 4 tuntia\nPuutavara (valmiiksi oikeaan mittaisia komponentteja, painekyllästetty mänty, tolpat 90x90mm, ruoteet 45x70mm, laudat 22x145 mm)\nPulttien muoviset suojapäät\nVääntimen kärjet ja poranterät\nTorniin kuuluvat pulverimaalatut tartuntakahvat\nMaa-ankkurit kovalle alustalle\nLokikirja turvallisuustarkastuksia varten\nMallista riippuen tikkaan askelmat\nhttps://www.taloon.com/leikkikeskus-hy-land-p1 NSH-810-101 Leikkikeskus Hy-land P1 https://www.taloon.com/media/catalog/product/cache/3f7ae9cf4e52c7217f96502bc189ce40/l/e/leikkikeskus_810_101_hy_land_projekt_1.jpg 1437.9 1512 EUR InStock /Piha /Piha/Leikkivälineet /Piha/Leikkivälineet/Kiipeilytelineet Hy-land https://www.taloon.com/media/catalog/product/cache/3f7ae9cf4e52c7217f96502bc189ce40/l/e/leikkikeskus_810_101_hy_land_projekt_1.jpg 5\nKaikki Hy-land-tuotteet ›


Maidon laatu ja eläinten terveys 2.12.2009\nLika ja pöly takertuvat karvoihin. Yksi tärkeimmistä syystöistä on lehmien karva-\npeitteen leikkaaminen. Lyhyt karva utareen alueella helpottaa puhdistumista. Kuva Heikki Niskanen Heikki Niskanen Rehuperäisten maitovirheiden estäminen Heikkolaatuiset rehut ovat merkittävä riski maidon jalostuskelpoisuudelle. Maidon korkea voihappobakteeri-itiöpitoisuus sekä maidon haju- ja makuvirheet johtuvat pilaantuneista rehuista. Heikot ja pilaantumassa olevat erät on eroteltava jo rehuvarastolla.\nJuustolamaidon voihappobakteeri-itiöiden tuhoaminen ei onnistu juustolassa. Juustonvalmistuksessa itiöt pilaavat koko valmistuserän ja aiheuttavat mittavat tappiot. TeemaMaito ja\nToimitus Itiöiden torjunta on tehtävä tilalla rehujen korjuussa, säilönnässä, ruokinnassa sekä lypsytyössä.\nSisäkauden ruokinnassa korostuu säilörehujen tutkituttaminen. Jokaisesta rehuerästä kannattaa lähettää rehunäyte. Lisäksi säilörehun laatu on arvioitava aistinvaraisesti joka päivä otettaessa sitä ruokintaan. Pintarehut on otettava tarkempaan syyniin. Uusi riskirehu on lantainen ja karhotuksessa likaantunut säilörehu. Pilaantumassa olevaa säilörehua ei saa kertyä ruokintaketjuun. Sen erottelupaikka on rehuvarastolla.\nVoihappobakteeri-itiöt kulkeutuvat rehusta lantaan ja edelleen huonosti puhdistuneen vetimen pinnalta lypsettävään maitoon. Navettailman välityksellä itiöiden siirtyminen maitoon on vähäistä.\nTunnista rehuvirheet ja tarkenna säilöntätekniikkaa Artturi-rehuanalyysi antaa tarkan laatu- ja koostumustiedon säilörehusta, heinästä ja viljoista. Rehututkimukset ovat perusta suunnitelmalliseen ruokinnan toteuttamiseen sekä parempaan kannattavuuteen maidontuotannossa. Lisäksi säilörehujen laadulla on tärkeä merkitys tilamaidon jalostuskelpoisuuteen. Syysruokinnassa rehujen säilöntälaatu on kaikkein heikoin. Artturi-rehuanalyysit ja juustolamaidon kohonneet voihappobakteeri-itiöpitoisuudet osoittavat ongelman laajuuden. Toinen riskiaika on keväällä sekä säilörehujen kesäruokinnassa. Tilakohtaisesti kannattaa miettiä, mistä rehuongelmat johtuvat. Pyyhi utareet ja vetimet hyvin lehmäkohtaisella liinalla ja kuivaa ne ennen alkusuihkeita. Älä kiinnitä lypsintä märkään utareeseen.\nSeuraa päivittäin ruokintalaitteiden puhtautta. Varmista, ettei laitteisiin jää rehua pilaantumaan ja pilaamaan seuraavaa rehuerää.\nMistä rehuongelmat johtuvat, sitä kannattaa miettiä tilakohtaisesti. Heikkolaatuisen säilörehun tuottaminen ei kannata. Sen valmistaminen maksaa yhtä paljon kuin laaturehun ja kustannuksia lisää vielä suuret rehutappiot. Varastolle jäävä rehutunkio on merkittävin pilaantumistappio.\nSiilo- ja paalirehun ongelmakohdat ovat pintarehussa. Rehun leikkuupinnassa laatumuutokset näkyvät tummentumina, homeläikkinä tai likakerroksina. Avattu pyöröpaali kertoo myös laatutason. Epämiellyttävä haju on tunnusomaista pilaantumiskohdalle.\nLiian kuivat säilörehut pilaantuvat herkästi syöttövaiheessa. Rehujen käyttöä suunniteltaessa kannattaa pitää mielessä syöttöjärjestys: märät rehut syksyllä ja kuivat talvella. Herkimpiä kuumentumaan ovat aumat ja laakasiilorehut varsinkin, jos syöttöpinta kuluu hitaasti. Rehun otto leikkaamalla vähentää aina rehupinnan ilmaantumista. Syöttöpinnan lisäpainottaminen on yksi keino estää rehun pilaantumista.\nSäilörehun korjuu-, varastointi- ja ruokintatappioita on mahdollista vähentää. Laadi omalle tilallesi lista korjaavista toimenpiteistä ja ota se käyttöön tulevana rehukesänä. Jos rehun korjaa urakoitsija, kutsu kylään ja kerro uudesta rehuntekotavasta myös hänelle. Vanha totuus pitää edelleen paikkansa, mitä paremmin rehun säilöntä onnistuu, sitä pienempi on rehun pilaantumisriski syöttövaiheessa. Laaturehu lypsättää ja sillä on helppo tuottaa hyvää maitoa!\nNavetta, ruokinta ja lypsy avainasemassa\nNavetan syyssiivous on nyt ajankohtainen. Puhdista rehutilat, ruokintakoneet ja -pöydät. Tarkista ilmanvaihdon toiminta. Yksi tärkeimmistä syystöistä on lehmien karvapeitteen leikkaaminen. Muista myös utareen alueet. Lannattomat parret ja käytävät auttavat lehmien pysymistä puhtaana. Parsien hyvä kuivitus lisää lehmien viihtyvyyttä sekä helpottaa utareiden ja vetimien puhtaana pysymistä. Puhtaat sorkat eivät likaa automaattilypsyssä puhdistettuja vetimiä.\nSisäruokintakauden alussa ruokintaan käytetään usein ylivuotisia säilörehuja sekä pienempiä rehun korjuueriä. Jos rehut ovat laadukkaita, niin maidon laatu pysyy myös hyvänä. Käytännössä näiden rehuerien laatu on talvirehua heikompaa.\nYleisesti tilamaidon voihappoitiöpitoisuus kohoaa uuden siilon tai auman syötön aloituksessa sekä läpiajettavan varaston loppusyötössä. Näissä kohdissa korjuukaluston renkaat ’puhdistuvat’ ja rehun huono tiivistyminen aiheuttavat pilaantumista.\nKoneellisessa rehunotossa ja ruokinnassa pilaantuneiden rehukohtien erottelu on hankalaa. Seosrehuruokinnassa tummunut pintarehu, homepaakut ja multakohdat sekoittuvat rehumassaan, eikä lehmällä ole mahdollisuutta rehun erotteluun kuten säilörehun erillisruokinnassa.\nRehun lieväkin kuumentuminen varastossa ja ruokintaketjussa sekä ruokintalaitteisiin kertyvä pilaantunut säilörehu lisäävät tilakohtaisia itiöyllätyksiä. Voihappoitiöiden (VHBI) pitoisuus on lannassa noin kymmenkertainen rehuun verrattuna. Jos joudutaan ruokkimaan huonolla säilörehulla, on otettava käyttöön voihappobakteeri-itiöiden torjuntaohjelma.\nKirjoittaja on Valion säilörehuasiantuntija.\nVoihappoitiöiden torjunta Säilörehuruokinnan ohjeet\nLähetä säilörehunäyte jokaisesta rehuerästä.\nSeuraa rehun laatua varastossa. Estä rehun kuumentuminen. Jos rehussa on pilaantuneita kohtia, jätä ne varastolle.\nOta rehua ruokintaan päivittäin.\nTee seosrehuruokintaan uusi rehuerä päivittäin. Seuraa päivittäin apevaunun ja ruokintalaitteiden puhtautta. Jos käytät nuorkarjan ruokinnassa laadultaan heikompaa säilörehua, estä rehun joutuminen lehmien syötäväksi. Ennen lypsävien seoksen tekoa on varmistuttava että vaunu on täysin tyhjä ja puhdas. Ota ruokintapöydälle vain yhden ruokintakerran rehut. Puhdista pöytä rehutähteistä päivittäin. Jos säilörehu on todettu heikkolaatuiseksi, on se varminta jakaa vasta lypsyn jälkeen.\nPuhdista parret hyvin lannasta ja kuivikkeista ennen lypsyä.\nPyyhi utareet ja vetimet hyvin lehmäkohtaisella liinalla ja kuivaa ne ennen alkusuihkeita. Älä kiinnitä lypsintä märkään utareeseen. Ota alkusuihkeet.\nKiinnitä vedinkupit ilman suhinoita.\nKuivita parret niin että lehmät pysyvät puhtaina ja kuivina.\nPidä lantakäytävät ja makuuparret puhtaina.\nPuhtaat lantakäytävät vähentävät makuuparsien likaantumista ja lannan kulkeutumista lypsypaikalle. Puhtaat käytävät edistävät myös sorkkaterveyttä.\nPuhdista makuuparret ja lisää kuivitusta tarpeen mukaan lehmien puhtaana pitämiseksi.\nPuhdista utare ja vetimet huolella ennen lypsyä. Ota alkusuihkeet.\nJos käytät vesisuihkua utareiden puhdistuksessa varmistu, että pinnat ovat kuivia ennen lypsimen kiinnittämistä.\nTarkkaile lehmien ja erityisesti utareiden ja vetimien puhtautta.\nSeuraa laitteiston pesutehoa. Varmista, että vetimet ja utareen alaosat puhdistuvat kunnolla. Lisää pesuaikaa likaisille lehmille. Huolehdi pesuharjojen kunnosta. Lantaiset harjat eivät puhdista kunnolla.\nTarkista, jäävätkö pestyt pinnat kuiviksi.\nVarmista, ettei vedinkupin pää likaannu laitteiston etsiessä kiinnityspaikkaa.\nSeuraa ajoittain utareen ja vetimien kuntoa lypsyn jälkeen. Terveet ja sileät ihopinnat puhdistuvat parhaiten.\nPidä lypsyautomaatin ympäristö puhtaana.\nTeema | Maito ja Me | Edelliset numerot | Toimitus


Syyrian ohjusiskut ovat toivottavasti edes jarru tuleville kaasuiskuille\nsunnuntai 15.04.2018 klo 11:29\nLännen ohjusiskut eivät ole ratkaisu Syyrian sotaan, mutta toivottavasti edes jarru kemiallisten aseiden tulevalle käytölle.\nUlkoministeri Timo Soini (sin) oli harvinaisen oikeassa todetessaan lauantaina Ylen Ykkösaamussa, että Syyria sota on osoitus suurvaltojen kyvyttömyydestä kantaa valtaan liittyvää vastuuta ihmiskunnan puolesta.\nNyt jo kahdeksatta vuotta käynnissä olevaa sotaa ei ole kyetty lopettamaan. Uhreja on kertynyt jo yli 350 000, heistä yli 100 000 on siviilejä.\nKansanedustaja, ex-ulkoministeri Erkki Tuomioja (sd) otti lauantaina Facebookissa varsin erikoisella tavalla kantaa Yhdysvaltain, Britannian ja Ranskan Syyriaan tekemään ohjusiskuun ja totesi, että ”minua hämmentää se, jos lasten ja siviilien surmaaminen niin sanotuilla tavallisilla aseilla on jotenkin hyväksyttävämpää kuin kemiallisia aseita käyttämällä”.\nMistään siviilien surmaamisen eri keinojen hyväksyttävyydestä ei lännen ohjusiskuissa tietenkään ollut kyse, vaan Syyriaan kohdistuneista rangaistustoimista ja vastaiskusta, koska Syyrian hallinto teki viime viikolla kemiallisten aseiden kieltosopimuksen vastaisen kaasuiskun Doumaan, jossa kuoli ainakin 40 uhria.\nLännen ohjusiskun tarkoituksena on heikentää Syyrian kykyä jatkossa käyttää kemiallisia aseita, tästä syystä iskut tehtiin kemiallisten aineiden tutkimuskeskukseen Damaskoksessa, sekä Homsin lähellä sijaitseviin asevarastoihin, johtokeskukseen ja tuotantolaitokseen.\nTuomiojalaisittain on tietysti sama, saako sodan keskellä kärsivä lapsi surmansa tavallisen tynnyripommin tai kloorikaasuiskun seurauksena, mutta sodan karmeudesta huolimatta kansainvälisen yhteisön on yritettävä toimia niin, ettei kiellettyjen kemiallisten aseiden käyttöä arkipäiväistetä, kuten Syyriassa näyttää käyneen.\nYhdysvaltain ja sen länsiliittolaisten tekemät iskut tuskin ratkaisevat Syyrian sotaa suuntaan tai toiseen, mutta jos iskuilla onnistuttiin estämään Syyrian hallinnon seuraava kemiallinen isku, voi tulosta pitää hyvänä, siitäkin huolimatta, että tunnustetaan samalla esimerkiksi Yhdysvaltain presidentin henkilökohtaiset intressit näyttävien sotatoimien tekemiselle juuri nyt, kun mediahuomio on kohdistunut presidentti Donald Trumpin henkilökohtaisten skandaalien puimiseen.\nOn selvää, että Syyrian konfliktia ei voida ratkaista muutoin kuin suurvaltojen ja Syyrian hallinnon poliittisella sopimisella, jossa otetaan huomioon eri tahojen realistiset intressit.\nEnnen kuin tähän päästään, ei sivistynyt maailma voi ummistaa silmiään Syyrian hallinnon laittomilta hirmuteoilta.


Maailmaa linssin läpi: Kysymys on näkökulmasta\nJaana 26. elokuuta 2010 klo 20.21\nUnelma-alli 27. elokuuta 2010 klo 12.11\nVoisi aivan luulla että siellä siintää meri.\nSusanna Hietanen 27. elokuuta 2010 klo 16.45\nUnelma-alli: Ensin näin siellä vain taivaan, mutta sehän voisi olla merkikin! Naapurin parkkipaikalla!\nElisa 28. elokuuta 2010 klo 10.34\nMerimaisema minullekin tuli mieleen. Hieno, ajatuksia herättävä kuva!