126 серія (17 серія 4 сезону) "Захисти мене від зіткнення із власним сином" - Величне століття Роксолана серіал українською\nВівторок, 13.11.2018, 08:24 Вітаю Вас Гість\nГоловна » 4 сезон » 126 серія (17 серія 4 сезону) "Захисти мене від зіткнення із власним сином"\n126 серія (17 серія 4 сезону) "Захисти мене від зіткнення із власним сином"\nМахмуд-ага повідомляє Рустемові про місцезнаходження Явуза та Атмаджі. Той дає слузі завдання виявити, хто є автором листа, якого отримала Міхрімах. Паша підозрює, що це може бути Елькас-мірза.\nМахідевран не задоволена тим, що син бере із собою у столицю Міхрінісу, адже зовсім недавно їх стосунки з батьком налагодилися. У цей час до кімнати султани входить Фідан і приносить листа, який доставив гонець володаря. Ось про що там ідеться: «Сину, довіра – річ така ж крихка, як скляний палац. Коли він розбивається, то кожен осколок пронизує серце наскрізь. Ти дивився мені у вічі і присягався, що між нами не буде більше жодних таємниць, хоч тобі було що приховувати. Пам’ятай, що в пеклі немає ніякого вогню, бо кожен приносить його в собі. Ти власноруч знищив мою любов і повагу до тебе, яку був заслужив. Сину, з серця батька до його дитини тече ріка, яку ти збаламутив і осушив. Відтепер знай – я тобі більше не довірятиму, а ти не даватимеш мені слова. Не приїжджай у столицю, бо ти дав зрозуміти, що недостойний бути намісником. Цей обов’язок візьме на себе Селім. Хай Аллах дарує тобі щастя з дружиною Міхрінісою і сином там, в Амасьї». Мустафа в шоці, Махідевран теж. Явуз та Атмаджа поняття не мають, як таке могло статися. Шехзаде підозрює, що у палаці шпигун. Ташлиджали натякає, що таким є Атмаджа, і вони зчепилися між собою, проте Мустафа їх зупинив. Шехзаде дає наказ написати Фатмі-султан, щоб та розвіла, хто зрадник.\nМахідевран у бесіді з Міхрінісою каже, що міг видати Баязид, який разом з Хуріджихан бачив їх разом з Мустафою.\nЗате у Манісі Селім ледь не танцює від несподіваного щастя – він віддає наказ Газанферові готуватися до від’їзду. Ага подумав, що шехзаде камінь на голову звалився, але Селім повідомив, що намісником замість Мустафи буде тепер він. Гюррем надіслала листа Нурбану з настановами не давати шехзаде вина, бути уважною і остерігатися неприємностей. Фаворитка вихваляє хасекі-султан і її безперечний вплив. Джанфеда повідомляє їй, що від чоловіка Евталії новин немає – він забрав гроші і пішов.\nБаязид лютує через призначення Селіма. Хуріджихан не знає, куди дівати очі, а лала Мустафа каже, що якщо володар змінив рішення, то на те могли бути причини.\nНа базарі Сюмбюль зустрічається з Кудретом-агою і скаржиться на нудне життя. Він питає поради у торговця, чим би зайнятися, і в цей час звертає увагу на зерна кави. Сюмбюлю сподобався аромат, однак залишається невідомим, як готувати її. Вдома ввечері Сюмбюль мудрує над кавою. До нього завітала Гюррем, розпитала про життя-буття і помітила кавові зерна. Сюмбюль прочитав султані лекцію про кавове мистецтво і випробував на ній власноруч приготовлену каву. Поєднання кави з лукумом султані сподобалося.\nПірі-реїс виготовив нову карту, на якій зображені приєднані землі Австрії, і представив її на засіданні дивану. З усього світу йдуть листи з привітаннями, а Рустем повідомляє про успішну підготовку до походу. Султан гордовито каже, що якщо Османи зуміли поставити на коліна увесь християнський світ, то з якимось Тахмаспом розберуться швидко (ну, побачимо).\nМіхрімах повідомляють, що Рустем забрав свої речі до іншого палацу. Гюльбахар каже про сумний настрій паші, на що султана відповіла: «Йому без мене буде краще. Найважче – це сподіватися на час. Іноді доводиться рубати з плеча». Наступного ранку Міхрімах повідомляє про своє рішення Гюррем: султана не розлучиться з Рустемом до походу і нічого не скаже володареві. Однак все це можливо за однієї умови: якщо Міхрімах у когось закохається, то Гюррем не стане їй перешкоджати і видасть заміж за того чоловіка. На це валіде відповіла: «Не забувай про час, Міхрімах. Він усе міняє, а надто думки. Ти ще можеш передумати». Гюррем все ж погодилася на умови і дала слово (ага, знаємо те слово).\nСулейман згадує свій похід на Буду. Він хоче подивитися на навчання у корпусі яничарів. Ті зустрічають його вигуками «Хай живе падишах!». Султан виголошує промову. Ага яничарів Ферхат питає про те, чому володар змінив рішення щодо намісництва Мустафи, однак той швидко вказує азі на своє місце.\nАтмаджа повідомляє, що зрадницький лист про Мустафу до володаря прийшов з Кютах’ї. Ташлиджали підтверджує новину і припускає, що таким чином Баязид захотів посісти престол.\nСелім вибирає арабського скакуна як подарунок для володаря. Йому повідомляють, що Димитрій просить зустрічі. Той каже про свою зневажену гідність і за це вимагає додаткової грошової компенсації. Селім грозиться відрубати Димитрію голову, а той відповідає, що після цього Евталія може піти до кадія і сказати, що шехзаде взяв її силою. Селім зрозумів, що він потрапив у пастку. Проте за 100 тисяч золотих Димитрій про все забуде. Шехзаде дає зухвальцю ляпас, того виводять з покоїв. Газанфер обіцяє дістати гроші, а Димитрій згоден почекати.\nНурбану дізнається про вимогу Димитрія.\nФатма у розмові з Джихангіром чує про те, що Міхрімах хоче розлучення з Рустемом, проте Гюррем її вмовила не робити так. Найголовніше те, що володар не знає про це нічого. Розум Фатми зразу запрацював у потрібному руслі. Вона про все розповіла султанові, який покликав Гюррем. Та у гніві. Султани ледь не сваряться, володар їх зупиняє. Сулейман викликає Міхрімах, щоб почути правду з перших уст. Він дізнається, що за Рустемом гріха немає, проте донька нещаслива у цьому шлюбі. Султан говорить: «Доню, життя – це не тільки весна, є ще й осінь і зима. Навіщо Всевишній створив пори року? Чому створив осінь і зиму? Щоб ми вміли цінувати весну». На це Міхрімах відповідає: «У мене не було весни – сама лише зима». Султан радить доньці ще подумати над усіма наслідками свого рішення. Біля дверей у султанські покої напружено чекають Фатма та Гюррем. Міхрімах виходить з кімнати, не промовивши ні слова. Між султанами зчиняється перепалка. Гюррем до Фатми: «Я б хотіла ставитися до тебе з розумінням, але знай – мій терпець скоро урветься. Забери свої руки від моїх дітей. Не втягуй їх у свої брудні інтриги. Бо інакше я так нависну над тобою, що ти заблукаєш у моїй тіні». Фатма, прийшовши до власних покоїв, отримує листа і поспішає піти з палацу.\nГюррем приходить до Рустема і застає його за розпиттям вина. Султана втішає вірного слугу і каже, що не дозволить розлучитися Міхрімах, адже Рустем для Гюррем дуже цінний, і їх долі пов’язані. Рустема це трохи втішає, але він розуміє, що Міхрімах його за це не покохає.\nПриїхавши до палацу Елькаса, Фатма зустрічається з перським шехзаде. Він зізнається, що кілька днів ходить садом, щоб здалеку побачити султану, а та говорить, що такі таємні зустрічі небезпечні. Елькас цитує вірші, а Фатма усміхається йому. Приїхавши у покої до себе, султана відчуває, що закохалася.\nСулейман каже Гюррем, що в очах Міхрімах немає щастя. Монолог Гюррем: «Усі не можуть жити в раю. Усі про нього мріють і мріями живуть, моляться. Звісно, крім мене. Бо в мене є рай на землі – це ти. Я, звісно, теж твій рай. Але іноді і твоє пекло. Я знаю – буває, роблю тобі боляче, така моя вдача. Така я є. Колись ти за це покохав мене. Якби я перестала бути собою, наше кохання згасло б. Ні я б не була Гюррем, ні ти б Сулейманом».\nБаязид вчить Хуріджихан робити художній розпис на посуді. У цей час йому доповідають про прибуття гінця від Мустафи. Султана знову не знає, куди дівати очі. У коридорі він зустрічає Явуза, який передає листа від шехзаде. «Володар дізнався про мій таємний шлюб із Міхірінісою – прочитав лист із Кютах’ї. Я не очікував, що ти можеш у мене за спиною плести інтриги. Ти розчарував мене, Баязиде. Прикро, що найсильнішого удару завдають людині ті, кому вона найбільше довіряє. Я засвою цей урок, брате». Той біжить до лали з претензіями. Помічник зізнається, що написав листа, але провина лежить на Хуріджихан. Лала Мустафа пояснив ситуацію: Гюррем наказала вислати султану, а та пообіцяла вступити в союз із хасекі-султан і розкрити велику таємницю. Баязид вважає це все брехнею. Він увірвався до Хуріджихан і вимагає пояснень. Та зі сльозами зізнається. Баязид не хоче її більше бачити.\nНезабаром Міхрімах приходить до батька і просить зрозуміти її бажання відчути таке ж пристрасне кохання, як у Гюррем та султана. Потім Міхрімах оголошує валіде та Рустемові своє рішення: вони розлучаться після походу. Паша не постраждає від цього і надалі буде великим візиром, на що той відповідає: «Життя триватиме далі? Та ви мене геть не знаєте, султано». Рустем прямує до володаря і віддає печатку великого візира. Той вражений. Паша говорить: «Володарю, я робив усе можливе, щоб бути вам гідним слугою, навіть трохи більше. Слава Аллаху, ви мене завжди підтримували, однак джерело моїх сил – це Міхрімах-султан. Мої почуття до неї справді щирі. Володарю, я не заради посади, а з кохання до султани одружився. Вона – джерело мого буття, сили та могутності. Без султани я не знайду наснаги працювати далі, а ви не захочете мати такого великого візира». Сулейман зауважив, що Рустем з Міхрімах приймають важливі рішення надто поспішно, але над такими речами слід думати не один день. До кінця походу подружжя буде чекати остаточного рішення. Султан сказав – якщо Рустем не передумає здати печатку, він забере її разом з життям паші.\nНурбану помічає, що Селім стривожений, оскільки дати всі гроші, які вимагає Димитрій, непросто. Фаворитка наполегливо радить вбити його разом з Евталією, бо така плата шехзаде за помилку. «Часом муки совісті і є розплатою за помилки», – каже Нурбану. Наступного ранку до Димитрія прибуває переодягнений Селім і передає омріяне золото. Коли чоловік схилився над грошима, Газанфер приставив йому ножа до горла. Той нагадує, що Евталія про все розповість кадію, однак її приводять. Їм перерізали горло, а будинок спалили.\nЕлькас зустрівся перед походом з Рустемом. Той з ввічливості спитав, чи сподобалася прикраса з лавром Міхрімах-султан. Рустем, розгнівавшись, розповів про лист з обурливим змістом, однозначно натякаючи, хто автор. У цей момент до покоїв заходить Махмуд-ага – він дізнався, хто написав того листа. Він знайшов наложницю, яка передала листа, а їй віддала Мелек, служниця Фатми-султан. Рустем відразу попрямував до Міхрімах і все розповів. Султана розгублена і зла. «Хто ж би міг подумати, що сама Міхрімах-султан стане жертвою листа! Шкода. Надобраніч», – зловтішається Рустем (і правильно зробив). Вранці до Міхрімах прийшла Гюррем і знайшла доньку заплаканою – біля її ліжка був розкиданий посуд, що свідчив про те, як султана дала волю своєму гніву. Валіде знає про прикру ганьбу Міхрімах і питає, чи не буде та вимагати пояснень. Донька: «Щоб ще більше зганьбитися? Хоча куди вже більше…».\nТим часом Фатма у супроводі прислуги прямує до карети. За нею стежить Гюльбахар, головна калфа у палаці Міхрімах та Рустема.\nСултан віддає наказ Сінану-азі через Соколу, щоб архітектор починав задумуватися про будівництво мечеті володаря, яка б відповідала його величності. «Ця нова мечеть має затьмарити всі, що зараз є у Стамбулі», – сказав Сулейман. Йому показують місце, де буде стояти нова святиня, і описують її майбутній інтер’єр. «Я… Коли ж я почав вважати себе вищим за тих, кого, як і мене, створив Аллах? Коли ж у мені оселилася ця незборима пиха, яка повсякчас переповнювала мої серце і душу, як хвилі море? Коли він (Сулейман) виділив мене з усіх, полюбив, тоді я підвів голову і у мені проросло зерно – зерно пихи. Я – місячне сяйво, а він, виходить, моє джерело, він – моє сонце. Він виділив мене з усіх і полюбив. Він посіяв зерно пихи у моєму серці і душі. І це зерно підняло шайтана на боротьбу, яка триватиме до самого Судного дня. І шайтан приречений на поразку у війні, яку сам проти мене почав. І на зерно всередині мене чекає вірна смерть. Бо кожне життя на землі має свій Судний день», – монолог Ібрагіма.\n126 серія завершується тим, що Сулейман взяв щоденник Ібрагіма і несподівано впав. До покоїв зайшла Афіфе-хатун, злякалася і кличе лікарів.\nКатегорія: 4 сезон | Переглядів: 15524 | Додав: meri7837 | Рейтинг: 2.7/3


Як святкували Новий 2018 рік в Києві? | Блог про подорожі\nНічний новорічний Київ\nКиїв виблискує нічними вогнями святкового міста\nЙдемо до головної ялинки країни через Михайлівську площу. Людей навколо сила-силенна. Всі святкують, веселяться, чекають приходу Нового року.\nЛюди курсують між Михайлівською та Софіївською площами в очікуванні свята\nСвяткове оформлення вогнями Софіївської площі вночі\nВінтажна карусель на Софіївській площі в Києві\nФестиваль ілюмінацій в Києві\nБіля Володимирського проїзду заходимо до парку ілюмінацій. Вхід для дорослих коштує 30 грн, для дітей – 10 грн. Гарний казковий маленький світ в центрі Києва – гроші витрачені не даремно!\nВказівник на Фестиваль ілюмінації\nФантазійні світлові метелики над головою біля входу до парку ілюмінацій\nКазкова карета з конем\nА тут стоїть три ангели, але в кадр помістилося лише півтора\nОдин з ангелів крупним планом\nСад чарівних квіток лілії\nЧервона ілюмінаційна лілія крупним планом\nСимпатяга ведмедик Тедді\nІ це ще не повний фотоальбом експозицій виставлених на фестивалі. Їх там не менше півтори десятка. Є, на що подивитися, і перед чим позувати для фото\nДалі йдемо до святкової ялинки, в надії, що нічне освітлення зробить її красунею. Але не тут-то було ! Якась слабенька і нічим не примітна ілюмінація. Все таки в Сумах святкові ялинки (і не тільки головна) виглядають набагато красивіше!\nГоловна ялинка країни вночі в святкових вогнях\nКиївська новорічна ялинка з іншого ракурсу\nПроте, як би там не було, хоч новорічна ялинка в Києві і не викликала захоплення, поїздкою я залишилася задоволена. Запримітила для себе кілька цікавих моментів – можна сказати “новинок”, яких раніше не бачила в Києві.\nВраження від поїздки до Києва 31.12.2017\n1. Інформаційно-освітні інсталяції – презентації в різних місцях міста\nНа Майдані Незалежності проходила освітня виставка на тему “100 років БОРОТЬБИ. Українська революція. 1917-1921” з фотографіями та описом подій і діячів тих часів.\n100 років БОРОТЬБИ. Українська революція. 1917-1921\nІнформаційна презентація на тему української революції в центрі Києва\nНа Андріївському узвозі привернула увагу фото-презентація з описом воїнів та військової форми різних часів.\nІнсталяція про українських вояків на Андріївському узвозі\n2. Багато туристичних інтернаціональних груп в історичному центрі Києва\nРаніше я взагалі якось не помічала екскурсій з іноземними туристами в Києві. Може, звичайно, погано дивилася. Але в цей раз вразило те, що в передноворічний зимовий ранок 31 грудня 2017 року гуляєш по місту, а з усіх боків доносяться звуки англійської, італійської, польської та інших іноземних мов. Це туристичні групи 1-2 десятків людей в супроводі гіда слухають розповідь про ту чи іншу Київську пам’ятку.\nЗвичайно ж, таких груп в рази менше, ніж в Празі, Римі, Будапешті чи іншому середньовічному місті Європи, але вони є! Іноземці перестали боятися їхати до України! І це радує!\nЩоправда, було б куди краще, якби вони ще й не свинячили. Хоча, чому то мені здається, що в цьому винні не туристи, а гід, який їх супроводжує\nСміття, залишене туристами після ранкового кавування\n3. Халявная карта пам’яток Києва\nЗ кожного нового міста намагаюся привезти карту видатних місць. Це такий собі сувенірчик. І, ніде правду приховати, як істинна слов’янка, обожнюю безкоштовні сувеніри\nБіля Володимирського проїзду в Києві стоїть кілька інфоцентрів для туристів. Думаю, вони орієнтовані в основному на іноземців. Але це не завадило нам зайти в інфоцентр від Приватбанку. І виявилося, що там крім карти Kiev Pass, можна безкоштовно взяти деяку поліграфію, зокрема, карту міста\nІнфоцентр для туристів біля Володимирського проїзду\nМої трофейні карти з Київського інфоцентру\n4. Стріт-арт на вулицях Києва\nЗдається, мистецтво стріт-арту набирає в Києві обороти. З оглядового майданчика Андріївської церкви, вдалині, на стінах деяких будинків виднілися різні картини. Один мурал пощастило споглядати на власні очі )))\nТворче об’єднання на тему відродження України. В рамках «Французької весни» на Андріївському узвозі в Києві презентували 15-метрове графіті, спільну роботу художника з Севастополя Олексія Кислова і француза Жюльєна Маллана.\nМурал на тему відродження України українця Олексія Кислова і француза Жюльєна Маллана на Андріївському узвозі в Києві\nПриємно бачити, що Київ оживає і розвивається. Дає новий привід до нього повернутися! 🙂\nМи виїхали з міста Суми в 2017 і повернулися до нього в 2018 році. Тому будемо сподіватися, що проведемо цей рік так, як його зустріли, і він нам подарує багато нових поїздок та щасливих подій! 😉\nІнсталяція 2018 OREANDA в Києві на Софії\nPrevious PostМініпрогулянка вдень по Києву, 31.12.2017Next PostПоїздка Яремче – Буковель на громадському автобусі


Хто такі флегматики? Психологія людини\nНі для кого не секрет, що кожна людина унікальна, індивідуальна. Ця індивідуальність визначається набором безлічі характеристик і рис особистості, її поведінковими реакціями. У психологічній науці прийнято поділяти те, що дано нам ще з народження, і те, що ми набуваємо з життєвим досвідом і впливом соціального оточення.\nСлово "" темперамент "" ми чуємо нечасто в повсякденному житті. Найчастіше ми звертаємо увагу на характер людини, її соціальні навички. Люди ніби самі сварять себе за поганий характер людини, що знаходиться поруч, коли обговорюють його погані риси. І дійсно, людина не завжди винна в тому, що вона росте байдужим, жадібним, незадоволеним життям, заздрісним. Якщо все його оточення таке, то він і не знає, що може бути по-іншому.\nТемпераментом, у свою чергу, прийнято називати силу нервової системи, яка закладається ще внутрішньоутробно і передається у спадок. Наприклад, якщо мама або тато - виражений холерик, то у дитини хоча б якісь риси, властиві цьому типу темпераменту, будуть проявлятися. Далекій від психології людині складно зрозуміти, хто такі флегматики, холерики, меланхоліки і сангвиники. Це не якісь образливі прізвиська, а класифікація людей за інтенсивністю і швидкістю нервових реакцій в організмі. Спробуємо розібратися, хто ж такі повільні люди і чи винні вони у своїй повільності?\nЧи зустрічали ви коли-небудь людину, якій на збори погуляти і двох годин мало. Або який прибирає одну кімнату цілий день? А люди, які формулюють свою думку хвилин 40, не дратують вас? А як ви ставитеся до того, що на прохання розповісти про себе якомога більше деякі люди називають тільки своє ім 'я? Якщо ви злитеся, стикаючись з такими людьми, вітаємо - ви холерик, а об 'єкт вашої злості - флегматик.\nХто такі флегматики? Цей тип темпераменту одних приводить у сказ своїм спокоєм і розміреністю, а іншим допомагає знайти потрібних співробітників на виробництві. Флегматик має завидну стійкість до різних емоційних спалахів оточуючих, сильною нервовою системою. Але також характеризується деякою загальмованістю. Це не брак людини, а всього лише її особливість. Основним критерієм, за яким визначають темперамент, є інтенсивність і швидкість реакції нервової системи.\nІнтенсивність на фізіологічному рівні визначається як гранична стійкість або витривалість нервових клітин. Якщо на них тривалий час діє якийсь подразник, а вони витримують, то така нервова система характеризується як сильна. Наприклад, у кімнаті голосно грає музика. Одні люди через п 'ять хвилин втомлюються від неї, починають нервувати, скаржитися на біль голови і просити вимкнути її. Інші ж абсолютно на неї не реагують, можуть навіть під неї заснути. Друга поведінкова реакція притаманна флегматикам.\nШвидкість виникнення і протікання процесів нервової системи також входить в поняття темпераменту. Тут ключову роль відіграють два процеси: збудження і гальмування нервових клітин. У флегматиків переважає гальмування. Саме тому вони все роблять ретельно, але повільно.\nФлегматик: опис основних рис характеру\nЯк ми вже зрозуміли, флегматична людина характеризується силою, врівноваженістю та інертністю нервової системи. Таких людей складно вивести з себе, але якщо комусь вдається це зробити, він "" розбудить звіра "", оскільки флегматики цього довго не забудуть. Особливості флегматика можна описати низькою ініціативністю в житті і в роботі, але зате він чудово виконує все, що йому скажуть, виконавець з нього незамінний.\nЕмоційне життя флегматика неяскраве, він не може помічати найдрібніші приводи для радості в природі, домашній обстановці, на роботі. Але в той же час він здатний щиро і від душі радіти якимось значущим подіям у своєму житті. Ця низька емоційність допомагає їм захиститися від ситуацій, які можуть відволікати від наміченого плану дій. Таке чітке слідування наміченому плану в побуті або в роботі обумовлено ще й тим, що вони загальмовані в силу особливості своєї нервової системи. Флегматикам характерне послідовне виконання будь-якої дії, перемикатися з одного виду діяльності на інший їм вкрай складно. Такі люди не можуть виконувати кілька справ одночасно.\nФлегматики у своїй більшості мають адекватну самооцінку, оскільки реально оцінюють свої сили і тверезо дивляться на світ. Таким чином, вони можуть уникнути багатьох помилок, продиктованих емоціями або поспіхом.\nЯк у побуті проявляють себе флегматичні люди?\nПотрібно зазначити, що немає людей з чистим типом темпераменту, вони зустрічаються змішаними. Наприклад, у людини може бути домінуючий тип - флегматик, а додатковий - сангвиник або меланхолік. Хто такі флегматики в побуті? Це повільні господині, які вибирають не швидкість, а якість у своїй роботі. Вони можуть прибирати цілий день в одній кімнаті, але в ній не залишиться жодного пилового куточка. Це господарі, які одну поличку можуть прибивати більшу половину дня, але її потім неможливо зняти. У сімейному житті дружинам-холерікам складно уживатися з чоловіками-флегматиками. Адже жінці потрібна ініціативність, чого немає у людей з таким типом темпераменту.\nДе краще працювати цим людям?\nЦі люди - виконавці, на керівних посадах їм складно бути гнучкими і швидкими. Флегматики чудово справляються з монотонною роботою, вона їх не стомлює. З людей з таким темпераментом виходять прекрасні швачки, касири, диспетчери, провізори, фізики, програмісти, столяри, теслі та інші робочі спеціальності. Серед флегматиків часто зустрічаються хороші музиканти.\nЙого дуже легко можна визначити, пройшовши психологічні тести, а також відвідавши психолога. Є такі тести, які точно покажуть, що ваш домінуючий тип сангвінік або флегматик. Тест, звичайно, не дає 100% інформації, але може показати і домінуючий тип, і додатковий. Основними з них є:\nтест на визначення сили нервової системи.\nДо чого сняться білі гуси?


Реферат - Еколого біологічні особливості облігатних та факультативних паразитів надцарства Protozoa - Медицина\nРеферат: Еколого біологічні особливості облігатних та факультативних паразитів надцарства Protozoa\n--PAGE_BREAK--1.3 Вплив паразита на хазяїна\nВплив паразита на хазяїнарізноманітний. Перш за все паразит, знаходячись у тілі хазяїна, діє механічно. Так, міхур ехінокока тисне на органи, порушуючи їх функціонування. Стьожкові черви і аскариди можуть викликати кишкову непрохідність. Кишкова непрохідність може бути наслідком не тільки механічної закупорки, а й рефлекторних спазмів у відповідь на подразнення стінки кишок паразитами. Печінкові сисуни і аскариди можуть закупорювати жовчні протоки і стати причиною жовтяниці.\nПаразити кишок використовують частину їжі, яка перетравлена їх хазяїном, що може зумовити виснаження хазяїна. Виділяючи продукти життєдіяльності, паразити постійно отруюють організм отруйними хімічними речовинами — токсинами. Токсини малярійних плазмодіїв викликають приступи малярії. Аскариди і анкілостоми виробляють речовини, які розчиняють еритроцити. Спеціальним експериментами було доказано, що екстракт із стьожкового черв'яка впливає на моторну фінкцію кишок. Слина кровосисних членистоногих також має токсичні властивості .\nРяд паразитів сприяє проникненню у тіло хазяїна інших хвороботворних організмів. Наприклад, волосоголовці, анкілостоми, личинки аскариди, порушуючи цілісність стінок кишок, сприяють проникненню хвороботворних мікроорганізмів у порожнину тіла. Збудники деяких хвороб проникають у організм ха зяїна через укуси крово-сисних членистоногих тобто трансмі-сивним шляхом.\nПродукти життєдіяльності багатьох паразитів токсичні. Вони призводять до приступів гарячки (при малярії), недокрів'я (при дифілоботріозі), загального нездужання, зниження працездатності (при багатьох гельмінтозах), до затримки розвитку у дітей (при анкілостомідозі). Патогенна дія паразитичних червів часто виражається у алергічних реакціях враженого організму, а вони призводить до порушення регулюючих систем хазяїна, зокрема його нейрогуморальної системи .\nПаразит і хазяїн становлять єдину взаємозв'язану систему, яка існує у певних умовах середовища. Тривала сумісна еволюція системи паразит — хазяїн привела до певної взаємопристосованості. Між паразитом і хазяїном на рівні організму виникають тісні взаємовідносини. Але для хазяїна присутність паразита не байдужа. Якщо паразити не викликають захворювання, то виникають захисні реакції. Так, навколо тканинних паразитів (метацеркарії сисунів, трихінела) формуються сполучнотканинні капсули, які у певній мірі ізолюють паразита. Виникають також у хазяїна імунні реакції, тобто на видовому рівні між хазяїном і паразитом відбувається взаємна адаптація, яка забезпечує існування паразита і хазяї як біологічних видів.\nЯк уже відзначалось, паразитизм характеризується антагоністичними взаємовідносинами у системі паразит— хазяїн, проте вираженість цього антагонізму у різних системах різна і склалась вона у процесі філогенетичного розвитку. Упроцесі сумісної еволюції макро- і мікроорганізми ніби «притирались» один до одного. У філогенетично молодих системах паразит— хазяїн антагонізм більш гострий, ніж у старих системах, де він виражений значно слабше. Існує думка, що у ряді випадків згладжування анта гонізму у цій системі зумовлене біохімічним зближенням антигенних структур обох партнерів. У зв'язку з цим, як правило, при гельмінтозах стійкого імунітету не виникає. Тому одними і тими ж гельмінтозами людина може хворіти багаторазово, що необхідно мати на увазі при проведенні профілактичних заходів. З іншого боку, при паразитуванні ряду найпростіших (лейшманій, трипаносом) виробляється стійкий імунітет, що дає можливість проводити профілактичну імунізацію .\nЗнаходячись у організмі хазяїна, постійний паразит забезпечений їжею. Зв'язок із зовнішнім середовищем, особливо ендопаразитів, опосередкований через організм хазяїна. Внаслідок цього у будові багатьох паразитів є тенденція до спрощення. Типовим прикладом зміни організації у зв'язку з паразитичним способом життя є ракоподібне — сакуліна. Ця тварина, яка паразитує на інших ракоподібних, втратила членистість тіла, органи чуттів, травну систему. Воно складається із безформного мішка, який наповнений статевими залозами і яйцями. Про належність сакуліни до класу ракоподібних стало відомо тільки завдяки вивченню її зародкового розвитку.\nНерідко спрощення організації супроводжується зменшенням розмірів паразита, що сприяє проникненню його до хазяїна. Можна припустити, що у вірусів надзвичайно малі розміри і спрощення організації (аж до втрати клітинної будови) пояснюються пристосуванням до внутрішньоклітинного паразитування. У багатьох паразитів спрощення супроводжується втратою органів чуттів, а в деяких, які живуть у кишках або крові, відсутні травні системи. Навпаки, у тимчасових ектопаразитів у кишках є пристосування до можливого більшого наповнення. У цьому одна з причин того, що у кишках п'явок і кліщів є бічні вирости.\nУ паразитів добре розвинені, органи прикріплення; присоски у сисунів; при-соски, гачки, ботрії у стьожкових, червів; чіпкі кінцівки у ряду паразитичних членистоногих тощо. Ендопаразити живуть у безкисневому середовищі, тому у них з'явились спеціальні пристосування для процесів життєдіяльності в цих умовах. У гельмінтів — мешканців кишок — клітини на поверхні тіла виділяють речовини, які перешкоджають перетравленню паразитів ферментами травних соків хазяїна .\nХарактерними рисами паразитів е добрий розвиток органів розмноження і величезна плодючість, що викликано двома причинами. По-перше, багате харчування забезпечує можливість інтенсивного розмноження. По-друге, у результаті природного добору виживають тільки ті паразити, які набувають здатності до, інтенсивного розмноження у зв'язку з труднощами поширення, необхідністю зміни хазяїнів і загибеллю великої кількості зародків. Крім того, яйця гельмінтів і цисти найпростіших дуже стійкі до несприятливих умов абіотичного середовища.\nУ результаті імунної відповіді хазяїна на паразитів, які у ньому поселилися, нерідко у останніх знижується інтенсивність росту та падає продуктивність статевих клітин.\nНа систему паразит — хазяїн впливають фактори зовнішнього середовища. Встановлено, що несприятливі впливи абіотичного, біотичного і соціального середовища на організм хазяїна можуть сприяти підсиленню патогенної дії паразитів.\nЧисельність паразитів у будь якій популяції хазяїнів, як і в тілі кожного окремого хазяїна не повинна перевищувати певного рівня, бо виникає загроза існування популяції хазяїна, а за ним і паразитів. У взаємовідносинах у системі паразит — хазяїн існує кілька механізмів, які грунтуються на принципі зворотного зв'язку і підтримують чисельність популяції паразитів на певному рівні. Інколи вслід за перенаселенням популяції паразитів у тілі хазяїна настає зниження росту паразитів, загибель частини з них, зниження репродуктивності.\nДля запобігання загибелі хазяїна у результаті надмірного, збільшення чисельності паразитів, у дроцесі. еволюції з'явився феномен зміни хазяїнів у життєвих циклах паразитів. Так, сисун частину життєвого циклу проводить у тілі молюсків, де інтенсивно розмножується партеногенетично. Велика кількість паразитів може загрожувати життю хазяїна. Наступні стадії розвитку сисуни проходять у хазяїнів інших типів тваринного світу, Це сприяє збереженню і сисунів, і молюсків.\nЯк відзначалось вище, на рівні особини паразит звичайно наносить шкоду хазяїну. Але у популяції хазяїнів він може відігравати позитивну роль, регулюючи чисельність хазяїнів. Інтенсивне збільшення чисельності популяції хазяїнів може призвести до виснаження її харчових ресурсів і викликати загибель усієї популяції. У таких випадках звичайно виникають епізоотії (масове захворювання тварин) паразитарних хвороб. Це призводить до загибелі частини тварин, і оптимальна чисельність популяції відновлюється. Виживає і популяція паразитів. У цьому проявляється позитивна роль паразитів (як і хижаків) у біогеоценозах. Але якщо можна говорити про певну позитивну роль паразитизму у природних біогеоценозах, то це ніяк не стосується людського суспільства. Паразитарні хвороби у людей обов'язково слід виявляти і лікувати, а в колективах людей необхідно здійснювати профілактичні заходи .\nРозподіл паразитів у популяції хазяїнів має певну закономірність. У популяції не всі особини рівною мірою вражені паразитами. Звичайно вражена тільки частина популяції, але у вражених особинах нагромаджується велика кількість паразитів. Це. пояснюється рядом причин: дещо різними умовами середовища, у які потрапляють окремі особини популяції хазяїнів і паразитів; зниженням резистентності уже вражених особин; розмноженням паразитів у тілі хазяїна (дизентерійна амеба, малярійний плазмодій у людини, личинкові стадії сисунів у молюсків).\n1.4 Шляхи розселення паразитів та пошук хазяїна\nРозселення тварин — важлива умова збереження виду.\nОсобливо важливо розселення для паразитів, оскільки суперінвазія призводить до смерті хазяїна і загибелі паразита. Тому паразити мають здатність залишати на певній стадії розвитку одного хазяїна та знаходити інших.\nПерехід від одного хазяїна до іншого, забезпечуючи розселення паразита, супроводжується високою його смертністю, оскільки ймовірність знаходження нового хазяїна, як правило, дуже невелика. Загибель більшої частини особин на різних стадіях циклу розвитку паразита компенсується великою плодючістю паразитичних форм. Перехід від одного хазяїна до іншого здійснюється двома шляхами; 1) за допомогою вільноживучої активно рухливої личинки, 2) за допомогою неактивної (в стані спокою: яйце, циста, спора) стадії. Остання має захисні пристосування, (оболонка), які забезпечують перечікування несприятливих умов.\nАктивна рухлива стадія (церкарій, рабдитна, філярієвидна личинка) сприяє розселенню паразита у просторі, звичайно не живиться і живе не довго. Крім функції розселення вона винокує функцію пошуку хазяїна.\nРозселенню паразита сприяє також переміщення хазяїнів. Особливо ефективне переміщення остаточного хазяїна, який е носієм статевозрілих форм паразита і розсіює його яйця на території свого житла.\nЯкщо цикл розвитку включає переносника, то функцію пошуку нового хазяїна виконує переносник. При наявності в циклі проміжного хазяїна, як правило, паразит не бере участі в пошуку остаточного хазяїна, а потрапляє до нього завдяки наявним харчовим зв'язкам .\nПаразити можуть змінювати поведінку проміжних хазяїнів таким чином, що шанси потрапити до остаточного хазяїна будуть підвищуватися. Наприклад, мурашки, які вражені метацеркаріями трематоди, вилазять на кінчик травинки і тут ціпеніють, що забезпечує ковтання їх травоїдними тваринами. Риби, які вражені деякими видами цестод, плавають значно повільніше, тому частіше стають здобиччю хижаків.\nУ багатьох паразитів ймовірність зустрічі з хазяїном полегшується, за рахунок синхронізації їх циклу розвитку з біоритмамн і поведінкою хазяїна. Наприклад, яйця Schistosoma hаеmatobium виділяються з організму людини із сечею, причому найбільша їх кількість надходить у порожнину сечового міхура в другу половину дня, коли ймовірність купання досить велика (проміжний хазяїн — водний молюск).\nПрикладом синхронізації циклів паразита і переносника можуть бути філярії Wuchereria bankrofti, личинки якої переходять в периферичні судини людини вночі, тобто в той час, коли переносник — комар роду Mansonia нападає на людину для смоктання крові. Вдень личинки концентруються.в судинах внутрішніх\nШляхи проникання паразита в тіло людини можутъ бути різними Напри-клад через рот — перорально: цисти дизентерійної амеби, яйця аскариди, гострики, фіни ціп'яків, личинкові стадії сисунів. У деяких паразитів (анкілостома, шистосома) личинка вбуравлюється в шкіру (перкутантне проникнення). Можливе зараження статевим шляхом, (трихомонади)\nК. І., Скрябін і Р.С. Шульц (1931) серед, паразитичних червів, виділили дві групи у залежноеті від характеру роз ви тку: гео- і біогельмінтів, найсприятливішим середовищем є грунт, що й дало підставу називати їх геогельмінтами. Враження, людини геогельмінта ми відбувається через немиті овочі ї фрукти на яких можуть знаходитися яйця геогельмінтів (на-приклад, аскариди, волосоголовця), або при безпосередньому контакті з грунтом, в якому є личинки (наприклад, кривоголовки).\nБіогельмінти проходять життєві цикли із зміною хазяїнів. Між хазяїнами біогельмінтів існують трофічн (харчові) зв'язки, завдяки чому здійснюється передавания паразитів. Наприклад, людина вражається неозброєним ціп'яком, поїдаючи яловичину. Життєві цикли паразитіввключають личинкові стадії і статевозрілі форми. Частину життєвого циклу з певними стадіями паразит проходить у тілі одних хазяїнів, частину — в інших. Організм, у тілі якого паразит знаходиться у статевозрілій стадії і розмножується статевим шляхом, називається остаточним, або дефінітивним, хазяїном (лат. dеfinitivus — остаточний). Організм, у тілі якого паразит проходить личинкову стадію чи стадії або розмножується безстатевим шляхом, називається проміжним хазяїном. У життєвому циклі деяких паразитів личинкові стадії послідовно переходять від одного до іншого хазяїна. У такому випадку першого з них називають першим проміжним, а другого— другим проміжним, або додатковим, хазяїном .\nУ деяких паразитів може існувати резервуарний хазяїн. Вони не обов'язкові у життєвому циклі паразитів, але, потрапивши в організм такого хазяїна, паразит не гине, хоч і не розвивається далі. Кількість таких паразитів у тілі резервуарного хазяїна може збільшуватися. При поїданні резервуарного хазяїна остаточним хазяїном паразит завершує розвиток. Резервуарний паразитизм полегшує паразиту проникати в організм остаточного хазяїна.\nУ кишках людини може паразитувати стьожковий черв'як — лентець широкий. Людина для нього є остаточним хазяїном. Першим проміжним хазяїном є рачок-циклоп, другим — багато видів риб, у тому числі щука. Остаточний хазяїн вражається, поїдаючи рибу. Але рибу може з'їсти інша риба, наприклад щука. Личинки лентеця широкого — плероцеркоїди — при цьому не гинуть, а переселяються у м'язи щуки. Тут плероцеркоїди можуть нагромаджуватися. Остаточний хазяїн вражається, поїдаючи сире м'ясо й ікру щуки. Отже, для лентеця широкого щука може бути як лопатковим, так і резервуарним хазяїном.\nСпособи проникання паразита в організм хазяїна залежать від біологічних особливостей паразита. Передавання біогельмінтів найчастіше здійснюється при поїданні одного хазяїна іншим. Інколи живі організми можуть бути механічними переносниками збудників захворювань. Наприклад, мухи і таргани можуть переносити на поверхні тіла і в кишках хвороботворні бактерії, цисти найпростіших і яйця гельмінтів. Але участь цих переносників не обов'язкова, значно частіше враження здійснюється без них. Такі необов'язкові і неспецифічні переносники називаються факультативними.\nУ інших випадках необхідна участь специфічних переносників. Так, передавання кров'яних паразитів пов'язане з харчуванням специфічних переносників із типу членистоногих на теплокровних тваринах. Звичайно у тілі таких переносників паразит проходить певні стадії розвитку або розмножується (наприклад, малярійний плазмодій у тілі комара). Специфічні обов'язкові переносники називаються облігатними.\nОтже, у розповсюдженні деяких паразитів беруть участь облігатні переносники. Наприклад, збудник малярії — малярійний плазмодій — передається людині малярійним комаром Anopheles. Такий шлях передачі збудника хвороби називається трансмісивним (лат. transmissio — передавання), а хвороби, які передаються таким шляхом, називаються трансмісивними.\nЄ. Н. Павловський виділив особливу групу хвороб, яка характеризується природною локалізацією, Природно-осередковими називаються хвороби, які пов'язані з комплексом природних умов. Вони існують у певних біогеоценоз ах незалежно від людини, але коли люди потрапляють у ці біогеоценози, то можуть бути враженими .\nІснування осередків таких хвороб зумовлене наявністю трьох груп організмів: І) організмів, які є збудниками хвороби; 2) організмів, які є хазяїнами збудника (природний резервуар збудника хвороби); 3) організмів — переносників збудника хвороби, якщо ця хвороба поширюється трансмісивне. Збудник лейшманіозу — один з видів найпростіших— лейшманія (Leischmania major). Природним резервуаром для лейшманій є дрібні гризуни, які живуть у пустині,— піщанки. Облігатними переносниками є комахи із ряду двокрилих — москіти.\nБагато паразитичних хвороб є природно-осередковими. При розробці заходів боротьби з природно-осередковими хворобами необхідно враховувати особливості збудника, переносника і тварин, які функціонують як резервуари збудника. Переважна більшість природно-осередкових хвороб передається трансмісійним шляхом, але існують природно-осередкові хвороби і з іншими шляхами передавання (опісторхоз, дифілоботріоз, трихінельоз).\n--PAGE_BREAK--Із майже півтора мільйонів видів тварин близько 60 тис. ведуть паразитичний спосіб життя, у тому числі близько 500 видів можуть паразитувати в людини і локалізуватися в багатьох її органах (рисунок 1.1).\n<shapetype id="_x0000_t75" coordsize=«21600,21600» o:spt=«75» o:divferrelative=«t» path=«m@4@5l@4@11@9@11@9@5xe» filled=«f» stroked=«f»><path o:extrusionok=«f» gradientshapeok=«t» o:connecttype=«rect»><lock v:ext=«edit» aspectratio=«t»><imagedata src=«21169.files/image001.png» o:><img width=«609» height=«635» src=«dopb94671.zip» v:shapes="_x0000_i1025">\nРисунок 1.1 — Локалізація паразитів у тілі людини\nУ зв'язку з цим одним з розділів науки про паразити — паразитології — є медична паразитологія.\nХарактерна риса паразитів — їхня патогенність (гр. pathos — страждання, genos — народження), тобто здатність викликати захворювання. Назви хвороб, які спричинюють паразити, утворюються з кореня родової назви паразита, до якого додається суфікс -оз, іноді -ез або -аз. Звідси захворювання, яке викликається одноклітинним паразитом, лейшманією, називається лейшманіозом, дизентерійною амебою — амебіазом, печінковим сисуном, або фасцілою,— фасціольозом тощо.\nХвороби, збудники яких вражають тільки людину, називаються антропо-позами. Біологічним хазяїном і джерелом збудників цих хвороб € вражена людина. Хвороби, збудники яких вражають організм тварин і людини, називаються зоонозами. При цьому джерелом збудників хвороби е свійські й дикі тварини.Багатьом із зоонозів властива при родна локалізація. Захворювання, які викликаються вірусами і збудниками рослинної природи, наприклад спірохетами, бактеріями, рикетсіями, називаються інфекційними. Хвороби, які пов'язані зі збудниками тваринної природи — найпростішими, гельмінтами, членистоногими, називаються інвазійними .\nСтадії розвитку паразита, в яких він здатний проникати у тіло хазяїна і після цього продовжувати свій розвиток, носять загальну назву інвазійних. Так, малярійний плазмодій у організмі людини проходить ряд стадій, але тільки стадія гаметоцита, потрапивши у тіло комара, буде продовжувати подальший розвиток. Отже, для комара інвазійною стадією є гаметоцит. У тілі комара плазмодій також проходить ряд стадій, але з них тільки стадія спорозоїта є інвазійною для людини.\nДля запобігання враженню паразитарними хворобами проводять профілактичні заходи. Розрізняють особисті і громадські профілактичні заходи. До особистих відносять ті заходи, які має виконувати кожний. Громадські профілактичні заходи проводять у великих колективах, у масштабах населеного пункту, певного адміністративного або географічного районів або навіть усієї країни. В організації та контролі за виконанням їх велика роль належить медичним працівникам. Морфологія, біологічні особливості, географічне поширення паразитів людини, як і хвороби (паразитози), які вони викликають, заходи профілактики, лікування і шляхи ліквідації паразитів людини становлять предмет вивчення медичної паразитології.\nРоль вітчизняних учениху розвитку паразитології. Вітчизняні вчені зробили немалий внесок у паразитологію, зокрема медичну. О. П. Федченко розшифрував життєвий цикл ришти. Ф. О. Леш відкрив амебу — збудника амебіазу, П. Ф. Веронський — збудника одного з видів лейшманіозу, Д. Ф. Лямбль — паразитів органів травлення— лямблій. В. Я. Данилев-ський виявив плазмодіїв — збудників алярії птахів, що сприяло виявленню збудників малярії людини Важливі дослідження малярії виконали В. В. Фавр і Д. Л. Романовськнй. 1. І. Мечников першим висловив припущення, що кліщі є переносниками збудників спірохетозів. М. О. Холодковський проводив дослідження паразитичних червів і надрукував перший атлас гельмінтів людини.\nУспішним розвиток паразитології привів до формування паразитологічиих шкіл, творцями яких стали видатні вчені.\nВ. О. Догель (1882—1955) першим у світовій науці обгрунтував екологічий напрямок у паразитології і створив найбільшу паразнтологічну школу. В. М. Беклемішев (1890—1962) автор вчень про малярійні ландшафти і життєві цикли кровосисних членистоногих. Ці вчення лягли в основу заходів по ліквідації малярії, сприяли і сприяють боротьбі не тільки з малярією, а й іншими хворобами, які передаються членистоногими. Створений В. М. Беклемішевим науковий напрямок успішно розвивається його численними учнями і послідовниками.\nЄ. Н. Павловський (1884—1965) ввів у науку вчення про трансмісивні хвороби і природну локалізацію деяких хвороб, яке відіграє важливу роль в оздоровленні територій, з якими пов'язане існування цих хвороб. Учні й послідовники Є. Н. Павловського успішно продовжують розвивати створений ним напрямок у науці .\nК. І. Скрябін (1878—1972)—організатор найбільшої у світі школи гельмінтологів, а також численних експедицій, які вивчали поширення гельмінтозів у людини, свійських і диких тварин на величезній території нашої країни. Він відкрив і описав більше 200 нових видів гельмінтів. Велику роль у дослідженнях К. І. Скрябіна відіграла розробка заходів у боротьбі з гельмінтозами, методів їх діагностики, терапії і профілактики. Численні учні й послідовники К. І. Скрябіна працюють сьогодні у багатьох парази-тологічних установах нашої країни і за кордоном.\nО. П. Маркевич створив найбільшу школу паразитологів на Україні. Організоване за його ініціативою Українське республіканське наукове товариство паразитологів об'єднало науково-дослідницьку І практичну діяльність паразитологів усіх профілів. Розробив методику комплексного вивчення паразитологічної ситуації, створив і розвинув учення про паразитоценози .\nДо цього типу відносять приблизно 20 — 25 тис. видів. Найпростіші дуже поширені на нашій планеті і живуть у найрізноманітніших середовищах: у морях і океанах, прісних водоймах, а деякі види — у грунті. Багато найпростіших пристосувались до життя у тілі інших організмів — рослин, тварин, людини.\nУ зв'язку з великим поширенням і практичним значенням найпростіших виділилась спеціальна наука про них — протозоологія і як її розділ — медична протозоологія.\nДо типу найпростіших організмів відносять організми, тіло яких складається з цитоплазми і одного або кількох ядер. Це дає підстави вважати, що найпростіші зберігають риси клітинного рівня організації. Протоплазма тіла найпростіших утворює одну клітину, тому їх називають одноклітинними (Monocytozoa). У цьому відношенні їх протиставляють усім іншим типам тварин, які включають багатоклітинні організми (Metazoa).\nПроте необхідно відзначити, що при морфологічній подібності клітин найпростіших з клітинами багатоклітинних вони суттєво відрізняються одна від одної. Клітина найпростішого — самостійна особина, яка виконує усі функції цілісного організму, тоді як клітини багатоклітинного організму тварини становлять тільки частини цілого, повністю від нього залежать і виконують спеціалізовані функції.\nПереважна більшість найпростіших має мікроскопічні розміри, які коливаються у межах від 3 до 150 мкм. Тільки найбільші представники цього типу, наприклад раковинні корененіж-ки, які живуть у північних морях, та викопні нумуліти, досягають у діаметрі 2—3 см.\nЧастини тіла найпростіших, які виконують різні функції, називають ор-ганелами, або органоїдами. Є органоїди двох типів: загального призначення, які характерні для будь-яких клітин (мітохондрії, центросоми, рибосоми тощо), і спеціального призначення, які виконують життєві функції одноклітинних як самостійних організмів.\nОрганоїдами руху у різних представників типу можуть бути несправжні ніжки (псевдоподії), джгутики, війки. Органоїди травлення складаються з травних вакуолей. У тілі деяких найпростіших є скоротливі (пульсуючі) вакуолі, які відіграють роль органоїдів саморегуляції, виділення і дихання. Багато найпростіших, які живуть вільно, мають зовнішній скелет у вигляді раковини.\nУ протоплазмі найпростіших можна розрізнити два шари — екто- і ендоплазму. Ектоплазма розташована зовні; вона однорідна (гомогенна) і більш щільна, ніж внутрішній шар, тобто ендоплазма. Поверхня ектоплазми найбільш ущільнена. Із неї утворюється периферична плівка — пелікула, яка є частиною живої цитоплазми. На поверхні пеликули іноді утворюється кутикула. Кутикула не має властивостей живої цитоплазми.\nБагато найпростіших у несприятливих умовах утворюють цисти, тобто стають нерухомими, набувають круглої форми, перестають живитися, процеси обміну речовин у них уповільнюються, зовні вони вкриваються щільною оболонкою, яка захищає від висихання, несприятливої температури, впливу шкідливих речовин. У інцистованому стані найпростіші легко розселяються. Зараження протозойними хворобами, тобто такими, збудники яких належать до типу найпростіших, відбувається при попаданні цист у організм людини із забрудненою їжею і водою.\nЯвище подразливості у найпростіших проявляється у вигляді таксисів. Захоплення їжі нерідко відбувається шляхом фагоцитозу. Інколи органічні речовини всмоктуються осмотичне, у деяких із вільноживучих найпростіших є хлорофіл, і вони здатні певною мірою до аутотрофного типу живлення шляхом фотосинтезу.\nТип Найпростіші поділяється на чотири класи: саркодові (Sarcodina), джгутикові (Flagellata), споровики (Sporozoa) та інфузорії (Infusoria) .\nКлас Саркодовіналічує близько 10 тис. видів. Більше 80% сучасних саркодових — мешканці моря, деякі живуть у прісних водоймах і грунті. Ряд видів перейшов до паразитичного способу життя. Основна властивість саркодових — здатність утворювати псеидоподії, або несправжні ніжки, які служать для руху і захоплення їжі.\nАмеба дизентерійна ( Еntаmoeba hislolytica) —збудник амебної дизентерії (амебіозу). Відкрита петербурзьким ученим Ф. О. Лешем у 1875 р.\nРисунок 2.1 — Схема життєвого циклу амеби дизентерійної (Entamoeba histolytica)\nУмови, які необхідні для перетворення одних форм амеби дизентерійної у інші, вивчені російським протистологом В. Гнєзділовим. Виявилось, що різні несприятливі фактори — переохолодження, перегрівання, недоїдання, перевтома тощо сприяють переходу forma minuta у forma magna. Необхідною умовою є також присутність певних видів кишкових бактерій.\nАмеби, занурюючись у стінки кишок, утворюють кровотечні виразки. Властиві також кров'яні випорожнення, частота яких досягає 3—10 і більше разів за добу. Хвороба може закінчитися смертю. Діагноз ставиться у випадку виявлення вегетативних форм і цист у фекаліях, проте необхідно пам'ятати, що цисти можуть виділятися і практично здоровими людьми. Практично здорові носії — явище досить поширене. Профілактикою є собиста гігієна — миття рук перед прийманням їжі і після відвідування туалету; термічна обробка їжі і питної води, ретельне миття ово чіві фруктів, які використовуються у їжу у сирому вигляді; оберігання продуктів і води від потрапляння пилу і від мух, які можуть механічно перенести різних збудників хвороб .\nАмеба кишкова (Entamoeba coli). Непатогенна, морфологічно подібна до амеби дизентерійної. Вона також утворює вегетативні форми і цисти, але протеолітичного (тобто, який розщеплює білок) ферменту не виділяє і в стінку кишки не проникає. Циста містить звичайно 8 ядер, але зустрічаються цисти і з іншою кількістю ядер. Для цист Е. соїі властиві розміри 13— 25 мкм (Рисунок 2.2).\n<imagedata src=«21169.files/image005.png» o:><img width=«334» height=«185» src=«dopb94673.zip» v:shapes="_x0000_i1027">\nРисунок 2.2 — Цисти амеб кишок людни\nАмеба ротова (Entamoeba gingivales). Перша паразитична амеба, яку знайшли у людини. Ця амеба часто зустрічається у каріозних зубах і в білому налипанні, що вкриває зуби. Розміри тіла коливаються від б до 60 мкм. Живиться бактеріями і лейкоцитами. Патогенне діяння — сумнівне.\nВідомо приблизно 6—8 тис. видів джгутикових. Для усіх пластина плинність двох, а інколи і більшої кількості джгутиків, за допомогою яких вони рухаються. Розташовані джгутики на передньому кінці тварин. Джгутик — ниткоподібний виріст цитоплазми. Під електронним мікроскопом видно. Ідо він складається із гомогенної речовини, в якій є 9 подвійних (зониі) і 2 одинарні (в центрі) фібрили (ниткоподібні структури) завтовшки 25— 60 им; тому фібрили й називають мікротрубочками. Прикріплюється джгутик до базального зернятка, яке знаходиться в ектоплазмі. Якщо джгутиків кілька, один із них може бути спрямований назад. Інколи між ним і пеликулою утворюється хвилеподібна цитоплазматична перетинка, яку називають ундулюючою мембраною.Форма тіла звичайно стала.\nДжгутикові — гетеротрофи. Деякі вільноживучі здатні до аутотрофного живлення і є міксотрофами. Більшість живе у морських і прісних водах. Багато перейшли до паразитичного способу життя. Медичний інтерес становлять джгутикові, які паразитують у тілі людини.\nТрипаносома (Trypanosoma brucei gambiense)—збудник трипаносомозу — африканської сонної хвороби. У тілі людини й інших хребетних живуть у плазмі крові, лімфі, лімфатичних вузлах, спинномозковій рідині, тканинах спинного і головного мозку. Зустрічається у ряді екваторіальних районів Західної Африки.\nРозміри від 13 до 39 мкм. Тіло зігнуте, сплющене у одній площині, звужене на обох кінцях, має один джгутик і ундулюючу мембрану. Живиться осмотично. Розмножується трипаносома безстатевим шляхом (поздовжній поділ).\n--PAGE_BREAK--Трипаносома — типова трансмісивна хвороба з природними осередками. Збудник розвивається із зміною хазяїнів. Перша частина життєвого циклу трипаносоми проходить у травному каналі мухи цеце (їх є 20 видів, найбільш поширений вид Glossina palpalis), за межами аpeaлу цих мух трипаносомоз не зустрічається. Друга частина життєвого циклу проходить у нового хазяїна, яким є людина та деякі ссавці (велика і дрібна рогата худоба, спині, собаки, також дикі тварини). За останніми даними, саме людина — основний резервуар збудника.\nПри смоктанні мухою крові хворої людини трипаносоми потрапляють до її шлунку. Тут вони розмножуються і проходять ряд стадій розвитку. Повний цикл розвитку триває близько 20 днів. Мухи, у тілі яких є трипаносоми інвазійної стадії, при кусанні можуть вражати людину.\nУ хворого трипаносомозом спостерігаються м'язова слабість, виснаження, розумова депресія, сонливість. Хворобливий стан триває 7—10 років І при відсутності лікування закінчується смертю. Особиста профілактика зводиться до приймання лікарських препаратів, які можуть запобігти зараженню при кусанні мухами цеце .\nЛейшманії — збудники лейшманіозів, трансмісивних.хвороб, з природними осередками. Лейшманії відкрив російський лікар П. Ф. Боровський у 1898 р. У 1.903—1904 pp. нові види лейшманій відкрили англійські лікарі У. Лейшман і Ч. Донован. Лейшманії можна поділити на: дерматотропні (локалізуються у шкірі) і вісцеротропні (локалізуються у внутрішніх органах).\nЛейшманії дуже малі (2— 4 мкм, іноді до 8 мкм). Це внутрішньоклітинні паразити. У життєвому циклі вони проходять дві стадії: безджгутикову, круглясту, або овальну (у організмі людини та інших хребетних), і джгутикову, яка має видовжене тіло (у організмі комах переносників). Джгутикові форми утворюються також у штучних культурах. Переносником збудника є дрібні комахи — москіти (Phlebotomus). Природним резервуаром для L. tropica minor служить людина, а для L. tropica major — гризуни (піщанки, ховрашки, хом'яки тощо), які у природних умовах вражені іноді до 70 %.\nПри шкірному лейшманіозі утворюються круглясті виразки на відкритих частинах тіла, переважно на обличчі, які довго не заживають. Особиста профілактика полягає в індивідуальному захисті від кусання москітами.\nЛейшманії зустрічається у країнах Середземномор'я і Середній Азії (збудник — L. infantum). У ряді країн Азії, Африки і Південної Америки захворювання лейшманіозом викликається також іншими видами лейшманій. Найчастіше хворіють діти до 12 років. Захворювання супроводжується непе ріодичним підвищенням температури, збільшенням селезінки і печінки, зменшенням вмісту еритроцитів у крові.\nПрофілактикою є ндивідуальний захист від москітів.\nТрихомонади — збудники хвороб, які загалом називають трихомо-нозами.\nТрихомонада кишкова(Trichomonas hominis) — збудник кишкового трихомонозу.\nЛокалізується у товстих кишках.Географічне поширення — повсюдне.Трихомонада кишкова — маленький джгутиконосець завбільшки 5—15 мкм, овальної форми, з одним міхуроподібним ядром, З—4 джгутиками і ундулюючою мембраною. Тіло пронизане опірним стрижнем, який закінчується загостреним шипом на задньому кінці тіла. Живиться бактеріями, які ковтає клітинним ротом, а також осмотичне — рідкими речовинами.\nЗараження відбувається через їжу і воду, які забруднені фекаліями, що містять трихомонади. Патогенне значення не встановлене, бо.трихомонада кишкова зустрічається у кишках здорових людей і хворих кишковими хворобами.\nПрофілактиката, що й при інших кишкових протозоозах.\nТрихомонада піхвова(Т. vaginalis) — збудник урогенітального трихомонозу. Локалізується сечостатеві шляхи жінок та чоловіків. Географічне поширення — повсюдне.\nМорфологічні особливості. Має значно більші розміри, ніж трихомонада кишкова, — 7-30 мкм. Форма тіла найчастіше грушоподібна, має 4 джгу тики, ундулюючу мембрану й опірний стрижень, який закінчується шипом.Ця трихомонада викликає запальні пронеси у статевих шляхах. Зараження відбувається переважно статевим шляхом, а також при користуванні загальною білизною і предметами особистої, гігієни; джерелом інфекції може стати недостатньо стерильний гінекологічний інструмент .\nКлас налічує близько 1350 видів. Споровики — паразитичні огранізми. Загальною рисою для яких є відсутність у зрілих форм будь-яких оргноїдів руху, а також складні життєві цикли з чергуванням статевого і безстатевого розмноження. Для багатьох видів споровиків властиве безстатеве розмноження — внутрішнє пупкування. У одній із стадій циклу розпитку споровиків утворюються спори (точніше, сгюрозоїти). Паразитичним спосіб життя споровиків привів до спрощення їх організації: вони не мають органоїдів живлення і травления. Живлення, дихання, виділення здійснюються всією поверхнею тіла.\nТоксоплазма (Toxoplasma gondii) —збудник токсоплазмозу.\nЛокалізується в клітинах головного мозку, печінки, селезінки, лімфатичних вузлів, м'язів та інших органів людини, а також усіх видів ссавців і багатьох видів птахів.\nГеографічне поширення — повсюдне.\nТоксоплазми, які локалізуються всередині клітини хазяїна, називають ендозоїдами. Ендозоїд має форму півмісяця (розмір 4—7x2—4 мкм). Один кінець його загострений, інший — круглястий. У центрі знаходиться ядро. На загостреному кінці токсоплазми при дослідженні під електронним мікроскопом виявляється коноїд — утворення, яке подібне до присоски. За його допомогою паразит фіксується на поверхні клітини при прониканні у неї.\nДля ендозоїда властиве безстатеве розмноження шляхом поздовжнього поділу і ендогонії (внутрішнього пупкування). У результаті багаторазових поділів у цитоплазмі клітини хазяїна нагромаджується велика кількість токсоплазм, які розтягують зовнішню мембрану клітини. Скупчення токсоплазм під клітинною мембраною називається псевдоцистою. Після руйнування враженої клітини токсоплазма проникає у нову. При хронічному токсоплазмозі крім псевдоцист утворюються і справжні цисти. Це звичайно великі (до 100 мкм) скупчення токсоплазм, які складаються з кількох сотень паразитів, вкритих товстою оболонкою. Цисти у клітинах хазяїнів можуть зберігати життєздатність до кількох років.\nЛюдина заражається токсоплазмом звичайно при куштуванні сирого м'ясного фаршу або споживанні м'яса, яке недостатньо оброблене термічне. Крім того, можливе зараження ооцнст'ами, які виділяються кішками з фекаліями, при забрудненні рук грунтом або при безпосередньому контакті з кішкою. Паразити, які потрапили у травний канал, проникають у стінки тонких кишок, потім лімфою заносяться у лімфатичні вузли, де розмножуються і по кровоносних судинах потрапляють у органи локалізації.\nУ дорослих людей проникнення в організм токсоплазм рідко призводить до гострого захворювання з підвищенням температури, збільшенням лімфатичних вузлів, висипом. Частіше спостерігається безсимптомне паразитоносійство або ж хвороба протікає хронічно без характерних симптомів. За деякими даними, серед населення зустрічається від 10 до 30 % таких клі-нічно здорових носіїв токсоплазм. В окремих випадках може настати загострення хронічного токсоплазму з запальними процесами і враженням нервової тканини, очей, серцевого м'яза тощо.\nНебезпечне зараження токсоплазмозом жінок під час вагітності, бо токсоплазми можуть проникнути з організму матері через плаценту в організм плоду і викликати його загибель, У інших випадках можуть народжуватися мертві або нежиттєздатні діти з різними каліцтвами. Інколи народжуються діти з гострим природженим токсоплазмом, який характеризується високою температурою, набряками, висипом. Результатом природженого токсоплазмозу може бути відставання розумового розвитку аж до ідіотії.\nЛюдина, як і інші проміжні хазяїни, джерелом зараження бути не може. Необхідне обмеження контакту з кішками, дотримання правил особистої гігієни, не слід використовувати в їжу сире і недостатньо термїчно оброблене м'ясо.\nМалярійні плазмодії — збудники малярії рептилій, птахів, багатьох видів ссавців. Для людини патогенними є чотири види: Plasmodium vivax — збудник триденної малярії, P. malariae — збудник чотириденної малярії, P. falciparum — збудник тропічної малярії, P. ovale — збудник малярії типу триденної. Ці види малярійних плазмодіїв відрізняються морфологічними і біологічними особливостями, термінами розвитку в організмі людини і характером хвороби, яку вони викликають .\nОстаточними хазяїнами плазмодіїв — збудників малярії людини — є комарі роду Anopheles, яких називають малярійними, проміжним хазяїном є людина.\nЗаражаючись плазмодіями при ссанні крові хворого на малярію, комар потім заражає іншу людину, вводячи їй плазмодіїв з своєю слиною при укусі. Разом зі слиною зараженого комара у кров людини потрапляє плазмодій на стадії спорозоїтів, які з током крові розносяться по всьому тілу і проникають у печінку.\nДля розвитку плазмодія у тілі комара необхідна певна температура. Для P. vivax — не нижче -4-16 °С. Малярія—тяжка хвороба, яка характеризується появою виснажливих приступів. Приступи супроводжуються ознобом і підвищенням температури до 40 °С. Плазмодії руйнують велику кількість еритроцитів, що при відсутності лікування може призвести до анемії і навіть смерті.\nДля лабораторного діагнозу проводять мікроскопічне дослідження мазків або великої краплі крові, у яких виявляють шизонти і гаметоцити. Кров рекомендується брати під час приступу або зразу після нього.\nМалярія широко розповсюджена у багатьох країнах, особливо з тропічним і субтропічним кліматом.\nУ районах поширення малярії рекомендується захищатися від укусів комарів (спати під тюлевими запонами над ліжком, змащувати відкриті частини тіла відлякуючими комарів речовинами тощо) .\nКласналічує близько 6 тис. видів. Це найбільш складно побудовані найпростіші. Органоїди їх руху — вінки, тобто топкі ниткоподібні вирости цитоплазми. Війки значно коротші, ніж джгутики, кількість їх велика, вони вкривають усе тіло тварини. Війки зберігаються все життя або є лише на ранніх стадіях розвитку. Другою особливістю війчастих є наявність у кожної особини двох ядер: великого (макронуклеус) і малого (мікронуклеус). Інколи може бути кілька мікронуклеусів. Більшість інфузорій — мешканці морських і прісних водойм; деякі види живуть у вологому грунті або піску. Ряд видів — паразити тварин і людини.\nПаразитична інфузорія — балантидій (Balantidjum coli, рисунок 2.3) —збудник балантидіазу. Локалізація — у товстих кишках. Географічне поширення — повсюдно, але переважає у країнах з жарким кліматом.\nБалантидій належить до найбільших найпростіших, його розміри З0—200х20— 70 мкм, форма тіла овальна. Уся інфузорія вкрита короткими війками, довжина яких навколо перистома дещо більша, ніж на інших частинах тіла. Є дві пульсуючі вакуолі. Добре виражені мікро- і макронуклеус. Останній звичайно має бобоподібну форму. Розмножується балантидій діленням упоперек.\nЗараження відбувається цистами через забруднену воду, їжу, руки. Цисти можуть розноситися мухами. Джерелом поширення балантидіазу можуть бути свині, у кишках яких паразитує балантидій.\nУ людини паразитоносіиство не завжди супроводжується захворюванням; але якщо балантидій прони кає у стінки кишок, то викликає кровотечні виразки і відповідно кривавий понос.\n<imagedata src=«21169.files/image007.png» o:><img width=«184» height=«422» src=«dopb94674.zip» hspace=«12» v:shapes="_x0000_s1061">\nРисунок 2.3 — Балантидій (Balantidium coli)\nУ тяжких випадках, якщо невчасно почати лікування, можлива смерть. З метою діагностики проводять мікроскопічне дослідження фека-ліїв, у яких при балантидіазі виявляється слиз, кров, гній і безліч паразитів.Профілактика та, що і при інших кишкових протозойних хворобах .\nПлоских червів відомо близько 7300 видів. Вони зустрічаються у морських і прісних водах, грунті; багато перейшло до паразитичного способу життя.\n— тришаровість, тобто розвиток екто-, ендо- і мезодерми у ембріонів;\n— наявність шкірно-м'язового мішка ( покриви тіла зростаються з м'язами);\n— відсутність порожнини тіла (простір між органами заповнений паренхімою);\n— форма тіла стиснена у спинно-черевному напрямку (дорсовентральному);\n— наявність розвинених системорганів: м'язової, травної, видільної, нервової і статевої.\nІз цього типу можна розглянути два класи: сисуни (Trematodes) і стьожкові (Cestoidea), які включають паразитів, що мають медичне і ветеринарне значення .\nКласналічує близько 3 тис. видів. Усі сисуни —паразитичні організми. За будовою вони подібні до війчастих червів (планарій), а відмінності їх у основному пов'язані з паразитичним способом життя. Для сисунів властиві складні життєві цикли. Статевозріла гермафродитна стадія сисунів називається маритою. Тіло марити сплющене у вигляді листка. Рот розташований на черевному боці переднього кінця тіла і озброєний сильною мускулистою присоскою. Крім цієї присоски існує ще одна на черевному боці, за допомогою якої сисун прикріплюється до організму хазяїна.\nРотовий отвір веде до мускулистої глотки, яка являє собою сильний сисний апарат. За глоткою іде стравохід і звичайно розгалужені кишки, які закінчуються сліпо.\nНервова система розташована у вигляді навкологлоткового нервового кільця і трьох пар нервових стовбурів, які відходять від нього. Нервові стовбури зв'язані між собою перемичками, бічні стовбури розвинені краще. Завдяки цьому нервова система нагадує решітку.\nВидільна система представлена добре розвиненими розгалуженими протонефридіями. Протонефридії починаються в глибині паренхіми клітина ми зірчастої форми, які називають кінцевими, або термінальними. Ці клітини численні. розк.идані у паренхімі усього тіла. Майже усі сисуни — гермафродити. Чоловіча статева система складається із пари сім'яників, двох сім'япроводів, які зливаються у сім'явипорскувальний канал, і копулятивного органа (цируса). Жіноча статева система складна. Яєчник, жовточники, сім'яприймальник відкриваються у оотип, де здійснюються запліднення і остаточне формування запліднених яєць. Із жовточників надходить поживний матеріал для яєць. Сюди ж надходять виділення спеціальних залоз — тілець Меліса. Із оотипу яйця переміщуються у матку і виводяться назовні через статевий отвір, У деяких сисунів запліднення відбувається у сім'яприймальннку. Запліднення звичайно перехресне. Рідше спостерігається самозапліднення.\nДля сисунів властиві спеціалізація і спрощення будови деяких органів, які зумовлені паразитичним способом життя. Спеціалізація проявляється у наявності присосок, шипів, гачків та інших утворів на поверхні тіла, доброму розвитку статевих органів. У проходженні складних життєвих циклів та інтенсивному розмноженні на різних стадіях життєвого циклу. Морфологічна дегенерація (спрощення організації) виражається відсутністю органів чуттів у статево зрілих форм, які є ендопаразитами.Складні життєві цикли сисунів пов'язані з проходженням низки стадій розвитку. На цих стадіях здійснюється статеве розмноження як із заплідненням, так і без нього, тобто партеноге-нетично, що забезпечує величезну кількість потемків, яка необхідна для підтримання існування виду. Сисуни виникли, мабуть, від війчастих червів, які перейшли до паразитичного способу життя. У людини і свійських тварин паразитує кілька видів сисунів. Хворобу, яка викликається сисунами, називають трематодозом .\nПечінковий сисун, абофасціолa (Fasciola hepatica), — збудник фасціольозу.\nФасціола живе у жовчних протоках печінки, жовчном міхурі, а інколи у підшлунковій залозі та в інших органах.Марита фасціоли досягає у дов-жину 3—5 см.\nФасціола розвивається із зміною хазяїнів. Остаточними хазяїнами її є травоїдні ссавці велика і дрібна рогата худоба, коні, сиплі, кролі тощо). Зрідка фасіїіола зустрічається у людини. Проміжний хазяїн — ставкових малин (Galba truncalula).\n--PAGE_BREAK--Яйце фасніоли починає розпиватися при потраплянні у воду. У життєвому циклі фасніолн інвазійною (тобто здатного заражати) для проміжного хазяїна стадією служить мірацидій. Худоба найчастіше заражається при поїданні трави на заплавних луках і споживанні води, в якій можуть знаходитись адолескарії. Людина звичайно заражається через овочі.\nФасціоли впливають на хазяїна механічно. Продукти їх життєдіяльності токсичні і мають алергічну дію. Фасціоли заковтують еритроцити, лейкоцити і епітелій жовчних протоків, чим травмують навколишні тканини. Прн інтенсивній інвазії можливі циротичні зміни в печінці.\nЛабораторний діагноз ставиться на підставі знаходження яєць фасціоли у фекаліях. Знання біологічних особливостей і життєвого циклу необхідні для організації боротьби і вироблення раціональних профілактичних заходів. Заходи особистої профілактики: не споживати сиру воду із небезпечних щодо цього водойм; ретельно мити овочі, які використовуються у їжу в сирому вигляді.\nЛанцетоподібний сисун (Dicrocoelium lanceatum) — збудник дикроцеліозу.\nЛанцетоподібний сисун паразитує у печінці великої і дрібної рогатої худоби та деяких інших тварин; дуже рідко зустрічається в людини.\nДовжина ланцетоподібного сисуна близько 10 мм, форма тіла ланцетоподібна. Від фасціоли він відрізняється будовою кишок. Яйця цього гельмінта за забарвленням варіюють від жовтавого до темно-брунатного, мають овальну форму, на одному з боків мають маленьку кришечку.\nРозвиток відбувається із зміною проміжних хазяїнів. Остаточні хазяїни—травоїдні ссавці. Перший проміжний хазяїн — наземні молюски, другий — мурашки. У зовнішнє середовище яйця цього сисуна потрапляють з фекаліями остаточного хазяїна .\nВідомо близько 1800 видів стьожкових червів. Всі вони — облігатні ендопаразити, у статевозрілій стадії паразитують у кишках, їх тіло сплющене у спинночеревному (дорсовентральному) напрямку, має форму стрічки. На передньому кінці знаходиться голівка — сколекс, далі — шийка, потім стробіла, яка складається із члеників — проглотид.\nКруглястий, або сплющений, сколекс має органи фіксації, найчастіше у вигляді чотирьох мускулистих присосок або двох поздовжніх присисних щілин — ботрій. У багатьох, крім присосок, на вершині сколекса є ще невеликий хоботок, озброєний віночком або кількома рядами кутикулярних гачків. Відомі органи фіксації й іншого типу. Наявність тих чи інших органів прикріплення і їх кількість характеризують різні види цестод. Нові проглоти-ди відчленовуються від шийки, внаслідок чого раніше утворені проглотили поступово відсуваються назад і в міру дозрівання у них яєць відриваються.\nЗовні тіло черв'яка вкрите шкірно-м'язовим мішком. Його поверхневий шар — тегумент — морфологічно подібний до такого у сисунів а функціонально аналогічний слизовій оболонці кишок хребетних. У виявлено ряд травних ферментів.\nТравна система відсутня, Цестоди живуть у кишках хазяїна, де оточені рідким поживним матеріалом, який вони всмоктують осмотично усією поверхнею тіла. Органи, виділення — протонефридії. Нервова система складається з переднього нервового вузла (ганглія), який розташований у сколексі, і двох головних бічних стовбурів, які тягнуться вздовж усього тіла. Органи чуттів, крім органів дотику, відсутні.\nЦіп’як озброєний (Taenia solium)—збудник теніозу.\nУ стьожковій стадії — паразит тонкої кишки, у стадії фіни локалізується в основному у м'язах. У людини виявляється в очах, центральній нервовій системі.\nСтатевозрілі форми досягають у довжину 2—3 м. Остаточний хазяїн — людина. Проміжний хазяїн — свиня, зрідка людина. Зараження свиней відбувається при поїданні нечистот, у яких можуть виявитися проглотиди ціп'яка озброєного. Зараження людини відбувається при споживанні в їжу сирої або недостатньо термічно обробленої свинини.\nЦіп'як неозброєний (Таепіarhynchus saginatus) — збудник теніарінхозу.\nУ стьожковій стадії паразитує у кишках людини.\nУ статевозрілому стані ціп'як неозброєний досягає у довжину 4—7 м.\nОстаточний хазяїн — людина, проміжний — велика рогата худоба.\nЗа характером захворювання подібне до теніозу. Діагноз ставиться при виявленні лроглотид, які можна виявити не тільки у фекаліях. Вони активно виповзають із анального отвору і повзають по тілу й білизні, привертаючи увагу хворого. Яйця цього ціп'яка можна виявити також за допомогою зскрібка з періанальних складок. Фінозна стадія у організмі людини не розвивається.\nЛіквідація теніаринхозу цілком реальна, оскільки хворі легко виявляються; е радикальні засоби лікування і розроблено профілактичні заходи, які полягають у розриванні епідемічного ланцюга. Для уникнення зараження худоби проводиться активний вияв хворих серед населення країни. Особливо ретельно обстежуються працівники, які обслуговують тваринництво. Лікування хворих обов'язкове. Здійснюються заходи по санітарному благоустрою населених пунктів. Для запобігання зараженню людей підсилюється ветеринарна експертиза туш на м'ясокомбінатах, бойнях і ринках. Проводиться велика санітарноосвітницька робота .\nТип Круглі черви (Nemathelminthes) налічує близько 500 видів круглих червів, які живуть у різних середовищах: морських і прісних водах, грунті, органічних речовинах, які гниють або бродять. Багато круглих червів пристосувалось до паразитування. Ряд видів цікавлять медиків, бо є паразитами людини.\nДля тварин, які відносяться до типу круглих червів, властиві: 1) тришаро-вість, тобто розвиток екто-, енто- і мезодерми у ембріонів; 2) наявність первинної порожнини тіла і шкірно-м'язового мішка; 3) білатеральна симетрія; 4) видовжене несегментрване тіло, яке на поперечному розрізі круглясте; 5) наявність систем органів — м'язо юі, травної, нервової і статевої; 6) роздільностатевість; 7) поява третього, заднього відділу травної системи і анального отвору.\nУ систематичному відношенні тип круглих червів поділяють на кілька класiiit з яких ми розглянемо тільки основний клас власне круглих червів (нематод). Усі круглі черви, які паразитують у людини, відносяться до цього класу .\nШкірно-м'язовний мішок нематод утворений кутикулою, гіподермою і мускулатурою. За даними Ю. К. Богоявленського, у типового представника круглих червів — аскариди людської — кутикула складається з 10 шарів. Вона виконує функцію зовнішнього скелета (опори для м'язів) і захисту від механічних і хімічних факторів. Гіподерма, яка розташована під кутикулою, складається із суцільної маси протоплазми: клітини з рідкими ядрами і вакуолями, меж між ними немає (синцитій). Гіподерма пронизана численними фібрилами. У гіподермі активно відбуваються обмінні процеси й інтенсивний біосинтез. Вона є також бар'єром, який затримує шкідливі для гельмінта речовини.\nПід гіподермою розташована мускулатура, яка складається з окремих клітин, зібраних у 4 тяжі поздовжніх м'язів, відділених один від одного валиками гіподерми— спинним, черевним і двома бічними.\nВсередині шкірно-м'язового мішка розташована первинна порожнина тіла, або псевдоцель, заповнена рідиною. Особливість цієї порожнини полягає в тому, що вона не вистелена мезодермальним епітелієм. У ній розташовуються внутрішні органи нематод. Крім того, у порожнині під великим тиском знаходиться рідина, що створює опору для соматичної мускулатури. До складу органів входить невелика і, як правило, постійна кількість клітин.\nТравна системапочинається ротовим отвором, який розташований на передньому кінці тіла і оточений трьома «губами». Травна система являє собою пряму трубку, яка ділиться на той відділи—передній, середній і задній. Передній і задній відділи ектодермального походження, середній — ентодермального. Закінчується кишка анальним отвором, який розташований на задньому кінці тіла я черепного боку. У деяких нидів анальний отвір відсутній.\nКровоносна і дихальна системи відсутні, що вказує па примітивність організації нематод. Дихання здійснюється через покриви або біоенергетичний процес відбувається за типом аноксибіозу (бродіння) .\nВидільна система своєрідна. Вона представлена 1—2 одноклітинними шкірними залозами, які замінили про-тонефридії. Від залози відходять вирости у вигляді двох бічних каналів, які лежать у бічних валиках гіподерми. Ззаду канали закінчуються сліпо, а в передній частині сполучаються у один непарний канал, який відкривається назовні порою позаду «губ». Функція виділення властива і особливим фагоцитарним клітинам, які розташовані вздовж видільних каналів. У клітинах нагромаджуються нерозчинні продукти дисиміляції, а також інородні тіла, які потрапляють у порожнину тіла.\nНервова системаскладається з на-вкологлоткового кільця, від якого відходять нервові стовбури — спинний, черевний і 4 бічні. Стовбури сполучені між собою комїсурами. Органи чуттів розвинені слабо. Вони представлені органами дотику і, ймовірно, органами хімічного чуття — горбиками, які розташовані переважно навколо рота, а в самців і дотикових горбиків на задньому кінці тіла.\nСтатеві органи трубчастої будови. У самки вони звичайно парні, а у самця — непарні. Чоловічий статевий апарат складається із сім'яника. За ним іде сім'япровід, який переходить у сім'явипорскувальний канал, що відкривається у задню кишку. Жіночий статевий апарат починається правим і лівим яєчниками, потім ідуть правий і лівий яйцеводи у вигляді трубок великого діаметра, права і ліва матки, які мають невеликий діаметр. Обидві матки сполучаються у загальну піхву, яка відкривається назовні на череві. Розмноження тільки статеве.\nЗапліднені яйця починають розливатися в матці, але остаточне формування личинки у більшості видів відбувається тільки у зовнішньому середовищі при наявності кмсию повітря. У деяких нематод спостерігається живородіння. Ріст і розвиток личинок супроводжуються рядом послідовних линянь, при яких личинка звільняється від старої кутикули, яка замінюється новою. Для життєвого циклу більшості видів паразитичних круглих червів властива відсутність зміни хазяїнів.\nГострик (Enterobius vermicularis) —збудник ентеробіозу.\nПаразитує у нижніх відділах тонкої кишки. Поширений скрізь. Морфофізіологічні особливості. Гострик — невеликий черв'як білого кольору. Довжина самок близько 10 мм, самців — 2—5 мм. Задній кінець тіла самця спіралеподібне зігнутий. Яйця гострика безбарвні, несиметричні, сплющені з одного боку. Живляться гострики вмістом кишок.\nГострик — паразит тільки людини. Зміни хазяїнів нема. Самка з дозрілими заплідненими яйцями спускається до анального отвору, переважно вночі, коли слабне тонус його сфінктера, виходить назовні і відкладає на шкіру промежини людини від 10 до 15 тис, яєць, після чого гине. Самки, повзаючи, викликають сильне свербіння.\nЯйця гострика на шкірі людини досягають інвазійної зрілості через 4— 6 год. Особи, які страждають ентеробіозом, під час сну розчухують сверблячі місця. Яйця потрапляють на пальці, особливо нагромаджуючись під нігтями. З рук вони можуть бути занесені у рот самим же хворим (аутореінвазія), а також розсіюються по білизні і оточуючих предметах. Тривалість життя гострика близько 1 місяця .\nТип Кільчасті черви налічує близько 6800 видів, представники яких живуть у прісних і солоних водах і в грунті. Вивчення кільчастих червів важливе для розуміння шляхів філогенезу тваринного світу. Деякі види мають медичне значення.\nДля тварин типу кільчастих червів (перстеняків) властиві: 1) тришаровість, тобто розвиток екто-, ендо- і мезодерми у ембріонів; 2) вторинна порожнина тіла; 3) шкірно-м'язозий мішок; 4) двобічна симетрія; 5) гомономна метамерія, або сегментація тіла; 6) наявність основних систем органів: травної, дихальної, видільної, кровоносної, нервової, статевої; 7) замкнена кровоносна система; 8) видільна система у вигляді метанефридіїв; 9) нервова система складається з надглоткового ганглія і черевного (парного або непарного) ланцюга, з'єднаних навкологлотковнми комісурами; 10) наявність примітивних органів руху.\nВажливими прогресивними рисами у будові кільчастих червів необхідно назвати появу целомічної порожнини і видільної системи у вигляді метане-фридїїв. Целом відрізняється від первинної порожнини наявністю целомічної вистилки. З одного боку вона прилягає до стінки тіла, утворюючи соматоплевру, а з другого — до стінки кишкової трубки, утворюючи спланхноплевру.\nПоява целому забезпечує перстенякам (анелідам) більш високий, ніж у інших червів, рівень процесів життєдіяльності. Целомічна рідина, яка омиває органи тіла, поряд з кровоносною системою постачає їм кисень і поживні речовини, а також сприяє видаленню продуктів дисиміляції і пересуванню фагоцитів.\nВидільна система кільчастих червів — метлнефридн тісно пов'язана з целомічною порожниною. Метанефридії починаються у порожнині тіла лійкою, від якої відходить протока у сусідній сегмент тіла, тут вона робить кілька петель і відкривається назовні видільною порою на бічній стінці тіла. У кожному сегменті є пара метанефридіїв (правий і лівий). Лійка і протока мають війки, які викликають рух екскретованої рідини.\nКільчасті черви — це ланка у родоводі тваринного світу. З ними філогенетичне пов'язані типи членистоногих і молюсків (м'якотілих).\nРоль кільчастих червів у біосфері Істотна. Багато морських анелід (поліхе-ти) є основною їжею риб, тому мають велике значення в кругообігу речовин у природі. Деякі з лоліхет туземці островів Полінезії використовують у їжу. Черв'яки, які живуть у грунті, відіграють важливу роль у підвищенні родючості грунтів. У медицині використовується п'явка медична (Hirudo medicinalis). У ротовій порожнині цієї п'явки є 3 рухливі щелепи, якими вона робить ранку на шкірі жертви і живиться її кров'ю. Ротова порожнина переходить у глотку, куди відкриваються протоки залоз, які виділяють секрет — гірудин. Він перешкоджає зсіданню крові.\nП'явка медична поширена у південних районах Європи: на Україні, в Молдові, на Кавказі. Живе у неглибоких з густою рослинністю болотах, зустрічається також в озерах, ставках, тих заплавах річок. Живиться кров'ю риб, жаб, ссавців. При пересиханні водойм п'явки зариваються у грунт і впадають у стан заціпеніння.\nУ зв'язку з широким використанням п'явок з метою лікування їх не тільки виловлюють у природних водоймах, але й розводять спеціально. Використання п'явок лікарями відоме здавна. Нині їх використовують для зниження артеріального тиску, при підвищеному виутрішньоочному. При тромбозах і тромбофлебітах гірудин знижує зсідання крові і сприяє розчиненню тромбів. Використовуються п'явки і при лікуванні інших хвороб.\nВідомі випадки паразитування деяких видів п'явок у носовій порожнині і носоглотці, куди вони можуть заповзати, якщо людина п'є з водойми, нахилившись до води, або при нирянні .\nДо членистоногих належить більш як 1 млн. видів. Це найбагатшнй представниками тип тварин. Цьому сприяла поява ряду прогресивних ознак — ароморфозів та ідіоадаптацій, властивих цьому типу. Разом з тим у членистоногих є багато спільних ознак з кільчастими червами, що вказує на їхню філогенетичну спорідненість.\nРоль членистоногих у природі, в кругообігу речовин і біосфері неоціненна. Велике також їхнє економічне значення як шкідників і опилювачів культурних рослин, як тварин, які використовуються у їжу, тощо. Членистоногі становлять великий медичний інтерес, бо серед них трапляються паразити людини, проміжні хазяїни паразитів, переносники збудників трансмісивних хвороб і отруйні тварини. Більшість таких членистоногих відносять до класів павукоподібних (вивчає арахнологія) і комах (предмет ентомологи). Павукоподібні і комахи, які мають медичне значення, складають предмет вивчення медичної арахноентомології, яка є розділом медичної паразитології.\nДля тварин, які належать до типу членистоногих, характерні: 1) тришаровість, тобто розвиток трьох зародкових листків у ембріона; 2) білатеральна симетрія; 3) гетерономна членистість проявляється в тому, що сегменти тіла мають різну будову і виконують різні функції; 4) злиття сегментів у відділи тіла; 5) поява членистих кінцівок, що являють собою багаточленний важіль; 6) диференціація м'язів і поява смугастої мускулатури; 7) зовнішній хітиннзований скелет, який захищає від впливів зовнішнього середовища і призначений для прикріплення м'язів; 8) порожнина тіла — міксоисль, яка утворюється під час ембріонального розвитку в результаті злиття первинної і вторинної порожнини тіла; 9) наявність систем органів: тривної, дихальної, видільної, кровоносної, нервової, ендокринної, статевої.\nАскаридоз свиней 2


Вчені виявили, що чим старше чоловік, тим складніше його партнерці завагітніти, навіть якщо вона молода і здорова. Згідно з дослідженням, опублікованим в одному з наукових журналів, шанси на здорове зачаття зменшуються в міру того, як чоловік стає старше. Найпростіше йому запліднити свою партнерку в віці від 20 до 24 років. Саме в цей проміжок часу, чоловік з більшою ймовірністю може стати батьком абсолютно здорових малюків. Після 24 років, шанси на зачаття протягом півроку знижуються на 2 відсотки, протягом 12 місяців на 3 відсотки за кожний рік.\nКрім того, у жінок, чиї партнери старше їх на 5 і більше років, менше шансів завагітніти відразу ж протягом року, ніж у тих представниць слабкої статі, чиї партнери приблизно одного з ними віку або ж молодше.\nВідео: Час всередині нас. Біологічний годинник | основний елемент\nДослідження, проведене вченими з Брістольського університету, є першим науковим доказом того, що саме вік чоловіка є важливим фактором в питанні репродукції. Зроблені висновки засновані також і на аналізі даних, отриманих в результаті тривалих спостережень за жінками в період вагітності і дітьми в ранньому віці.\nОдин з наукових експериментів в районі Ейвон, отримало назву "Діти і наука 90-х років". Дане дослідження проводилося з метою виявлення того, як деякі чинники, соціальні та екологічні аспекти впливають на розвиток дітей з самих ранніх строків вагітності. Дослідники поспостерігали за великою кількістю пар, які перебували в очікуванні поповнення сім`ї. Малюки повинні були з`явитися на світло в період з 1 квітня 1991 по 31 грудня 1992 року. Понад 8500 опитаних пар, які сказали, що вагітність була запланованою, зізналися, що їм знадобилося чимало часу для вдалого зачаття. Вчені вивчили всі дані і прийшли до висновку про те, що вік чоловіка, дійсно, робить істотний вплив на те, чи буде зачаття швидким або буде потрібно певну кількість часу, щоб довгоочікувана вагітність наступила.\nОдин співробітників науково-дослідного центру Кейт Норс (Kate North) заявила, що дуже важко оцінити, наскільки вік чоловіка пов`язаний з його репродуктивною функцією. Адже крім віку існує цілий ряд і інших факторів, які також впливають на його здатність запліднити партнерку.\nОднак після ретельних спостережень, дійсно, з`ясувалося, що у жінок з молодими партнерами куди більше шансів завагітніти в самий найближчий час, чим у тих представниць прекрасної статі, чиї другі половинки були старші за них на 5 і більше років. Вчені вважають, що чим молодша партнер, тим більше ризик вагітності. І якщо раніше багато хто вважав, що саме від жінки залежить швидке зачаття, то сьогодні фахівці впевнені в зворотному: чимало залежить саме від чоловіка. Вчені впевнені в своїй правоті і стверджують, що отримані в ході досліджень результати, не підлягають сумнівам.\nВчені, які займалися цим питанням, дійшли висновку, що ймовірність зачаття протягом року вище на 15 відсотків в тих парах, де чоловікові 25 років і менше. Після 35 років пара може зіткнутися з певними проблемами саме через вік партнера. Імовірність швидкого зачаття знижується, навіть якщо жінка - володарка сибірського здоров`я.\nДоктор Кріс Форд (Chris Ford), завідувач відділенням акушерства і гінекології Бристольської лікарні імені Святого Михайла, впевнено заявляє, що не тільки у жінок, але і чоловіків є так звані біологічні годинники, які починають тікати, ледь людина досягає позначки в тридцять років. Необхідно пам`ятати про це. Тому як часом зовсім здорові люди потрапляють в розряд безплідних саме тому, що вони пропустили вік, коли могли без особливих проблем зачати і виносити здорову дитину.\nВідео: ЯК ПРАЦЮЮТЬ БІОЛОГІЧНІ ГОДИННИК ЛЮДИНИ?\nПрофесор Ян Крафт (Ian Craft), головний лікар лондонського центру репродукції і здоров`я майбутніх мам, заявив, що величезною помилкою лікарів була їхня впевненість в тому, що жінка у відповіді за бездітність в парі. Довгий час вважалося, що саме вона винна в несостоявшемся зачатті або в подібного роду проблеми, які стосуються деяких пар, коли вік партнера переступає певний рубіж. Вчені говорять про те, що чоловік може запліднити партнерку, як в самому ранньому віці, так і будучи глибоко старим.\nПроблема полягає в тому, що з роками якість чоловічої сперми погіршується. І якщо він навіть здатний відчувати статевий потяг, це не означає, що він без праці може зачати дитину навіть з партнеркою, яка набагато молодше. Професор Крафт впевнений в тому, що ймовірність того, що кількість сперматозоїдів, що містять хромосомні аномалії, збільшуються з плином часу. Це означає, що чим старше чоловік, тим нижче якість його сперми. Не варто скидати з рахунків і інші чинники, що впливають на швидке зачаття. Наприклад, якщо чоловік не курить і вживає алкоголь в мінімальних кількостях, це значно підвищує його шанси на те, що він може стати батьком здорової дитини.\nКонтрацепція для мужчінреальность\nЗростання європейських чоловіків збільшився на 11 см за 100 років\nЧоловік може стати батьком в будь-якому віці?\nВзимку чоловіки виробляють найбільше сперматозоїдів\nЯк завагітніти після 40 років\nСтрункість знижує шанси завагітніти\n"Діти з пробірки" - їх вже 5 мільйонів!\nУ китайській лікарні відкрили секс-палату для зачаття\nХочу дитину, але не виходить. Що робити?\nВчені встановили, що жінки вагітніють зі 104 спроби\n» Жіночі » Чоловік і його біологічний годинник


З лово "голокост" походить від грецького holokaustos (цілопалення, жертвоприношення за допомогою вогню).\nЧи означає трагедію єврейського народу в період з 1933 (прихід Адольфа Гітлера до влади в Німеччині) до 1945 (кінець Другої Світової війни).\nТоді було знищено понад 6 млн. чоловік лише тому, що вони були євреями.\nТермін "голокост" вперше з'явився в американській публіцистиці 1960-х рр.. як символ крематоріїв табору смерті Освенцим. Вживається поряд з терміном Шоа, узятим з івриту (Shoah - катастрофа).\nГолокост - це найбільше в історії злочином проти людяності.\nЩоб цей кошмар став реальністю, потрібно унікальне поєднання цілого комплексу різних факторів: повне підпорядкування держави тоталітарному режиму націонал-соціалізму, активне сприяння або мовчазне потурання більшої частини населення Німеччини, колабораціонізм і, нарешті, глибоко укорінений в Європі антисемітизм.\nЗатвердження антисемітизму в Німеччині\nГ ерманія зазнала поразки в першій світовій війні.\nПісля цього соціал-демократи в союзі з ліберальними партіями сформували новий уряд, і Німеччина стала демократичною державою.\nЕкономічна криза 20-х років і жахливі економічні втрати, понесені в ході війни, призвели до обвальної інфляції.\nЧисло безробітних до кінця двадцятих років склала 30 відсотків працездатного населення Німеччини. Безробітні, які стоять у черзі за випадковим заробітком або безкоштовною їжею, стали звичним явищем.\nБільшість населення жило в постійному страху скотитися в болото злиднів.\nНаціоналістичні партії звинувачували в усьому демократичні реформи, угоди, прийняті Версальським мирним договором, а головне євреїв, які, як вважали ці партії, хочуть перетворити всіх німців у своїх рабів, що веде до смерті німецької нації.\nНайбільшою партією нацистів була NSDAP (Націонал-соціалістична партія Німеччини), очолювана Адольфом Гітлером. Вона обіцяла повернути Німеччини колишню славу, встановити в країні порядок і дати німцям роботу і хліб.\nУ своїй книзі "Моя боротьба" Гітлер обгрунтував антисемітську ідеологію партії.\nНа виборах вона, з кожним разом отримувала все більше і більше голосів. Свої політичні завдання нацисти вирішували за допомогою оскаженілої пропаганди та насильства.\nНа виборах 1932 року NSDAP вирвалася в лідери. 30 січня 1933 Адольф Гітлер був проголошений рейхсканцлером.\nСтали ущемлятися цивільні права та політичні свободи, і в результаті в Німеччині встановився диктаторський режим нацистської партії.\nА серед її гасел був "Ein Volk, ein Reich, ein Fuhrer" - "Єдиний народ, єдина імперія, єдиний вождь!" Згідно цьому гаслу, народ повинен не обирати, а лише одностайно вітає вождя, який "служить" всьому народу.\nМ Огучи рука нацистської партії, схопила за горло змія, що збирається ужалити Німеччину. Змій уособлював капіталістів, комуністів і неарійців.\nНеугодними також вважалися сексуальні меншини\n(20 тисяч гомосексуалістів були відправлені до концентраційних таборів) і хворі з психічними розладами (було розстріляно 100 тисяч чоловік).\nНацисти розробили так звані расові теорії, засновані на псевдонаукових "дослідженнях" XIX століття. Ці теорії були прийняті нюрнберзькими законами в 1935 р. Оскільки ніяких реальних расових відмінностей не існувало, нацисти вдалися до такої виверту: предки людини вважалися євреями, якщо були членами єврейської релігійної громади.\nГоловне, що повинно об'єднувати людей, на думку нацистів, це їх раса. Раса істинних арійців - це еліта, вона покликана управляти нижчими расами. Була поставлена мета - підпорядкувати собі всі народи, а тільки один народ, євреїв, знищити, причому знищити повністю. Антисемітські ідеї поширилися не тільки нагорі, але й по всій Німеччині.\nА ссіріолог Фрідріх Деріх опублікував в 1920 році книгу\n"Великий обман", в якій він стверджував, що євреї духовно безплідні,\nщо вони "добровільно відрікся від своєї батьківщини народ";\nщо їхні закони та вчинки носять злочинний і аморальний характер; що вони не внесли ніякого вкладу в морову культуру і етику;\nщо єврейський бог - "карикатура на ідею божества" і т.п.\nЗа його стопах пішов цілий ряд істориків, які в паплюженні євреїв навіть перевершили Деліха.\nУ всіх засобах масової інформації велася пропаганда проти євреїв. Наприклад, у газеті "Штюрмер", яка поширювалася всюди,\nбула опублікована стаття, про те, що євреї, нібито,\nвикористовують у своїх ритуалах кров християнських немовлят.\nДо онцентраціонние табору\nДо онцентраціонние табору стали створюватися в 1941 році на території Польщі, куди передбачалося звозити усіх євреїв, які вціліли у завойованій німцями Європі і умертвляти їх газом.\nДо цього часу вже було знищено близько мільйона євреїв.\nОднак застосовувалася до цього тактика масових розстрілів,\nголоду і примусової праці була визнана недостатньо ефективною.\nБуло терміново створено (або переобладнано) шість таборів знищення: Освенцим, Белцек, Люблін-Майданек, Собібор і Треблінка.\nДепортація в табори смерті почалася у вересні 1941 року з німецьких і австрійських євреїв, а влітку 1942 року заробили газові камери.\n"Чистка" йшла планомірно: німці "прочесали" Європу\nвід Голландії на півночі до Греції на півдні. В окупованій Польщі з кінця 1942 року "гетто" одне за одним почали порожніти.\nМасова депортація тривала аж до січня 1945 року, коли остання партія угорських євреїв була відправлена в Освенцім.\nУ таборах смерті загинуло більше 3 мільйонів чоловік.\nДо рупнейшій концентраційний табір - Освенцім - був одночасно і "трудовим" табором.\nПохилого віку і жінок з дітьми відправляли в "душогубку" відразу,\nбуквально через кілька годин.\nЩо ж стосується здорових чоловіків і жінок, то їх посилали працювати в майстерні і на фабрики, спеціально побудовані при таборі. Деяких в'язнів змушували обслуговувати сам "виробничий цикл" знищення.\nУ Освенцим направляли не тільки євреїв, а й поляків, російських військовополонених, а також циган і політичних в'язнів з усієї Європи.\nУ цьому та інших таборах проводилися жахливі, часто приводили до смертельного результату, експерименти, як в області традиційної медицини, так і з метою відпрацювання найбільш ефективних методів масової стерилізації "расово неповноцінних" груп. У якості "піддослідних" воліли використовувати жінок і дітей. Вдавався до цього "експериментального полігону" і військове відомство.\nЕ той табір був побудований в березні 1942 року з єдиною метою:\nяк можна швидше знищити максимально можливе число людей.\nЕшелони прибували залізницею і ув'язнені негайно вирушали в газові камери.\nПо дорозі вони роздягалися у бараку або у дворі. Їхній одяг, харчі та цінності сортувалися і вирушали на склади, а самі вони по вузькому обгородженому проходу йшли в "душогубку".\nУ жінок відрізали волосся, які теж надходили на склад.\nЛюдей заганяли в п'ять газових камер із загальною "пропускною потужністю" в 500 чоловік.\nТрупи або спалювали у відкритій печі крематорію, або скидали в загальну могилу.\nТабір обслуговувало близько 30 есесівців, 100 добровольців з українських націоналістів і близько тисячі в'язнів-євреїв.\nУ Собібор прямували євреї з Східної Польщі, Радянського Союзу, Австрії, Голландії, Бельгії та Франції.\nДо кінця 1944, союзники глибоко просунулися по окупованій Німеччиною території та по самій Німеччині.\nРадянські війська першими побачили звірства нацистів, коли вони звільнили польські табори взимку 1944.\nУ квітні 1945, британські війська звільнили Берген-Белсен, концентраційний табір у Північній Німеччині.\nБагато ув'язнених з Польських таборів були депортовані в цей табір, коли фашисти відступали.\nУ момент звільнення тисячі з них були на міліметр від смерті.\nНа жаль, дуже багато людей нічого не знають про Голокост,\nзабрав мільйони людських життів.\nБагато хто й не бажають нічого знати й пам'ятати про нього,\nзавідомо його заперечуючи:\nна одному із засідань у Думі РФ частина депутатів відмовилася вшанувати пам'ять загиблих,\nв підручниках історії про Голокост написано небагато,\nв російському інтернеті практично відсутні сайти про нього.\nЯк це може відбуватися в країні, в якій в результаті Холокосту загинуло більше мільйона людей.\nІснують організації, що підтримують ідеологію Гітлера,\nз яким країна так довго боролася, віддавала мільйони життів і перемогла.\nПоширилася думка, що не було Голокосту, що мільйони загиблих - це вигадка хитромудрих євреїв.\nМожливо, це відбувається тому, що в Росії залишилося мало\nєврейського населення, але хіба це горе тільки для євреїв? ..\nХіба національність людини щось у ньому принципово змінює?\nТим більше що генетики вже відкрили, що певна національність не має свого певного гена.\nЧомусь у Франції, яка втратила у результаті Холокосту куди менше, ніж СРСР, шанують пам'ять загиблих.\nКоли там один з міністрів піддав сумнівам існування газових камер, його відразу ж усунули від роботи.\nВитоки Голокосту йдуть не від Гітлера, не від фашистів.\nВін виплеснув всі націоналістичні настрої, що були в Європі. Він був лише кульмінацією тисячолітньої ненависті, расових забобонів, низинних інстинктів ...\nГолокост, як найбільший злочин перед людством, як незабутня трагедія народу і як моральний урок майбутнім поколінням може бути осмислений лише в контексті всіх попередніх подій, які зробили його можливим і підготували для нього грунт.