Симптоми і лікування мікроінсульту в домашніх умовах 👃 Портал Про Гаймориті І Ін. - 2019\nСпиртова трав'яна настоянка\nВ офіційній науковій термінології немає такого поняття, як мікроінсульт. Під цим діагнозом мається на увазі ішемічний інсульт, який практично не дає ніяких ознак, і швидко проходить. Але все ж варто ставитися до мікроінсульт серйозно, адже він попереджає нас про проблеми з серцево-судинною системою...\nПереважна більшість (80%) всіх інсультів - це як раз ішемічні інсульти, або мікроінсульт. Вони можуть зустрічатися навіть у молодих чоловіків і жінок, але дуже важко піддаються діагностиці. Причиною недуги стає звуження або закупорка дрібних кровоносних судин в певній галузі мозку. Найчастіше це тромб, принесений потоком крові від серця і великих судин. Ще однією причиною може бути зниження припливу крові до певних областях мозку, які відбувається при різкому падінні артеріального тиску.\nКожен тип інсульту, в тому числі і мікроінсульт, являє собою безпосередню загрозу для життя, тому людина з підозрою на цей діагноз повинен якомога швидше дістатися до лікарні і отримати кваліфіковану допомогу. Після цього лікування можна продовжити в домашніх умовах. Щоб напади мікроінсульту більше не повторювалися, необхідно пропити курс трав, що нормалізують кровообіг, артеріальний тиск, а також розріджує кров і борються з бляшки холестеринів.\nЦя проблема найчастіше провокується наступними факторами:\nхвороби серця (аритмії, фібриляції передсердь та ін.);\nпорушення обміну речовин, атеросклероз;\nМікроінсульт, як і інші види інсульту, найчастіше діагностується у чоловіків і жінок після 40 років. Щоб звести до мінімуму ризик захворювання, потрібно усунути вищеописані чинники і нормалізувати кров'яний тиск.\nЯк ми вже писали вище, якщо у людини мікроінсульт, симптоми можуть проявлятися слабо. Але все ж вони є.\nВсе починається з запаморочення і головного болю. Далі з'являються такі симптоми мікроінсульту:\nтруднощі з промовою;\nнеможливість контролювати руху свого тіла;\nпомутніння зору (або його повна втрата в одному оці);\nпідвищена чутливість до дотиків (в окремих частинах тіла);\nчутливість до світла або шуму.\nДуже рідко пацієнт втрачає свідомість. Симптоми мікроінсульту зазвичай проходять самі протягом доби. Але це ще не означає, що ви в безпеці. Нові напади можуть атакувати людину знову і знову. Є також ризик обширного геморагічного інсульту, деменції (недоумства) і навіть смерті.\nПісля перенесеного мікроінсульту потрібно почати адекватне лікування. Зробити це можна за допомогою рослинних препаратів.\nЗавдання фітотерапії в нашому випадку - забезпечити поліпшення мозкового кровообігу, провести профілактику і лікування можливих ускладнень, попередити новий напад інсульту. Мікроінсульт є динамічний процес,який залежить від місцевих факторів (мікроциркуляція мозку) і системних факторів (артеріальний тиск, насичення крові киснем, температура тіла, рівень глюкози в крові). Всі ці показники потрібно привести в норму.\nПісля мікроінсульту рекомендується приймати насіння моркви. Особливо ця рослина корисно для жінок клімактеричного періоду, адже у таких пацієнтів кров дуже згущується. Щоб не труїти свій організм аспірином, пийте чай з насіння моркви. Для цього 0,5-1 столову ложку рослинної сировини заваріть у склянці окропу, настоюйте 5 хвилин, потім пийте маленькими порціями. В день потрібно приймати 2-3 порції цих ліків (відразу після їжі).\nУ домашніх умовах проводять лікування після перенесеного мікроінсульту вином з петрушкою. Ось рецепт:\n10 стебел свіжої петрушки з листям;\n1 літр вина;\n1-2 столових ложки оцту;\nЗмішайте петрушку, вино і оцет, поставте все це на вогонь і проваріть 10 хвилин (знімаючи шумівкою піну). Потім додайте мед і проваріть вино ще 4 хвилини. Відразу перелийте в чисті пляшки і закрийте пробками. Приймайте по 2 столові ложки напою 3 рази в день. Лікування продовжуйте мінімум 3 місяці.\nХорошим засобом для профілактики і захисту від інсульту є щоденне споживання гіркого мигдалю, який завдяки вмісту ціаніду благотворно впливає на стан судин. Мигдаль показаний для всіх чоловіків і жінок після сорока років. В день потрібно з'їдати 5-7 ядер. Природно, крім мигдалю, необхідно застосовувати в домашніх умовах інші методики.\nСимптоми мікроінсульту ніколи не будуть вас турбувати, якщо ви введете в свій щоденний раціон часник. Цей продукт благотворно впливає не тільки на серце і судини, але і на мозковий кровообіг, рівень глюкози в крові. Також він бореться з тромбами і бляшки холестеринів.\nНайпростіший спосіб - це просто їсти по одному зубчику часнику на сніданок (разом з хлібом, салатом, сиром та ін.).\nНа Тибеті здавна лікували всіх слабких чоловіків і жінок часниковою настоянкою. Після мікроінсульту ви теж можете її приймати. Рецепт простий: з'єднайте подрібнений свіжий часник з горілкою в пропорції 1:10, і настоюйте 40 днів. Іноді туди ж додають лимонний сік. Але ми рекомендуємо вже готову настойку приймати, запиваючи розведеним лимонним соком (на столову ложку соку йде півсклянки води).Денна норма часниковою настоянки - столова ложка (ви можете розділити її на 2 прийоми). Пийте ліки за 10 хвилин до їди. Лікування продовжуйте 3-6 місяців, щоб повністю відновити серцево-судинну систему. Після цього зробіть перерву на півроку і при необхідності повторіть курс.\nЛікування цієї трав'яний настоянкою дає відмінний результат. У профілактичних цілях вона рекомендована для всіх чоловіків і жінок старшого віку. Ось склад:\nЛистя конвалії - 20г;\nТрава омела - 20г;\nКвітки шипшини - 20г;\nКоріння валеріани - 20г;\nСпирт медичний - 500мл.\nПодрібнені трави залийте спиртом і тримайте подалі від сонячних променів 2 тижні. Потім процідіть настоянку і перелийте в пляшку з темного скла. Приймайте по половині чайної ложки 2-3 рази на день перед їжею. Таке лікування має тривати 3 місяці, потім зробіть перерву мінімум на 2 місяці. Додатково можете використовувати інші препарати, приготовані в домашніх умовах.\nПісля мікроінсульту або звичайного інсульту корисно приймати медовий еліксир (особливо для жінок в період менопаузи). Готується він дуже просто.Подрібніть ядра 25 волоських горіхів, змішайте з 2 склянками меду, додайте 2 столових ложки свіжого соку алое. Приймайте по столовій ложці такого еліксиру щоранку після пробудження (на голодний шлунок). Лікування продовжуйте 2-3 місяці.\nОбов'язково приймайте трав'яні збори, які нормалізують кров'яний тиск і роблять позитивний вплив на стан нервової системи. Ось хороший рецепт:\nКорінь валеріани - 20 г;\nКвіти і плоди глоду - 20 г;\nДеревій - 30 г;\nКорінь аїру - 10 г\nТрава барвінку - 20 г\nОтримання і застосування. Візьміть столову ложку суміші, заваріть в 2 склянках окропу, накрийте кришкою, оберніть все це теплим рушником і залиште на ніч. Вранці процідіть чай і пийте 2 рази в день по одній склянці. Лікування повинно тривати кілька місяців.\nДля всіх жінок і чоловіків, які перенесли мікроінсульт, рекомендований наступний збір:\nКорінь желтушника розлогого - 50г;\nКорінь валеріани - 50 г;\nКорінь астрагала - 20г;\nТрава рути - 20г;\nКорінь елеутерокока - 20г;\nКвітки магнолії великоквіткової - 20г.\nЗастосування: змішати всі подрібнені рослинні інгредієнти і готувати з них чай (на столову ложку беремо 200-300 мл окропу).Такий чай потрібно приймати по 0,5 склянки 3 рази на день.\nСпробуйте також лікування таким перевіреним збором:\nТрава горицвіту весняного - 50г;\nДиоскорея кавказька - 50г;\nЛистя чорниці - 50г;\nПлоди глоду - 50г;\nПастернак посівний - 50г.\nЗаваріть в термосі цей збір на ніч (на 2 столових ложки додавайте 500 мл окропу), вранці процідіть і приймайте по склянці 2 рази на день. Дуже скоро ви відчуєте значне полегшення. Додатково використовуйте інші лікувальні методики - наприклад, медовий еліксир.\nЯк лікувати опущення нирки народними засобами\nТаблетки від кашлю з термопсисом: інструкція із застосування\nЛікування багатовузлового зоба щитовидної залози\nЯк проходить лікування катаракти у літніх людей: операція, ціна в середньому по Росії


Овен-начальник – Лінда Гудман, книга «Астрологія з посмішкою» |\nПомітивши, що ви ухилятися від справи, він, незважаючи ні на що, зробить вам різку догану, але якщо ви вибачитеся і пообіцяєте виправитися, він пробачить вас, причому не раз. Якщо ваш начальник – Овен, приготуйтеся до надурочних затримок по закінченні роботи. Разом з тим типовий Овен не стане багатозначно дивитися на годинник, якщо ви прийшли на роботу на півгодини пізніше або на годину затрималися з обіду. Це не в його правилах, він і сам рідко дивиться на годинник. Будучи по натурі людиною творчою, він розуміє, що натхнення не приходить точно о 9 ранку і не кінчається в 5 вечора, а тому ніколи не наполягатиме на чіткому дотриманні тимчасового графіка. Швидше за все він попросить вас попрацювати у вихідний, зате ніколи не буде заперечувати, якщо ви відпрошуєтеся на похорон тітоньки, маючи при цьому на вигляд для відвідування бейсбольного матчу. Більше того, йому цілком можна зізнатися в справжній причині відходу з роботи. Він поставиться до неї цілком поблажливо.\nУ тому, що стосується просування по службі, підвищення зарплати, відгулів, Овен доброзичливий, але якщо мова йде про щось важливе для фірми, він зажадає від вас забути про особисте життя. Мені згадується випадок, коли на одній фірмі вибухнула фінансова криза. Глава фірми – Овен зажадав від усіх співробітників цілодобового чергування. Але у його заступниці повинно була відбутися весілля: були запрошені три сотні гостей, замовлені квіти, трудилися ювелір, кравчиня і т. д. Глава фірми, незважаючи на важливість події, зажадав не просто відкласти весілля, але і відмовив у відпустці на медовий місяць. «Як так! – Обурювався він. – Фірмі загрожує банкрутство, а хтось замість роботи буде прохолоджуватися. Та будь це його власне весілля, він, не роздумуючи, переніс би її на інший час! Якщо особисті справи для працівника важливіше інтересів фірми, гріш ціна такому працівникові!».\nНа Різдво Овен-начальник зазвичай щедро обдаровує своїх підлеглих, причому це може бути подарунок, про який ви давно мріяли, але не могли собі дозволити купити. Начальника-Овна не можна дорікнути в скупості (за рідкісним винятком, коли у нього в роду були жадібні предки або є сильний вплив Місяця). Овен в меншій мірі, ніж інші знаки, схильний до лестощів, але ввернути йому час від часу комплімент не завадить. Якщо дати йому зрозуміти, що ви поважаєте його як начальника і цінуєте його ділові якості, будьте впевнені в його відповідному прихильному до вас відношенні. Щоправда, всі ці речі слід говорити лише в тому випадку, якщо ви дійсно так думаєте. Він зневажає фальш і нещирість. Овни дуже чутливі до думки людей.\nНезважаючи на свій самовпевнений вигляд, в глибині душі їм дуже хочеться подобатися всім:\nпідлеглим, домашнім і навіть перехожим на вулиці. Людське схвалення потрібно їм як повітря, без якого вони не можуть існувати.\nЯкщо ваша фірма раптом опиниться на межі банкрутства, не поспішайте підшукувати іншу роботу. Якщо хтось і може врятувати фірму від катастрофи, то це її глава – Овен. Завдяки своїй впевненості, сміливості та підприємливості він здатний виплутатися із, здавалося б, самої неймовірної ситуації.\nНачальник-Овен цінує ініціативу своїх підлеглих. Якщо ви повні цікавих творчих задумів з перебудови і поліпшення роботи фірми, будьте впевнені, Овен не залишить без уваги ні вас, ні ваші ідеї. Вам уготовані просування по службі і підвищення. Але не захоплюйтеся, знайте міру. Не старайтесь перевершити свого начальника – вам це не проститься.\nСила волі – одна з найпривабливіших рис характеру Овна. Він не піддається дрібним негараздам і з успіхом долає великі. Зусиллям волі Овен може призупинити або полегшити перебіг хвороби.\nОвну часто щастить в азартних іграх – будь то карти, скачки або що-небудь інше. Будні в офісі завжди насичені подіями: Овни не люблять одноманітності.\nБудучи від природи дуже рухливим і швидким, Овен не любить млявих і апатичних людей. Начальник-Овен ніколи не поцікавиться причиною вашого звільнення з попередньої роботи. Він воліє робити висновки на підставі власних спостережень. Ваше минуле Овна не хвилює, як, втім, і його власне.\nПопри бурхливі спалахи гніву, які швидко і безслідно проходять. Овен більш, ніж який-небудь інший начальник, відплатить вам добром за добро.\nЯкщо ви можете щиро захоплюватися його енергією і сміливістю, якщо знайдете в собі сили тактовно утримувати його від необачних вчинків якщо зумієте акуратно вносити в його плани ті деталі, які він поспіхом упустив, – ви будете одним з найцінніших і високооплачуваних співробітників і, можливо , проробите з ним все життя.


Картоплесаджалка Bomet – гарантія гарного врожаю – Спецтехніка для сільского господарства та промисловості\nКартоплесаджалка Bomet –…\nКартоплесаджалка Bomet – гарантія гарного врожаю\nВсім сільськогосподарським трудівникам, для посадки різних культур, просто необхідна спецтехніка. Вже давно ніхто не садить поля руками, це довго і дуже затратно. Зараз всі роботи по обробці, посадці і збиранні врожаю виконуються за допомогою різної спецтехніки.\nНа ринку існують безліч компаній по виробництву спецтехніки, і у кожної є свої відмінні сторони.\nДля зручності посадки картоплі, серед спецтехніки є. Вона дуже проста в застосуванні, головне уважно вивчити інструкцію.\nКартоплесаджалка зручна тим, що підійде будь-якому трактора 2-ої категорії (докладніше), кріпитися за допомогою заднього причіпного пристрою. Варто відзначити, що вона одночасно оре землю, а також виробляє посадку картоплі, тільки встановіть потрібні настройки.\nКартоплесаджалка просто незамінна для великих господарських площ, де потрібно швидко обробляти ріллю поки не минув час посіву.\nЗробити картоплесаджалку можна і своїми руками. Як саме – читайте в нашій інструкції в.\nСпецтехніку для сільських господарств, виробляє Польська компанія Bomet. Ця компанія вже багато років на ринку і зарекомендувала себе як, надійний виробник.\nПольська компанія Bomet\nТому якість і великий термін експлуатації гарантований компанією. Зручність при використанні і чітка інструкція, що входить в документацію. Допоможе вам без проблем розібратися з роботою картоплесаджалки.\nВидів картоплесаджалок кілька:\nДавайте розглянемо кожну окремо. Почнемо з однорядною. Картоплесаджалка однорядна bomet зазвичай використовується для невеликих площ. І кріпитися до мотоблока (подбробнее про кратофелесажалках до мотоблока). Дуже зручна для посадки городу, там де не пройде трактор.\nМожна використовувати для посадки ділянки до 30 соток. Вона буде автоматично брати і орати, розподіляти картоплю і закопувати відразу підсапуючи картопляні грядки. Якщо ваш город більше, то краще взяти дворядне пристрій.\nпідходить для орання глибоких бороз. Система автоматизації рівномірно і на певній відстані висаджує необхідний господареві картопля. Потім автоматом підгортає грядки, правильно формуючи і розподіляючи ряди.\nВам не потрібно буде проходити ряди по новій, тому що картофелесажалка виконує за вас всі необхідні маніпуляції всього за один робочий цикл, під час висаджування.\nВажливо відзначити, що картопля в автоматичному режимі висаджується міжряддями, при цьому відстань між кущами буде не більше 63 см або ж 68 см. Якщо вам потрібно, просто змініть регулювання і відстань між плугами, тим самим можете зменшити проміжок між бульбами (29 см, 32 см або 35 см).\nГлибина висаджування картоплі від 10 см до 15 см.\nДворядна картофелесажалка підійде тракторів з потужністю 22 л / с і трохи більше. Цей навісний агрегат не потрібно прикріплювати до вому трактора.\nАдже активні фази картоплесаджалки, стають в робочий режим від грунтових зачепів, тому і подається картопля.\nЧотирирядний напівнавісна картофелесажалка в господарстві може бути застосована для посадки картоплі рядами НЕ пророщених бульб насіння. Відстань між цими рядами 70, або 76, рідше 90 см, також тут встановлена система автоматичної протруєння бульб під час висадки.\nЩе в ході посадки вносяться мінеральні речовини, які так необхідні для грунту будь-якого типу, і потрібні в різних посадочних зонах для хорошого картопляного урожаю.\nСаджалку підходить для тракторів характерних класу 1,4 і більше. Що стосується приводу апаратів, призначених спеціально для висаджування картоплі – то тут розмова йде про опорно-приводних колесах. Завантажується саджалку картоплею з абсолютно будь-якого транспортного засобу.\nНа нашому сайті ви знайдете багато статей про бензопили. Багато з них присвячені.\nКращою в своєму роді вважається. За багатьма показниками вона порівнянна з іноземними виробниками.\nІнший конкурент світовим виробникам бензопил – це. Про цю модель теж написана стаття на нашому сайті.\nМодельний ряд з характеристиками і цінова політика\nВелика розмаїтість модельного ряду дозволить кожному знайти підходящу для себе спецтехніку за призначенням. Тут представлено опис деяких особливо популярних в побуті моделей.\nМодель дворядної картоплесаджалки S-239. Головна відмінність пристрою це в кілька разів збільшений насіннєвий бункер, призначений для завантаження картоплі. Що дозволяє безперебійно обробляти великі Пашнева площі.\nТільки за одну годину роботи, без відпочинку, картоплекопач може висадити до підлозі гектара картоплі. А робоча швидкість агрегату 5-6 кмч. Автоматична система дозволяє:\nпрорити борозни для посадки;\nрозташувати на однаковій відстані насіння картоплі;\nі відразу ж підгорнути ряд.\nЯкихось додаткових робіт після посадки картоплі не потрібно, що дозволяє не відволікатися і виконувати більший обсяг робіт на полі.\nРегулювати відстань знаходиться між сошниками, підгортальниками і грунтозацепамі можна від 70 до 75 см. Все залежить від розміру колії трактора або іншої обробної техніки.\nДетальніше про роботу дворядної картоплесаджалки Bomet дивіться на відео:\nУ конструкцію моделі картоплесаджалки СК-4 входять особливі апарати для висадки від німецького виробника Grimme. Відрізняє особливість цього пристрою картоплесаджалки – оптимальна можливість на всі 100% візуально контролювати роботу стрічки ложковий типу.\nЦе дозволяє брати і висаджувати культуру без всяких пропусків, навіть якщо працювати з великим насіннєвим запасом. Посадка проводитися з точним визначенням відстані між необхідними бульбами в ряду.\nОсобливості цієї моделі картоплесаджалки:\nЗбільшений в розмірах барабан, розташований нагорі дає гарантію найбільш якісного проведення захоплення, а також і чіткої подачі насіння, навіть якщо ви садите довгасті картопляні сорти.\nКонструкція моделі забезпечується чітким приводом, а також характеризується дуже точним проводом ложкової стрічки. Хорошу посадку навіть дуже великого за розмірами картоплі, гарантують дві лінії напряму виступів, які знаходяться на внутрішній частині наявної стрічки.\nЗмінюючи напрямок лентового руху на верхній частині барабана можна регулювати посадку …\nМаленький направляючий ролик, що знаходиться внизу агрегату, дозволяє гарантувати швидкість відкриття, а значить, дозволяє робити точної укладання бульб в рядах.\nОб’ємне вікно даного висаджує апарату, забезпечує хороший огляд.\nЛожковий елеватор акуратно укладає насіння для посадки, з яке живить відсіку прямо в грунт.\nЧистота. Решітчаста заслінка добре охороняє від накопичення всякого бруду в агрегаті.\nЗручність і комфорт. Ложкові стрічки, забезпечені швидко-натяжним пристроєм, що дає можливість натягнути або послабити їх швидко і без використання інструментів.\nЕфективність. Наявність механічного Струшувач, встановленого за стрічкою подачі, не дає потрапити на стрічку двом бульб.\nДля різних насіння – дрібних, більших, порізаного або пророщеного типу: при використанні різних ложечок і всіляких вставок можна посадити багато сортів картоплі.\nВибір картоплесаджалки залежить від того на яку площу вам потрібно посадити майбутній урожай.\nІнструкція по експлуатації та налаштування\nІнструкція для користувачів спецтехніки, для всіх моделей різна. Тут наводяться кілька прикладів, як регулювати спецтехніку. В інструкції прописані всі дії, які необхідно дотримуватися при експлуатації картоплесаджалки.\nТочне дотримання всіх вказівок допоможе вам уникнути проблем і поломок спецтехніки. Давайте розберемося, що і як встановлювати, регулювати і інші дії.\nОтже, для початку збирання картоплесаджалки Бомет. Даний сеятельний агрегат навішується на трьохточкову систему тракторної техніки. Перед тим як навісити сівалку перевірте, чи не заважають частини трактора майбутню роботу картоплесаджалки.\nКріпити агрегат потрібно тільки на рекомендовані моделі тракторів виробником. Інакше сівалка просто переверне машину, або взагалі не рушить. Перевірте навісні штанги трактора перед установкою, відстань шарнірів до землі має бути як мінімум 200 мм.\nПеред використанням картоплесаджалки перевірте, чи справна технічна сторона агрегату. Обов’язково подивіться:\nв порядку чи гвинтові з’єднання, якщо гайки розбовталися, підтягніть;\nвстановіть оптимальну відстань між рядами за допомогою регулювання;\nвстановіть оптимальну глибину зашпаровують дисків і сошників;\nперевірте і в разі потреби затягніть ланцюгові транспортери агрегату;\nне забудьте змастити картоплесаджалку згідно з інструкцією;\nнаповніть насінням бункер перед початком посіву.\nПравильне регулювання сівалки перед роботою підвищить ефективність роботи, і запобігти поломку:\nРегулювання пружин амортизатора.\nВстановити відстань між бульбами в ряду.\nВибирайте тільки якісну техніку вивчайте уважно характеристики та інструкцію по експлуатації. Бажаємо вам гарного врожаю, а зі спеціальною технікою від компанії Bomet, досягти відмінного результату буде набагато простіше.\nА допоможе впоратися з посадкою дрібнішого посівного матеріалу.\nТакож подивіться модельний ряд картоплесаджалок


Корисні поради велосипедисту\nДавайте спробуємо розглянути ряд корисних порад, що в першу чергу потрібно взяти до уваги і спробуємо розібратися у тому, як забезпечити дотримання максимального комфорту та безпеки при проведенні дозвілля на велосипеді.\nНе нехтуйте власною безпекою.\nКупіть велосипедний шолом та постійно надягайте його, навіть якщо збираєтеся на коротку велопрогулянку в найближчий парк. Навіть якщо ви не захоплюєтеся екстремальною їздою і гонками, цей аксесуар не завадить. Не можна зарікатися від падінь, здавалося б, на рівному місці – навіть досвідчені професіонали від цього не застраховані. І якщо зламана нога або рука зростуться, ніхто не знає, що буде з пробитою головою. Та й струс мозку – не найприємніша річ, яку можна легко уникнути, всього лише витративши невелику суму.\nЯкщо правильно підібрати розмір шолома, він не буде сковувати ваших рухів або створювати дискомфорт. Подбайте також про безпеку своїх друзів і близьких, навіть якщо вони не завзяті велосипедисти та катаються раз на рік по великих святах. У деяких європейських країнах існують закони, що забороняють їзду на велосипеді без шолома, і це правильно. Голова одна і про неї варто піклуватися. Крім цього, навчіться правильно гальмувати та акуратно керуйте велосипедом.\nНе переконуйте себе, що самому їздити нудно.\nЯкщо хочете покататися, йдіть і катайтеся без пошуку попутників. Відмовка «мені ні з ким» насправді означає саме ваше особисте небажання будь-що змінювати, а не відсутність компаньйона. Через це вже не одна геніальна ідея так і залишалася саме ідеєю, без спроб реалізації її в життя. До того ж пошуки охочих скласти компанію можуть затягнутися на невизначену кількість часу, так що простіше взяти і вигуляти сталевого коня самостійно.\nКрім того, може виявитися так, що компаньйон буде більш досвідченим рейдером, тоді фізичне навантаження буде для вас нерівномірним: хтось постійно буде їхати попереду, а хтось плентатися в хвості. Тому перший час краще покататися на самоті – звикнути до сідла, згадати навички їзди та заново набратися досвіду. Після перших 100 кілометрів вже можна буде подумати і про компанії.\nЗбільшуйте кілометраж поступово.\nЗа вами ніхто не женеться і не підраховує пройдену відстань, крім вас самих. Не варто замахуватися на те, що ще не під силу. Коли відчуєте, що пройдені 20 кілометрів вже не приносять колишнього задоволення, можна задуматися про поїздки на більш довгі дистанції.\nЗнову ж уважно вибирайте компанію для велопрогулянок. Досвідчені і треновані рейдери їздять з великими навантаженнями, що не може витримати новачок. Не перевтомлюйте власний організм – це заняття непотрібне і даремне. Не думайте про рекорди або амбіції. Коли відчуєте, що звичайного кілометражу і темпу недостатньо – збільшуйте дистанцію і швидкість. Дотримуйтеся комфортного саме для вас темпу прогулянки, не орієнтуючись на ще когось. Накочуйте обраний кілометраж регулярно до тих пір, поки не відчуєте, що відстань вас вже зовсім не напружує і ви просто насолоджуєтеся їздою.\nПодумуєте про збільшення швидкості їзди після нетривалого часу тренувань?\nЗарано. Ви ще не настільки круті, щоб це робити. Спочатку навчіться кататися на великі дистанції. Тільки коли зможете проїхати 40-50 кілометрів без відчуття «я вичавлений насухо лимон», можна подумати про зміну тактики. Почати на коротких дистанціях дотримуватися темпу трохи вище середнього, але не намагаючись гнати на максимальній швидкості. Якщо зможете проїхати за день 100 кілометрів без відчуття дикої втоми, знайдете новий світ. Швидкістю почнете мірятися, коли станете більш досвідченим велосипедистом!\nПотрапивши в компанію байкерів, ви обов’язково рано чи пізно отримаєте запрошення взяти участь в якомусь масштабному заїзді. Тверезо оцініть свої сили. Те, що досвідченим рейдерам не складе великих труднощів, може обернутися для вас багатогодинними тортурами. Якщо вони зможуть за день проїхати 200-300 кілометрів по лісах і болотах, з гонками і форсуванням, з обмеженням за часом і прагненням встигнути на останню електричку, зовсім не означає що це витримаєте і ви. Якщо зважитеся на такий марш-кидок, будьте готові до наслідків: “ниючим” м’язам, відбитому заду, потертості і невдоволеннями новонабутих товаришів. Адже з великою часткою ймовірності ви не зможете дотримуватися заданому ними ритму, і замість 10-годинного заїзду вийде 15-годинний, і в цьому звинуватять «хлопця чи дівчину, який (яка), здається, непогано катає». Однак є і позитивні сторони: або ви зненавидите велосипед, або станете завзятим байкером. Не кажучи вже про злетівшу до небес самооцінку.\nДотримуйтеся тактики «на колесі».\nЦей метод спочатку застосовувався тільки в велоперегонах, але любителі велопоходів активно використовують його в звичайних марш-кидках.\nУ будь-якій велосипедній компанії завжди знайдеться той, для кого темп групи занадто повільний. Використовуйте це з вигодою для себе. Пам’ятайте, що повітря, яке ви розтинаєте своїм тілом, – це головний ворог рейдера. Їзда проти вітру забирає дуже багато сил, тому надайте цю почесну місію тому, хто бажає збільшити темп, а самі сідайте йому «на колесо». Зрозуміло, попередньо попередивши, що будете їхати слідом за ним. Уявіть уявну колію і дотримуйтеся її, намагаючись якомога ближче триматися до лідера, так ви потрапите в його «аеродинамічний мішок» і позбавите себе від необхідності боротися з вітром.\nТака маленька хитрість допоможе збільшити швидкість групи десь на третину. Але є і підводні камені: якщо хтось буде недостатньо обережний, вся група зможе потрапити в завал. Тому необхідно одночасно уважно стежити за заднім колесом лідера і дорогою. Спочатку прийом може здатися досить складним, але зате, пристосувавшись, це дозволить витрачати менше сил.\nЗавжди звертайте увагу на свої відчуття.\nПам’ятайте: ваш організм – це ваш особистий радар. Іноді і погода начебто відмінна, і вітру немає, але бажання кататися геть відсутнє. Не мучте себе, якщо не хочеться. Організм не може щодня бути в повній бойовій готовності. Зменшіть дистанцію і знизьте темп їзди, не варто прагнути дотримуватися початкових навантажень. Якщо це не допомагає, краще повністю відмовтеся від затії.\nІноді відбувається і навпаки: раптово находить бажання покататися. Навіть при погодніх умовах, далеких від ідеальних, ловіть момент. Якщо мало вільного часу, збільште швидкість і насолоджуйтеся покатушками, коли вітер в обличчя і завищений темп тільки в радість.\nЗверніть увагу на свій велосипед.\nНезважаючи на жарти про велосипедистів, і засоби пересування, це все-таки грає свою роль. Якщо крім власних далеко не блискучих умінь, ще й ваш байк на порядок гірше, ніж у товаришів, то самооцінка стрімко знизиться. Тому придивіться до велосипедів компанії – для яких умов вони призначені. Не посоромтеся поцікавитись, де вони придбали своїх коней, поцікавтеся, чому варто приділити увагу при покупці в першу чергу. Це допоможе купити нехай і не наворочений, зате новий і відповідний велосипед. Не забувайте добре доглядати за своїм байком, якщо хочете, щоб він прослужив вам довгі роки.\nПодбайте про правильну екіпіровку свого сталевого друга.\nПрипустимо, ви вже не уявляєте своє життя без катання, є бажання вдосконалюватися і рости в велоспорті. Тоді має сенс зайнятися переобладнанням комплектації свого байка під особисті потреби. Зверніть увагу на те, якими шляхами ви їздите. Якщо це асфальт і пристойні грунтові дороги або стежки з хорошим покриттям, можна поставити спеціальні шини з гладкими біговими доріжками і грунтозацепами по краях. Заміна простих покришок на більш відповідні значно змінить вам якість і темп їзди. Сили стануть витрачатися економніше, а великі відстані даватися легше.\nТакож можна замінити звичайні педалі на контактні. Раніше при їзді велоспортсмени використовували спеціальні ремінці для фіксації стопи. Але прогрес не стоїть на місці, була придумана альтернатива – велотуфлі з шипами. Завдяки вбудованому в підошву взуття шипу, нога надійно фіксується на педалі, немов зростається з нею. Ніяких труднощів з фіксацією або звільненням ніг немає – велотуфлі легко зливаються і також легко – підняттям п’яти вгору – вивільняються з педалей. Таке взуття незамінне, якщо передбачається їзда на гору або проти вітру, при прискореннях, а також при їзді в поганих погодніх умовах або за грузлому грунті, коли не потрібно побоюватися, що нога несподівано може зісковзнути. Цього не станеться, тому, що шип не дозволить ногам злетіти з педалей. Крім того, контактні педалі дозволяють правильно розподілити навантаження.\nВелике значення має вибір сідла. Байк може бути хоч суперкрутим, але, якщо сідло підібрано неправильно, будь-яке бажання кататися пропаде практично миттєво. Дискомфорт і “ниюча” п’ята точка переважать самонавіювання, що далі буде краще. Може і не буде або навіть стане тільки гірше. Потертості не сприяють підняттю бойового духу і вірі в прекрасне майбутнє. Тому багато новачків після перших невдалих виїздів і придбаних потертостей відмовляються від велосипеду. Загальна помилка, якої припускаються при покупці велосипеда, – вибір широкого і м’якого сідла, як на великах з дитинства. Якщо ви плануєте кататися на великі дистанції потрібно відразу відмовитися від таких «диванів», якими б зручними вони не здавалися.\nПридивіться до спеціального одягу, який випускається саме для велосипедистів.\nЗабудьте про дурне висловлювання когось не дуже далекого, що такий прикид підходить тільки «не таким». Так, зовні він досить специфічний, але переваг у такої велоформи дуже багато. Набагато приємніше катати в одязі з потопровідного матеріалу, швидковисихаючого і аеродинамічного, ніж в звичайних футболках і шортах. Крім того, завдяки яскравій формі, велосипедист стає помітнішим для водіїв на дорозі.\nБудьте обережні та дбайте про своє майбутнє.


Анатолій Карась - Далекосхідна хвиля\nАрхив номеров (№1 - 9)\nАнтоніна Батіг (Лупинос)\nВірш Івана Багряного у Хабаровську\nЛастівки з Батьківщини\nЛисти з України\nРитми творчої поетичної активності Тараса Шевченка\n40 років В'ячеславу Чорномазу\nКРАТКИЙ КУРС ИСТОРИИ РОССИИ:\nВ. Мова (Лиманський)\nЗадоволення потреб росіян в Україні та українців в Росії\nЗвернення Ющенко до народу\nУкраино-российская "дипломатическая война"\nУКРАЇНСЬКО-РОСІЙСЬКІ СТОСУНКИ У ТВОРЧОСТІ СТЕПАНА ВАСИЛЬЧЕНКА\n500 пісень Ераста Сороки\nМарк Елі Раваж\nПоезїі Ігоря-Богдана Антонича\nАрхив номеров (№10-19)\nКонгрес української інтелігенції в Донецьку\nМіністр закордонних справ України\nНаша мова солов’їна\nУказ Президента України № 161/2010\nІнаугураційна промова новообраного Президента України\nПоетичнi таланти донеччини\nСпогади Анатолія Сідько\n25 лютого Україна святкує 140-річчя з дня народження Лесі Українки\nЯ така КЛАСНА!!!\nВадим Оліфіренко, Світлана Оліфіренко\nВустами немовляти глаголить істина\nКлючові сигнали громадськості та ЗМІ\nЩо таке українофобія і як її розпізнати\nГалина Дігор, Лі Ольга\nНаталка Литвиненко-Орлова, Мурманськ\nПрес-реліз з нагоди відзначення 20-ї річниці проголошення Незалежності України\nЧернобыль был взорван, чтобы развалить СССР и оторвать Украину от России\nГалина ГОРДАСЕВИЧ (мати Богдана)\nМій маленький Палермо\nМолода поезія сучасної України\nЩодо заходів органів державної влади України з протидії виявам порушення прав людини (інформаційна довідка)\nВадим ОЛІФІРЕНКО. Павло БАЙДЕБУРА\nТарас ШЕВЧЕНКО 1814 – 1861\n"М'яка сила" України в Російській Федерації\nНАУКОВО-ПРАКТИЧНА КОНФЕРЕНЦІЯ "МИХАЙЛО КОЦЮБИНСЬКИЙ І СУЧАСНІСТЬ"\nУ колишній катівні пом’янули Олену Телігу\nЄльченка ситуація не влаштовує\nКРИМ "ЗАЧИЩАЮТЬ" ВІД УКРАЇНСТВА?\nЧухраїнці за кордоном\nП. Олександр Лозиков\nПетро Бабець, Юлія Литвинова\nр. Олександр Лозиков\nТетяна КНЯЗЕВА (КАШПАРЕНКО)\nЧухраїнці за кордоном част. 19\nУкраїнських заробітчан експлуатують на олімпійському будівництві в Сочі\nУкраїнці на Далекому Сході\nХабаровська поетеса з полтавського Гадяча\nЧухраїнці за кордоном част 20\nДалі. Чухраїнці за кордоном 21-22\nДалі. Чухраїнці за кордоном 23\nУкраїнська Вікіпедія знову в лідерах\nАрхив номеров (№1 - 9) > № 2 > \nПравда Тараса Шевченка і ми\nУ статті автор ставить на меті огляд і аналіз творчості і життя видатного поета і художника Тараса Шевченка з погляду на витоки його розуміння правди. Проведена думка про імпліцитний зв'язок його мислення з ментальною українською традицією „філософії серця" та усвідомленням на її основі, а також на підставі впливу європейської мистецької і політичної культури нетотожності між поняттями суспільства і держави, що спричинилися до демократичних естетичних та соціальних переконань Шевченка.\n„Національна гордість для країни - це те ж\nсаме, що для людини почуття власної гідності:\nнеобхідна умова самовдосконалення. Подібно\nдо того, як нестача почуття власної гідності\nзаважає особі проявити моральну сміливість,\nтак нестача національної гордості мало що може\nдати для повноцінної і дієвої дискусії про\n„Щоб нація втратила свою життєздатність,\nдуже важливо дискредитувати основні\nопорні конструкції її національного самоусвідомлення.\nІ тут, звичайно, Шевченка ніяк не обійти.\nВоюючи з Шевченком, воюють з Україною,\nхоч і приховують це з різною мірою вправності"\nУ багатогранному доробку Шевченка у центрі його творчості зустрінемо передусім людину з її долею, сподіваннями, кривдами й розчаруваннями. Правда Шевченка - це не лише світ його творчості. Ще за життя його дума про світло правди вийшла далеко поза межі поезій і стала визначальним чинником буття народу в його українському опритомненні. Властиво, з Шевченком маємо особливий випадок: адже жоден народ не ототожнював свого поета зі своєю душею і не поєднав його зі своєю долею так, як українці (Є. Сверстюк). Розуміємо, що в нашому нинішньому триванні - неперервно присутня правда, яку Шевченко оповістив про нас світові. Ми прийняли Шевченкову правду як свою і маємо на те найповажніші екзистенційні підстави.\n„Нехай же серце плаче, просить\nСвято)'правди на землі",- писав Шевченко (Чигрине, Чигрине).\nЗемний світ, у якому жив Шевченко, складався з двох частин: світ офіційний, світ імперської влади, що був водночас світом російської мови, і світ народний, неофіційний. Про нього поет говоритиме як про світ матері і дитини, які живуть іншим від владик життям, і спілкуються між собою іншою від влади, мовою. Однак у цьому світі не все радісно: чимало є кривди, нещасливих матерів, осиротілих дітей, багато неволі, казенної муштри і владної зверхності над людиною. Світ життя української громади дедалі більше перетворювався на тісний світик виживання самотньої, покріпаченої людини.\nНа заході Європи ще 1789 року у Франції сталася Велика народна революція, в результаті якої під гаслами „рівність, свобода й братерство" повалена монархія, проголошена національна республіка і прийнятий історичний документ за назвою: „Декларація прав людини і громадянина". А що ж у Шевченковій Україні, яка перебувала під владою російської корони?\n7 жовтня 1792 р. виголошено царський указ сенату, очевидно що з метою підвищення норм благоденствія російського народу та передової православної Російської держави. Оскільки він створений на тогочасному російському канцеляриті, який не дається до перекладу без втрати відчуття мовної культури, в якій це свідчення доби з'явилося, то наведу його в оригінальному варіанті: „крепостньїе владельческие люди и крестьяне заключаються и долженствуют заключаться в число имений, на котрих, по продаже от одного к другому, купчие пишутся и совершаются у крепостньїх дел, со взятием в казну пошлин так, как на прочее недвижимое имение". Отже, кріпаки з кінця XVIII ст. перестали бути звичайними людьми, а юридично увійшли до складу нерухомого майна: тобто кріпака можна було купити і продати. Врешті, Шевченко зміг скористатися з цієї норми для вчинення власного викупу з кріпацької неволі. Це був, звичайно, виняток для тогочасної Росії. Очевидно, що для українського народу, з його козацькою історією і Запорозькою демократичною республікою, покріпачення перетворилося в трагедію апокаліптичного ґатунку.\nФеномен Шевченка полягає, зокрема, в тому, що, будучи сиротою і не маючи в Україні ні хатини, ні землі, він зберігає глибоку відданість своїй Батьківщині. Уже в молодому віці він прозріває в розумінні нетотожності між суспільством як таким і його державною організацією. Судячи з творчості, Шевченко не мав жодного сумніву у неприродності, штучності і випадковості (допущеній Хмельницьким) перебування українського народу під московською імперською владою, тому свої апокаліптичні міркування він пов'язує винятково з царською тиранією, але жодним чином не з майбутнім українського народу. Читаємо це, наприклад, у таких рядках: „Чи буде суд! Чи буде кара!/Царям, царятам на землі?/Чи буде правда меж людьми? /Повинна буть, бо сонце стане /І осквернену землю спалить" (03.11.1860). Хоча у ранній творчості поета мотиви занепаду людської природи проникають в його поетичні образи, але вони радше є засобом увиразнення трагізму життя людини, поставленої у неприродні умови. Центральним тут стає образ людського серця, зболеного від неправди світу.\nУ поемі „Сліпа" (1842), написаній російською мовою, „серця тяжкая недуга" жінки-матері спричинена розривом з рідним краєм, з Україною. Шевченко підштовхує читача до думки, що відлучення людини від народного коріння неминуче обертається драматизмом, а то й трагедією, навіть для її дітей.\nТема доброго, правдивого чи щирого серця та серця лихого невпинно розвивається Шевченком у всіх наступних творах. Поет звертається до Євангелії, щоб запропонувати вибрану з неї думку як епіграф до вірша „Тризна" (1843) і наводить такі слова з Першого соборного послання Святого апостола Петра: „Послухом правді очисьте душі свої через Духа на нелицемірну братерську любов, і ревно від щирого серця любіть один одного, бо народжені ви не з тлінного насіння, але з нетлінного - Словом Божим живим та тривалим" (1, 22-25). Отже, сприйняття правди має перебувати у злагоді зі щирим серцем людини.\nАле чи всяке серце просить правди, чи для кожного іншого серця правда одна і та ж сама? Це непевне щодо відповіді запитання розтривожило душу молодого Тараса й стало основою осмислення всього, про що писав чи думав. Він відкриває незбагненність природи людського серця і переконується, що на його споді можуть перебувати далеко не найкращі наміри й мотиви. Існує правдиве серце, але також існує «гниле серце, трудне», багато є «боязливих сердець», непевних у почуттях і ще більше - в думках та словах; і боязливе воно не перед гріхом, а перед людиною і владою. У такому серці натомість правди поселяється страх, що штовхає людину до позиції: «мояхата скраю». Й доки боязливі серця не стрепенуться - доти не «встане правда на сім світі».\nЩо ж заважає серцю стрепенутися й скинути з себе полуду неправди? У прагненні зрозуміти і знайти пояснення людської безпорадності - відчитуємо головний мотив творчості митця.\nранній поемі «Причинна» спостерігаємо за трагічною долею залишеної без надії дівчини, яка відкриває, що «Не так серце любить, щоб з ким поділиться, /Не так воно хоче, як Бог нам дає: /Воно жить не хоче, не хоче журиться. /«Журись», - каже думка,\n190жалю завдає». Ось цей розрив між серцем і думкою викликає біль в душі дівчини, поданої Шевченком як типова ситуація серед людей. Виникає запитання, а що ж спричиняє розрив між серцем і думкою? Очевидно, тут не йдеться про причину, що властива для фізичних і механічних процесів. Тут діє цілком інший принцип причиновості, властивий для мікрокосмосу: він випливає не зі старту, а з фінішу, до якого прагне людина. Тобто причина обумовлена не простим механічним стимулом, вона пов'язана зі здатністю людини виношувати елементарну надію, обдумувати її і ставити перед собою мету, а викликається - неможливістю їх здійснити. Це, так би мовити, причиновість доцільності, екзистенційна суть якої полягає у забезпеченні можливостей змінюватися на краще у напрямку самовдосконалення. Причому самовдосконалення як процес самоздійснення може мати екзистенційно різне спрямування: через самореалізацію або через самовизначення. Підставою доцільної причиновості може бути лише свобода волі індивіда, поза якою усвідомлювана зміна на краще - неможлива. Властиво відсутність проявлення свободи волі чи наявність обставин, що перешкоджають людині відчувати себе вільною, спричиняє конфлікт між серцем людини та її думками. Такий внутрішній екзистенційний конфлікт може бути знятим двома шляхами: 1) через намагання усунути самі обставини, що стоять на заваді до мети, або 2) через прийняття обставини як здійснення власного вибору, тобто шляхом конформізму. Причому усунення обставин, як і їх прийняття, передбачає здійснювати вибір серед сукупності цінностей, вибір, що, у свою чергу, веде до заперечення цінностей, які особа не приймає, і, що вагоміше, - продукувати новітні цінності, невластиві для оточення. Коли ж на споді серця особи цілковито поселяться її матеріальні проблеми, інтереси й задоволення, то матимемо ситуацію зі станом абсурду.\nТретій шлях виникає, коли і перший, і другий варіанти є заблокованими - тоді конфлікт спричиняється до трагічного самороздвоєння, вихід з якого може відбуватися через руйнування морального ядра людини, основою якого є дар свободи волі - тобто приреченість особи повсякчас стояти перед вибором варіанта і думання, і поведінки. Причинними стають через непримиренну суперечність між серцем, як воліниям до вчинку, і думкою, обтяженою надією, сподіваннями і метою. Непевність перед прг.5Дою, неможливість відкрити свою душу людям, коли вона спіймана у пастку страждання, спричиняє катастрофічну психологічну руйнацію того осереддя (серця) людини, що означається займенником «я». Серце перетворюється у безодню відчаю. Коли меншає свободи і правди у серці людини, тоді в ньому меншає місця й для Божої волі, але не людської. Це стає формою збереження життя за рахунок анігіляції доцільності, сподівань та думок про будь-яку мету існування в земному світі. Людина перетворюється на божевільну земну істоту. І навпаки, устами Шевченка: «добре жить тому, чия душа і дума /Добро навчилися любить».\nШевченкова поезія, особливо першого періоду, пройнята мотивом журби, плачу та сліз. Зустрічаємо ці слова фактично у кожному творі. Навіть Гонта з Залізняком у безтямному буйстві також вмиваються «гіркими сльозами». З приводу цього Шевчеикового настрою доречно нагадати слова з Соборного послання Святого апостола Якова, які він, безперечно, знав, бо звертався до Євангелії, щоб вишукувати думки для епіграфів, які наводив, зокрема з послань Святих апостолів Петра й Івана, і тому не міг їх поминути своєю увагою. Ось вони: «3. 8: Очисьте руки грішні, та серця освятіть двоєдушні! 3.9: Журіться, сумуйте і плачте! Хай обернеться сміх ваш у плач, а радість у сум! 3.10: Упокоріться перед Господнім лицем, - і Він вас підійме!». Чи не є ці думки камертоном Шевченкових міркувань про людське серце, що проливає сльози чи не в більшості творів поета. Цей сердечний плач у Шевченковій поезії стає сакральним тлом для проявлення слова й сприйняття земних діянь тогочасної української людини, часто вимушено нещасливої, позбавленої свободи і справедливості. На тлі такого сакрального настрою особливо сприймаємо Шевченкове: «Ну що б, здавалося, слова /Слова та голос, більш нічого /А серце б'ється, ожива /1 лине думкою до Бога».\nОчевидно, що про роздвоєння людини у глибині її серця було відомо здавна. Це велика істина ще Старого Заповіту, в якому дворушність людського серця визначено як джерело гріховності; з цього знака випливає Благовіщення про прийдешній світ, у якому роздвоєності не буде, а буде єдність в людині і між людей. Це буде Божий світ.\nПеред Шевченком був також Григорій Сковорода, який сповістив українському світові про подвійну природу людини, що складається з правдивої і неправдивої натур, які утворюють безодню людського серця. Серце - це джерело думок, бажань і прагнень людини, його природа - це необмежена безодня, в якій перебуває іскра Божої правди. Ідея Сковороди цікава, зокрема, тим, що серце в нього уособлює душу людини разом з ЇЇ духом, і його природа не може бути редукована до знань і свідомості. Шевченко міг бути обізнаний з образом серця, як центрального для християнської культури й української народної традиції. Про вагомість символу серця у творчості Шевченка довідуємося, зокрема, з поеми «Кавказ», де відомий образ Прометея змальовується таким чином, що орел видовбує йому не печінку, а саме серце. Шевченко стихійно перевідкрив юдоль роздвоєного серця й не лише артикулював власне прагнення до цілісності, але й накреслив шляхи її досягнення в українському світі. Йдучи за Шевченком, ми йшли до нашої правди. Жодним чином не маємо зводити Шевченкову творчість лише до боротьби між правдою і кривдою чи, тим паче, між добром і злом. Міфопоетика краси є глибинною основою розуміння дійсності, і вона сповна притаманна для творчості Шевченка і перевищує усі жалі і плачі з приводу соціального світу української людини. Символом Шевченкової краси є образ правди і правдивого слова, яким промовляє голос волі, волі Божої. Правда для Шевченка - це те, що є прекрасним в її художньому символічному значенні, а Шевченко все життя щонайвище цінує мистецтво. Бути прекрасним - це бути гарним: у семантиці цього українського слова водночас сприймаємо і добро, і красу, і правду, подібно як у давньогрецькому слові «калокагатія» залежить, з якого боку дивитися.\nПоема «Сон» 1844 р. виводить думку поета на цілком виразні соціально-політичні перешкоди для правдивого світу і щирого серця. Тут також як епіграф подані слова з Євангелії від Івана (14,17): «Духа правди світ прийняти не може, бо не бачить Його, та не знає Його». Далі Шевченко, «посилаючи думу аж до Бога, / Його розпитати, чи довго ще на сім світі катам панувати», зображає вражаючу картину людського поневолення і підлеглості. Особливої гостроти вона набирає через усвідомлення того, що неволя тримається фактично на добровільній людській підлеглості царській владі, на готовності людини не тривожити власну гідність і не подавати голос свободи.\nДля Шевченка немає сумніву в тому, що стан неволі і підлеглості за своїм походженням протиприродний і тому неправдивий. Звідкіля виникає неприродність людських стосунків? Чому люди неправдиві між собою і яким чином кривда сповила гнізда у суспільстві - ось головні питання, на які шукає він відповіді упродовж всієї творчості і самого життя. Одначе Шевченкові менше всього йдеться про метафізику правди.\nШевченко не довіряє всеохопним філософським системам. Те, що в них він знайшов, не дає відповіді - чому його рідна Україна, колись козацька і вільна, тепер перебуває у тяжкій неволі, а люди ще й самі зрікаються свого славного минулого: зрікаються рідної мови й культури, стають на шлях зради і відступництва, волочаться за локомотивом асиміляції. На запитання петербурзького землячка «з циновими ґудзиками», чи «вміє поздєшнєму» глаголить, Шевченко відповідає, що «говорити вміє, та не хоче». І це були не просто слова, мовлені у поемі, - це була його справжня життєва позиція навіть під час перебування в Петербурзі. Знаходимо свідчення його приятелів і друзів, що він, бувало, говорив так: «Коли я розумію вас, то й ви, як слов'яни, маєте розуміти мене». Отож не йдеться про пристосування навіть на рівні повсякденності. Хоча, звичайно, Шевченкові доводилося і спілкуватися, і писати російською, але робив він це, не забуваймо, в Росії. Шевченко вибирає свій власний шлях до тієї правди, яка допоможе звільнити український і всі слов'янські народи від тирани і несправедливого суспільного життя. Уже у вірші «Гоголю» 1844 р. він пише, що «побивається серце про волю України» і не може збагнути, чому всі наче «поглухли», похилилися в кайданах і все їм байдуже.\nЦе були не просто поетичні чи художні візії правдивого серця і внутрішньо вільної людини. Шевченко стає на шлях громадянської дії і непристосування до влади. Він своєю участю вносить у Кирило-Мефодіївське братство рішучу позицію національного звільнення всіх слов'янських народів і серед них України з-під московського царського ярма. У свої тридцять років Шевченко не сумнівається, що «Встане Україна. /1 розвіє тьму неволі, / Світ правди засвітить, /І помоляться на волі/Невольничі діти!..».\nНе випадково на печатці Кирило-Мефодіївського братства стояв напис - «Пізнайте правду, і правда зробить вас вільними». Однією з головних цілей братства було «скасування усіх форм рабства і рівноправність усіх суспільних верств».\nУ 1845 р. Шевченко пише низку найзначніших своїх творів, у яких, зокрема, проведена ідея визнання права людини на індивідуальну, соціальну і національну свободу. Характерним є вірш «Кавказ», що за силою думки і слова стає однією з найвищих духовних вершин, на які здатне піднятися непристосоване любити імперську владу серце. Поет змальовує життя простого люду й, зокрема, кавказьких народів як сповнене «сліз і крові». «Кати знущаються над нами, /А правда наша п'яна спить ...». Проте мовлене до людей живе слово здатне змінити стан життя, і тоді «Встане правда! встане воля\_», бо вона у самих людях, у їхніх серцях і в їхніх надіях та вірі. Тут промовлені відомі нам всім слова: «Борітеся - поборете, /Вам Бог помагає! /За вас правда, за вас слава і воля святая]».\nЗа Шевченком, боротьба за волю збігається з духом правди: це взаємодоповнювані цінності. Без однієї немає другої, і навпаки. Там, де в душах людей та їхніх головах поселилися «імператори» - там не буде ні правди, ні волі. Там виникає світ облуди і сваволі. Розуміємо, що поняття істини у Шевченка поєднане з духом євангельського християнського релігійного одкровення. У 1857 р. у поемі «Неофіти» Шевченко напише: «Молітесь Богові одному, / Молітесь правді на землі, / А більше на землі нікому / Не поклонітесь. Все брехня -/Попи й царі...»\nШевченко у багатьох відношеннях виступає новатором серед свого оточення. Він перебуває в опозиції не лише до царизму, але й до влади як такої, що возвеличується над людиною і суспільством.\nЦе також стосується його ставлення до церковно-клерикальної ієрархії тогочасної Європи і Росії.\nУ поемі «Єретик», з присвятою Янові Гусу, виведена боротьба з деспотизмом під всіма його політичними і релігійними масками. Шевченко виступив проти всякої ієрархії: і католицької, і православної, і соціальної, вважаючи вищі клерикальні кола опорою тиранії в усі історичні часи. У цьому він принципово відрізнявся від тогочасного його оточення і з польського боку, і з петербурзького, і з українського. Відомо, наприклад, що Мадзіні і Міцкевич вважали тогочасного Папу Римського Пія IX «зорею на шляху до свободи». А в Петербурзі ідея православ'я була для слов'янофілів однією з центральних опор російської державності.\nПовертаючись 1857 р. по Волзі із заслання, 17 вересня поет описує у «Щоденнику» краєвид на Чебоксари: «Нікчемне, але картинне містечко. Для кого побудували? Для чувашів? Ні, для православ'я. Головний вузол московської старої внутрішньої політики - православ'я»[1, с. 166].\nТрадиційне запобігання перед православ'ям було поширене серед українського люду, зокрема серед козаків. У ньому вони шукали прихистку перед покатоличенням. Проте не зчулися, як на основі такої орієнтації, наприклад, навчання в Києво-Могилянській академії з часом перетворилося на порожню схоластику. Під її впливом була цілковито занедбана орієнтація на Аристотеля, а отже, й на засвоєння його праці «Фізика», і загалом - на природознавство, - шлях, що ним пішли європейські університети. Шевченко не сприймає православ'я як панацею українського поступу. А отже, в цьому пункті він не ідеалізує й козаччину. Офіційних представників православного кліру називає «лженавчителями від християнства», що поглумилися над суттю віри [1, с. 65-66]. Принциповим у цьому сенсі є несприйняття не релігії як такої, а властиво візантійщини, що нею обкурюють, мов кадилом, людські голови. З цього приводу маємо однозначну думку Шевченка: «релігія древніх і нових народів завжди була джерелом і рушієм витончених мистецтв». Інша справа, чи використовує влада релігію у політичних справах. У Нижньому Новгороді, - це 1858 рік, - він підбирає для місцевої акторки-красуні уривок для читання з «Фауста» Ґете і занотовує таку думку про сценічну декорацію: «Я боявся побачити візантійський стиль у цих картинах». Ще в іншому місці поет пише: «Уряд змушує до православ'я» [1, с. 177]. Мимовільно думаємо - про які часи йдеться у Шевченковому спостереженні?\nЗ наведених міркувань випливають поважні висновки світоглядного ґатунку: Шевченко цілком свідомо прагнув до секуляризації суспільного життя. Він сприймав як облудне поєднання державно-політичних зазіхань з православними переконаннями населення в тогочасній Російській імперії.\nШевченко визнає справжність повсякденності, яку заперечували православні й католицькі священнослужителі, особливо монастирські містики та відлюдники. Шевченко, залюблений у творчість Рубенса, Ван-Дейка і Торвальдсена, музику Моцарта, Бетховена і Шопена, поезію Гете і Шіллера, літературу Вальтера Скотта і Чарльза Діккенса, не міг би прийняти погляди Льва Толстого з його непротивленням злу, спрощенням і применшенням Європи та невизнанням краси і сили її мистецтва. На відміну від більшості тогочасної політичної і культурної еліти Росії, Шевченко болісно сприймав тенденцію «знедомлення» і знекорінення, відірваності від життя, що під її впливом перебувало немало так званих малоросів, малополяків, малогрузинів та інших народів. Зацікавлення козацькою Україною було водночас його пошуком власної національної ідентичності і йшло врозріз з тогочасним проектом творення людини загальноімперського російського типу на інтелектуально-культурному фундаменті пристосування до влади та асиміляції.\nПозиція Шевченка мала властиво європейське культурне, освітнє і політичне підґрунтя. Потужно вплинула на молодий талант естетика романтизму з її наголосами на первинному значенні природи, народної стихії та героїчному звершенні людини. Велику роль відіграло місто Вільно, що в ньому напередодні антицаристської революції 1831 р. перебував юний Шевченко і де він сповна відчув атмосферу політичного і культурного несприйняття деспотичної Росії з боку і поляків, і литовців. Врешті, Шевченко був добре обізнаний з невтомною боротьбою поляків, які за свободу Польщі гинули на шибеницях і по тюрмах, йшли до Сибіру або помирали за царя-батюшку на Кавказі.\nБагато чому навчив Шевченка і Санкт-Петербург, хоча він недолюблював цю імперську столицю, що виникла на «козацьких кістках», і висловлюється про неї як про холодне місце на фінському болоті. Однак треба взяти до уваги, що ще в 1820-х роках сюди з Франції й Італії була занесена у середовище декабристів «ідея нації». У 1845 р. Джузеппе Мадзіні, полум'яний сповідник свободи та незалежності Італії, опублікував працю «Звернення до росіян» з метою прилучити їх до Молодої Європи. Ходила думка, що «іскри від італійського вогню запалили полум'я свободи ... на мерзлій землі Петербурга». Виявилося, проте, що то була всього лише думка.\nУ Петербурзі Шевченко здобув звільнення, тут став художником і, врешті, академіком. Він добре знав, що у столиці приймалися найвагоміші в імперії рішення, скажімо, таке як рішення видати все-таки палицю останньому кошовому Запорозької Січі Калнишевському, щоб той мав чим відганяти пацюків, які загризали його у темному і холодному льоху на Соловках на якомусь там сотому році життя; тут приймалося рішення про заборону малкшати й писати обурливі для влади думки.\nУ петербурзькому середовищі виростало багато письменників і творців прекрасного. Проте річ в тім, що переважна їх більшість не визначилася так, як це зробив Тарас Шевченко, а пішла на конформізм з владою і прийняла покріпачення люду. І не один з петербурзької літературної еліти мав прямий зиск зі свого пристосування до влади чи мурованого нею покріпачення народу. Попри усі впливи, Шевченкові завжди вистачало здорового глузду, аби відрізнити практичний стан справ в імперії і в його Україні від рецептів, теоретично гарно виписаних у мудрих книжках, але пропонованих з чужого досвіду. Він не цурався чужому научатися, але не став книжником і фарисеєм. Він писатиме до сучасників: «Несли, несли з чужого поля/І в Україну принесли /Великих слов велику силу/Та й більш нічого». Нагальним для нього є шукати « Святої правди на землі».\nБути правдивим зі своїм народом - означало для Шевченка працювати заради його визволення з неволі, домагатися індивідуальної свободи людини. Задля цієї мети він присвятив своє життя. У своїй творчості він нестиме світло правди до темного, неписьменого люду, аби його пробудити від сонного благоденсгвія во ім'я царя і православ'я. Шевченко вірив, що світ правди настане і «розкуються незабаром заковані люди». Проте він так само пристрасно не визнавав людської байдужості і глухоти на суспільну неправду, коли люди не хочуть нічого ні бачити, ні знати, а лише смиренно «кайданами міняються, / Правдою торгують» («І мертвим, і живим, і ненарожденним землякам моїм ...»).\nНайбільше ж він ненавидів внутрішнє рабство людини та її моральне потворство. Ці слова, на жаль, залишаються актуальними для української громади донині. Не перевелися охочі і запропонувати кайдани, і добровільно їх носити. Про них Шевченко висловлювався, бувало, з усією категоричністю: «О роде суєтний, проклятий... Коли ти видохнеш?».\nВлітку 1859 р. Шевченко востаннє подорожує Україною. Як змальовує ситуацію Є. Сверстюк, за ним спостерігають невсипущі очі таємної поліції - серед них трапляються землячки, так би мовити, свої дядьки. У новенькій формі нахабно підморгує обізнаний у неправильності його поглядів унтер Табачников, - «він тепер тут хазяїн землі»[3, с. 28]. Шевченко під враженням пише: «На обікраденій землі ... / О горе! Горенько мені! / Де я в світі заховаюсь? / Щодень пілати розпинають / Морозять, шкварять на огні!»\nЗа наших днів цей тип «землячка» ще більше освоївся, навіть мову вивчив, щоб нею знисходити до «хохляцької голоти», і прізвище призвичаїв, аби думали, що він тутешніший за самого Шевченка. І знову помічною стає думка, занотована поетом з його вражень про Україну в те літо, і говорить Шевченко не від власного «Я», а від займенника «Ми»: «Ми серцем голі догола! /Раби з кокардою на лобі! / Лакеї в золотій оздобі.../ Онуча, сміття з помела / Його величества. Та й годі».\nЗ дитинства Шевченко виявляє опір несправедливості і не хоче пристосовуватися до кріпацького життя. Спостерігаючи за його життям, складається враження, що не інакше як на рівні просто таки генетичної пам'яті проростає у молодої людини дух козацької непокірності, формується характер непослушенства і прагнення знайти свою незайманщину. Він не втримується в наймах навіть року. Шукає собі вчителів. Подумаймо: сам шукає, маючи 12-14 років.\nШевченко прийшов від української культурної традиції так само, як Сковорода чи Гоголь. Вплив української козацької традиції, поза всіма її ідеологічними абераціями та міфологемними трансляціями, відбувався засобами, як тепер доречно сказати, дискурсивно-етичної практики «непослушенства», «вольності», «незайманщини», самостійності господарської і пісенно-творчої. Загалом йдеться про те, що Шевченко, як багато тисяч інших українських натур того часу, ввібрав, всотав у себе дух вольності з фольклору, з легенд, переказів про козаччину, про братські школи, про великі громадські акції. Тоді ще співали народні кобзарі, котрі, як тогочасні засоби масової інформації, доносили оповіді про українську історію, про козацьку, реальну, а не видуману, рівність на Січі, оспівували ідеали соціальної справедливості.\nДух свободи, що особливо напружився через покріпачення козацького люду, - став для світосприйняття Шевченка його найвагомішою настановою і духом правди його життя. Помножений на геніальність таланту, характер Шевченка спонукав малоросійське населення до почуття свободи, перетворюючи певну його частину на свідомих, національно визначених громадських активістів. Визнаючи єдино волю Божу над людиною, Шевченко вважає основою її достоїнств - працю, до того ж - вільну працю, таку, коли людина має бути сама собі господарем. У цих помислах він йшов цілком у ногу з ідеями європейського Просвітництва, і пов'язував прийдешнє людства з силою людського Розуму. У «Щоденнику» Шевченко нотує: «Великий Фултон! І великий Байт! Ваша молода, не днями, а годинами підростаюча дитина у недалекому часі проковтне нагайки, престоли й корони, а дипломатами й поміщиками тільки закусить, побавиться, як школяр льодяниками. Те, що розпочали у Франції енциклопедисти, те довершить на всій нашій планеті ваше колосальне дитя. Моє пророцтво безсумнівне!» [1, с. 100].\nЦими словами Шевченко виказує не просто соціальний оптимізм. Прочитуємо в них філософію бачення справедливого шляху суспільного розвитку. І лежить цей шлях у напрямі до свободи, рівності і братерства. Адже саме такі гасла випливали з переконань французьких енциклопедистів, що на них посилається поет-художник. Але переконання Шевченка йдуть далі - ми вловлюємо у його словах ідеї, притаманні ідеологам громадянського суспільства з їх радикальним запереченням монархізму і політичного й соціального деспотизму.\nРозум, як природна сила, має піднести людину до усвідомлення нею власних природних прав на життя, на свободу, на справедливість і, врешті, на національну гідність. Виголошення чесноти «національної гідності», про що Шевченко прямо писав у «Щоденнику» та в деяких своїх листах, ставить його соціально-філософське розуміння людини і суспільства в рівень тогочасних європейських ідей. Центральною серед них була, зокрема, ідея про нетотожність суспільства і держави; про те, що суспільство є первинним в його людських стосунках щодо державно-політичного режиму влади. Ця думка ще й сьогодні не стала основою політичних переконань багатьох українських і тим паче російських сучасників. Проте саме з неї проростає в інтелектуальній історії радикальне несприйняття монархічних і деспотичних політичних режимів, з неї походить переконання щодо сенсу демократичного облаштування соціальної і політичної дійсності.\nПромовистим з цього приводу може бути Шевченків запис у «Щоденнику», який він робить після зустрічі з солдатом-земляком, обурюючись перед тим, що у Росії українців скрізь називають хохлами, а вони ще й раді. Шевченко змальовує земляка Андрія Обеременка як людину зразкової чесності і тверезого життя і пише так: «Полюбив я його за те, що він упродовж двадцятилітнього солдатського паскудного і мерзенного життя не охамив і не принизив своєї національної і людської гідності. У всіх відношеннях він залишався вірним своїй національності. А така риса облагороджує навіть неблагородну людину» [1, с. 86].\nТворчість і життя поета переконують, що він був феноменально ерудованою людиною і тлумачив українську дійсність у світовому контексті. Йому належить думка, глибину якої ми ще й досі не освсїли: «Якби ви вчились так, як треба, /Той мудрость би була своя / ». Адже варто було уважно придивитися до української культурної спадщини, щоб в ній знайти і норми Магдебурзького права, і визнання рівності у правах за Литовськими статутами, і демократичні норми життя у Запорозькій Січі, і що найбільше - це практичний досвід самоорганізації української громади. Відомо, що староста, війт, солтис чи бача (назва обраного голови громади залежить від української субетнічної території), а також скарбник і писар, переобиралися зазвичай громадою щорічно. Ця норма була непорушною віками для українського народного життя, і за цією самоврядною нормою наші предки були поєднані з народами Європи у спільних громадських традиціях, а то й, як відомо, навіть випереджали їх. Чи варто цуратися такого досвіду? Шевченко знав, що не варто. Демократичні набутки самоорганізації українського народного життя були свідомо знищені комуністичним режимом. У цьому й полягав задум Голодомору, що став фундаментальною пекельною катастрофою й епіцентром геноциду українського народу. Проблеми нинішнього соціального і політичного самовизначення перебувають під впливом інерції українського геноциду.\nШевченко сприйняв науку демократії передусім з глибин українського народного життя й народного духу. Врешті, західні світочі поступу також не видумували свої ідеї, а синтезували їх, опираючись передусім на народний досвід. Шевченко прагнув передусім пробудити народ до свободи і спонукати його до самостійного життя. Тому маємо тверді підстави бачити у Шевченкові переконаного демократа, людину, яка щиро вірила, що справедливий соціальний устрій потребує встановлення національної чи республіканської (іншим словом - народної") влади: «У своїй хаті своя правда і сила, і воля». Побудувати справедливу державу може лише вільний народ з розбудженою національною гідністю, який має твердий намір «діждатися Вашінґтона з новим і праведним законом».\nШевченко зробив свій вибір у дусі, відомому ще від Горація: «серед бурі і негоди стояти на всесвітньому протязі». Пам'ятаємо його слова з вірша «Минають дні, минають ночі»: «Не дай спати ходячому, / Серцем замирати / І гнилою колодою / По світу валятись /А дай жити, серцем жити /1 людей любити /А коли ні ... то проклинать І».\nТаким чином, Шевченкова правда - це молитва за красу живої присутності людини у світі і це молитва властиво за українську людину, як рівну серед рівних. У цьому полягає найглибша правда його поезії і його життя. У пристрасній відданості правді на землі -його вселюдська велич.\nНе ідеалізуючи і не обожнюючи Шевченка - маємо бути пильними і несхитними. Сьогодні, коли засобами слова і злодійських грошей відбувається небачене отруєння сердець, а душі і розум замулюються потоками зумисне організованого інформаційного бруду, здатного викликати параліч самоусвідомлення, мусимо особливо пам'ятати свідчення мільйонів тих, що пройшли драматичною і радісною дорогою Шєвченкової правди: він є душею народу і духовною запорукою української незалежності.


Бюджетна бухгалтерія: № 23, червень, 2017 | Factor\nБюджетна бухгалтерія, червень, 2017/№ 23 Інші номери журналу ›\nЩодо надання матдопомоги медичним працівникам Лист від 02.03.2017 р. № 10.1-13/Д-1/697-17/6006\nОблік основних засобів: розглядаємо на числових прикладах Майже кожного для на електронну адресу газети «Бюджетна бухгалтерія» (bb@id.factor.ua) надходять запитання щодо відображення в бухгалтерському обліку операцій з основними засобами та іншими необоротними матеріальними активами. Ми зібрали відповіді на найбільш актуальні з них та пропонуємо усім нашим читачам ознайомитися з ними у цьому матеріалі. На прикладах ми всебічно розглянули операції з надходження основних засобів та інших необоротних матеріальних активів. Тож почнемо.\nОблік матеріальних цінностей, отриманих у результаті централізованих постачань Військова частина (база забезпечення) закупляє речове майно для одягу власного особового складу та ще чотирьох військових частин, які стоять на забезпеченні цієї частини. Також таке майно в централізованому порядку передається до інших військових частин. Речове майно обліковується на субрахунках 1312 та, відповідно, 5411. Якими бухгалтерськими проводками слід відображати централізовану передачу, адже в Типовій кореспонденції немає проводок щодо передачі цільового фінансування?\nПальне є, а чеків РРО немає: як бути Під час перевірки контролюючими органами виникло запитання щодо обліку пального, придбаного за скретч-картками. Зокрема, у нашій установі відсутні чеки РРО з АЗС. З огляду на це, перевіряючі наполягають на визнанні пального, на яке відсутні чеки РРО, нестачею та стягненні збитків з матеріально відповідальної особи. Чи дійсно до подорожніх листів необхідно прикріпляти чеки з АЗС та що робити, якщо вони відсутні? Як довести свою правоту, якщо автомобіль фактично заправлявся і виконував свою роботу?\nВнески до статутного фонду комунального підприємства Як планувати внески до статутних фондів комунальних підприємств? Якщо ми правильно розуміємо, то такі кошти необхідно планувати за 3210. Але водночас це капітальні трансферти. Як їх у такому випадку спрямувати на приріст обігових коштів (поточні видатки)? Як безпосередньо робити такі внески? Чи повинні підприємства складати план використання бюджетних коштів?\nПоповнення статутного капіталу підприємства при наявності залишку коштів Комунальному підприємству поповнили статутний фонд бюджетними коштами. Використання таких коштів здійснюється на основі фінансового плану. Фінансовий план попереднього року підприємство не виконало, на його рахунку є бюджетні кошти. Чи можна в такому разі ще раз поповнити статутний капітал комунального підприємства бюджетними коштами?\nВнесення змін до рішення про місцевий бюджет Чи можна вносити зміни селищною радою до рішення про місцевий бюджет в частині збільшення видатків на будівництво та капітальний ремонт після прийняття рішення «Про добровільне об’єднання територіальних громад»?\nВідділ сільської ради – юридична особа? Розпорядником коштів місцевого бюджету є голова ОТГ. Чи має право бути юридичною особою відділ сільської ради, мати печатку, фірмовий бланк?\nОренда земельної ділянки Рішенням сільської ради було надано в оренду земельну ділянку в межах населеного пункту 0,10 га для комерційного призначення (кафе). У 2014 році кафе припинила діяльність у зв’язку з пожежею. Чи повинен орендар земельної ділянки продовжувати сплачувати орендну плату за земельну ділянку в такому випадку?\nМатдопомога на оздоровлення: враховуємо «бюджетні» тонкощі Ось і настало літо — улюблена пора для відпусток. А про що слід пам’ятати керівникам та бухгалтерам бюджетних установ, відправляючи працівників на відпочинок? Звичайно ж, про виплату їм матеріальної допомоги на оздоровлення. У бюджетній сфері встановлено свої правила надання такої допомоги. Тож далі поговоримо про них, а також з’ясуємо галузеві тонкощі надання «оздоровчих» працівникам-бюджетникам.\nЩодо збереження середньої зарплати на час додаткових відпусток у зв’язку із навчанням Управління Держпраці у Хмельницькій області надає роз’яснення стосовно збереження середньої заробітної плати за працівниками на час додаткових відпусток у зв’язку із навчанням.\nЩо необхідно знати про страховий стаж для розрахунку лікарняних Розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності залежить від страхового стажу працівника: чим більший стаж, тим більший відсоток виплати. Для того щоб його правильно підрахувати, необхідно знати, що таке страховий стаж.\nПитання заповнення форми № 1ДФ Яким чином у податковому розрахунку за формою № 1 ДФ заповнюється інформація стосовно фізичної особи, яка отримала паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм та через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, про що повідомила відповідний контролюючий орган?


Безкарність породжує нові злочини або Притча про чотирьох курочок | Новини Останній Бастіон\nБезкарність породжує нові злочини або Притча про чотирьох курочок\nШлюб подружжя Братішок тріщав по швах. Прожили в мирі-злагоді десятки років, а на старість скандал за скандалом: треба віддавати кредит, який взяли на відкриття власної справи - придбання магазину в селі Братешки Решетилівського району, а виручки – кіт наплакав. А кого ж підозрювати в зникненні грошей, як не один одного, бо працюють… удвох?!\nУтім, коли почали записувати продане за день, збагнули, що зникають не гривні, а товар - солодощі, ковбасні вироби, напої. Взаємні підозри, що хтось із них таємно поїдає смаколики, з одного боку були безглуздими, а з іншого – єдиною реальною версією, адже крамницю ніхто не грабував, принаймні ніяких видимих слідів зламу вони не помічали. Хіба інколи дивувалися: зранку відмикали магазин, а на підлозі валялися фантики від цукерок, хоча щовечора не лише замітали, а й робили вологе прибирання.\nТак тривало більше місяця. Доки 21 липня 2014 року, наступного дня після завезення чималої партії нового товару, Людмила Іванівна Братішко зрозуміла, яким чином їх обкрадають. На вітрині - все о’кей, увесь товар нібито на місці, а засунеш руку далі, а там - порожньо!\nЯк кажуть, лихо не без добра: принаймні відразу припинилися сімейні чвари й взаємні обвинувачення. Заходилися робити ревізію продуктів на основі «свіжих» накладних. І виявили нестачу на 680 гривень. Були вкрадені цукерки, шоколадки, жувальні гумки, печиво, закуски, кетчуп, плавлені сирки, ковбаси, пиво, лимонад, сухарики, запальнички і навіть молода картопля. Цигарками й спиртним у магазині не торгували.\nВласники торговельного закладу припускали, що це якісь заїжджі гастролери підібрали ключ до вхідних дверей або ж користуються відмичкою.\nВирішили відтепер щоночі чергувати. У ніч з 21 на 22 липня випало стояти на чатах 62-річному Миколі Олексійовичу. Щоправда, колишній військовий був озброєний лише мобільним телефоном, щоб в разі чого дзвонити в міліцію. Налаштувався на спокійну ніч, розмірковуючи, що малоймовірно, аби грабіжники повернулися на місце злочину вже через добу.\nОднак близько першої години ночі чоловік почув шум на горищі, за тим зі стелі відкрився люк, і в промені ліхтарика хтось стрибнув на підлогу. У незваному візитерові Микола Олексійович з подивом упізнав 15-річного сусідського підлітка Л.\nУсього затриманих Братішками злодюжок-тинейджерів виявилося четверо: двоє 15-ти років і двоє 12-літніх. Двоє місцевих, а двоє приїжджають з Полтави до бабусів-дідусів. Вони не лише усно, а й письмово зізналися, що «підхарчовувалися» в магазині. А «трапезну» влаштували собі на горищі сільського будинку культури.\nЛюдмила Іванівна наївно розраховувала, що оскільки підлітків спіймано «на гарячому», батьки самі захочуть вирішити конфлікт полюбовно, добровільно компенсувавши збитки в сумі 6928 гривень (з урахуванням зламаного вхідного замка й порваної москітної сітки). Однак вона помилилася. Тільки батьки Г., якому незабаром мало виповнитися 16 років, щоб не зіпсувати сину характеристику для вступу, принесли 2000 гривень. Батько 15-річного Л., з якими Братішки давно дружили сім’ями, надавав власниці магазину стусанів і порвав одяг, мовляв, по якому праву утримуєш мого сина, а бабуся одного з 12-річних заявила, що обвинувачення онука в пограбуванні – маячня.\nДовелося викликати міліцію. Та слідчо-оперативна група долала відстань у 30 кілометрів від Решетилівського РВВС аж… три години. Міліціянти проводили слідчі дії і в магазині. На горищі клубу й справді виявили продукти й пиво, запакували їх у сім великих пакетів і забрали у райвідділ як речові докази.\nПодружжя Братішків розраховувало ну якщо не на подяку (самі затримали й передали злочинців у руки правоохоронців), то принаймні на швидке й об’єктивне розслідування, покарання винних чи їхніх батьків та компенсацію збитків.\nТа позаяк Людмила Іванівна та Микола Олексійович уперше в своєму житті по-серйозному стикалися з міліцією, вони на початку не запідозрили каверзи в тому, що слідчі у відповідь на запитання, коли ж справу передадуть до суду, постійно годували їх «завтраками». Наївні громадяни й припустити не могли, що міліція може ловко, як кажуть на Решетилівщині, «торгувати» кримінальними провадженнями: замість виплатити компенсацію пограбованим винні платять хабар «ментам». Що з потерпілого візьмеш? А от на тому, кому світить судимість, можна ще й як підлататися, поліпшити матеріальне становище. Можна грошима, можна й вгодованими кабанами.\nТільки набагато пізніше Людмила Іванівна зрозуміла, що міліція працює не на потерпілих, а на злочинців.\nА одразу подружжя Братішків ніяк не пов’язало між собою такі факти. Людмилі Іванівні відмовили в направленні на судмедекспертизу після побиття батьком Л. Коли через пару днів після затримання підлітків Братішки приїхали у РВВС, то замість семи великих пакетів з продуктами як речдок залишився тільки один маленький пакетик (певно, харчі й пиво використали за прямим призначенням – поїли й випили. – Авт.) Очних ставок з малолітніми злодюжками їм не робили. Чомусь у магазині й на чердачній ляді не знайшли жодного (!) відбитку пальців тинейджерів. А останні за вказівкою адвокатів на допитах, мов папуги, твердили, що вони, звісно, крали в магазині, але не більше, ніж… на 51 гривню. Одночасно правоохоронці доймали Братішок: а ви доведіть, що вас пограбували! І не брали до уваги список украденого й пошкодженого, які ті склали самі (а хто ж може краще знати, що вкрали в тебе вдома? – Авт.) Мовляв, понаписувати можна що завгодно.\nПаралельно слідчий Наталія Бурак проводила серед потерпілих «роз’яснювальну» роботу про недолугість українського законодавства. Приміром, розповідала «терпилам» про випадок: у самотньої 90-річної бабусі вкрали всі 4 курочки, які в неї були. Але не в одну ніч, а по одній курці в тиждень. І впіймали злодійчука, та не можуть притягти до кримінальної відповідальності, бо є обмеження щодо розміру заподіяної шкоди.\n«Прозріли» Братішки через кілька місяців, коли почули якось, що нібито є негласна вказівка прокуратури: справи по підлітковій злочинності всіма правдами й неправдами до суду не доводити, щоб не псувати обласну статистику. Почали «смикати» міліцію, скаржитися на урядову «гарячу» лінію. А у відповідь із райвідділу: надто мала сума збитків, за таке не судять, та вони ж іще й неповнолітні…\nЧерез рік кримінальне провадження закрили за… недоведеністю. І навіть не оштрафували батьків за неналежне виховання свої чад, не поставили підлітків на облік у кримінальній міліції у справах дітей, не повідомили в школу.\nЩоправда, майже через рік адвокат трьох інших фігурантів справи від їхніх батьків передав Братішкам 2250 гривень – на покриття збитків. До речі, ні самі грабіжники, ні їхні рідні так і не вибачилися перед пограбованими.\nІ що маємо в «сухому залишку»?\nУ Братешках розповідають, що ця «четвірка сміливих», на яку ніхто навіть пальчиком не насварив, куражиться й далі: кидають яйця у шибки людям, відмикають замки хат, де немає господарів, виривають метал і здають на металобрухт, пиячать. Адже це – аксіома: безкарність породжує нові злочини. Виходить, що сама міліція посприяла, щоб і надалі не залишитися без роботи?! І, якщо не відбудеться її очищення від корупції, то, відповідно, й надалі буде з приробітком?\nЯкось в один з візитів до слідчого Н.Бурак Микола Братішко запропонував їй помріяти: «Уявіть, ви доживете до 90 років і у вас буде чотири курочки. І ваших курочок украдуть, але не за один раз, а по одній у тиждень…» У тої відвисла щелепа...\nОнук Братішок Андрій - ровесник тих чотирьох підлітків. Дружили, грали разом. Удень. А вночі «друзі» обкрадали його бабусю й дідуся. Тепер Андрійко запитує в них: «А що їм буде за те, що вони нас обікрали?» «Нічого…» - з сумом зізнаються вони, потуплюючи очі від сорому за міліцію й свою безсилість вибороти справедливість.\n- То що, й мені можна красти? - не вгаває 15-літній хлопець.\nІ що їм відповісти онуку?


Маринована капуста швидкого приготування — 7 смачних рецептів\nЗробити мариновану капусту швидкого приготування досить просто. Для цього потрібно нашаткувати овочі, з’єднати їх з пряним розсолом і настояти протягом кількох годин. При цьому в рецепт можна додати моркву, буряк, болгарський перець і зелень.\nКласична маринована капуста швидкого приготування\nПерший варіант маринованого салату готується не в розсолі, а у власному соку. Це самий швидкий рецепт капусти, яку можна подати на стіл вже через кілька годин.\nкапуста (білокачанна) — 1,5 кг;\nморква — 295 г;\nкам’яна сіль — 2 ст. л.;\nЗ капусти зняти 2-3 листочка. Вимити, після чого розрізати навпіл. Акуратно видалити качан.\nОбидві половинки нашаткувати на великій обробній дошці. Дрібну стружку засипати в суху миску. Перемять руками. Ненадовго відставити в сторону.\nТепер подрібнити часник, після чого потерти моркву. Додати в ємність з капустою. Ретельно все перемішати.\nЗасипати територію сіль і цукор. Струсити, щоб спеції рівномірно розподілилися серед овочів.\nІ також влити олію і яблучний оцет. Останній раз змішати компоненти капусти, розкласти в різних місцях листочки лавра.\nНакрити ємність і придавити гнітом. Залишити в прохолоді на 3-4 години, через які соління готові до подачі.\nКраще використовувати нерафіновану соняшникову олію, яке забезпечить приголомшливий аромат.\nДо того ж воно більш корисне. Що особливо важливо для класичної маринованої капусти швидкого приготування — компоненти страви не піддаються термічній обробці.\nЩоб закрити капусту на зиму, її потрібно залити окремо звареним маринадом з додаванням оцту. А для збільшення терміну зберігання, рекомендується стерилізувати банки з капустою.\nЩоб зробити заготовку, потрібно взяти:\nморква — 305 м;\nбілоголову капусту — 1,5 кг;\nкухонну сіль — 3 ст. л.;\nводу — 1 літр.\nЗачистити всі овочі. По черзі їх вимити і розкласти на рушник для недовгої просушування.\nПотім капусту нашаткувати, цибулю порізати четвертинками кілець, а моркву потерти. Змішати інгредієнти у великій мисці. Замаринувати капусту на зиму, вливши оцет і масло. Відкласти заготовку на час в сторону.\nПоставити сотейник на плиту. Залити літр води. Довести до сильного кипіння. Додати поварену сіль і цукор. Розчинити.\nОбшпарити скляні банки. Щільно закласти всередину капусту з цибулею і морквою. Рівномірно розлити залишився в мисці маринад.\nПомістити в кожну банку по зубчику часнику. Прикрити ємності.\nПоставити балони в широкий таз з гарячою водою. Стерилізувати протягом чверті години, а потім закатати і відсудити. Зберігати в прохолоді не більше 2-3 місяців.\nВ рецепті зимової заготівлі найчастіше використовується столовий оцет, який при бажанні допустимо замінити яблучним. А ще замість цього інгредієнта можна взяти кислі яблука або лимонний сік.\nБолгарський перець часто зустрічається в маринованих капустяних салатах. І це не дивно, адже солодкий овоч зробить заготівлю ще більш красивою і ароматною.\nчервоний болгарський перець — 300 г;\nстоловий оцет — 85 мл;\nЗрізати з болгарського перцю верхню частину. Видалити перегородки, а потім струсити насіння.\nЗняти кілька верхніх листків з капустяного качана. Підготовлені овочі ретельно вимити. Натерти очищену моркву, перець нарізати тонкими брусочками, а капусту нашаткувати.\nЗакинути нарізку у велику суху миску, перемішати руками, рівномірно розподіляючи овочі між собою.\nЗакласти суміш щільними шарами в трилітрову банку, додаючи в процесі часник і гвоздику. Ввести оцет.\nВ окремій каструлі довести до вирування літр води. Розчинити цукор і кухонну сіль. Негайно перелити складу в банку.\nНаприкінці ввести ложку соняшникової олії. Закатати ємність кришкою, після чого капусту з болгарським перцем остудити і поставити в прохолодне місце.\nЩоб отримати красиву і смачну мариновану капуста, настійно рекомендується використовувати перець червоного або жовтого кольору. А також при бажанні можна включити в рецепт ріпчасту цибулю, який потрібно нарізати тонкими половинками колечок.\nЯк швидко замаринувати молоду капусту\nЯкщо білоголову капусту використовують для зимових заготовок, то з молодої краще зробити швидкий маринований салат з синім цибулею і такий самий ранній морквою. Причому подається він майже відразу ж після закінчення готування.\nмолода капуста — 1,5 кг;\nмолода морква — 350 г;\nзвичайний цукор — 4 ст. л.;\nсвіжий кріп — 15 г;\nсиній цибуля — 200 г;\nЗвільнити синій лук від лушпиння, моркву очистити від шкірки. Молоду капусту розділити на 2 половини, вирізавши качан.\nОвочі промити і подрібнити. Викласти масу у високий таз, куди видавити сік великого свіжого лимона.\nПеремішуючи склад, засипати весь цукор, рубаний кріп і поварену сіль. За бажанням ввести трохи меленого перцю для гостроти.\nПродовжуючи акуратне перемішування, додати оливкову олію. Покласти плоску тарілку або гніт «в контакт» з овочами. Придавити, поставивши зверху для вантажу банку з водою.\nЗалишити молоду капусту для маринування в холодному місці. Через півгодини перемішати, злегка віджати, відразу подати до столу.\nМолоді овочі погано підходять для класичної консервації. Тому краще робити з них свіжі салати або солоні заготовки, зберігаються протягом кількох годин. От і розібралися, як швидко замаринувати молоду капусту!\nЩоб забарвити овочевий салат в приємний бордовий відтінок, необхідно включити в рецептуру буряк. Причому її краще заздалегідь відварити. У цьому випадку маринована капуста з буряком вийде виключно смачною!\nЩоб приготувати закуску, необхідно взяти:\nбілоголову капусту — 2 кг;\nкам’яну сіль — 3 ст. л.;\nсік свіжого лимона — 4 ст. л.;\nБуряк вимити, не видаляючи шкірку. Покласти в сотейник, залити водою і відправити на сильний вогонь. Відварити протягом години до м’якості.\nПоки коренеплід остигає, обробити капусту, часник і моркву. Всі овочі подрібнити стружкою (часник можна потерти).\nТепер швидко зняти шкірку з буряків, після чого нарізати максимально тонкими брусочками. З’єднати і перемішати інгредієнти.\nОкремо прокип’ятити літр води, куди ввести кам’яну сіль, звичайний цукор і мелений чорний перець. Сухі спеції повністю розчинити.\nВ овочі влити олію і сік свіжого лимона. Активними, але легкими рухами все змішати.\nРозмістити соковиту овочеву суміш у трилітровій банці. Утрамбувати, а потім влити гарячий маринад. Негайно закатати ошпаренной кришкою.\nДуже важливо попередньо відварити буряк до готовності. Тоді маринований салат вийде більш привабливим зовні, оскільки овоч не втратить колір протягом усього часу зберігання. Так просто можна отримати зимові заготовки з буряком!\nУ цьому рецепті буде використаний незвичайний спосіб маринування овочів. Так, спочатку капусту з морквою потрібно приготувати зі спеціями, а потім злити і прокип’ятити утворився розсіл відповідної каструлі. Тільки після цього його можна додати в овочеву суміш разом з оцтом.\nсвіжа морква — 295 г;\nкріп — 12-14 г;\nстоловий оцет (9%) — 75 мл;\nперець в горошинах — 10 шт.;\nОвочі очистити: цибуля від лушпиння, капусту від верхніх листків, а моркву від шкірки. Всі промити і подрібнити.\nА також нашаткувати свіжий кріп, який тут же змішати з рубаною капустою, тертою морквою і порізаною кільцями цибулею.\nЗалити суміш окропом (3 склянки). Вкласти горошини перцю і листя лавра. Ввести кухонну сіль. Розминаючи овочі руками, перемішати їх зі спеціями.\nПоставити салат під гніт на 3-4 години, після яких злити розсіл в сотейник, довести суміш до кипіння.\nВ цей час закласти смачну мариновану капусту в чисті банки. Щільно утрамбувати, залити киплячим розсолом, який повинен повністю покрити овочі.\nВ кінці процесу додати столовий оцет. Закатати або закрутити кришками, перевернути і почекати, поки заготовка не охолоне.\nВикористовуються листя лавра і горошини перцю важливо рівномірно розподілити по банкам, якщо капуста з гарячим розсолом закладається в кілька ємностей. А ось столовий оцет цілком допустимо замінити яблучним.\nЯк зробити по-корейськи\nОстанній з представлених варіантів апетитною маринованої капусти буде приготований з морквою, чилі і часником. В результаті вийде дуже пряний, гострий і смачний овочевий салат по-корейськи.\nкапуста (білокачанна) — 2 кг;\nбуряк — 255 г;\nморква — 255 г;\nкам’яна сіль — 3 ст. л.;\nРозібрати качан капусти на листя, вимити кожен з них, струсити залишки води. Порізати частини овоча прямокутними пластинками невеликого розміру.\nБуряк і моркву очистити від шкірки. Промити і крупно потерти. Обробити і дрібно порізати невеликий стручок гострого чилі.\nГоловку часнику розібрати. З кожного зубки зняти лушпиння. Подрібнити.\nТрилітрову банку вимити з содою. На дні розмістити великий лавровий лист. Шарами закласти капусту, моркву, чилі, буряк і часник. Прикрити на час ємність.\nУ каструлю залити окріп. Додати масло, кам’яну сіль і цукор. Наповнити банку гарячим маринадом, після чого додати столовий оцет. Укласти другий лист лавра, негайно закатати.\nКапусту важливо порізати пластинками. Саме так готують мариновану салат азіатські кухаря. А от буряк завжди додається в сирому вигляді. Тому перед подачею потрібно настояти заготовку в холодильнику як мінімум протягом доби. Тепер відомо, як зробити капусту по-корейськи!


Проект дитячо-батьківський «Мій улюблений домашній вихованець»\nСкачати 9,64 Kb.\nРозмір 9,64 Kb.\nПроект "Мій улюблений домашній вихованець"\nВид проекту: короткостроковий, пізнавально-творчий.\nРозробник проекту: Слєпцова Олеся Богданівна учитель-логопед I кваліфікаційної категорії.\nПроект має на меті: Закріплення досвіду зв'язно-логічного оформлення мови старшого дошкільника.\n1 .Укреплять партнерські відносини дитячого садка і сім'ї.\n2. Уточнювати і розширювати знань дітей про тварин живуть у нас вдома, їх зовнішній вигляд, чим харчуються, яку користь приносять.\n3. Виховувати гуманне ставлення до тварин.\n4. Розвивати зв'язну, логічно вибудувану мова,, збагачувати словниковий запас, мислення, допитливість, уяву\n5. Розвивати первинні навички дошкільнят складання презентації в програмі Power Point спільно з батьками.\n6. Розвиток творчих здібностей дошкільника.\nТермін реалізації 1 березня по 14 березня 2016 р\nВиховання дбайливого і дбайливого ставлення до тварин має велике значення в дошкільний період в житті дитини. Світ тварин надзвичайно привабливий, тварини в будинку - важливий фактор виховання. Це не дивно, адже кожної матері і кожному батькові хочеться, щоб їхні діти були добрими, сердечними, чуйними. За словами вченого "Не може бути добрим людина, яка не любить тварин, який ніколи не проявив про них турботу". Залучаючи дитину до спільної діяльності по догляду за домашніми вихованцями, дорослі розвивають у ньому чуйність, уміння розуміти іншу життя, спонукають до співчуття, виховують готовність допомагати справою.\n(діти старших груп з логопедичних висновком ОНР III рівня.)\n2. Складання плану діяльності;\n3. Співпраця з батьками (діти спільно з батьками складають презентацію по даній темі в програмі Power Point, рекомендації по роботі з програмою.\n4. Підбір літературних творів, ілюстрацій і фотографій;\n5. Читання і розбір художньої літератури.\nЕтап основної, організаційно-практичний\n1. Відображення теми тижня в логопедическом кабінеті і групі.\nВиставка ілюстрацій, фотографій, розмальовок, книг.\n2. Літературні хвилинки за участю логопеда і вихователя.\nС. Маршак «Вусатий-смугастий», «Пудель», «Казка про дурне мишеня», «Казка про розумне мишеня»; В. Чарушин «Кішка», «Собака»; Г. Остер «Кошеня на ім'я Гав»; Н. Носов «Жива капелюх»; Александрова «Кролики»; В. Берестов «Кошеня»; Б. Заходер «Їжачок», «Черепаха»; В. Катаєв «Їжачок»; І. Токмакова «Де спить рибка?»; В. Сутеев «Три кошеняти»; літературна народна казка «Чому кіт миється після їжі?»; Л. Толстой «Кошеня», «Пожежні собаки», «Лев і собачка»;\n3. Дидактичні ігри з логопедом.\n"Я знаю 5 назв домашніх тварин", "Хто як говорить", "Що ти будеш робити", "Хто де 7», «Хто, чим харчується", "Третій - зайвий", "Тварина домашня або дике", "Улюблені дітки »\n"Пластилінові фігури", "Земля, вода, повітря, вогонь", "Миші кіт", "Хто сказав няв, гав, чик-чирик", "Хвора кішка".\n5. Пальчикові ігри.\n«Рибки в ставку», «Цап-царапки», «Кішечка мила лапочки», «Кошеня», «Черепаха»\n6. Сформульовано проблемні питання:\n• Що станеться, якщо домашня тварина випустимо в дику природу?\nСкладання розповідей про тварин по картинках, серії картин, по мнемотабліцам, переказ оповідань.\n8. Ручна праця на занятті логопеда.\nАплікація «Домашній вихованець», розфарбовування картинок, ліплення з пластиліну.\n9. Відвідування живого куточка в дитячому саду.\nСпостереження і годування водяних черепах.\n10. Проблемні ситуації (бесіда з дітьми)\n• Що буде, якщо людина перестане доглядати за домашніми вихованцями?\n• Чи потрібна їм одяг, взуття?\n• Чи може тварина обійтися без іграшок?\n• Що вийде, якщо собаку нічому не вчити?\n• Чи потрібна домашнім вихованцям дружба людини?\n• Чи добре для господаря, що його вихованець знаходиться в воді?\n• Чи легко рибам у воді?\n• Що робити, якщо улюбленець захворів?\n• Скільки може прожити черепаха?\n• Що буде, якщо домашнього вихованця залишити в лісі?\n• Чи можуть хижаки стати друзями?\n11. Робота з батьками\nПапки - пересування, консультації: "Тварини - кращі терапевти для вас і ваших дітей", "Якщо ви вирішили завести вихованця", "Діти і домашні тварини -вред або користь?".\nОпитування "Чи є у вашій родині домашні тварини. Які? "\nЯк скласти електронну презентацію разом з дитиною?\n1. Проведення конкурсу електронних презентацій для дітей старших груп.\n2. Захист власної презентації або фото слайд-шоу.\nКритерії оцінки презентацій «Мій улюблений домашній вихованець»: - відповідність заявленої теми конкурсу.\n- зв'язність і логічність тексту з опорою на фото.\n- вміння виступати перед публікою.\n- сила голосу і просодика, паузалізація\n• що домашні тварини грають в житті людини, а зокрема дитини, важливу роль.\n• як доглядати за домашніми тваринами.\nПідведення підсумків конкурсу та нагородження переможців та нагородження.\nУ кожній з трьох старших груп свої переможці:\nГрупа № 9 - переможець Кононова Ліза.\nГрупа № 7 - переможець Мехтієва Маша\nГрупа № 8- переможець Івченко Світу\nГрупа № 10 - переможець Мокроусова Вероніка\nВсі учасники нагороджені призами. Все батькам оголошено подяку в участі і допомоги по реалізації проекту.\n• Розвиток у дітей стійкого інтересу до представників тваринного світу - домашнім тваринам.\n• Активне включення батьків в педагогічний процес ДОУ, зміцнення зацікавленості у співпраці з дитячим садом.\nПроект "Мій улюблений домашній вихованець" був спрямований на розширення і закріплення знань дітей про особливості домашніх тварин, їх ролі в житті людини, на виховання любові співчуття до братів наших менших, на бажання завести собі вихованця і доглядати на них.\nДаний проект відкрив дивовижний світ домашніх тварин, від кішечки і собачки, до гігантських равликів і акваріумних рибок. Він посприяв до роздумів про взаємини людей і тварин, тобто ми для них або вони для нас. Допоміг відповісти на питання: Яке місце в нашому житті займають домашні тварини? Що домашні вихованці приносять в наше життя? Що ми можемо дати домашнім тваринам? І на багато інших питань.\nприватників проекту чекала цікава робота: вони дізналися, скільки сімей в їх групі має домашніх тварин і яких; які види домашніх вихованців найбільш популярні в сім'ях; які домашні тварини найчастіше є героями російського фольклору; що потрібно робити, щоб нашим вихованцям жилося добре.\nДаний проект дозволив розвинути творче мислення дошкільнят, вміння здобувати знання з різних джерел, аналізувати факти, складати свої власні розповіді про вихованця, а так само спільно з батьками вчитися оформляти фото в програмі Power Point.


Страница: 68. Курсовая по теме Історія розвитку вокального мистецтва на Буковині у ХІХ – поч. ХХ ст..\nєвреї, угорці, молдовани, румуни, чехи Така поліетнічність залишила свій слід в архітектурі, мові, а також мала значний вплив на культурно-мистецьку сферу регіону. Яскравим прикладом цього може послужити музика, яка сформувалася і виникла під впливом різних культур, що несе в собі ту автохтонність, передає красу, мелодійність, і викликає симпатії серед сьогоднішнього слухача. Вона зацікавила багатьох фольклористів не тільки з України, але й дослідників музичного фольклору Росії, Польщі, Румунії та багатьох інших країн далекого і близького зарубіжжя.\nФактом цьому сьогодні може послужити нещодавня експедиція з Петербурга на чолі професора Мацієвського, а також до 15-ї річниці Незалежності України в Києві був випущений компакт-диск буковинських мелодій, зафіксовані також відомості про збирання музичного фольклору нашими дослідниками зі Львова, які побували на Путильщині зокрема у нашій місцевості осінь 2001р Ми сьогодні послухаємо дві буковинських пісні, які мені довелось записати від музиканта-самоука Вівтірюка Михайла з смт Путила В Ви знаєте цю людину Д Ні не знаємо, але знаємо де ця місцевість В Зараз ми послухаємо першу пісню Лелочку-менжівочку і зразу після неї так звану За пана . Ви маєте відповісти, що тут вам сподобалось, чи є контрасти між творами, який характер, ритм, мелодія, і згадати, чи чули ви де-небудь цю музику Слухання. В Чи впізнали ви цю музику Д Ми впізнали другу пісню За пана , її співають на весіллі, грає ця музика, яку ми.\nМузика пісні легка, темп помірний, ритм притаманний гуцулці В Так, правильно, цю пісню танцюють переважно на весіллях, вона має моменти театралізованих сценок. А мелодію пісні ви не чули ніде Д - Я бачив по телевізору слухав на магнітофоні. Висновки для більшості дітей пісня Лелочку-менжівочку була зовсім невідомою.\nперевозка опасных грузов на предприятии Использование результатов ОРД основы теории полей уирс атипичная пневмония устроиство слесарного молотка культуры свадьбы России разработка бизнес плана торгового предприятия по внедрению послепродажного оборудования Пауль Хиндемит математика в практической деятельности натюрморт в скульптуре на дворе была метель Инцест в реале холодная война и ее значения совместное использование внешних устройств Страны востока 17-18 века созревание зерновых злаков передача информации в социальных биологических и технических системах информатика биологическая роль меди рембрандт ван рейн биография Методы программного обеспечения\nісторія поч вокальный розвитку буковині мистецтва хіх