Культура мовлення оратора. — Студопедія\nКультура мовлення оратора.\nОратор впливає на слухачів головним чином усним словом, ефективність цього впливу багато в чому залежить від культури мовлення. Пересічні, непереконливі і бліді виступи не задовольняють слухача, а іноді викликають навіть обурення. Ще Цицерон — славетний оратор давнини — говорив: «Які б не були цікаві і багатозначні думки, вони ображають усе-таки вимогливий слух, якщо подаються в не мистецькій формі».\nТермін «культура мовлення» має широке і вузьке смислове вживання.\nУ першому випадку означає вміння використовувати всі способи впливу на слухачів, які пов'язані з мовою і збігаються з поняттям «мовленнєва майстерність». У другому — це правильність, грамотність мовлення, тобто знання оратором загальноприйнятих норм (правил) літературної мови. Отже, культура мовлення означає наявність у промові вдало застосованих художніх форм і ораторських засобів, щоб зробити мову, за висловлюванням В.Г. Костомарова, «не лише правильною .... але й виразною, чіткою, оригінальною і цікавою».\nЯсність. Аристотель у праці «Риторика» підкреслює, що ясність — головна позитивна якість промови. Ясність слова оратора означає, що воно має бути сприйняте абсолютно так, як його розуміє сам промовець. Краса й образність мови не завжди доречні: не можна, наприклад, хизуватися витонченістю стилю і вдаватися до яскравої образності, говорячи про результати медичного розтину трупа. Але ясність мови потрібна всюди.\nЗ часів стародавнього Риму існує професія, основне завдання якої — виражати і формулювати думки під час переговорів двох сторін. Це професія юриста, якому, між іншим, належить складати найрізноманітніші види законодавчих директив, угод, договорів тощо. Нефахівцям така точність часто здається зайвою. Проте мова, яку чуємо довкола й якою спілкуємося, нерідко відзначається неточністю, а найголовніше — часто дає підставу по-різному тлумачити виголошене. Отже, основна мета точного формулювання— виключити можливість неоднакового тлумачення змісту.\nОдин із військових діячів наприкінці минулого сторіччя сказав: «Військовий наказ має бути однозначним. Якщо у ньому припускається подвійне тлумачення, то він обов'язково буде виконаний неправильно». Наприклад, якщо рота дістала наказ розпочати наступ о 8 год. ЗО хв, то можуть виникнути сумніви щодо того, коли саме повинна розпочатися дана військова операція: вранці чи ввечері. І це незважаючи на те, що розподіл доби на 24 години є загальноприйнятим. Висновок, що випливає звідси, є однозначним: висловлюватися треба точно.\nСлід завжди враховувати значну відмінність, що існує між абстрактними і конкретними поняттями. Порівняймо кілька слів, що виражають конкретні поняття (лампа, стілець, кошик, гвинт, мати, молоток, олівець, книга), зі словами, що відбивають абстрактні поняття (правда, справедливість, краса, честь, демократія). Неважко уявити значення конкретних понять. А спробуйте зробити те ж саме з абстрактними поняттями. Не слід поспішати заявити: кожен з нас, мовляв, знає, що таке правда, справедливість і т. ін. Спробуйте визначити або, принаймні, пояснити зміст цих абстрактних понять і запишіть собі свої визначення, а коли прийде хтось з ваших приятелів, попросіть його пояснити вам, що він розуміє під словами «правда», «краса», “демократія”. Ви переконаєтесь, наскільки неоднаково пояснюють абстрактні поняття різні люди.\nОднією з найважливіших ознак досконалості мови є її простота. М. Горький з цього приводу говорив: «Треба, —Щоб мова була простою, ясною, точною — тоді вона красива і зрозуміла, тоді все, що ви скажете цією мовою, прозвучить сильно й ясно».\nОдин адвокат, бажаючи показати свою вченість, самовпевнено дав на суді таке визначення: «Бійка, панове присяжні засідателі, є такий стан, суб'єкт якого, виходячи за межі дозволеного, здійснює вторгнення у сферу об'єктивних прав особи, які охороняє держава, намагаючись порушити цілість фізичних покривів цієї особи повторюваним порушенням таких прав. Якщо одного з цих елементів нема, то ми не маємо юридичної підстави вбачати у взаємній колізії субстанцію бійки».\nА.Ф. Коні у своїй промові висміює таке «плетіння словес». Що таке бійка, всім відомо, але якщо вже потрібно точно визначити дане поняття, то замість довгої формули захисника можна сказати, що бійка є такий стан, в якому одночасно кожен з її учасників завдає ударів і зазнає їх.\nЧим пояснити таку «любов» до вживання іншомовних слів та наукових термінів у розмові з нефахівцями? Очевидно, причина полягає в бажанні справити враження своєю «науковістю» на інших людей. їм можна дати пораду, перефразувавши прекрасне англійське прислів'я: «Write to express, not to impress». У перекладі українською мовою воно звучить так: «Пиши для того, щоб висловитися, а не для того, щоб справити враження». Ще більше ця настанова стосується усної мови.\nЧіткою, точною робить мову її чистота. Прагнення до мовленнєвої чистоти, до смислової точності закладається у підвалинах культури. Мова постійно змінюється. В ній з'являються нові слова й мовні звороти, а старі відживають своє і зникають. Деякі нові слова швидко стають «модними».Ллє не всі вони прийнятні, бо не відповідають духові рідної мови. Спочатку такі нові слова надають мові більшої виразності, однак потім, поширюючись, перетворюються в банальність. Тому, вживаючи їх, треба бути надто обережними.\nЗасмічують мову так звані паразитичні слова і словосполучення: «значить», «звичайно», «власне», «власне кажучи», «от розумієте» та інші штампи, які слід нещадно вилучати, різні «мовні вихиляси», які належить викорінювати з мовленнєвої практики загалом, а з ораторської — особливо. А такі слова, як «пропісочити», «витинати номер», «шурувати», «змитися», «газувати» в сполученні з ім'ям людини ображають її гідність.\nУчені США в результаті досліджень установили, що серед 80 тис. слів, якими люди користувалися під час телефонних розмов, виявилося 2240 основних лексичних одиниць і 5 тис. різних інших слів. Отже, обсяг словникового запасу, яким людина користується активно, недуже обширний. Натомість автори високохудожніх творів вживають приблизно 10 тис. слів. Мовознавці вважають, що запас слів, значення яких людина знає, в 5-6 разів перевищує її активний словник. А в деяких мовах загальна кількість слів набагато більша і становить 200-400 тис. слів. Звичайно, точну цифру назвати неможливо, оскільки мова з огляду на різноманітність видів людської діяльності невпинно змінюється і поповнюється новою лексикою.\nЯк розширити свій словниковий запас? По-перше, радимо більше читати книжок авторитетних авторів, по-друге, слухати лекції кваліфікованих промовців з метою збагачення свого словникового запасу. Крім того, якщо у вас не все гаразд з пам'яттю, треба або записувати вислови, яких ви досі не вживали, або підкреслювати їх у тексті книги і частіше повторювати.\nПоради щодо збагачення словникового запасу можуть виявитися неповними або навіть хибними, якщо, керуючись ними, людина в розмові почне вживати вислови лише з літературної мови. Ми справляли б дивне враження на оточення, якби в розмовній моїй користувалися всім словниковим запасом художньої літератури.\nЧерез те не досить знати, що існують два словники: словник активний і словник пасивний, оскільки активний словник містить у собі слова, якими користуються в літературній мові, і слова, що вживають в усній мові. В останньому випадку треба зважати на те, про яку усну мову йдеться — лекцію, дискусію, дружню розмову, бесіду людей у вузькому колі і т. ін.\nНа що звертати увагу, добираючи слова! Якщо ви прагнете навчитися говорити, то мусите приділяти увагу вибору слів. Ваша мова не тому така одноманітна, що складається з невеликої кількості постійно повторюваних слів, а тому, що деякі улюблені слова ви вживаєте надто часто. Говорячи, намагайтеся звертати увагу на ці часто вживані слова або попросіть когось із знайомих стежити за вашою мовою саме з цього погляду. Якщо у вас є можливість записувати свою мову на магнітофонну стрічку, після кількох прослухувань ви краще зрозумієте свої мовні вади, які можуть бути пов'язані чи то з недбалою вимовою, чи то з нечітким формулюванням речень, чи то з вибором слів.\nЯкщо ви переконалися, що деякі слова вживаєте надто часто, намагайтеся позбутися такої небажаної звички. Ці слова можуть бути найрізноманітнішими — один повсякчас повторює «так би мовити», другий — «так точно», третій — «справді», четвертий — «чуєш» або «знаєш». Деякі з цих слів можна вилучити, не завдаючи жодної шкоди мовленню, а деякі замінити синонімічними словами або виразами.\n55. Рецензія виступу.\n- оцінка наукового рівня\n- зв’язок з життям ( практична цінність)\n- інформативність на рівні фактів, підходів, виступів\n- побудова виступу\n- співмірність виступу\n- володіння матеріалом\n- культура мовлення ( правильність)\n- техніка мови ( дикція, інтонація, темп)- суттєві недоліки- побажання\n56. Український мовленнєвий етикет. Кожен громадянин України незалежно від національності зобов'язаний знати й поважати державну мову, уміти спілкуватися нею, дотримуючись культури мовлення з її невід'ємним складником - мовленнєвим етикетом\nУкраїнський мовленнєвий етикет - це національний кодекс словесної добропристойності, правила ввічливості. Український мовленнєвий етикет - явище прогресивне й суто національне, бо належить рідній (материнській) мові та відображає національний характер українця, його ментальність - склад розуму, самобутній спосіб мислення та світосприймання. Українська народна педагогіка з допомогою національного мовленнєвого етикету вчить нас формувати щирі та доброзичливі взаємини з людьми. В українському мовленнєвому етикеті є чіткі правила, хто з ким, коли і як повинен вітатися: молодший першим вітається з людиною старшого віку, чоловік - із жінкою (чи юнак з дівчиною). А у приміщенні першим вітається той, хто заходить: «Добрий день», «Доброго вечора», «Доброго ранку». Залишаючи приміщення, кажуть: «До побачення», «Бувайте здорові». У селі традиційно вітаються з усіма односельцями і навіть з незнайомими людьми.\n57. Невербальні засоби спілкування.\n58. Діалогічне красномовство. Еристика. Діалогічне (полілогічне) красномовство формується двома і більше співбесідниками. Дослідники виокремлюють декілька видів діалогічного красномовства: бесіда, дискусія, суперечка, диспут, нарада, ділова гра, вікторина, «круглий стіл», інтерв’ю тощо. Невміння вести конструктивний діалог призводить до непотрібного протистояння і протидії сил, до гальмування демократичного розв'язання проблем. Діалог як вид красномовства є дуже давнім. Великим майстром діалогічного ораторства був Сократ. У грецькій риториці мистецтво вести суперечку, полеміку називалось еристикою. Еристика (від гр. егізіікоз — той, що сперечається) — це риторика діалогічного мовлення. Вона виявляється в таких жанрах, як: дискусія, полеміка, диспут, дебати, суперечка.\n59. Поняття суперечки. Суперечку можна визначити як процес обміну протилежними думками.\nПропонент — це той, хто висуває, обстоює деяку тезу.Без пропонента не може бути ані спору, ані аргументатив-ного процесу, оскільки спірні питання не виникають самі собою, вони повинні бути кимось сформульовані і поставлені на обговорення. Пропонент може висловлювати власну думку або представляти колективну позицію з того чи іншого питання.\nОпонент — другий обов'язковий учасник суперечки. Це той, хто заперечує, піддає сумніву істинність або слушність тези, яку висунув пропонент. Опонент може бути безпосередньо присутнім і особисто брати участь у спорі. Але може бути й така ситуація, коли опонент безпосередньо не бере участі в аргументативному процесі.\nАудиторія — третій, колективний суб'єкт суперечки. Це не пасивна маса людей, а колектив, який має свої переконання, свої позиції, точки зору з приводу питання, що обговорюється. Вона є основним об'єктом аргументативно-го впливу в спорі.\n60. Види суперечок за формою. Можна виділити декілька класифікацій суперечок. По-перше, суперечка за формою може бути дискусією, полемікою, диспутом або дебатами.\nДискусія (від лат. discussio — дослідження, розгляд) — це публічна суперечка, мета якої полягає у з'ясуванні й порівнянні різних точок зору, у знаходженні правильного рішення спірного питання. Дискусію можна також кваліфікувати як своєрідний спосіб пізнання. Вона дозволяє краще зрозуміти те, що не є достатньо чітким і зрозумілим. Навіть якщо учасники дискусії не приходять до спільного висновку, все ж таки взаєморозуміння між протилежними сторонами посилюється. Безпосередня мета дискусії — це досягення консенсусу між учасниками суперечки стосовно проблеми, що обговорюється. У зв'язку з цим застосування некоректних прийомів, спрямованих на обдурювання співрозмовника, в такій суперечці заборонене. У протилежному випадку дискусія може припинитися і виникне конфліктна ситуація.\nА. Ейнштейн помер раніше Н. Бора на сім років. Однак Бор до останнього продовжував подумки сперечатися зі своїм опонентом. Саме про це свідчить одна цікава подробиця його життя. Останній малюнок, який Бор зробив на дошці в кабінеті за день до смерті, відтворював ейнштей-нівський «ящик з фотоном», розмірковувати з приводу якого Бор, мабуть, ще продовжував.\nХоча до спільної думки два найвидатніших фізики нашого століття так і не дійшли, однак їх дискусія була напрочуд плодовитою. Вона не зводилася до фіксування різних точок зору. Вчені спільно намагалися знайти істину, тому метою їхньої дискусії було не знищення, а, навпаки, збагачення один одного. В результаті уточнювалися їхні позиції, виправлялися неправильні визначення, будувалися нові аргументації.\nПолеміка (від грецьк. polemicos — ворожий, войовничий) — це суперечка, в якій є конфронтація, протистояння, протиборство сторін, ідей і думок. У зв'язку з цим її можна визначити як боротьбу принципово протилежних думок з якогось питання, як публічну суперечку з метою захисту, відстоювання своєї точки зору і спростування протилежної.\nДиспут (від лат. dispute — досліджую, сперечаюсь) та дебати (від франц. debatre — сперечатися) як види суперечки в літературі часто розглядаються як схожі поняття. Відмітні ознаки диспуту такі: в Диспут — це завжди публічна суперечка.\n61. Дискусія та полеміка: спільне і відмінне.Із цього визначення випливає суттєва різниця між полемікою, з одного боку, та дискусією — з іншого. Якщо учасники дискусії або диспуту, відстоюючи протилежні думки, намагаються дійти консенсусу, якоїсь єдиної думки, знайти спільне рішення, встановити істину, то мета полеміки зовсім інша. Тут потрібно отримати перемогу над супротивником, відстояти і захистити свою власну позицію. Прийоми, які застосовуються в полеміці, повинні бути коректними, однак у практиці сучасної комунікації в подібного типу суперечках часто застосовуються також некоректні прийоми.\n62. Класифікація суперечок залежно від мети.Так, залежно від мети розрізняють: суперечку заради істини, суперечку заради переконання, суперечку заради перемоги і суперечку заради суперечки. Суперечка заради істини, або діалектична суперечка, у чистому вигляді зустрічається рідко. У такій суперечці дуже старанно підбираються та аналізуються доводи тих, хто сперечається, ретельно оцінюються позиції та точки зору протилежних сторін, тобто, по суті, ведеться спільний пошук істини. Такий спір можливий лише між компетентними, обізнаними з цією проблемою людьми, які зацікавлені в її вирішенні. Метою діалектичної суперечки є передусім досягнення істини. Істина, як правило, пов'язана з певними описами, тому суперечка про неї — це суперечка про відповідність опису, який наводить сперечальник, реальному станові речей. Характерною ознакою еристичної суперечки є те, що вона є суперечкою про цінності, про ствердження якихось власних оцінок і критику протилежних. У зв'язку з цим метою такої суперечки завжди є перемога, а не досягнення істини. Слід зазначити, що у процесах реальної комунікації суперечка заради перемоги зустрічається значно частіше, ніж суперечка заради істини. Остання, як правило, має місце в науковій діяльності, але й там нерідко переростає в суперечку про цінності. Досить часто зустрічається і такий вид спору, як суперечка заради суперечки. Це, так би мовити, «мистецтво заради мистецтва», своєрідний «спорт». Для людей, які ведуть подібний спір, однаково, про що, з ким і з якою метою сперечатися. Головне для них — перебувати в стані сперечання. Суперечки також можна розрізняти за кількістю осіб, що беруть участь в обговоренні проблемних питань. За цією ознакою виділяють три види спорів: суперечка-моно-лог (людина сперечається сама з собою, це так званий внутрішній спір), суперечка-дїалог (сперечаються дві особи) та суперечка-полілог (спір ведеться кількома особами).\nІ, нарешті, за способом ведення боротьби думок суперечки поділяють на усні та письмові. Усна форма спору передбачає безпосереднє спілкування конкретних осіб. Такі суперечки, як правило, обмежені за часом і замкнені в просторі: проводяться на конференціях, засіданнях, заняттях тощо\n63. Основні правила проведення суперечки(засади еристики.)\n- Варто обирати теми, які потребують обговорення\n- Основна мета-змусити прийняти вашу позицію\n- Ніколи не викладати всі аргументи відразу\n- Вміння слухати під час суперечки, запам’ятовувати, ловити неточності\n- Вдало ставити запитання\n- Не можна відхилятися від основної теми\n- Не варто все заперечувати-лише основне, «умовне погодження».\n- Уникати суперечок на тему, в якій не компетентний\n- Важливо вгамувати хвилювання\n- Не смійтеся зі своїх жартів\n- Треба вибачатися за ненавмисні образи.\n- Якщо суперечка публічна-залучати аудиторію до співтворчості\n- Основні положення варто повторювати кілька разів\n- Аргументацію краще будувати на причинно-наслідкових зв’язках\n- Переконливими є докази, факти, цифри і приклади\n- Суперечка починається у спокійному та тихому тоні, не можна зриватися на крик\n- Тактика відступу\n- Звертання до опонента на ім’я\n64. Аргументація. У риториці все підпорядковане мистецтву переконання. На етапі інтенції —це підбір матеріалу, в диспозиції—його розташування, в елокуції—добір мовних засобів і способів їх подачі, в меморії — запам'ятовування найважливішого, в акції—характер мовної поведінки і паралінгвістичних прийомів (виголошення, міміка, кінесика, жести). Це підтвердження і спростування певних положень. Проте основним етапом і змістом переконання є аргументація як логічна частина диспозиції. Аргументація в широкому вжитку означає майстерний добір переконливих доказів і як результат—мистецтво дискусії. В основі аргументації лежить складна логічна операція, що є ланцюжком або комбінацією суджень як елементів доказу: теза, аргумент, демонстрація. Майстерності аргументації можна досягти, якщо оволодіти силогістикою і знати фундаментальні закони логіки.\n66. Форми спілкування класифікуються за різними ознаками. Згідно з нею до форм спілкування належать індивідуальні і групові бесіди, розмови телефоном, наради, переговори, конференції, збори, мітинги, дискусії, полеміка та ін.\nКоротко охарактеризуємо окремі з них.\nБесіда є найпоширенішою формою спілкування. Вона здійснюється з метою передавання інформації, обміну думками, почуттями та ін. Відповідно до мети спілкування розрізняють бесіди ритуальні (такі бесіди характерні для обрядів, ритуалів та ін.; люди, спілкуючись, дотримуються певного мовленнєвого етикету), особистісні (спілкування між близькими людьми — рідними, друзями, дітьми тощо; вважається, що саме в таких бесідах проявляються етико-психологічні засади спілкування, гуманістичні установки індивіда, його етнопсихологічні особливості) та ділові (їхнім предметом є, як правило, конкретна справа). Залежно від кількості співрозмовників бесіди поділяють на індивідуальні та групові. Оскільки кожна бесіда — це акт творчості, прояву індивідуальності, то загальних рецептів, які б сприяли її ефективності, немає. Тим часом у практиці спілкування, особливо ділового, склалися певні вимоги, рекомендації, принципи її проведення. Саме про ділові бесіди йтиметься далі.\nВодночас ділова бесіда може бути офіційною й неофіційною,короткочасною або довготривалою, корисною або безкорисною, добровільною або вимушеною. Кожну ділову бесіду доцільно розглядати з таких позицій:\nМайстерне втілення в життя названих аспектів — гарант високої результативності ділової бесіди. При цьому «золотим правилом» проведення ділових бесід є відома фраза — «не спалювати мости», тобто хоч би як складалася ділова бесіда, ніколи не слід забувати, що світ «тісний», що можливі ефекти «бумеранга» і «недоброї слави». Отож збереження доброзичливих стосунків (ділових і особистих) завжди бажаніше, ніж набуття недоброзичливого ставлення до себе.\nТональності спілкування.Відбором етикетних мовних формул у кожній ланці мовного контакту (зав'язування контакту, підтримання контакту, припинення контакту) створюється та чи інша тональність спілкування, тобто така соціальна якість ситуації спілкування, яку можна визначити як ступінь дотримання етичних норм взаємодії комунікантів,як показник культурності, інтелігентності співрозмовників.\n67. Дистанції спілкування. Виокремлюють чотири дистанції у спілкуванні: інтимна, особиста, соціальна, публічна. Інтимна дистанція спілкування – це зона спілкування між близькими людьми(до 50 сантиметрів). Особиста дистанція спілкування – це зона спілкування між друзями (від 50 см до 1,5 метра). Соціальна дистанція спілкування – це зона спілкування між знайомими людьми (але не друзями) (від 1,5 до 3 метрів). Публічна дистанція спілкування – це відкрита зона для виступу оратора перед аудиторією (більше, ніж 3 метри). Зміст поняття мова одягу та мова кольорів означає, що для виступу ораторові слід обрати діловий одяг ( переважно це костюми сірого або синього кольору. Такий одяг не пригнічує оратора й у слухачів є можливість зосередитися на самій промові. Якщо головна мета оратора – переконання аудиторії, то йому слід уникати яскравих кольорів, занадто мовного одягу, численних прикрас, які будуть привертати до себе увагу слухачів і відвертати їх від змісту промови.\n68. Жанри приватного ділового спілкування.- Нарада – комплексне обговорення завдань, спрямоване вмілим керівником на розв’язання тих чи інших проблем.\nПереваги: відбувається в невеликий проміжок часу; невелика кількість працівників-учасників наради.\nЕфективність наради залежить від її попередньої підготовки.\n+ інформаційна (інструктивна) – для ознайомлення учасників з новими фактами, аргументами. Найкраще на початку роздати письмовий текст.\n+ оперативна (диспетчерська), селекторна, телефонна, комп’ютерна нарада.\n- Ділова бесіда – важливо не лише переконливо говорити, а й уважно слухати, тактовно реагувати на міркування.\n+ встановлення часу і місця зустрічі\n+ спосіб вступу в контакт й початок розмови (на нейтральній території – ініціатива належить тому, хто прийшов першим)\n+ формулювання конкретної мети зустрічі, обмін конкретними пропозиціями та опрацювання рішень\n+ фіксування остаточної домовленості\n69. Переговори можна номінувати як організаційну форму встановлення та юридичної фіксації виробничо-економічних зв'язків між зацікавленими в спільній діяльності економічно незалежними організаціями. Це формалізовний процес, що ставить конкретну мету, визначає коло питань і завжди реалізується в конкретних умовах, за конкретних обставин. На сучасному етапі практикою напрацьовано принципи, умови та стратегії, дотримання яких сприяє результативності переговорного процесу. Учені виділяють три основні стратегії переговорів: — перша стратегія — зводиться до протистояння крайніх позицій партнерів; — друга — це золота середина між м'якістю та жорсткістю, тобто досягається поставлена мета і водночас не псуються стосунки з людьми; — третя стратегія передбачає розв'язання проблем, виходячи із їхнього змісту, не допускаються дебати з приводу позицій, яких кожна із сторін жорстко дотримується (ці переговори називаються принциповими, оскільки враховуються інтереси обох сторін і досягається такий результат, який грунтується на справедливих нормах незалежно від волі жодної зі сторін). Комерційні переговори відіграють велике значення в розвитку ділових стосунків. Від того, як будуть організовані і проведені ці переговори, залежить результат — поступ чи занепад проекту і, відповідно, фінансовий злет чи крах. Переговори — це не просто розв'язання проблеми або прийняття рішень, а й знаходження різних умов, які сприяють досягненню мети кожного.\nВиголошення виступу перед аудиторією | Риторична компетенція ефективного учасника переговорного процесу


Чого чекати педагогам? Розмова з міністром освіти і науки\n22.04.2015 30.04.2021 svitedu\nШколярі вчитимуться 12 років, а ПТУ стануть центрами регіональної освіти, — розповів під час поїздки до Черкас міністр освіти і науки Сергій Квіт.\nГоловною темою розмови міністра із черкаськими освітянами стали новації, які найближчим часом очікують українські виші. «Я приїхав розповісти про новий Закон «Про вищу освіту», його імплементацію, реформування освіти і науки в Україні», — повідомив міністр під час зустрічі з черкащанами. Зокрема, він зазначив, що після проведених перевірок уже до кінця навчального року в Україні буде закрито кілька десятків, а може, й сотня ВНЗ та їхніх філій. «Ніяких рознарядок на такі закриття немає, але ми ставимо вишам питання, як вони можуть надавати якісну освіту, якщо в них, наприклад, є 120 студентів? У переважній більшості в них немає на це чіткої відповіді», — пояснює Сергій Квіт. І додає, що студенти ліквідованих вузів під час такого реформування не постраждають — їх переведуть в університети, кращі за ті, де вони навчалися.\nЛюдмила НІКІТЕНКО, “Україна молода”\nОсвіта Педагог, Реформа освіти Permalink\nАспірантуру замінить 4-річна докторська програма У 2016 році ДПА і ЗНО можуть об’єднатися Ганна Новосад – новий міністр освіти і науки України Міністр освіти про особливості вступної кампанії-2016


Ніжний бюстгальтер Kinga SOFFIONE I PU 487(push-up): продажа, цена в Луцьку. бюстгальтери от "BIKINI" - 652658508\nНіжний бюстгальтер Kinga SOFFIONE I PU 487(push-up)\nКод: SOFFIONE I PU 487\nКрасивий та ніжний бюстгальтер push-up Kinga SOFFIONE I . Модель виконана з ніжної, прємної до тіла мікрофібри. Чашки прикрашені кружевом. Всередині чашки продубльовані якісною та м'якою натуральною бавовною. Брителі зйомні та регулюються. Бюстгальтер SOFFIONE I красиво моделює та візуально збільшує груди за допомогою push-up. Модель є поєднанням високої якості, витонченого шику та функціональності.\nСклад 64% полиэстер, 18% эластан, polyamid 15%, хлопок 3%\nРозмір 70 B


Найспортивніша міліцейська сім'я Волині - Знай наших! - Статті - Інтернет-видання «Резонанс.Волинь»\nГлава сім'ї – експерт-вибухотехнік Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Волинській області майор міліції Ігор Заболотний – дійсно займається спортом: змалечку і досі. Коли ходив у перший клас середньої школи, бабуся привела його в секцію футболу. Спершу займався найпопулярнішою у світі грою аж до останнього дзвоника, а потім після школи вступив до Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля, який обрав саме через те, що там була сильна футбольна команда: ректор любив "гру мільйонів" і хотів мати в стінах вишу колектив професіонального рівня. У 2000-2002 роках команда інституту грала у першій лізі (східна зона) першості України з футзалу.\nОтримавши диплом і повернувшись на Волинь, Ігор Заболотний грав за різні команди в чемпіонаті області, а згодом став "легіонером" – захищав кольори команд Рівненщини. І, безперечно, майор міліції виступає на футбольних змаганнях за УМВС України у Волинській області. Має перший спортивний розряд. Крім того, любить і інші ігрові види спорту.\nДружина Ігоря Аліна працює кравчинею в ательє. Коли навчалась у школі в шостому класі, пішла в ДЮСШ до секції баскетболу. Тренувалася, їздила з командою на змагання. Згодом секцію залишила, проте зі спортом розлучатися не стала. Займається для себе – бігає крос і кожного ранку робить зарядку. А ще має намір ходити в басейн.\nНаймолодшу спортсменку в сім'ї звати Настя, їй вісім років. Ні в яку секцію не ходить, зате займається танцями у зразковому дитячому ансамблі танцю "Волиняночка" міського Палацу культури. Голів, очок, секунд там, звичайно, немає, але хіба танці не фізичні вправи і не корисні для здоров'я?\nУ "веселих стартах" Заболотні брали участь і раніше – до того, як УМВС України в області та Волинська профспілка атестованих працівників ОВС почали проводити "Тато, мама, я – спортивна міліцейська сім'я". Двічі виступали на змаганнях, які організовував комітет із фізичної культури та спорту Луцької міської ради. Тоді результати показали скромні, але ж повністю поділяють думку, що перемога – не головне. Найважливіше – що тато з мамою перебувають у хорошій спортивній формі і донечці також змалку прищеплюють любов до спорту та здорового способу життя.\nНі Аліна, ані Ігор не курять, спиртним не зловживають і тим самим подають хороший власний приклад Насті. Ось тільки зарядку вранці роблять не всі утрьох, а лише мама. Дочка дуже вже любить поспати, а тата вночі нерідко викликають на службу (наприклад, проводити пожежно-технічну експертизу), після чого встати ще й на зарядку досить важко.\nСпортивна міліцейська сім'я визнає лише активний відпочинок: екскурсії, походи, танці. Щоправда, екстремального нічого не пробували (мабуть, і правильно). В Ігоря й коло друзів переважно спортивне – колишні професіональні футболісти або майстри пожежно-прикладного спорту. Досі їздить у гості в Черкаси до товаришів по інститутській футбольній команді і сім'ю з собою бере.\nДо речі, Аліна – любителька футболу з великим стажем. Уболівала ще за команду Черкаського інституту пожежної безпеки, коли за неї виступав Ігор. Нині в сім'ї Заболотних немає такого, що чоловік хоче дивитися по телевізору спорт, а дружина вимагає переключити на інший канал. Цими днями навіть коли глава сім'ї на службі, Аліна дивиться ніщо інше як матчі чемпіонату світу з футболу. А потім телефоном повідомляє Ігорю, який рахунок і хто забив голи.\nЗ команд, які беруть участь у мундіалі, Аліні найдужче подобається Бразилія. А ще разом з Ігорем згадують зірковий склад збірної Франції, яка в 1998 та 2000 роках стала чемпіоном світу і Європи – Зідана, Дешама, Лізаразю, молодого Трезеге та ін., – і шкодують, що нинішні змагання виявилися для французів провальними. Хоча, взагалі-то, Ігор ні за яку команду не вболіває, а просто любить хороший, цікавий футбол.\nУсі троє надіються, що на змаганнях "Тато, мама, я – спортивна міліцейська сім'я" перемогли вперше, але не востаннє. Планують і в наступному році поборотися за головний приз. Між іншим, на веселих стартах, що пройшли нещодавно, виграли домашній кінотеатр, дві м'які іграшки, а Ігор, якого визнали найспортивнішим татом, – ще й електробритву.\nКатегорія: Знай наших! | Додав: nekrot (21.06.2010)\nПереглядів: 874 | Теги: змагання, тато мама я спортивна сім’я, УМВС України у Волинській області, Спорт


Тіні старої груші (завершення) | Художні твори | Гоголівська академія\nТіні старої груші (завершення)\n© Уляна Галич (Консуело), 27-03-2013\nЖінка вдивлялась у дивну примару на обрії, доки не почали боліти очі. Воно і справді скидалося на людину. Досить сильно скидалося. Проте… Зненацька Юстина згадала, як її, ще зовсім маленькою, бабця відучувала боятися темряви і всього того, що могло там ховатися. Вона заплющила очі й полічила до десяти, глибоко дихаючи і повторюючи про себе слова «Отченашу». Зазвичай цей спосіб добре допомагав долати усілякі такі страхи, проганяючи осоружні видива кудись далеко, в глибини сутінкової країни несправжнього. Юстина користувалася цим способом й досі – хоча бабці давним-давно не було серед живих.\nНа слові «Амінь» вона розплющилась, і вже свіжим поглядом зиркнула туди, де височіла ота мара, котра так налякала Марту і її саму. Темний силует ще й досі був на місці. Юстина глянула туди дуже пильно, можливо, занадто пильно… і раптом відчула, що більше не боїться. Жінці неначе відразу розвиднилось. Неймовірне полегшення затопило душу – таке сильне, що зворушило Юстину мало не до сліз.\n– Марто, які ми з тобою дурні обидві! – вигукнула вона.\n– Що? – Марта від страху уже була напівживою. – Що ти кажеш?\n– Це ж грушка! Грушка, розумієш! Я ж бачу її кожен день, коли приходжу на буряки! Стара грушка, і більше ніц!\nЯкусь мить зміст її слів повільно доходив до Марти – а коли вираз смертельного переляку поступово почав зникати з її лиця, Юстина підійшла до подруги і міцно обійняла її за плечі. Марта розплакалась.\n– Боже, Юзю… Я так перестрашилась… Я ще ніколи в житті так не боялась.\n– Тихо, Мартуню… тихенько… Зараз підемо додому. Бог вже з тою конюшиною, – заспокійливо прошепотіла Юстина.\nЩе трохи постоявши отак, міцно обійнявшись і плачучи, жінки потроху заспокоїлись і заходилися збирати розкидані конюшиновим полем речі – серпи, мотузки, хустку, яка злетіла з голови Марти за тими всіма хвилюваннями… На зміну тривогам прийшла якась розбурхана веселість, майже ейфорія… Несподіваний порятунок від вигаданої ними ж самими небезпеки здавався ледь не дивом Господнім… Вони сміялися і жартували, і всю дорогу додому перебували у піднесеному настрої.\n– Тож в неділю – на горох! Не забудь! – попрощалася з подругою Юстина біля Мартиних воріт.\n– Та де ж я забуду! Добраніч, Юзю! – Марта голосно засміялась, скрипнула хвіртка, і жінка опинилась у безпечному затишку свого подвір’я. Вона ще не знала, що цієї ночі їхня дружба з Юстиною закінчилась. Щось важке, невловимо погане назавжди постало між ними.\nДо світанку було ще далеко.\nМихайло Кривоусов тієї ночі виїхав з дому біля опівночі. Старенький уазик заклопотано торохтів, щось у його металевому нутрі протестуючи поскрипувало, гарчало, прохало про заслужений відпочинок. Та Михайло на це не зважав. Йому аж пекло всередині – якесь невловиме мисливське передчуття охопило чоловіка.\nЦієї ночі він упіймає Юстину на гарячому – звідкілясь Михайло знав це напевно.\nЖінці виділили норму цукрових буряків ген за селом, – там, де колгоспні поля впритул підходили до густого букового лісу… Місцевість там була болотистою, складною з точки зору сільськогосподарського обробітку… Та Михайло не здавався. Урешті-решт він подолає цю непокірну трясовину. Як подолає і жінку, котра насмілилась йому відмовити. Поряд із нормою Юстини росла чудова, рясна конюшина, яка цьогоріч видалась на славу. Михайло був дуже вдоволений з тої конюшини – з неї мусив бути добрий комбікорм для колгоспної худібки.\nТа Михайло знав, що не він один помітив, яка хороша конюшина росте на Панській Греблі. Далебі, Юстина теж мусила звернути на це увагу.\nЗвісно, цього тижня Михайло мав пильнувати посіви гороху… Селяни внадились цілими мішками цупити солодкі молоді стручки – а цього допустити було не можна.\nПроте Юстина все ж була важливіша. Вона була для нього понад усе.\nМихайло гнав свого уазика у напрямку Панської Греблі, а самого його заполонили думки про цю дивовижну жінку… Думки, в яких ненависть перепліталась з бажанням, гнів із пристрастю, страх із любов’ю. Сьогодні він врешті решт опанує її. Опанує самого себе. Михайло мусив повернути собі владу над власним розумом і почуттями. На сидінні уазика поряд із ним лежала старенька берданка, заряджена соляними набоями. Вбити такою зброєю було неможливо – але от завдати дикого болю, чи навіть скалічити – цілком.\nЙому хотілося захопити її зненацька. Звичайно, жінка почує звук двигуна і, чого доброго, встигне втекти чи сховатись. До того ж, вона, швидше за все, не сама, а зі своєю божевільною подругою. Сьогодні він обом їй покаже, де раки зимують. Михайло відчув, як його тіло під сукняною гімнастеркою вкривається липким, гарячим потом. Стискаючи однією рукою кермо автомобіля, другою сяк-так примудрився розщепнути одіж.\nПроте все одно було душно. Йому захотілося якнайшвидше вийти з машини, вдихнути чистого нічного повітря.\nЗоставивши лан цукрових буряків трохи збоку, Михайло об’їхав довкруж Панської Греблі, й зупинив уазика майже під самим лісом. Щось підказувало йому – вона тут, і якимось чином йому навіть вдалося її не сполохати. Здобич покірно йшла у розставлену ним пастку.\nМихайло мав план. Зараз він підніметься трохи вгору, аж до старої груші, звідки на всі довколишні поля відкривався чудовий краєвид. З тієї точки ніщо і ніхто не залишиться ним непоміченим. Він чатуватиме, скільки доведеться. А далі… йому, досвідченому бійцю і розвіднику, тихцем підібратися до двох беззахисних жінок буде зовсім просто. Звідки в нього була ця певність – що Юстина обов’язково з’явиться там, за пагорбом – Кривоусов не знав. Натомість знав інше – ця ніч була особливою, і він мусить скористатися нагодою, що випала.\nМожливо, він діяв не зовсім так, як годилося керівному колгоспному працівнику, комуністу і учаснику взяття Берліну – та Михайло нічого не міг з цим удіяти. Цієї ночі ним керувала якась інша сила, лукава і стрімка.\nСаме ця сила наполягла на тому, щоб прихопити з собою берданку… а також і плящину самогонки, хоча зазвичай Кривоусов від алкоголю стійко відмовлявся. Кілька ковтків з цієї пляшечки він уже зробив – і відчув, як чарівне тепло розливається тілом. Це було так приємно… Давно забута, але все ж така впізнавана приємність.\nМихайло вийшов з машини. Свіже нічне повітря трохи протверезило його. Виникла думка, що він дарма сюди приперся. Але це просвітління тривало недовго. Далі мисливський азарт ще сильніше охопив його, і чоловік попрямував туди, до підніжжя старої крислатої груші, в тіні якої так зручно було ховатись від надміру цікавих очей.\nБерданку він стискав у руках. Гімнастерку зняв, залишившись у самісінькій майці. Легкий вітерець приємно обвівав тіло.\nІван Яковенко, або ж «Яків» – як називали його у певних колах уже зо два десятки років – здійснив успішну втечу з Ладиженської виправної колонії суворого режиму № 39, що розташовувалася в невеликому містечку Губник, на північному сході Вінниччини. Це сталося 17 квітня 1968 року, близько двох місяців тому назад – і за цей час він подолав доволі таки значний відрізок шляху, котрий відділяв його від омріяного кордону. Яків хотів пробитися у Польщу – йому набридла тутешня вбога країна з її вбогими людьми, в яких і поцупити було нічого.\nЗагалом Яків був висококласним злодієм широкого профілю – та не цурався він і грабунку, було в нього на совісті також одне-двоє людських життів. Остання його «ходка», на думку радянського судочинства, мусила стати для Якова по-справжньому останньою – його засудили на довічне ув’язнення. Втім, у нього самого на це була інша точка зору. Яків не збирався довіку гнити у похмурих стінах «Ладижки».\nВтім, тепер йому це вже точно не загрожувало. Якщо цього разу впіймали б – то стратили б. Він знав це напевно – тож попадатися не збирався.\nСпершу Яків сподівався на поміч своїх старих приятелів – але на волі майже нікого з надійних знайомих не виявилось. А ті, що були, не викликали довіри. Крім того, сталося так, що на зоні Яків… скажімо так, скоїв одну прикру помилку. Нажив собі ворога в особі одного поважного арештанта – а, відтак, став «підсніжником» – себто злодієм, котрий опинився поза межами кастового поділу тюремного середовища. Їхні поняття більше на нього не поширювались – це, зокрема, означало й те, що він більше не мав права очікувати жодної допомоги на вольниці, сівши на колеса, як вони казали. Деякі гроші втікач іще мав – забрав зі старої хати у Вінниці, яка дивом залишилась незасвіченою. Проте, коли Яків надумав завітати в гості до одного вінницького приятеля, «прошляка», неподалік його домівки помітив двох підозрілих типів, схожих на ментів, або й кадебістів. Довелося драпати звідтіль, аж земля під ногами горіла. Дійшло діло навіть до перестрілки. Але, на щастя, ментовські кулі його оминули.\nВідтак Яків вирішив діставатись до Львова, де мешкав один надійний кореш, ще з часів юності, самотужки. Це було не так легко – адже його шукали скрізь. Надто вже допік їм Яків. Тож іти доводилось переважно вночі, найчастіше він обирав безлюдні польові путівці, або лісові просіки, уникав міст, їжу крав, або знаходив… Одного разу він потягнув старі чоботи з-під порогу домівки якоїсь селянки. Зазвичай він нічого не брав у бідних – це було нижче його злодійської гідності – але тут обставини були сильнішими. Час від часу він дозволяв собі скористатись залізницею – та ці переїзди завжди були короткими, аби лиш дати відпочинок ногам. Яків мусив старанно заплутувати свої сліди. Звалити з «Ладижки» було набагато простіше, аніж вижити на волі.\nКоли Яків помітив крислате дерево посеред поля, то одразу вирішив, що зупиниться там перепочити. Відкритий простір довкола гарантував, що ніхто не зможе дістатись до нього непоміченим. З котрогось часу він уникав лісу – там було забагато різних звуків, запахів, там за кожним деревом йому ввижалися підозрілі тіні, у кожному тріску гілляки Яків чув кроки переслідувачів, у кожному мишачому писку – гавкіт нацькованих на нього собак.\nПоле теж було небезпечним – проте ліс лякав його значно сильніше. Якщо перечекати дві-три години, місяць зайде – і тоді Яків зможе рухатися далі. За розрахунком, завтра він мусить вийти на залізничне полотно, а там можна буде підчепитись до якого-небудь потяга. Усе-одно якого – головне, щоб він прямував на захід, у львівському напрямку. А зараз… понад усе на світі йому хотілося трохи подрімати у спокої.\nПовечерявши скибкою житнього хліба з шматком якоїсь пересушеної тараньки, віднайденої ним хтозна-де, Яків запив їдло водою з жерстяного бутля, й улаштувався на траві під деревом трохи перекимарити. Дрімав чоловік сторожко, наче дикий звір у постійному очікуванні небезпеки. Правду кажучи, там, у Вінниці, Яків думав, що йому настав край… Здавалося, безвихідь поглинає його. Але ж він зумів виборсатись.\nПройшло вже стільки часу – а він і досі був на свободі. Це давало надію. Маленьку, зовсім крихітну – проте дуже і дуже йому потрібну.\nА втім, переслідувачі насідали Якову на п’яти – він це знав. Наче загнаний вовк, кружляв нічними полями, не зважуючись вийти на широкий шлях. Але завтра, якщо йому пощастить… Хвилі сну підняли його на свої пухкі гребені, і понесли кудись далеко-далеко… Яків мрійливо посміхнувся, його очі заплющились, тіло чоловіка зм’якло і весь він уже от-от мусив поринути в глибокий, міцний сон.\nТа в цю ж мить до нього долинув тихий, ледь вловимий звук. Звук, який було не сплутати ні з чим. Він розбудив чоловіка, змусивши враз повернутися в реальний світ. У цьому світі панували небезпека і страх. А ще – смерть, котра чигала на кожному кроці.\n– Суки… – прошипів Яків. – Дістали таки мене.\nЖивим не дасться – так вирішив утікач уже давно. Буде битися до останнього. Щоправда, набої в нього закінчились ще тоді, коли відстрілювався від міліцейських автівок у Вінниці, а дістати нових не було де. Та Яків цим не переймався. Він мав сталевого бруска, загостреного з одного кінця – удар такою зброєю цілковито міг стати смертельним в умілих руках. І, звісно, у нього залишалися самі ці руки. Їхня вправність та швидкість не раз рятувала його з халепи.\nВтікати яскраво освітленим полем від автомобіля – то було марною справою. Яків вирішив зачаїтись і почекати. Сила була не на його боці – та він мав досвід, і ту особливу хоробрість, якої набувають люди, приречені до загибелі.\nВін чекав і чекав… Машина прогарчала десь зовсім поряд, відтак зупинилася. Далі запанувала тиша, і нічого не відбувалося. Спливали хвилини, завдовжки у саму вічність.\n– Може, просто здалося, і пронесе? – майнула спокуслива думка.\nТа Яків не квапився переводити подих. Життя навчило його – усе найгірше трапляється саме тоді, коли його не чекаєш. І воно трапляється неодмінно.\nХтозна, скільки часу минуло – Яків не міг би цього сказати, навіть якби захотів – аж поки він почув іще один звук.\nЦе були кроки. Важкі, втомлені кроки людини, яка перебуває в полоні нав’язливого бажання. Так. Яків умів визначати такі речі – це було частиною його професії.\nЛюдина несла зброю – проте чи була вона небезпечною для Якова? Навряд. Навіть напевно – ні. Від прибульця пахло самогоном і божевіллям… І ще – тим, про що більшість людей воліє не говорити вголос. То був чоловік, досить похилого віку, у самій лише майці, що вилискувала білим навпроти місячних променів.\n– П’яниця? – подумав Яків. – Заблукав і вештається нічними полями в пошуках дороги додому.\nНі. Чоловік не був схожим на п’яницю. Швидше за все, якийсь колгоспний сторож. Вийшов на полювання, ага. Ну що ж… полювання перебувало у самому розпалі – тільки невідомо було, хто саме мусив стати здобиччю. Хода чоловіка залишалася цілеспрямованою, виваженою, попри очевидні ознаки втоми. Так само очевидною була його мета. Він ішов до старої груші – дерева, яке цієї ночі стало прихистком для втікача. Так чи інакше, невдовзі вони мусили зустрітись обличчя в обличчя.\n– Що робити? – Яків вирішував недовго. Не можна було допустити, щоб його хто-небудь побачив. Крім того, у незнайомця був автомобіль, і знаходився він, вочевидь, неподалік. Це значно спростило б дорогу до Львова, авжеж. Яків не вагався ані секунди. Тіло можна буде забрати з собою – не варто, щоб на ранок його знайшли й підняли галас. Чоловік був високим, проте худорлявим. Яків мусив упоратись із цим. Він витягнув із кишені «заточку», стиснув її в долоні, скрутився весь, наче годинникова пружина, і завмер…\nМихайло наближався до груші.\nЙого розум, потьмарений алкоголем, витав у якихось сюрреалістичних простраціях. Він бачив Юстину – вона, вдягнена в тонку квітчасту сукню, танцювала посеред поля, звівши руки до неба. І сміялася… так знущально сміялася з нього.\n– Зачекай… Зачекай, я іду за тобою… – шепотів Михайло, а силует старої груші все ближчав і ближчав.\nЮстина манила його вперед помахом тонкої білої руки. Насправді вона була відьмою – він завжди це знав. Її чари заполонили його. Та Михайло вірив, що зможе позбутися наруги. Треба тільки… тільки впіймати її.\n– Зараз… я вже йду… Ще трошки…\n– Так, Михайлику… Ходи до мене… Ходи…\nКривоусов, ніби мимоволі, підняв догори заряджену сіллю берданку й струсонув нею в себе над головою.\n– Дивися, що в мене є! Я тебе не боюся! – хотів крикнути Юстині, проте її тінь вислизала, віддалялася, танула у місячному мареві.\nЙому ніколи її не впіймати – зненацька зрозумів Михайло.\nТемрява поглинула його. Він вступив у тінь. Але був там не самотнім. Краєм ока Кривоусову ще вдалося вловити якийсь порух під кроною густого гілля.\nЯків заніс руку для удару.\n– Що за… – Михайло не встиг закінчити думку.\nБризнула кров, і цього разу вона вже не скидалася на бузинове чорнило. Втім, крові було зовсім трохи. До ранку вона висохне, і її вже ніхто не помітить.\nЯків закинув знерухомлене тіло собі на плечі. Діяти слід було швидко. Знайти авто, знайти надійний сховок, аби позбутися трупа. Здається, неподалік мала протікати річечка, чи щось таке… А потім – в дорогу! Залишалося надіятися, що бензину в баку автівки вистачить. Яків хижо всміхнувся. Ніч тривала – і вона була доброю до нього. Тепер він це знав напевно.\nМихайла Кривоусова так і не знайшли.\nЮстина, несподівано для себе, стала ланковою. Потім пішла заочно вчитись на зоотехніка. Дехто говорив навіть про те, що вона може очолити колгосп… але то, звісно, були не більше, ніж плітки.\nМарта вигнала чоловіка-п’яничку, а потім і сама переїхала жити до свого бригадира, Павла Степановича. Дітей у них так і не було. Обійстя Марти занепало, хата осунулась, будка покійного Цигана вкрилася ядучо-зеленим мохом… Через декілька років сільські діти почали розповідати одне одному страшні історії про дивних істот, які, начебто, час від часу з’являлися на цьому дворищі, вдягнені в довгі блискучі строї, – а Марта так ніколи більше й не повернулася в село.\nДоля Якова залишилася невідомою. Проте через чотири роки після описаних подій, в самісінькому центрі Кракова відкрилася кав’ярня. Її назва була – «Під старою грушкою». Кав’ярня проіснувала ледь не до наших часів. Її знесли, коли поряд розпочалося будівництво нового великого торговельно-розважального центру.\n© Victor Artxauz, 06-04-2013\n© коник єгор, 03-04-2013\n© Василь Тибель, 30-03-2013\n© Галина Михайловська, 30-03-2013\n© Зоряна Зінь, 29-03-2013\n© Nina, 29-03-2013\nНеначе відразу розвиднилось...\n© Юрій Кирик, 28-03-2013\nЗа плечима міх років, у тілі- болячок, у душі- вічний неспокій.\nТонко, а навіть\n© Наталка Ліщинська, 28-03-2013\n© Залєвський Петро, 28-03-2013\n© Олена , 27-03-2013\n© Ковальчук Вова, 27-03-2013\nЗгенеровано за 0.41506004333496 сек.


Британські вчені визначили конкретний термін закінчення пандемії коронавірусу - Karpat.in.ua\nЖиття 668 3 хвилини\nТaк, бpитaнcькi нaукoвцi, фaxiвцi Scientific Advisory Group for Emergencies нaпepeдoднi зaявили, щo визнaчили тepмiн зaкiнчeння пaндeмiї кopoнaвipуcу. Тoж, нa їxню думку, цe вiдбудeтьcя лишe у 2026 poцi. Пpи цьoму, в дoпoвiдi, oпублiкoвaнiй нa oфiцiйнoму caйтi opгaнiзaцiї, йдeтьcя, щo пpoгнoз булo зpoблeнo дo пoвiдoмлeння пpo пoяву нoвoгo кoвiд-штaму «Oмiкpoн».\n«SARS-CoV-2, як i paнiшe, cтaнoвитимe зaгpoзу для cиcтeми oxopoни здopoв’я тa пoтpeбувaтимe aктивнoгo кoнтpoлю зa дoпoмoгoю вaкцинaцiї тa мoнiтopингу дaниx пpoтягoм як мiнiмум п’яти нacтупниx poкiв», – йдeтьcя у зaявi бpитaнcькиx нaукoвцiв.\nПpи цьoму, фaxiвцi нaгoлoшують, щo цeй тepмiн тoчнo мoжe збiльшитиcя, якщo зaxoди з вaкцинaцiї, eпiдeмioлoгiчнoгo кoнтpoлю тa зaгaльнocвiтoвoгo cтpимувaння пoшиpeння кopoнaвipуcнoї iнфeкцiї будуть нeдocтaтньo eфeктивнi. Вoни тaкoж ввaжaють, щo пpoтягoм нacтупниx 5-10 poкiв пoтpiбнo пiдтpимувaти кoлeктивний iмунiтeт зa дoпoмoгoю вaкцин, a тaкoж викopиcтoвувaти iншi зaxoди (тecтувaння, вeнтиляцiя, iзoляцiя xвopиx) для кoнтpoлю зa пoшиpeнням цьoгo зaxвopювaння.\nТaкoж вчeнi нaгoлocили, щo, дo пpиклaду, у Вeликoбpитaнiї cитуaцiя iз зaxвopювaнicтю COVID-19 cтaбiлiзувaлacя caмe зaвдяки пoвcюднiй вaкцинaцiї нaceлeння.\nДo cлoвa, бiльшicть пaцiєнтiв, зapaжeнi нoвим штaмoм «Oмiкpoн», пepeвaжнo лeгкo пepeнocять зaxвopювaння, poзпoвiв лiкap Унбeн Пiллeй з ПAP. У йoгo пaцiєнтiв були cимптoми, cxoжi нa гpип: cуxий кaшeль, лиxoмaнкa, нiчнa пiтливicть, бiль у тiлi тa гopлi.\n«Зa ocтaннi 10 днiв ми cпocтepiгaємo piзкe збiльшeння кiлькocтi випaдкiв зaxвopювaння. Дoci цe були здeбiльшoгo дужe лeгкi випaдки, у пaцiєнтiв були cимптoми, cxoжi нa гpип: cуxий кaшeль, лиxoмaнкa, нiчнa пiтливicть, бiль у тiлi тa гopлi», – пiдкpecлив дeкiлькa днiв тoму Уpбeн Пiллeй.\nЛiкap тaкoж дoдaв, щo пepeвaжнo пaцiєнти з нoвим штaмoм лiкуютьcя вдoмa, a лiкapi пoки щo нe cпocтepiгaють знaчнoгo зpocтaння кiлькocтi гocпiтaлiзaцiй..\nНaгaдуємo, щo пpo виявлeння нoвoгo кoвiд-штaму B.1.1.529 в oднiй iз пiвдeннoaфpикaнcькиx кpaїн, нaзвaнoгo пiзнiшe «Oмiкpoн», 24 лиcтoпaдa poзпoвiли тaкoж бpитaнcькi вчeнi.


Навчання в школі з 5 років: плюси і ризики пропозиції Міносвіти\nТ.в.о міністра освіти Сергій Шкарлет запропонував віддавати дітей до школи з 5 років\nПедагоги та психологи різко розкритикували ідею: не готові ні діти, ні вчителі, ні держава\nУ переважній більшості країн Європи, на які посилався очільник МОН, навчання у школах розпочинають діти віком 6+\nЧинний очільник Міністерства освіти і науки України Сергій Шкарлет днями зробив гучну заяву. Він спростував інформацію про начебто циркулюючі у міністерських кулуарах наміри відмовитися від 12-річної освіти і повернутися до 10 років навчання.\nОднак, судячи з усього, без ноу-хау таки не обійдеться. За словами т.в.о. міністра, наразі вивчається можливість початку навчання дітей у школах із 5-річного віку.\nТема викликала жваві дискусії у суспільстві. Чи готові 5-річні малюки до школи та її навантажень – хай навіть і в ігровій формі? Чи здатні вони обслуговувати себе бодай в елементарних потребах? Чи згодні вчителі перебирати на себе, окрім властивих їм функцій, ще й обов’язки вихователів? І чи зможуть сьогодні педагоги впоратися з 30-35 малюками?\nOBOZREVATEL спробував розібратися.\nДискусії стосовно тривалості шкільного навчання тривають в Україні не перший рік. І щоразу після зміни керівників профільного міністерства ці дискусії набувають особливої гостроти та актуальності. Так сталося і після призначення нового очільника Міністерства освіти та науки України Сергія Шкарлета. Неоднозначна постать т.в.о. міністра лише підсилила побоювання частини освітянської спільноти, що під його керівництвом міністерство та й сама система освіти зробить відкат назад після здобутого прогресу та старту Нової української школи.\nВкотре тема відмови від існуючої 12-річної системи навчання піднялася після останньої наради МОН із керівниками обласних управлінь освіти. На ній, згідно з інсайдами, розглядалася можливість зміни тривалості навчання у середній школі.\nОднак сам Шкарлет офіційно заявив: про відмову від 12-річної освіти та повернення десятирічки наразі не йдеться взагалі. А от можливість початку навчання діток не з 6-ти, як зараз, а з 5-ти років – вивчається досить серйозно. Не в останню чергу тому, що подібна практика вже існує – і досить успішно – у низці країн Європейського Союзу. І тому, що, як зазначив міністр, у відрядженнях він чує обурення від батьків школярів із приводу того, що їхні діти закінчуватимуть школу у 18-19 років.\n"У деяких країнах ЄС навчання розпочинають із 5 років і закінчують у 17. Звучала така пропозиція і на сьогоднішній нараді в МОН із керівниками облуправлінь. Це варто обдумати, враховуючи стандарти Нової української школи, та обговорити на педрадах, в інститутах підвищення кваліфікації, з батьками. МОН розглядає всі пропозиції "за" і "проти", – написав Шкарлет на своєму каналі у Телеграм.\nПоки в МОН пропозицію вивчають – у педагогічному середовищі її сприйняли скептично.\n"Я, як вчитель початкових класів, на вихователя не підписувалась! Штанці застібни, шнурки зав'яжи! У них іще навички самообслуговування не сформовані, а ви їх за парти! Та звісно ж, як дядько семи повних років піде до школи, то закінчить у 19!" – обурюється вчителька Наталія Яник.\n"Спочатку, шановні мільйонери, школи теплі і комфортні побудуйте. Сама працюю в школі 25 років. Уявляю 5-річних діток у переповнених класах, де вчителька між партами протиснутися не може, де діткам у класі нема де розвернутися, а їм ще і прилягти треба буде, де температура зараз 16, а взимку – і 8-10 градусів. Де холодні коридори з бетонною підлогою. Про що ви говорите? За кордоном школи, початкова та середня, старша – навіть у різних приміщеннях, маленькі та затишні, теплі та функціональні. А тут хочуть уже наших дітей на виживання?" – додає у коментарях під новиною про ідею Шкарлета підписниця сторінки OBOZREVATEL у Фейсбук Людмила Михайлишина.\nПедагоги різко критикують нову ідею. І не стільки тому, що їм додасться зайвої роботи – скільки через неготовність 5-річних малюків до реалій сучасної української школи.\n"Почнемо з вікових особливостей. Перше – дітям у 5 років іще необхідний денний сон. Друге – в такому віці дітям шкідливо без перерви довго сидіти, мають бути забезпечені альтернативні звичайним партам робочі місця. Третє: в силу свого віку більшість дітей не спроможні самі себе обслужити, тому вчителю буде абсолютно не можливо працювати без помічника (нянечки). Я вже мовчу про те, що дуже важко буде п'ятирічкам користуватись туалетом, який один на величезному поверсі (привіт, мокрі штанці, психологічні травми тощо), навіть не заблукати десь у коридорі – буде досить складно... Четверте – харчування... Взагалі, воно й для старших не дуже придатне, а для 5-річок... Ну і п’яте – психологічна готовність (зрілість), розуміння, що кожне завдання необхідно виконати в певний термін, але не впадати у відчай, до кінця дня, через те, що щось не вдалось, або не встиг", – ділиться з OBOZREVATEL власними роздумами щодо пропозиції МОН вчителька першого класу в одній із приватних шкіл Київщини Марія Ярош.\nКатегорично проти реалізації подібних планів виступив і омбудсмен із питань освіти Сергій Горбачов. У коментарі OBOZREVATEL він заявив: нинішні дискусії щодо тривалості навчання та 5-літок у першому класі – намагання примітивізувати саму ідею "дванадцятирічки". На думку Горбачова, те, що школярі випускатимуться зі школи у 18-19 років, а не в 17-ть – перевага, а не недолік.\n12-річна система навчання, за якої старша школа охоплюватиме 3 класи, а не 2, як зараз, допоможе школярам старшої школи уникнути зайвого перенавантаження і сконцентруватися на тих дисциплінах, які знадобляться їм під час вступу до омріяного ВУЗу або у подальшій роботі.\nРозділяє погляди Горбачова і колишня міністерка освіти Лілія Гриневич. Вона наполягає: лише у 18-19 років людина здатна зробити усвідомлений вибір щодо того, як жити далі.\n"Чому нам потрібен 12-й рік? Це вже розмова про старшу профільну школу і про те, коли молода людина є достатньо зрілою, щоби робити вибір своєї освітньої і професійної кар’єри. Сьогодні 11-річка залишилася на території Європи в Росії, Білорусі й Україні. А на території пострадянського простору – ще в Азербайджані. У Європі й багатьох провідних освітніх системах світу – в країнах, які мають, відповідно, кращий рівень якості підготовки людського капіталу, – навчаються в школі до 18-ти, а деколи й до 19-ти років. Тому що у 18 років людина є більш підготовленою і зрілою до наступного вибору і самостійності", – пояснює Гриневич.\nЗа словами ексочільниці МОН, старшокласники, які вступатимуть до університетів на спеціальності, споріднені з профілем, за яким вони вчилися у старшій школі, бакалаврську програму опановуватимуть за 3 роки, а не за 4, як зараз. Тож дипломовані фахівці з ВУЗів випускатимуться у тому ж віці, що й зараз. Просто старша школа готуватиме школярів до вступу, а не відволікатиме від підготовки.\nОзвучену Шкарлетом ідею про початок шкільного навчання у 5-річному віці Гриневич не підтримує. Вважає: не треба вигадувати велосипед там, де вже існує система дошкільної освіти.\n"Навчання з 5-ти років – це дошкільна освіта. Вона, звісно, має гарний вплив на шкільне навчання. Але з 5-ти років – це буде лише обов’язковий рік дошкільної освіти. Якщо Міністерство освіти і науки хоче його зробити обов’язковим, хоча таке в законі вже є, але, не покривається субвенцією з державного бюджету – то будь ласка. Шкільне ж навчання практично в усіх країнах розпочинається з 6-ти років. У країнах, де навчання розпочинається раніше, це тільки на додаток до 12-ти років повної загальної середньої освіти. Тобто, де-факто, це теж дошкільна освіта", – каже ексміністерка.\nГриневич переконана: ідея з початком навчання у 5 років – не що інше, як намагання підмінити зміст 12-річної шкільної освіти (наповнення навчальної програми та її структуру) формою (точніше, кількістю років, які дитина проведе за шкільною партою).\n"Як би не маніпулювали, враховуючи 12-й рік у дошкільну освіту, це нічого не змінює. Тому що для шкільного навчання, для тих очікуваних результатів – необхідний певний рівень зрілості дитини. Цей рівень зрілості, коли можна розпочинати шкільне навчання, з’являється саме в 6-річному віці", – переконана Гриневич.\nШкільна психологиня Юлія Василенко, що працює в одній зі шкіл Київської області, ідею початку шкільного навчання з 5 років оцінює негативно.\n"Готовність до навчання складається з 5 елементів: інтелектуальна готовність, вольова, мотиваційна, соціальна, фізіологічна. Наприклад, дитина може вміти писати і рахувати, але вона не вміє робити висновки, ставити запитання, уважно слухати і головне – чути. В 5 років дитині важко довгий час концентруватись на одній діяльності. Провідна діяльність цього віку-ігрова, і ні про яке навчання мова йти не може. Також дуже важлива мотиваційна готовність: як можна навчити дитину, яка цього не хоче? Стосовно соціальної готовності, то дитина повинна вміти спілкуватись із дорослими і дітьми. Фізіологічна готовність – це готовність усього організму до змін", – пояснює Василенко.\nВідома дитяча психологиня Світлана Ройз притримується схожої думки. За її словами, дискусійною залишається готовність дитини до школи навіть у 6 років – що вже й казати про п’ятирічок?\n"Психологи та нейропсихологи рідко бачать готовність до школи у дітей у 6 років. І я часто нагадую батькам, що між 6-7 роками "вміщується" 5 років емоційного розвитку дитини. Мотивація у дітей до 7 років – ігрова. Дуже рідко у сучасних дітей навчальна мотивація доростає і до 7 років. Усе, що у навчанні до 7 років не є грою – виснажує дитину", – написала Ройз на своїй сторінці у Фейсбук, реагуючи на ініціативу Шкарлета.\nПсихологиня наголошує: уся система освіти в сучасній Україні, зокрема, і Нова українська школа, яка зараз активно впроваджується – орієнтована на "першачків"-шестирічок. І навіть процес підготовки та перепідготовки вчителів триває перманетно. До ситуації, коли шестирічним дітям буде комфортно і безпечно у першому класі, а також до створення оптимального навчального середовища – ще працювати і працювати. Реалізація ж ідеї про навчання з 5 років взагалі означатиме, що все треба буде починати спочатку.\n"Робота з 5-річною дитиною і з 6-річною дитиною – це все ще два різних світи. Мова може йти лише про ігрове середовище, пре-скул. У супроводі підготованих до роботи з дітьми саме цього віку вчителями. Іще раз повторюю: діти 5, 6, 7 років – це три абсолютно різні групи дітей… Якщо ми говоримо про перебування у школі 5-річок – це має бути абсолютно інша школа, НЕ ШКОЛА, з абсолютно відмінним навчальним середовищем, кардинально іншим підходом, стандартами, з зовсім іншими фахівцями і задачами", – підсумовує Світлана Ройз.\nІ такої школи Україна наразі не має – і невідомо, коли отримає.\nУ європейських країнах дійсно практикують ранній початок навчання – але далеко не так часто й активно, як запевняв Шкарлет.\nАвтори порталу Нова українська школа проаналізували ці дані – і прийшли до низки цікавих висновків.\nУ європейських школах діти вчаться не менше 12 років – і, окрім хіба Туреччини, ніде не отримують документів про повну середню освіту до досягнення 18-ліття. Турецькі ж діти закінчують школу у 17,5 років.\n12 років вчаться діти у 19 країнах, 13 років – у 17-ти, 14 років школи мають школярі у 2 країнах.\nу країнах, де навчання починається рано, воно триває понад 12 років. Так, на Кіпрі, де діти йдуть до школи у 5,5 років – випускаються вони через 12,5. 13 класів мають діти на Мальті, в Англії, Уельсі і Шотландії – там малюки йдуть у школу в 5-річному віці. У Північній Ірландії "перший дзвоник" лунає для 4-річних малюків, однак у школі вони проведуть наступні 14 років, а в Ірландії, де вік початку навчання – теж 4 роки, тривалість перебування у школі складає 15 років.\nексперти Нової української школи також наводять цікаві результати досліджень щодо зв’язку між тривалістю навчання й успішністю в дорослому житті: кожний додатковий рік навчання, згідно з європейськими дослідженнями, призводить до додаткових 8% збільшення зарплати. У державах, де шкільна освіта триває довше – суспільство живе краще: кожен додатковий рік навчання піднімає макроекономічну продуктивність безпосредньо на 6,2% і на додаткові 3,1% у перспективі завдяки внеску у прискоренню технологічного прогресу.\nу переважній більшості країн Європи навчання все ж починається у 6-річному віці – і триває 12 років. Все, що за цими межами – де-факто є дошкільною освітою.\nТакими є, власне, перші роки навчання у школі і у тих країнах, де заведено починати вчитися раніше, ніж у 6 років. У більшості країн, де практикують ранній старт навчання, організація освітнього процесу кардинально відрізняється від звичайних шкільних уроків для школярів дещо старших – і діти лише призвичаюються дотримуватися правил, регулювати свій емоційний стан, набувають необхідних соціальних і побутових навичок, вчаться рахувати в межах 100, читати та писати, розрізняти геометричні фігури... Головне – все це відбувається в ігровій формі і без надмірного перенавантаження дітей.\nУкраїнаШколаМіністерство освіти України


“Авангардом” зацікавились інвестори - Rivne.com.ua - новини та news Рівного\n“Авангардом” зацікавились інвестори\n
Потенційний інвестор розглядає можливість вкласти кошти в реконструкцію трибун міського стадіону “Авангард”. Крім того, знайшлися бажаючі побудувати ще один великий спорткомплекс на околиці Рівного.\n
Нещодавно стало відомо про інвестора, зацікавленого у реконструкції міського стадіону “Авангард”. За словами начальника управління у справах сім’ї, молоді та спорту Рівненського міськвиконкому Сергія ШЕВЧУКА, розглядається можливість інвестування в реконструкцію північної та південної трибун (так звані віражі). Є варіант, що спортивні школи, які розміщуються в підтрибунних приміщеннях, перенесуть під одну з трибун, приміщення під іншою можуть надати інвестору в оренду. Крім того, існує проект створення надбудови, де розмістять фітнес-центр, міні-готель для спортсменів тощо. Говорити про щось конкретніше можна буде після того, як проект, запропонований інвестором, підтримає міська влада, — наголошує Сергій Шевчук.\n
Наразі на головній спортивній споруді міста триває реконструкція, повідомили з інформаційно-аналітичного сектору Рівнеради та міськвиконкому. Роботи, заплановані на цей рік, стверджують чиновники, наближаються до завершення.\n
За рішенням сесії Рівнеради, з бюджету розвитку на реконструкцію трибун для гядачів стадіону “Авангард” у 2007 році виділено 1,4 мільйона гривень, розповів Сергій Шевчук. Невдовзі планують завершити реконструкцію шести секторів. Але з’ясувалося, що необхідно доробити раніше не заплановане. Зокрема, водовідвід, парапети, східці для суддів тощо. На це попросили з бюджету ще 200 тисяч гривень. На липневій сесії міської ради гроші пообіцяли. Тобто цьогоріч на реконструкцію “Авангарду” місто витратить 1,6 мільйона гривень. Крім трибун, цього року планують оновити й центральний вхід та зробити нову огорожу. Роботи в секторах планують завершити до другого вересня. Наразі освоєно 1,15 мільйона гривень виділених коштів.\n
Що ж до подальшої реконструкції, то побудують котельню для обігріву підтрибунних приміщень, де займаються вихованці кількох спортшкіл. Після цього — ремонт підтрибунних приміщень та легкоатлетичних доріжок.\n
— Реконструювати стадіон необхідно, адже спорт має чимало прихильників. Споруду можна використовувати не лише для спортивних змагань, а й для інших масових заходів. Крім того, нині місто має гостру потребу в ігровому залі, адже маємо потужні команди, яким він необхідний (“Полісянка”, “Реґіна”, “Пульсар”, МФК “Рівне” тощо), — підкреслив Сергій Шевчук.\n
Є бажаючі побудувати спорткомплекс біля Пагорба Слави\n
Невдовзі може розпочатися будівництво великого спорткомплексу на вулиці Костромській неподалік Пагорба Слави у Рівному.\n
— Міська рада на липневій сесії вирішила виділити під це земельну ділянку загальною площею 120 тисяч квадратних метрів. Її розділять на три частини та нададуть забудовникам в оренду через конкурс, — розповів виконувач обов’язків начальника управління земельних відносин Іван ОЧЕРЕДЬКО. —Одна — 60 тисяч квадратних метрів, дві — по 30 тисяч, аби інвестору було зручніше її освоїти. У майбутньому спорткомплексі буде все, що лише забажає душа любителя спорту: футбольне та хокейне поля, тенісний корт, поле для регбі, доріжки для картингу, боулінг-клуб, фітнес-центр, кінотеатр. Споруджувати комплекс може один або кілька інвесторів. Зацікавлені вже є, вони мають проект для його затвердження, потрібно ще оформити необхідні дозвільні документи, технічну документацію. Це може зайняти 2–3 місяці. Після цього проект буде винесено на розгляд сесії, проведуть конкурс, зазначає Іван Очередько.\n
Наразі керівник управління відмовляється розголошувати подробиці, які стосуються потенційного інвестора, лише повідомив, що той немісцевий.\nНа “Рівнеазоті” горів цех\nБізнесу заважають чиновники… і сам бізнес


Всього відтворення лісів, га 3581 3373 3230 4017 3245 3302 4016\nВсього відтворення лісів, га 5048 5234 5751 6047 6782 5484\nЛісогосподарськими підприємствами Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства у 2019 році проведено значні об’єми робіт із лісокультурного виробництва. Протягом весняного періоду 2020 відтворено лісів на землях лісового фонду загальною площею 5484 га. В тому числі:\nсадіння та висівання лісу – 2829 га,\nз них нові ліси – 54 га.\nсприяння природному відновленню та природне зарощування – 2655 га.\nОкрім того, закладено 40 га плантацій новорічних ялинок.\nЗ оцінкою „дуже добре” створено – 64% лісових культур, „добре” – 36%.\nНа сьогодні по Волинському обласному управлінню загальна площа об’єктів постійної лісонасіневої бази складає 2902 га, в тому числі׃\n-лісонасіннєві плантації – 160 га;\n– випробні культури – 22 га;\n-генетичні резервати – 780 га;\n-постійні лісонасіннєві ділянки – 131 га;\n-плюсові насадження – 215, га;\nОкрім цього відібрано 408 шт. плюсових дерев.\nЩорічно на розсадниках підприємств вирощується понад 20 млн. шт. стандартного садивного матеріалу, в тому числі головних порід – сосни звичайної 16 млн. та дуба звичайного не менше 3 млн. шт. При цому за остані роки значно збільшено вирощування сіянців ялини звичайної, модрини європейської, ясена звичайного, вільхи чорної та берези повислої.\nУ 2020 році висіяно лісового насіння в розсадниках на площі 13,7 га. Очікуваний вихід стандартних сіянців 27,6 млн. Така кількість садивного матеріалу в повній мірі забезпечить потреби лісогосподарських підприємств при проведенні лісовідновлювальних робіт та лісорозведення.\nВирощування садивного матеріалу з закритою кореневою системою проводиться на розсаднику Волинського лісового селекційно-насіннєвого центру з 2006 року. Враховуючи, що даний садивний матеріал забезпечує високу приживлювальність, це дає змогу висаджувати на 1 га оптимальну кількість сіянців, та виключає проведення доповнень лісових культур, зменшується кількість доглядів за ними. В кінцевому результаті створення культур садивним матеріалом із закритою кореневою системою є економічно вигідним. Крім того, використання його дозволяє продовжити період створення лісових культур.\nНа постійних розсадниках, крім сіянців та саджанців, необхідних для лісовідновлення та лісорозведення, вирощується значна кількість саджанців декоративних порід для озеленення. Щорічний об’єм стандартних саджанців для потреб озеленення становить 150 тисяч штук, за видовим складом – 260 видів. Лідером вирощування декоративного садивного матеріалу є Волинський лісовий селекційно-насіннєвий центр.\nЩорічний об’єм доглядів за лісовими культурами становить 25 тис. га


"Концепція ефективної дози. Типові дози радіологічних процедур"\nСкачати 390.59 Kb.\nРозмір 390.59 Kb.\nПоглинені дози в медицині\nДози в променевій терапії\nДози в радіонуклідній діагностиці\nДози населення від компонентів ядерної медицини\nМетоди зниження медичних дозових навантажень на населення\nДози опромінення медичного персоналу\nна тему: “Концепція ефективної дози. Типові дози радіологічних процедур”\nстудентів 4 курсу кафедри медичної радіофізики\nКовтонюка Олександра Олександровича\nБірюкова Костянтина Костянтиновича\nЕфективна доза 3\nПоглинені дози в медицині 4\nДози в променевій терапії 5\nДози в радіонуклідній діагностиці 9\nДози населення від компонентів ядерної медицини 11\nМетоди зниження медичних дозових навантажень на населення 12\nДози опромінення медичного персоналу 13\nНорми радіаційної безпеки України 13\nДостовірні оцінки доз іонізуючих випромінювань, одержуваних пацієнтом при рентгенівській або радіонуклидній діагностиці, а також при променевій терапії є досить актуальною і складною проблемою. У клінічній практиці необхідно розраховувати різні поглинені дози: загальну дозу, отриману пацієнтом, локальну дози, отриману патологічним місцем і прилягаючими до нього тканинами, дозу, отриману ділянкою шкіри, через яку входить у тіло випромінювання. Обчислення ускладнені гетерогенністю об'єкта випромінювання, доволі складною томографією, поганою визначеністю значень коефіцієнтів поглинання випромінювання в різних компонентах середовища, труднощами врахування розсіювання випромінювання різними органами й тканинами. Для реального середовища, введення обґрунтованих параметрів типу ефективного коефіцієнта поглинання випромінювання, дозового й енергетичного факторів нагромадження, необхідних для відновлення просторового розподілу дозового поля, являє собою дуже не просте завдання. Труднощі дозиметрії зв'язані й з відсутністю єдиного алгоритму розрахунків для всіх видів випромінювання: для рентгенівського, нейтронного випромінювання, електронів, протонів, дейтронів і т.п. потрібні спеціальні методики обчислень. Взагалі, дозиметрію доводиться проводити для пацієнта, лікаря й для населення в цілому.\nВ даному рефераті ми зупинимося на особливостях дозиметрії в клінічній практиці ядерної медицини. В першій частині ми детально розглянемо поняття ефективної дози та її одиниць виміру. Далі мова йтиметься про дози радіологічних процедур та методи зниження медичних дозових навантажень на населення. І нарешті, в завершальній частині ми зможемо ознайомитися з витягами з офіційних документів України, які регулюють радіаційну безпеку в нашій країні.\nЕфективна доза (DE,T) - величина, яка використовується як міра ризику виникнення віддалених наслідків опромінення всього тіла людини й окремих її органів і тканин з урахуванням їх радіочутливості (а також ваги).\nКожний орган і тканина не тільки по-різному реагує на поглинену дозу опромінення, але й впливає на роботу організму в цілому. Для врахування цих особливостей у практичній дозиметрії використовується поняття ефективної дози. Ефективна (еквівалентна) очікувана доза враховує сумарну радіоактивність радіонуклідів, що надходять в організм з урахуванням їх періоду напіврозпаду й періоду напіввиведення з організму. Таким чином, ефективна доза представляє собою суму добутків еквівалентної дози в органах і тканинах на відповідні зважуючі коефіцієнти:\nде DТ - еквівалентна доза в органі або тканині Т, а WТ – зважуючий коефіцієнт для органа або тканини Т, тобто множник еквівалентної дози в органах і тканинах, використовуваний у радіаційному захисті для врахування різноманітної чутливості різних органів і тканин при виникненні стохастичних ефектів радіації – «коефіцієнт радіаційного ризику». Щоб врахувати якісні відмінності випромінювань, їх біологічна ефективність порівнюється з біологічною ефективністю рентгенівського випромінювання, що має енергію кванта 250 Кэв. На практиці поняття еквівалентної дози застосовують лише для характеристики радіаційних впливів у малих дозах (не більш 5 річних ПДД для професіоналів).\nТабл. 1. Зважуючі коефіцієнти для тканин і органів при розрахунках ефективної дози\nГонади (яєчники, насінники)\nПечінка, харчовий тракт\nКлітки кісткових поверхонь\nДля організму в цілому цей коефіцієнт прийнято вважати рівним 1.\nДля оцінки повної ефективної еквівалентної дози, отриманої людиною, розраховують і підсумовують зазначені дози для всіх органів.\nОдиниця виміру ефективної дози - Дж·кг-1, назва – зіверт (Зв).\nДоза ефективна (еквівалентна) річна - сума ефективної (еквівалентної) дози зовнішнього опромінення, отриманої за календарний рік, і очікуваної ефективної (еквівалентної) дози внутрішнього опромінення, обумовленої надходженням до організму радіонуклідів за цей же рік.\nОдиниця річної ефективної дози - зіверт (Зв).\nДоза ефективна колективна - міра колективного ризику виникнення стохастичних ефектів опромінення; вона дорівнює сумі індивідуальних ефективних доз. Одиниця ефективної колективної дози – чоловіко-зіверт (чіл.-Зв).\nЛюдина отримує радіаційну дозу від різних джерел. Додатковий природний радіаційний фон від космічного випромінювання й радіоактивних матеріалів, що перебувають у землі і всередині нашого тіла, становить приблизно 30-40%. Інші 10-20% припадають на опромінення від діяльності людини, в основному це медичні дослідження при рентгенографії й радіаційної терапії. Внесок від наслідків ядерних вибухів, роботи АЕС і ТЕС на вугіллях кількісно становить усього 0,2-1,0% .\nРис.4. Середні світові дані по внесках різних джерел радіації в загальну дозу, одержувану середньостатистичним мешканцем Землі (сума 2,7 мЗв).\nМедичні процедури вносять істотний вклад у дозове навантаження на населення. Як приклад у табл. 2 наведені дози опромінення від різних джерел фотонного випромінювання.\nТабл. 2. Дози опромінення від джерел рентгенівського й гама-випромінювання\nПерегляд кольорового телевізора перших моделей протягом 2 годин з відстані 2 метрів\nПерегляд телевізора по 3 години на день протягом одного року\nПриймання радонової ванни\nРентгенівська томографія ( для комп'ютерної томографії в 5…50 разів менше)\nПроменева гамма-терапія після операції\nУ практиці променевої терапії використовуються додаткові характеристики доз опромінення, що враховують основні клінічні умови. Так, під поняттям вхідна доза розуміють дозу випромінювань, обмірювану в повітрі на певній відстані між джерелом випромінювання й поверхнею тіла. Особливий клінічний інтерес представляють дані про величину дози, яка проявляє свою дію в певних ділянках тканин. Така ефективна доза з фізичної точки зору визначається як величина енергії, яка поглинається в певній ділянці тіла. Ефективна доза, обмірювана на поверхні тіла, називається поверхневою дозою, а обмірювана в певних шарах тканини – глибинною (локальною). Величина поверхневої дози визначається не тільки вхідною дозою, але також і розсіяним випромінюванням, яке виникає в тканинах. Величина поверхневої дози залежить від природи випромінювань, їх енергії й об'єму опромінюємої ділянки тіла. Об'єм ділянки, що опромінюється, визначається величиною поля опромінення й товщиною даної ділянки тіла.\nДля визначення ефективної дози в тій або іншій ділянці тіла важливо знати дані про просторову, об'ємну й інтегральну дози, тобто про сумарну величину енергії, поглиненої в певному об'ємі тіла. Терапевтична ефективність випромінювань визначається в першу чергу осередковою дозою, тобто ефективною дозою в патологічному осередку. Якщо її зіставити з дозою в опроміненому об'ємі тіла, то можна отримати величину відносної осередкової просторової дози.\nВідмінності в розподілі дози при впливі звичайних рентгенівських променів і корпускулярних випромінювань (протони, - частинки й ін.) високої енергії стають особливо виразними при врахуванні відносних глибинних доз, тобто відношення глибинної до максимальної або поверхневої дози. При впливі випромінювань високої енергії, враховуючи особливості розподілу дози, відношення глибинної до максимальної дози виражають у вигляді відносної глибинної дози. На противагу цьому при впливі звичайних рентгенівських променів під відносною глибинною дозою частіше розуміють відношення глибинної дози до поверхневої. Зіставлення цих двох величин відносних доз цілком можливо, тому що у випадку застосування звичайних рентгенівських променів поверхнева доза майже збігається з максимальною.\nОсобливості дії корпускулярних випромінювань високої енергії в тканинах визначаються специфічним розподілом дози кожного виду випромінювань, яке відрізняється від такого, як при впливі звичайних рентгенівських променів. За винятком нейтронів, усі інші види випромінювань високої енергії, у тому числі протони й дейтрони, характеризуються наступними особливостями розподілу дози по глибині об'єкта, що опромінюється:\n1) збільшенням відносної глибинної дози;\n2) зменшенням поверхневої дози;\n3) зменшенням об'ємної дози.\nЗбільшення відносної глибинної дози для променевої терапії має велике значення, тому що патологічний осередок, що перебуває на великій глибині, завдяки цьому може отримати більшу дозу випромінювань без одночасного збільшення поверхневої дози. У той час як при впливі звичайних рентгенівських променів максимум дози лежить близько до поверхні тіла й різко падає, у підлягаючих тканинах при застосуванні випромінювання високої енергії максимум дози зміщений у глибину тканин; при цьому відзначається значно менша втрата величини дози із глибиною.\nПри впливі випромінювань високої енергії й швидких електронів ( у порівнянні із впливом рівних доз звичайних рентгенівських променів з енергією 200 кв.) у тканині на глибині 8 см відзначається надзвичайно вигідний для променевої терапії розподіл доз. Зокрема, вже при використанні сучасних апаратів для телегаматерапії - досягається значне збільшення глибинних доз і зменшення несприятливої дії випромінювань на шкіру. Застосування корпускулярних випромінювань у порівнянні з телегаматерапією дає ще більш вигідний розподіл глибинних доз.\nКорпускулярні випромінювання особливо придатні для лікування глибоко розташованих пухлин, тому що в глибоких шарах тканин при впливі цього виду випромінювань створюється надзвичайно висока відносна глибинна доза. На противагу цьому швидкі електрони з енергією від 10 до 20 Мев у зв'язку з особливостями розподілу дози застосовуються для променевої терапії при поверхневій локалізації пухлин. Швидке падіння дози в глибині тіла, яке спостерігається при впливі електронів, позитивно позначається на відносній просторовій дозі в патогенному осередці й призводить лише до дуже незначного опромінення підлягаючих здорових тканин.\nПри впливі випромінювань високої енергії внаслідок незначної ефективної поверхневої дози на вхідному полі немає необхідності обмежувати опромінення, щоб берегти шкіру, як це доводиться робити у випадку застосування звичайних рентгенівських променів. При впливі випромінювань дуже високої енергії шкіра на вхідному полі не зазнає переопромінення. Це ж явище при опроміненні електронами спостерігається при діапазоні енергій від 3 до 20 Мев. Причиною зберігання шкіри на вхідному полі є збільшення довжини пробігу іонізуючих часток при зростанні їх енергії. Наприклад, якщо вторинні електрони з відносно малою енергією в 200 кев внаслідок свого невеликого пробігу роблять вплив практично в тих ділянках, де відбувається первинне поглинання квантів, то вторинні електрони високої енергії мають більшу довжину пробігу. Такі вторинні електрони високої енергії викликають іонізацію не на місці первинного поглинання випромінювань, а уздовж усієї траєкторії, причому щільність іонізації особливо велика наприкінці траєкторії. У зв'язку з тим, що електрони рухаються головним чином прямолінійно уздовж пучка випромінювань, місце впливу випромінювань переміщається в більш глибокі шари тканин, відповідно довжині пробігу, обумовленою величиною енергії електронів. Така особливість дії випромінювання високої енергії, названа ефектом лавини або перехідним ефектом, призводить до переміщення максимуму дози в глиб тканин і тому величина дози від поверхні в глиб тканини не падає, а підвищується. Так, наприклад, максимум дози -випромінення від радіоактивного кобальту в тканинах, еквівалентних по щільності воді, перебуває приблизно на глибині 3—5 мм, а для випромінювань і електронів з енергією 15 Мэв - на глибині близько 30 мм. Величина й характер зростання дози при прямуванні вглиб тіла у значній мірі залежать від природи випромінювань, розміру поля й відстані «джерело – шкіра».\nКрім локальних доз (осередкової, глибинної й поверхневої), що визначають опромінення шкіри, при проведенні променевої терапії особливий інтерес представляє доза випромінювання, поглиненого всім тілом, тобто об'ємна або інтегральна доза, і зіставлення її з величиною осередкової дози. Значення інтегральних доз для окремих видів випромінювань і просторовий розподіл глибинних доз можуть бути розраховані з даних по розподілу інтенсивності випромінювань по ізодозам. При зіставленні значень інтегральних доз різних видів випромінювань виявляється, що звичайна рентгенотерапія непридатна для лікування глибоко розташованих пухлин, тому що при збільшенні глибини розташування пухлини інтегральна доза дуже різко зростає й, отже, здоровіші тканини при цьому зазнають інтенсивного опромінення. Для лікування пухлин, розташованих як поверхово, так і на великій глибині, враховуючи невеликі інтегральні дози, з успіхом можна застосовувати дистанційну гаматерапію. На противагу цьому рентгенівські випромінювання високих енергій особливо придатні для лікування глибоко розташованих пухлин, тому що при такому лікуванні інтегральна доза відносно низька, поверхнева доза на вхідному полі дуже мала, зберігається вузький робочий пучок випромінювання й не спостерігається істотне розсіювання випромінювання. У кістковій тканині при певних рівнях енергій не відбувається підвищеного поглинання опромінення.\nЗовсім інша картина спостерігається при впливі електронів. При проведенні глибокої променевої терапії за допомогою електронів інтегральна доза дуже швидко зростає із глибиною, що особливо помітно при зіставленні із впливом гальмівного випромінювання такої ж енергії. Це зростання інтегральної дози пов'язане з тим, що при застосуванні електронів з енергією до 30 Мев, необхідних для здійснення глибокої променевої терапії, доза за патогенним осередком знижується недостатньо круто. До того ж у результаті розсіювання випромінювань відбувається «паразитичне» опромінення здорових тканин, розташованих навколо поля опромінення. Воно відносно більше при використанні малих полів. З погляду величини інтегральної дози променева терапія швидкими електронами особливо доцільна при поверхово розташованих пухлинах. За мінімальними значенням інтегральних доз електронне випромінювання має переваги в порівнянні з рентгенівськими променями при розташуванні пухлини на глибині не більш 6 см під поверхнею шкіри, а оптимальна енергія електронів становить не більш 20 Мев. Надзвичайно низька інтегральна доза при опроміненні електронами невеликої енергії поверхово розташованих пухлин обумовлена різко обмеженою глибиною проникнення електронів з такою енергією. Тому паразитичного опромінення здорових тканин, розташованих за патогенним осередком, практично не спостерігається.\nЗагалом, опромінення в медицині спрямоване на зцілення хворого. Однак, нерідко дози виявляються невиправдано високими: їх можна було б суттєво зменшити без зниження ефективності, наприклад, більш точне фокусування гамма-променя, причому користь від такого зменшення була б вельми істотна, оскільки дози, одержувані від опромінення в медичних цілях, становлять значну частину сумарної дози опромінення від техногенних джерел.\nТабл. 3. Дози, отримані людиною на окремі частини тіла\nОргані грудної клітки\nПряма проекція, мЗв\nБічна проекція, мЗв\nПри створенні дозиметричних моделей для внутрішніх джерел радіації, у першому наближенні зручно розглядати дві групи анатомічних регіонів в організмі: група «джерел», у яких всередині тіла локалізована радіоактивність і група «мішеней», що включає органи й тканини, що перебувають під опроміненням, для яких потрібно розраховувати поглинену радіаційну дозу. У якості фундаментальної дозиметричної величини вводять середню поглинену дозу в регіоні-мішені. Основний біологічний ефект, важливий для радіаційного захисту - індукція раку, має клітинну природу, і середня доза на мішень, що співвідноситься з тою дозою, яку отримують клітини ризику. Допускається, що клітини ризику рівномірно розподілені в регіоні-мішені. Регіони-Джерела відібрані для розгляду складаються з точно позначених регіонів і регіону, що не уточнюється. Його називають Інший і визначають як додатковий до набору точно позначених регіонів. Вважають, що радіоактивність рівномірно розподілена в кожному регіоні-джерелі. Для більшості регіонів активність розподілена по об'єму об'єкта, але в мінеральних кісткових регіонах і в дихальних шляхах активність може бути розподілена по поверхні досліджуваного об'єкта. Для всіх регіонів-мішеней придатною величиною є середня енергія випромінювання, поглинена в обсязі мішені, усереднена по масі мішені.\nВажливо розуміти, що маси регіонів, як «джерел», так і «мішеней» (і, отже, дози), залежать від віку людини.\nСередня поглинена енергія в регіоні-мішені залежить від природи радіації, що виппромінюється регіонами-мішенями, просторових розташувань регіонів-джерел і мішеней, а також від природи тканин у регіонах. Ці фактори враховують радіонуклід-специфічні коефіцієнти, називані еспецифічними енергіями або SE. Для будь-якого радіонукліда, органа-джерела S, органа-мішені Т, специфічна енергія визначається як\nде Yi - вихід випромінювання типу i на один акт розпаду, Ei - середня або єдина енергія випромінювання типу i, AF(T_S;t) - частка енергії, випущеної із джерела S, поглинена мішенню Т в людині віку t, і MT(t) - це маса мішені у віці людини t. Залежність SE від віку випливає з вікової залежності поглиненої частки й маси мішені. Величина Afi(T_S; t) - поглинена частка (AF)і, коли її ділять на масу мішені, її називають специфічною поглиненою часткою (SAF).\nПри розрахунках еквівалентної дози на регіон, ефективної дози й при оцінці ризику, основною величиною є рівень поглиненої дози в різні часи. Рівень дози в мішені Т включає внески від кожного радіонукліда в організмі й від кожного регіону, де присутні радіонукліди. Поглинений рівень дози у віці t у регіоні Т у людини в віці t0 на момент надходження, DT(t, t0), можна виразити як\nде qs,j(t) - активність радіонукліда j представлена в джерелі S у віці t, SE (T_S; t)j є специфічна енергія поглинена в регіоні Т на один акт розпаду радіонукліда j у джерелі S у віці t, а с - числова константа залежна від одиниць q і SE.\nВ радіонуклідній діагностиці використовуються короткоживучі радіонукліди, тому врахування радіоактивного розпаду в дозиметрії являє собою природнє завдання. В рівнянні (1) є два параметри, пов'язаних з радіоактивним розпадом: Yi - це вихід радіації типу i на акт розпаду й Ei - середня або єдина енергія радіації типу i. При роботі з -випромінювачами слід враховувати безперервний спектр електронів. Повна форма -спектру звичайно використовується тільки в дозиметрії дихального тракту. Для інших органів використовуються тільки середні енергії -розпаду. Вважають, що електрони повністю поглинаються в регіоні-джерелі. У випадку ізотопів, мічених -випромінювачами, використовують кінетичні енергії кожної альфа-частинки, що випромінюється, і кінетичною енергією ядер віддачі. Енергія атомів віддачі Er для альфа розпаду розраховується як\nде E - кінетична енергія альфа-частинки, А - масовий номер нукліда, а 4.0026 - атомна маса альфа частинки.\nГамма-радіацію з енергією фотонів нижче 10 Кев вважають непроникаючою радіацією для більшості осередків; вона поглинається в джерелі. Розрахунки поглиненої дози фотонного випромінювання часто здійснюють на фантомах людини, що представляють немовля, 1, 5 і 10-ти річну дитину, 15-річного чоловіка й дорослого чоловіка. Існують і спеціально жіночі фантоми.\nВикористання іонізуючого випромінювання в медичній практиці для діагностики й лікування широко поширене у світі. Воно включає променеву діагностику, променеву терапію, ядерну медицину, інтервенціональну радіологію. Опромінення в медичних цілях займає друге (після природнього радіаційного фону) місце по внескові в опромінення населення на Земній кулі. В останні роки радіаційні навантаження від медичного використання випромінювання виявляють тенденцію до зростання, що відображає все більшу поширеність і доступність рентгено-радіологічних методів діагностики в усьому світі. Усереднені дані опромінення, обумовлені медичним використанням випромінювань у розвинених країнах, приблизно, еквівалентні 50% глобального середнього рівня опромінення від природніх джерел. Це зв'язане, в основному, із широким застосуванням у цих країнах комп'ютерної рентгенівської томографії. Діагностичне опромінення характеризується досить низькими дозами, одержуваними кожним з пацієнтів (типові ефективні дози перебувають у діапазоні 1 - 10 мЗв), що в принципі цілком достатньо для отримання необхідної клінічної інформації. Терапевтичне опромінення, навпаки, сполучене з набагато більшими дозами, точно налаштовуваними до об'єму пухлини (типові призначувані дози в діапазоні 20-60 Гр).\nСпецифіка медичного опромінення полягає в тому, що в інтересах отримання безумовної, недосяжної іншим шляхом, користі для хворого при діагностичних і терапевтичних процедурах у ряді випадків доводиться застосовувати досить високі рівні випромінювання. З урахуванням даної обставини граничні дозові значення при медичному опроміненні не встановлюються, а обмеження рівня радіаційного впливу здійснюється з використанням принципів обґрунтування ( за показниками до проведення медичних процедур) і оптимізації.\nОпромінення пацієнтів у медицині застосовується з метою діагностики й лікування захворювань. Хоча терапевтичні дози досить великі, вони не враховуються при оцінці опромінення населення, оскільки очікувана тривалість життя онкологічних хворих, як правило, значно менше латентного періоду онкологічного захворювання, яке може бути індуковане опроміненням. Із цієї причини враховується тільки доза, отримана пацієнтами при діагностиці захворювань. Найбільше поширення одержала рентгенодіагностика. По оцінці на 1993 р., у країнах з розвитому рентгенодіагностикою щорічно проводяться 320-1300 (у середньому 890) досліджень на одну тисячу людей населення. Середня доза на одне дослідження становить 1200 мкЗв/рік. Внесок рентгенодіагностики в опромінення населення таких країн становить 300-2200 мкЗв/рік при середньому значенні 900 мкЗв/рік. Радіонуклідна діагностика використовується значно рідше - одиничні процедури в рік на одну тисячу людей. Середня доза за одну процедуру становить 2500 мкЗв. Внесок радіонуклідної діагностики в опромінення населення для країн, що широко застосовують цей вид дослідження, становить 73 мкЗв/рік. Для колишнього СРСР ця величина становила 32 мкЗв/рік.\nСтратегія зниження дозових навантажень на населення при проведенні рентгенологічних процедур повинна передбачати поетапний перехід у рентгенології на технології цифрової обробки інформації й, насамперед, при поведінці профілактичних процедур, частка яких у загальному обсязі рентгенологічних досліджень становить близько 33%. Розрахунки показують, що дозові навантаження на населення при цьому знизяться в 1,3 -1,5 рази.\nВажливим компонентом зниження дозовbх навантажень на населення є правильна організація роботи фотолабораторного процесу. Основними елементами його являється: добір типу плівки залежно від локалізації області обстеження й виду рентгенологічної процедури; наявність сучасних технічних засобів обробки плівок. Використання при роботі в умовах « темної кімнати» оптимального набору сучасних технологій дозволяє за рахунок різкого зниження дублювання знімків і оптимізації комбінацій « екран-плівка» знизити дозові навантаження на пацієнтів на 15-25%. На сучасному етапі детальний аналіз динаміки дозових навантажень є основою в обґрунтуванні необхідності перегляду медичних технологій на користь альтернативних методів дослідження з оптимізацією за принципом « користь-шкода». Такий підхід повинен бути покладений в основу розробки стандартів променевої діагностики. Більша роль у вирішенні вищевказаної проблеми приділяється персоналу відділень променевої діагностики. Гарне знання використовуваної апаратури, правильний вибір режимів дослідження, точне дотримання укладань пацієнтів і методології їх захисту - усе це необхідно для якісної діагностики з мінімальним опроміненням, що гарантують хахист від браку й змушених повторних досліджень. Загальновизнано, що саме рентгенологія має у своєму розпорядженні найбільші резерви виправданого зниження індивідуальних, колективних і популяційних доз. Експерти ООН підрахували, що зменшення доз медичного опромінення на 10%, по своєму ефекту рівносильне повної ліквідації всіх інших штучних джерел радіаційного впливу на населення, включаючи атомну енергетику.\nПри проведенні рентгенорадіологічних процедур опроміненню зазнає й сам персонал. Численні опубліковані дані показують, що в цей час рентгенолог одержує в рік дозу професійного опромінення, у середньому, близько 1 мЗв у рік, що в 20 раз нижче встановленого межі дози й не спричиняє скільки-небудь помітного індивідуального ризику. Слід зазначити, що найбільшого опромінення можуть зазнавати навіть не працівники рентгенівських відділень, а лікарі так званих «суміжних» професій: хірурги, анестезіологи, урологи, що беруть участь у проведенні рентгенохірургічних операцій під рентгенівським контролем.\nРадіаційно-гігієнічні регламенти другої групи – медичне опромінення населення\nВеличина дози опромінення встановлюється тільки лікарем індивідуально для кожного пацієнта, виходячи з клінічних показань, і повинна враховувати необхідність запобігти виникненню детерміністичних ефектів в здорових тканинах та в організмі в цілому (принцип не перевищення).\nЛіміти доз для обмеження медичного опромінення не встановлюються, а необхідність проведення певної рентгенологічної чи радіологічної процедури обґрунтовується лікарем на основі медичних показань.\nЗ метою удосконалення методології використання джерел іонізуючого випромінювання у медицині та зниження рівнів опромінення населення Міністерством охорони здоров'я України запроваджуються рекомендовані рівні медичного опромінення.\nПри проведенні профілактичного обстеження населення річна ефективна доза не повинна перевищувати 1 мЗв. Перевищення цього рівня допускається лише в умовах несприятливої епідемічної ситуації за узгодженням з органами Державної санітарної епідеміологічної служби МОЗ України.\nОсоби, які добровільно надають допомогу пацієнтам при проведенні діагностичних та терапевтичних процедур, не повинні зазнавати опромінення у дозах більше 5 мЗв.рік у степені -1.\nПри проведенні радіологічних процедур (введення радіофармацевтичних препаратів) потужність дози гамма-випромінювання на відстані 0,1 м від пацієнта не повинна перевищувати 10 мкЗв/год-1 (при виході з радіологічного відділення).\nЗабезпечення радіаційної безпеки при медичному опроміненні\n(Основні санітарні правила забезпечення радіаційної безпеки України, наказ №54 від 02.02.2005 МОЗ України)\nПід час проведення рентгенівських і радіонуклідних діагностичних досліджень виділяють 4 категорії осіб, для кожної з яких рекомендовані граничні рівні медичного опромінення.\nхворі, у яких установлено онкологічні захворювання, чи особи\nз виявленими передраковими захворюваннями;\nхворі, у яких проводяться дослідження з метою диференціальної\nдіагностики вродженої серцево-судинної патології та судинних\nвроджених пороків розвитку;\nособи, досліджувані в ургентній практиці (в тому числі, при\nтравмах) за життєвими показниками.\nРекомендовані граничні рівні опромінення (ефективна доза) -\n100 мЗв * рік(-1).\nхворі, дослідження яких проводять за клінічними показаннями\nпри соматичних (не онкологічних) захворюваннях з метою уточнення\nдіагнозу та/або вибору тактики лікування.\n20 мЗв * рік(-1).\nособи з груп ризику, в тому числі працівники установ із\nшкідливими факторами, а також особи, яких приймають на роботу до\nзазначених установ і які проходять професійний відбір;\nхворі, зняті з обліку після радикального лікування\nонкологічних захворювань, під час періодичних обстежень.\nРекомендовані граничні рівні опромінення (ефективна\nдоза) - 2 мЗв * рік(-1).\nособи, які проходять усі види профілактичного обстеження, за\nвинятком осіб, віднесених до категорії ВД;\nдоза) - 1 мЗв * рік(-1).\nРекомендовані граничні рівні діагностичного медичного\nопромінення (рентгенівська і радіонуклідна діагностика) не є\nлімітами доз медичного опромінення, їх метою є зниження рівня\nдіагностичного опромінення населення. Діагностичне опромінення\nповинне оцінюватись за співвідношенням користі та шкоди для\nДля категорій осіб АД і БД додатково вводиться обмеження еквівалентних доз опромінення найбільш радіочутливих органів (тканин):\nПід час проведення радіологічних процедур (уведення\nрадіофармацевтичних препаратів) потужність дози гамма-випромінювання на відстані 1 м від пацієнта не повинна перевищувати 10 мкЗв * год(-1) (на виході з радіологічного відділення).\nЛекція “ Дозиметрія в ядерній медицині ”, проф. І.Н.Бекман\nКаталог: share -> s7 yadfiz