Імена для хлопчиків: перелік популярних та сучасних імен 2018\nСучасні імена для хлопчиків в 2018 році\nКоли в родині очікується поповнення, батьки не перестають радіти зародження нового життя. При цьому батько, майбутня мама і родичі чекають вердикту узіолога, який розповість про стать малюка.\nУ тому випадку, якщо на світ повинен з'явитися хлопчик, то щасливі батьки починають підбирати для свого маленького принца ім'я, яке буде відображати всі його сильні сторони. При цьому можна буде спиратися на імена популярні в 2018 році Жовтої Земляний Собаки, а також, на красиві старослов'янські, православні, іноземні та оригінальні імена для сильного або творчого хлопчини.\nВарто відзначити, що перед тим, як підібрати ім'я для свого синочка, необхідно зрозуміти, якими рисами характеру буде володіти чоловічок, що з'явився на світ у рік Собаки. Ці хлопці ніколи не залишаться в повній самоті, вони будуть талановитими організаторами, здатними об'єднувати людей і керувати ними.\n1.Як підібрати ім'я хлопчикові\n2.Красиві імена для хлопчиків в 2018 з календарному місяцю\n3.Красиві чоловічі імена в 2018 за церковним календарем\nСимпатичні і дотепні малюки будуть постійно перебувати в русі, тому з них можуть вийти спортсмени. Хлопчики будуть стрімко розвиватися не тільки фізично, а й емоційно, психологічно, він завжди буде виглядати старше і розумнішими, ніж є насправді. Вроджена допитливість допомагає дитині швидше однолітків говорити, ходити, стояти, повзати, усміхатися, розмовляти.\nОтже, батьки можуть бути повністю впевненими в тому, що їх син, що народився в рік Жовтого Земляного Собаки, буде володіти такими рисами характеру, як:\nздатність до самокритики;\nшвидке засвоєння інформації, що надходить;\nвірність коханим і близьким людям.\nНе варто спокушатися, що малюк буде білим і пухнастим зайчиком, йому будуть властиві такі риси характеру, як недовірливість і схильність до порожніх образ, злопам'ятність і неймовірна запальність.\nЯк підібрати ім'я хлопчикові\nДля того, щоб підібрати ім'я новонародженому хлопчику, слід пам'ятати:\nпро пори року і місяці появи на світло, оскільки це накладає свій відбиток темпераменту;\nпро благозвучность обраного варіанту імені;\nпро те, щоб прізвище, ім'я та по батькові ідеально поєднувалися;\nпро імена, зазначених в Святцях, оскільки малюк матиме сильного ангела-хранителя;\nпро те, що можна підібрати ім'я, спираючись на ряд характеристик і рис характеру, які хочеться подарувати своєму чаду;\nпро те, що називати на честь кого-то можна, але не потрібно, тому що батьки будуть вимагати від малюка того, чим займався його теска;\nпро те, що данина моді може зіпсувати хлопчикові життя, тому не варто називати його химерними іноземними іменами, дотримуючись правила: побільше простоти.\nУ наступаючому 2018 році найбільш популярними іменами є такі українські чоловічі імена, як Марк і Кирило, Веніамін і Єлисей, Олександр і Богдан, Андрій і Данило. Вони не перестають кочувати по домівках українців з року в рік, тому що милозвучні, красиві, сильні. Такі імена ідеально підходять для товариських, великодушних, спокійних, врівноважених, цілеспрямованих, розважливих, допитливих і всебічно розвинених особистостей.\nВарто заздалегідь визначитися з тим, імена для хлопчиків українські або іноземні більш прийнятні для певної сім'ї. Звичайно ж, імена, взяті з багатьох країн світу, зовсім не підходять для хлопчика, оскільки звучать вони на території України безглуздо і не поєднуються з прізвищами, наприклад, Леонардо Канарейкін або Едвард Іванов.\nНе потрібно піддаватися спокусі назвати хлопчика на честь Леона-кілера або Адріано Челентано, а вже тим більше, дати йому ім'я улюбленого турецького актора з нескінченного серіалу, оскільки мода на фільми і кумирів піде, а хлопчина буде мучитися від дивного імені, звинувачуючи в проблемах своїх невдалих батьків.\nБагато батьків прагнуть підібрати для новонародженого чада чоловічі імена красиві, сучасні і, неодмінно, ексклюзивні. Варто заздалегідь задуматися про те, як буде звучати повна і скорочена форма даного імені, а також, скільки зменшувально-пестливих варіантів вийде підібрати до нього.\nНе варто називати хлопчика безсумнівно красивим і сучасним, але дуже вже хитромудрим варіантом, наприклад, Ромео, Августин, Робертіно, оскільки це призведе до проблем в дитячому колективі.\nКрасиві імена для хлопчиків в 2018 з календарному місяцю\nВарто звернути увагу на те, що час року впливає на риси характеру майбутнього малюка, віддаючи позитивні і негативні якості. Варто розібратися з тим, якими стануть хлопчики, що з'явилися на світ в різні пори року.\nЗимовим хлопчакам везе, як ніколи, оскільки вони наділені талановитістю, креативністю, цілеспрямованістю, упертістю, стійкістю, вольовим характером. У грудні найчастіше з'являються на світ діти, яким підходять чоловічі імена Всеволод, Данило, Андрій, Степан, а в січні - Гордій, Микола, Максим, Яків. При цьому в останній зимовий місяць дітлахи можуть отримати імена Кирило, Макар, Захар, Олексій, Арсеній.\nВесняні хлопчини не по роках розвинені, вони справжні інтелектуали, великі боягуз і перестрахувальники. Ці дітлахи справжні метросексуали, вони стежать за своєю зовнішністю і одягаються з голочки. Варто відзначити, що егоїстичні по своїй натурі малюки вміють пристосовуватися до будь-яких життєвих обставин і обходити будь-які гострі кути. При цьому в майбутньому з них виростають дипломати, психологи, юристи та артисти розмовного жанру.\nБерезневим хлопчакам можна дати такі імена, як Семен, Федір, Тарас, Ростислав, Ілля, Данила, Юрій, Тимофій, і це неодмінно принесе їм неймовірне щастя. У квітні буде модним дати своєму синові старослов'янське ім'я Сава, Тихон, Фома, Платон, Полікарп, Терентій.\nА ось сонячний і зелений місяць травень приносить своїм власникам лідерські якості, дипломатичність і обережність. Їх ідеально буде назвати Романом, Давидом, Микитою, Дмитром, Всеволодом, Єгором, Германом, Валентином.\nДля літніх хлопців властиві такі риси характеру, як любов до невиправданого ризику і гострих відчуттів, відвага, емоційність, креативність, схильність до творчості. Однак ці добрі і злегка наївні хлопчики легко піддаються чужому впливу.\nЧервневим малюкам можуть підійти такі імена, як Іван, Ігор, Михайло, Микита, Олександр, Денис, Павло, Ігнатій, Сергій. Маленькому липневому непосиді сподобається, якщо батьки назвуть його Арсенієм або Глібом, Анатолієм або Павлом, Святославом або Яковом, Володимиром або Терентієм. Для хлопців, які з'явилися на світ в серпневий жаркий день, ідеальними стануть варіанти Макара, Костянтина, Романа, Бориса, Миколи, Іллі, Федора, Мирона, Любомира, Івана.\nВосени на світ з'являються спокійні, розважливі, педантичні, відповідальні, кристально чесні і щирі дітлахи. При цьому вони справжні максималісти і всі готові робити краще за всіх.\nВересневі малятка будуть щасливі носити такі імена, як Андрій, Лев, Микола, Гнат, Євген, Дмитро, Святослав. А ось діти, що народилися в жовтні, швидше за все, отримають ім'я Олега або Давида, Дениса або Юрія, Григорія або Федора, Ігнатія або В'ячеслава. Дивно підходять для таких хлопчаків сучасні чоловічі імена, начебто Германа, Родіона, Крістіана або Назара.\nЛистопадовим хлопчикам варто дати ім'я Артем, Матвій, Родіон, Георгій, Юрій, Станіслав, Захар, Валерій, Федір, яке, безумовно, принесе йому щастя, удачу і стабільність в особистому житті.\nКрасиві чоловічі імена в 2018 за церковним календарем\nЯкщо всі варіанти перебрані, а малюк все ще залишається безіменним, то варто спробувати зазирнути в Святці. Не варто побоюватися того, що ім'я виявиться дивним або занадто старовинним, яке буде незвичним для вуха сучасної людини.\nДля того, щоб підібратикрасиві чоловічі імена в християнській релігії, можна звернутися до свого духівника або просто зайти з цим питанням в найближчу церкву. Навіть у найменшій з них зможуть розповісти про Святці, по якій можна підібрати ім'я маленькому непосиді або мрійнику.\nНастійно варто ознайомитися з життям і діяннями того святого, на честь якого малюк буде названий, оскільки це багато в чому визначає його долю. При хрещенні хлопчик отримає не тільки вподобане ім'я, але і найсильнішого ангела-хранителя, який буде оберігати його все життя.\nОтже, коли батьки вирішили назвати своє немовля по Святцях, вони повинні будуть дотриматися ряд простих правил, спираючись на поради старих і мудрих людей. Наприклад, можна робити вибір за датою появи малюка на світ, якщо вона збігається з ім'ям Святого. Однак це лише рекомендація, оскільки Опанасом, Никодимом або Ефграфом назвати своє чадо зважиться не кожен.\nЯкщо ім'я за датою народження не влаштовує новоспечених батьків, тому необхідно назвати його на сьомий або сороковий день появи на світ, використовуючи імена Святих, що знаходяться поруч.\nХлопчикам, до речі, пощастило набагато більше, оскільки імена чоловічі красиві зустрічаються в Святцях частіше, ніж жіночі. Варто уточнити, що вибір можна здійснювати виключно по місяцях і датою, коли малюк з'явився на світ.\nУ зимовий час хлопчиків можна назвати:\nгрудневих - Всеволод, Архип, Захар, Лев, Кирило, Орест, Ярослав, Павло, Степан, Гавриїл;\nсічневих - Артем, Антон, Омелян, Гнат, Ілля, Марк, Михайло, Прохор, Трохим, Тимофій;\nлютневих - Валентин, Арсеній, Герман, Євген, Давид, Лука, Макар, Фелікс, Роман.\nХлопців, які з'явилися на світ, в весняну пору, називають:\nберезневих - Герасим, Григорій, Юхим, Ілля, Максим, Макар, Ростислав, Севастян, Федір, Юліан;\nквітневих - Аристарх, Леонід, Мстислав, Інокентій, Мартін, Платон, Фома, Терентій, Самсон;\nтравневих - Олексій, Андрій, Денис, Йосип, Гнат, Семен, Яків, Максим;\nХлопчаки, які народилися в літні спекотні дні, можуть носити імена:\nчервневих - Володимир, Олександр, Єлисей, Карл, Савелій, Назар, Федір, Ян, Сергій, Петро, Павло, Роман;\nлипневих - Дем'ян, Кузьма, Леонід, Терентій, Святослав, Роман, Никодим, Леонід, Костянтин;\nсерпневих - Маркел, Мирон, Климент, Іван, Ілля, Елизар, Мирон, Наум, Трохим, Юрій, Семен, Степан.\nОсінні малюки будуть щасливі, здорові, багаті та успішні, якщо наректи їх:\nвересневих - Веніамін, Кондрат, Захар, Лук'ян, Климент, Микола, Максим, Михайло, Кирило, Тадей, Віктор, Харитон, Сава, Семен;\nжовтневих - Лука, Костянтин, Андрій, Олександр, Микита, Марк, Олег, Степан, Родіон, Філіп, Фома, Тихон, Петро, Трохим;\nлистопадових - Віктор, Вікентій, Іраклій, Зіновій, Іларіон, Георгій, Григорій, Костянтин, Євген, Єгор, Тарас, Осип, Філіп, Федот.\nРозміщення за категоріями імена хлопчиків допоможуть підібрати народженому в 2018 році хлопчику красиве, яскраве, ексклюзивне і воістину унікальне ім'я. Вони зможуть допомогти батькам визначитися з ім'ям, вибравши його зі списку церковних, сучасних, іноземних або старослов'янських імен.\nПри цьому необхідно зрозуміти, що якщо ім'я не сподобалося, то ніхто не змусить маму чи тата назвати малюка мирським варіантом, а при хрещенні дати йому ім'я по Святців. Це подарує дитині найсильнішого ангела-хранителя і ніяк не гнобити хлопчика, зробивши його об'єктом для насмішок, оскільки церковний варіант знатимуть лише найближчі люди і духівник.


Merry Wolg - Ecomolfa\nВаші брови володіють майже магічною здатністю обрамляти ваше обличчя. Не дивно, що люди так багато думають про них: Коли ви знайдете форму, яка вам підходить і яку легко підтримувати, вона може творити дива. І хоча у декого брови густі від природи, що дає їм широкі можливості формувати їх як завгодно - інші (привіт, це я!) потребують максимальної д...\nМакіяж очей - один з найбільш вимогливих продуктів у вашій косметичці. Мало того, що для цього потрібна точність зсуву (рідка підводка для очей: більше нічого не говоріть), але це також вимагає цілеспрямованої техніки - в залежності від форми вашої повіки та структури кістки, можливо, вам доведеться використовувати щіточку для туші під дещо іншим к...\nВід сухості до тьмяності: 5 масок для волосся з кокосовою олією своїми руками на будь-який смак\nОтже, ви прочитали все про користь кокосової олії для волосся, і вам практично не терпиться дізнатися віковий секрет краси. Нам подобається цей ентузіазм, але ви не хочете просто змочити пасма кокосовою олією і припинити цю справу - олія, без сумніву, головний інгредієнт, але є певні хитрощі, які потрібно враховувати при різних проблемах з волоссям...\nЗволоження та пом'якшення волосся в цьому сезоні за допомогою саморобної маски\nСухе прохолодне повітря освіжає після спекотного літнього сезону, але дефіцит вологи сильно впливає на волосся, часто роблячи його сухим і ламким. Щоб волосся росло густим і міцним протягом усього прохолодного сезону, використовуйте улюблений всіма сезонний аромат - гарбузові прянощі. Ці натуральні та прості домашні маски для волосся з прянощами з ...\n3 поширені помилки під час очищення, які можуть посилити акне\nЛікування акне є цілісно внутрішньою справою. Ось чому багато людей, які страждають акне, намагаються "очиститися" на початку свого шляху - як поштовх на шляху до здорової та чистої шкіри. Можливо, це гарна річ: відомо, що багато продуктів в нашому нинішньому раціоні викликають акне у людей, генетично схильних до них. Однак, все залежить від того, ...\nДавайте з'ясуємо: всюди, де є пори, можуть з'явитися висипання. Шкіра голови, вуха, ямки, що завгодно - якщо є пора, є ймовірність, що підкрадуться акне. Так що так, звичайно, ви можете зіткнутися з закупоркою пор на сідницях! Насправді, вугрі - це дуже поширене явище, і це не повинно викликати тривогу чи бентежити. Хоча цей стан може здатися...\nЧому ці ласощі корисні? По-перше, їх жир багатий на поліненасичені жирні кислоти, які людський організм не може розвинути самостійно. Але саме ці речовини здатні нормалізувати жировий обмін, рятуючи вас від нагальних проблем надмірної ваги. І хоча за підрахунками калорій, горіхи перевершують шоколад, через низький рівень вуглеводів їх можна ї...\n1. Пробіжись Якщо ви вже втомилися читати про користь бігу для вашого тіла, читайте про задоволення, яке він обіцяє. Воно схоже на наркотичне: ендорфіни, вивільнені під час бігу, є, по суті, природними опіатами. Після правильної пробіжки (ми вже писали про її техніку), ви відчуєте не лише прилив сили, але і цілком реальну ейфорію. Наша пропоз...


Роль поета й поезії в суспільстві – І варіант ЛЕСЯ УКРАЇНКА (Шкільні твори)\nHome ⇒ 🎨Шкільні твори ⇒ Роль поета й поезії в суспільстві – І варіант ЛЕСЯ УКРАЇНКА\nНаймогутнішою зброєю поетеси стало слово. Словом можна підтримати, повести за собою на бій за краще майбутнє. Праця поета важка, та вона сповнена благородної краси.\nПоет повинен служити\nнародові до останнього подиху.\nБагатий граф, якого лякає війна з народом, намагається зробити поета своїм прислужником. Він пропонує йому життя в розкоші й славі, тільки народний співець повинен забути “різні вигадки лукаві”. “Не поет, хто забуває про страшні народні рани”, – чує граф у відповідь.


З'явилися нові подробиці сексуального скандалу Білла Косбі - Korrespondent.net\nЗ'явилися нові подробиці сексуального скандалу Білла Косбі\nКорреспондент.net, 27 січня 2015, 14:22\nФото: Diabolik/Splash News\nСіндра Ледд дала свідчення проти Білла Косбі\nЩе одна жертва сексуального насильства дала свідчення проти американського коміка Білла Косбі.\nЗ'явилися свідчення ще однієї жертви сексуального насильства з боку американського коміка Білла Косбі, передає The Huffington Post. Жінка на ім'я Сіндра Ледд опублікувала приватне есе, в якому розповіла подробиці того, що сталося.\nІнцидент стався 36 років тому, коли Сіндрі було 21. "Я познайомилася з Біллом Косбі у 1969 році в Нью-Йорку. Мені було 21, і я опинилася в одному з найбільш захоплюючих міст світу. Косбі тоді було 32, і він вже був всесвітньо відомим коміком і зіркою телебачення. Він попросив мій номер телефону, і я не замислюючись залишила його".\nСіндра розповіла, що вона в той період жила на орендованій квартирі разом зі своїм товаришем, і вони часто проводили час з Косбі. Спочатку їхні стосунки були просто дружніми, і в поведінці коміка не було нічого незвичайного, але потім ситуація змінилася.\nВ один із вечорів Сіндра і Білл зібралися сходити в кіно. У дівчини розболілася голова, і комік запропонував їй піднятися в його номер. За його словами, у нього було гарне знеболювальне, яке завжди йому допомагало в таких ситуаціях.\nУ дівчини не було причин не довіряти своєму другові, тому вона піднялася в номер і випила таблетку, яку дав їй Косбі. На наступний ранок Сіндра прокинулася в його ліжку абсолютно голою. Косбі також був присутній в кімнаті.\nВін був одягнений у білий банний халат і робив вигляд, що не відбулося нічого незвичайного. "Для мене був очевидний той факт, що він займався зі мною сексом. Мені стало соромно і осоружно від того, що сталося", - поділилася Сіндра Ледд.\nТоді вона не стала піддавати цю історію розголосу. За словами Сіндри, ніхто не сприйняв би всерйоз свідчення дівчини, яка добровільно пішла на побачення з відомим артистом. Але зараз, коли проти Косбі дали свідчення понад 20 жінок, вона зрозуміла, що зобов'язана розповісти і свою історію.\nРаніше повідомлялося, що в Австрії британський солдат зґвалтував шестирічну дівчинку.\nНазвані найкращі комедії XXI століття2123\nЗірка Сутінків відпочиває на нудистському пляжі1378\nСюжетДесять найкращих фільмів 2017 року818


Офіційний сайт ніжинської міської ради - Новини - З Днем визволення, дорогі земляки!\n15 вересня — це надзвичайно особливий день для ніжинців. 75 років тому Ніжин був героїчно звільнений від фашистських окупантів. Усі ми знаємо, якою ціною далася перемога у Другій світовій війні. Тисячі земляків поклали свої життя на шляху до цієї великої перемоги. Наш святий обов’язок – зберегти пам’ять про кожного, хто боровся з ворогом на фронті чи в тилу. В цей день ми низько схиляємо голови перед світлою пам’яттю загиблих фронтовиків, віддаємо данину поваги й шани колишнім підпільникам і партизанам, оборонцям та визволителям рідної землі.\nВересень 1943 року, який приніс визволення, змученому окупацією, нашому міста, назавжди вкарбовано в історію Ніжинщини. У цей пам’ятний, світлий, святковий і водночас сумний день ми повинні вкотре усвідомити значення таких слів, як мир, порозуміння і примирення. Нехай єднає нас усіх любов до України, любов до рідного міста, а ратний подвиг творців перемоги надихає на добрі справи в ім’я нашої держави.\nМи пам’ятаємо, що тільки завдяки мужності та стійкості наших дідів й прадідів Україну і Світ врятовано від нацистської чуми.\nДорогі ветерани, спасибі вам за те, що ви, в надзвичайно важкій боротьбі, вистраждали і захистили нашу Свободу. За те, що своїми руками підняли наше місто з руїн, і що ви нагадуєте нам, як потрібно жити і любити свою Батьківщину.\nВи вклали багато мудрості, досвіду та працелюбності в життя нашого рідного міста. Ви завжди залишаєтесь прикладом для молоді, для нового юного покоління. Здоров’я вам ще на довгі роки, миру і злагоди вашим сім’ям, поваги, любові та уваги з боку рідних і близьких.\nНехай нас у всі часи об’єднує та згуртовує любов до рідного Ніжина, бажання захистити його, зробити ще красивішим, багатшим, квітучим!\nСтаття прочитана 244 рази


ЯК ЦЕ «ПЕРЕХВАЛИТИ ДИТИНУ»? ЗВОРОТНІЙ БІК ПОХВАЛИ\nЯкщо хвалити без міри і не правильно, можуть виникнути проблеми у вихованні\n«Не перехвали» - іноді бурчать бабусі, чуючи, як батьки розсипають похвалу дитині. «Перехвалити» в їх розумінні означає розбалувати, заохочувати лінь і капризи. Звичайно, похвала, навіть надмірна і необґрунтована, не завжди спричиняє погану поведінку. Але якщо хвалити без міри і не правильно, проблеми у вихованні, дійсно, можуть виникнути.\nЯкщо батьки дуже часто хвалять дитину, тим самим створюють грунт для маніпуляції, змушують її підкорятися своїм бажанням. На короткій дистанції це працює: діти прагнуть отримати схвалення дорослих, і роблять потрібні їм речі. Але в майбутньому це може привести до справжньої залежності.\nЧим більше заохочень отримує дитина, тим більше вона залежить від оцінки дорослих, замість того, щоб вчитися поступово покладатися на свої судження. Замість того, щоб насолоджуватися почуттям перемоги: «Я це зробив!», дитина чекає оцінки дорослого. А вона не завжди буває справедливою та об'єктивною. По суті, слова «Відмінна робота!» Це така ж оцінка, як і слова «Погана робота!».\nДослідження показують, що діти, яких постійно хвалять за якусь роботу, втрачають до неї інтерес. Замість того, щоб цікавитися своїм заняттям, самим процесом, вони замислюються про те, як буде оцінений результат. Орієнтація на похвалу знижує мотивацію дитини в тих справах, де у неї мало досвіду і є шанс зробити помилку, зазнати невдачі. Дитина просто боїться втратити свій авторитет, що не буде відповідати образу «молодця» і «розумника».\nРізні типи заохочень по-різному впливають на дитину. Контролюйте себе: за що ви найчастіше хвалите вашого малюка?\nОсобистісна похвала, яка відноситься до якостей особистості дитини, концентрує увагу на зовнішності, інтелекті, здібностях - це і є той негативний варіант заохочення, який змушує дитину постійно порівнювати себе з іншими і, врешті-решт, позбавляє його впевненості в своїх силах.\nКонструктивна похвала - протилежний варіант. Вона відноситься до дій дитини, до зусиль, які вона зробила для досягнення мети. Увага фокусується на процесі роботи, підготовки і реальних результатів роботи. Наприклад, «Я знаю, як довго ти готувався», «Я бачила, як ретельно ти будував вежу», «Початок твору вийшов захоплюючим».\nКонструктивна похвала розвиває у дитини гнучкий розум, прагнення до навчання, вміння протистояти власним слабкостям і відповідати на виклик.\nБутнік Наталія 08 Липень 2019, 16:01 0 коментарів\nКОНСУЛЬТАЦІЯ ДЛЯ БАТЬКІВ ТА ПЕДАГОГІВ "ЩО РОБИТИ ЯКЩО ДИТИНА АГРЕСИВНА?" 09 Жовтень, 04:57 0 коментарів\nПСИХОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ДІТЕЙ СТАРШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ 15 Вересень, 13:12 0 коментарів\nНАСТАВ ЧАС ОСВОЮВАТИ ПАЗЛИ 27 Серпень, 15:37 0 коментарів


Софокл (496–406 гг. до н.е.) – знаменитий старогрецький драматург, автор багаточисельних трагедій. Народився в передмісті Афін, в Колоні пізніше прославленому їм в трагедії «Едіп в Колоні». Батько Софокла був власником збройової майстерні, людиною спроможним, таким, що дав синові хорошу освіту. Рано виявилися музичні здібності Софокла. Відомо, що в 480 р. 16-річним хлопцем він очолював хор хлопців, ефебов, що виступали на святі, присвяченому перемозі при Саламіне. Таким чином, Саламін своєрідно зв'язує долі трьох великих грецьких трагіків: Есхіл був учасником знаменитої битви, Софокл його прославляв, а Евріпід в ці дні народився.\nНадалі музичні здібності Софокла виявилися в тому, що він сам писав музику до хорових партій своїх трагедій, брав участь в підготовці хору. Проте велика пошана сучасників до Софоклу пов'язана з тим, що його дарування були різносторонні, і він знайшов їм гідне вживання. Так, протягом свого довгого життя він виконував відповідальні державні доручення. Відомо, що в 443 р. йому було доручено очолити фінансову колегію, що керувала вступом внесків в союзну казну. А два роки опісля Софокл був вибраний в число стратегів. В цій ролі він взяв участь в поході проти Самоса, що відпав від Афін. По свідоцтвах сучасників, Софокл був людиною сильним, фізично розвиненим і не раз брав участь також в гімнастичних змаганнях. Завдяки своєму авторитету, Софокл незрідка притягувався для дипломатичних переговорів. Брав участь він також в дипломатичній діяльності. Так, в 411 р. до н.е. вже старезний Софокл брав участь в роботі по тому, що передивляється афінської конституції.\nВідомо, що Софокл був близький з багатьма знаменитими сучасниками, перш за все з Періклом. Є думка, що падіння цього крупного політичного діяча отримало своє художнє вираження в трагедії «Цар Едіп», поставленою незабаром після чуми в Афінах в 429 р. до н.е. У крузі Перікла Софокл познайомився також з істориком Геродотом, філософом Архелаєм. Не виключається також його спілкування з довкола філософів-софістів, в усякому разі в трагедіях Софокла відчуваються відгуки на їх ідеї і у ряді випадків полеміка з ними.\nАвторитет Софокла серед сучасників був настільки великий, що він також протягом цілого ряду років виконував обов'язки жерця при храмі аттічного бога-цілителя, а після своєї смерті почитався афінянами як герой (напівбог) Дексион.\n1. Основні напрями наукових досліджень творчості Софокла\n1.1 Творчість Софокла в контексті класичної давньогрецької літератури\nПо античних свідоцтвах, Софоклом були створені 123 драми. З їх постановками він виступав перед сучасниками більше 30 разів, при цьому взяв 24 перемоги і жодного разу не виявився на третьому місці, тобто не знав поразки. Проте до нас дійшло лише сім драм: «Аякс», «Трахинянки», «Антігона» (442), «Едіп цар» (біля. 429), «Електра», «Філоктет» (409), «Едіп в Колоні» (401). Як видно, дати постановок відомі лише відносно ряду драм. Дійшло також коштовне свідоцтво, що першу перемогу в драматичних змаганнях Софокл отримав над Есхілом в 468 р. при постановці трилогії, у складі якої була трагедія «Тріптолем». Розповідь про присудження Софоклу перемоги знаходимо в Плутарха («Кимон», гл. 8), що повідомляє, що в ухваленні цього рішення брали участь полководець Кимон і ще 10 стратегів. [4, c. 12]\nТворчість Софокла містить безперечні нововведення, сприяючі подальшому розвитку мистецтва трагедії. Перш за все важливою заслугою Софокла з'явилося введення третього актора, яке значно збагатило власне драматичну частину трагедії. Софоклом був також розширений склад хору до 15 чоловік. Проте, створивши виразні хорові партії, Софокл при цьому не збільшив їх об'єм і роль. Важливою обставиною є поступова відмова від принципу трилогії або тетралогії в створенні окремих драм. За цією обставиною важливі переконання драматурга. Не заперечуючи непорушної волі богів, Софокл перш за все цікавиться людиною, його волею, прагненнями, вчинками, готовністю і здатністю відповідати на них, погоджувати з суспільними і божественними установками і так далі Подібний підхід продиктований самим духом «століття Перікла», часу збільшеного значення людини, його значних досягнень в самих різних областях і одночасно трагічних помилок, що привели на початок розкладання афінської демократії. Творчість Софокла відмічена перш за все значним збагаченням внутрішнього світу героїв, мистецтва їх зображення.\nЗ цієї точки зору Софокл здається випадаючим з процесу розвитку і що стоїть збоку. Пристрасна проникливість і сила індивідуального переживання обоє його великих сучасників по майстерності, здається, у нього відсутній, і вважали, що майстерна формальна строгість і урівноважена об'єктивність Софокла дозволяє історично пояснити захоплення класицизму, що убачав в нім вершину грецької драми, але одночасно і здолати його як забобон. Таким чином практично одночасна перевага науки і психологічний смак часу, якому вона слідувала, звернулися до духовно глибокому, хоча і досить грубому архаїзму і до рафінованого суб'єктивізму пізнішої епохи аттічної трагедії, що довго залишався в пренебреженії. Коли, нарешті, прийшли до того, аби точніше визначити місце Софокла в цій ситуації, що настільки змінилася, довелося шукати таємницю його успіху в іншій області, і її знайшли в його чистому мистецтві, яке, вирісши разом з великими досягненнями театру його молодості, чиїм богом був Есхіл, завжди було упевнено в своєму успіху і вищим законом визнавало сценічний эффект5. Якщо цей Софокл – більше, ніж одна, хоч би і важлива частина всього поета, тоді було б виправдано питання, яким чином він заслужив на місце завершувача трагедії, яке вперше було визнано за ним не класицизмом, а самою старовиною. Але особливо проблематичним виявляється його місце в історії грецької освіти, яка, в основному, розглядає поезію не лише з чисто естетичної точки зору.\nБез сумніву, Софокл поступається Есхілові по силі проголошуваного релігійного вмісту. В Софокла теж було тихе і глибинне благочестя, але його твір не є в першу чергу вираженням цих вірувань. Нечестива Евріпіда – в сенсі традиції – набагато виразніше видна на поверхні, ніж непохитна, але спокійна і самодовлеюча віра Софокла. Виходячи з цієї проблематики, не можна зрозуміти його дійсну силу, – в цьому необхідно погодитися з сучасною науковою критикою, – хоча як продовжувач есхіловської трагедії він став і спадкоємцем її ідейного вмісту. Ми дійсно повинні виходити з його сценічної дії. Але це останнє, звичайно, не вичерпується розумінням його розумної і вивіреної техніки. Те, що Софокл, як представник другого покоління, якому всюди випадає на частку завдання свідомого потоншення і філігранної обробки, технічно б'є Есхіла по всій лінії, може сприйматися як щось само собою зрозуміле. Але як можна пояснити, що виправдана спроба нового часу провести на практиці вимоги свого смаку, що змінився, і привчити сучасну сцену до п'єс Есхіла і Евріпіда, не вийшла за рамки окремих експериментів для більш менш широкого круга присвячених глядачів, і що Софокл, звичайно, не в силу класицістського забобону, – єдиний античний драматург, що міцно затвердився в програмах наших театрів? На сучасній сцені есхіловська трагедія при всій внутрішній потужності своєї мови і своїх думок не в змозі здолати недраматичне заціпеніння переважаючого в ній хору, оскільки він говорить стоячи, і більше немає піснею і танців; евріпідовська ж діалектика, звичайно, викликає родинний відгук в приголомшених в своїх підставах епох, яка переживана нами, але чи є що-небудь мінливіше, ніж актуальна проблематика цивільного суспільства – нам досить лише подумати про те, як далеко позаду залишилися Ібсен і Золя, які в останньому абсолютно непорівнянні з Евріпідом, аби зрозуміти: що було силоміць дії Евріпіда в його час, для нас швидше залишається непереборною обмеженістю. [6, c. 47]\nТе, що в Софокла справляє на сучасну людину настільки ж незабутнє враження, якому поет зобов'язаний своєю роллю в світовій літературі, – це його образи. Якщо запитати, які з героїв грецьких трагіків живуть в людській фантазії – незалежно від сцени і незалежно від загального контексту драми, де вони діють, – те Софокл виявиться на першому місці, залишивши інших далеко позаду. Це подальше ізольоване життя образу як такого жодним чином не є результатом моментальної дії добре оформленої сценічної поведінки і дії, що відзначають в Софокла. Можливо, нашому часу найважче зрозуміти загадку спокійною, простій природній мудрості, яка змалювала цих реальних людей з плоті і крові, виконаних сильними пристрастями і що ніжно відчувають, з героїчно-свавільною величчю і одночасно дійсною людяністю, подібними до нас і при цьому пройнятими диханням недосяжно високо благородства. Ніщо в них не вигадане, в них немає штучних перебільшень. Пізніші епохи марно шукали монументальності в насильницькому, колосальному, ефектному. Тут, в Софокла, монументальність без примусу зростає перед нашими очима в своїх природних пропорціях. Справжня монументальність завжди проста і самоочевидна. Її таємниця полягає в тому, що все неістотне і випадкове в явищі усувається, так що в нім з повною ясністю просвічує не що інше, як внутрішній закон, прихований від звичайного взору. Люди в Софокла не знають кряжистої, як би ваговитості есхіловських образів, які здаються поряд з ними нерухомими, навіть заціпенілими, що виросла з самого ґрунту, але в їх рухливості немає і відсутності ваги, як в інших сценічних фігур Евріпіда, яких ми неохоче називаємо «образами», оскільки вони позбавлені реального тілесного буття, задовольняючись театральною двовимірною костюма і декламації. Між попередником і послідовником Софокл стоїть як природжений творець образів, що невпинно оточує себе свитою своїх створень або, точніше, оточений ними. Адже ніщо не таке чуже дійсному образу, як свавілля керованої настроєм фантазії. Всі вони народжуються з необхідності, а вона не є ні порожньою загальністю типа, ні однократною визначеністю індивідуального характеру, – це сама істотність, що протистоїть тому, що єства позбавлено.\n1.2 Проблематика трагедії Софокла\nЗвернемося до найбільш ранньої трагедії – «Аякс». Сюжет її узятий з троянського циклу міфів і представляє події, що розвертаються після смерті Ахілла. Приймається рішення передати зброю Ахілла найбільш славному героєві. На цю роль претендують Одіссей і Аякс. Суд Атрідов приймає рішення на користь Одіссея. Ображений же Аякс замишляє убити Агамемнона і Менелая разом з їх свитою. Проте його наміри попереджає богиня Афіна: помрачив розум героя, вона заставляє його обрушитися на стадо худоби. Герой опам'ятовується, проте ще в більшій мірі відчуває себе зганьбленим і ображеним. Ні божий, ні людський суд не вважає він справедливим. Болісно шукає він дороги збереження своєї гідності і знаходить вихід лише в смерті:\nЩо ж робити?.\nБогам я, вочевидь, ненависний\nІ еллінському війську, і Трої\nЗі всім їх краєм… Чи не поплисти до будинку\nЕгейським морем, кинувши тут Атрідов, –\nВідчалити?. Але з якими я очима\nЗ'явлюся до батька? І як потерпить він\nЩо повертаюся з голими руками\nБез військових винагород, що не раз вінчали\nЙого з великою славою?. Неможливо!.\nАбо до троянських кинутися стінам\nТам битися одному і чесно лягти?.\nАле цим лише обрадую Атрідов…\nНі, благородний повинен славно жити\nІ славно померти…\n(Пер. С. Шервінського) [11, c. 55]\nУ результаті герой кінчає самогубством, проте при цьому він відновлює попрана гідність і вмирає з відчуттям самоповаги. Атріди тим часом хочуть поглумитися і над його тілом, відмовляючи героєві в похованні. Проте розсудливий Одіссей умовляє відмовитися від подібної позиції, наполягаючи на боргу живих перед померлим. Ця тема, що виникла у фіналі «Аякса», стане потім центральною в трагедії «Антігона».\nСюжет «Антігони» пов'язаний з фіванським циклом міфів. Дія трагедії починається незабаром після битви, що закінчилася. Фіви відбили напад ворога, і в першій пісні хору виражається радість з нагоди перемоги. Проте під час битви в міжусобному поєдинку загинули два брати, сини Едіпа, Етеокл і Поліник. Новий правитель Фів Креонт одного з них, Етеокла, наказує поховати з почестями, а другого, Поліника, як зрадника – кинути на поживу псам і хижим птицям. Своє вирішення Креонт обгрунтовує державним боргом. Він гордиться тим, що в ім'я справедливості здатний нехтувати родинним відчуттям. Проте рішення його викликає глибоке страждання у сестер Поліника, перш за все у Антігони. Ісмена закликає сестру змиритися з жорстоким станом речей, яке має бути у жінці:\nТепер – подумай – як, одні залишившись\nЗагине тяжкий і ми з тобою\nЗакон порушивши і пануючи веління?\nМи жінками народжені, і нам\nЗ чоловіками не сперечатися. Пам'ятай це.\nНад нами сильний володарює завжди…\n(Пер. С. Шервінського). [11, c. 58]\nВже в цьому першому діалозі виявляється внутрішня сила і переконаність Антігони. Жодна небезпека не здатна звільнити її від почуття сестринського обов'язку перед мертвим братом. Переступивши закон володаря, героїня здійснює символічний обряд поховання, але її хапає варта царя.\nДіалог Антігони і Креонта – найважливіший фрагмент трагедії. Молода дівчина знаходить переконливі аргументи, реабілітовуючі її вчинок. У своїй промові вона порівнює два закони: закон однієї людини, Креонта, і закон богів, «непісаний, але міцний», прийнятий і дотримуваний не одним поколінням людей. Останній закон вона знаходить для себе важливішим і обов'язковим. В ім'я боргу вона виражає готовність загинути і упевнена, що співгромадяни здатні зрозуміти і схвалити її:\nІ всі вони схвалили б мене\nКоли б їм страх не сковував вуста.\nОдна з переваг у царя –\nІ говорити і діяти як хоче.\n(Пер. С. Шервінського). [11, c. 59]\nЩо ж до Креонта, то він продовжує виправдовувати свою суворість інтересами держави і видить особливу доблесть в здатності подавити родинну прихильність: «Я зі своїх запитаю, як і з чужих, якщо будуть неслухняні». Коли син Креонта, жених Антігони, Гемон, намагається напоумити батька, посилаючись на думку народу, Креонт оцінює його позицію як чоловічу слабкість, прояв безрозсудного кохання і називає сина «рабом жінки». Тим часом в розмові з сином він упускає не одну фразу, що свідчить про його тиранічні схильності: «Правителеві покорятися повинно у всьому – законному, як і незаконному», «Але держава – власність царів!» і так далі.\nТривалий час в тлумаченні конфлікту трагедії панував думка Гегеля, що убачав в трагедії втілення зіткнення рівно справедливих принципів: інтересу державного і інтересу родинного. Гегель вважав, що обоє вони в рівній мірі мають рацію і одночасно не мають рацію через свою однобічність. Проте поступово подібне трактування було здолане. Ретельніший розгляд трагедії показав, що Креонт в Софокла ні в якому разі не відповідає ідеалу государя і всім ходом розвитку дії Софокл веде героя до развенчання і заслуженої відплати. Він зневажив закони життя і смерті: живу Антігону прирік на ув'язнення в склепі, а мертвому Полінику відмовив в похованні. За це у фіналі Креонт позбавляється найдорожчих людей: Гемон, не виносячи смерті Антігони, заколює себе над її тілом; дружина Креонта, мати Гемона, при звістці про кончину єдиного сина також кінчає з собою. Креонт роздавлений цими втратами, а також звісткою про осквернення священних вівтарів прахом Поліника. Він визнає повне своя поразка. Після звістки про загибель дружини Креонт говорить:\nНа жаль мені! Іншому, раз я винен\nНе можна нікому цих бід приписати\nЯ адже тебе убив – я, нещасний, я!\nПравду я говорю. Ви, прислужники, геть\nВідводите мене, відводите швидше\nВідводите – благаю; немає мене; я ніщо!\n(Пер. С. Шервінського) [11, c. 59]\nТоді як живий Креонт виглядає осоромленим і духовно загиблим, Антігона, що йде на смерть, виконана гідності і внутрішньої величі. У її особі вперше в драмі з'явився виразний, високий образ жінки. Це було достатньо незвичайний для драми на перших порах, оскільки грецька жінка була вимушена вести суто домашній спосіб життя на жіночій половині, а не давати уроки дійсного громадянства, тим більше мужам. Проте героїня Софокла не позбавлена також суто жіночих відчуттів і настроїв. Найповніше вони виражаються в її прощальному плачі. Антігоне нелегко йти на смерть, відчувати власну беззахисність, неминучість муки. Вона страждає при думці, що їй судиться померти молодою, не пізнавши радощів браку, відчуття материнства.\nХор, що прощається з героїнею, прославляє її гідну загибель.\nПісні хору надзвичайно важливі для розуміння задуму трагедії і вірного тлумачення її конфлікту. Особливо широко відомий перший стасим хору, в якому прославляється могутність чоловіка і його багатообразні таланти:\nМуж, на вигадки багатий\nЗ вірьовок в'є він мережі\nІ, сплетя, видобуток ловить…\nПтиць він ловить безрозсудних\nРиб морських у вологій безодні\nІ звірів в лісі дрімучому\nЛовить він в дібровах темних\nІ коней з кудлатою гривою\nПриборкує він, і гірських\nВін биків невтомних\nПід своє веде ярмо.\nДумки його – вони вітру швидше.\nМови своєю навчився він сам;\nГради він будує і стріл уникає\nКолючих морозів і галасливих дощів.\n(Пер. С. Шервінського) [11, c. 62]\nСтверджуючи, що людина «найдивніше на світі» і «все вона вміє», хор після просторових перерахувань людських досягнень раптом різко міняє настрій і нагадує, що є те, перед чим людина безсила. Це закони богів, перш за все закон смерті, своєю непохитністю що вимагає упокорювання, поваги і безумовної пошани. Іншу поведінку перед лицем смерті хор вважає безрозсудною. Так, вже першою піснею хор готує розвиток майбутньої дії і оцінку персонажів.\n1.3 Поняття інтелектуальної драми та своєрідність (жанрова) в трагедії\nЯкщо говорити про аттічну трагедію як виховну силу, то імена Софокла і Есхіла потрібно виголошувати на одному диханні. Софокл усвідомлено прийняв естафету від старшого поета, і думка сучасників, для яких Есхіл завжди був і залишався шанобливим героєм і сильним духом майстром афінської сцени, визнала за Софоклом місце поряд з ним. Цей підхід глибоко корениться в грецькому сприйнятті єства поезії, яке не шукає в ній в першу чергу унікальну індивідуальність, а розглядає як самостійну плідну художню форму, що перехідну до іншого носія і залишається для нього готовою шкалою цінностей. Можна навчитися це розуміти якраз на прикладі такого створення, як трагедія, яка, одного разу виступивши на світло, зайняла пануюче положення і знайшла деякий елемент, що зобов'язав, для сучасників і нащадків\nЦей агональний елемент у всій поетичній творчості греків зростає в тій мірі, в якій мистецтво стає осереддям суспільного життя і вираженням дійсного розумового і державного порядку, і тому в драмі він повинен досягти своєї кульмінації. Лише цим пояснюється гігантський наплив конкуруючих поетів другого і третього рангу на діонісійських змаганнях. Сучасну людину незмінно дивує, яким натовпом супутників були за життя оточені ті небагато великих, яким належало пережити свій час, і від чиєї творчості щось збереглося. Держава не викликала це змагання своїми постановками і роздачею винагород, а лише направляло по незмінній дорозі, але тим самим і заохочувало його. Таким чином завдяки цьому щорічному живому порівнянню, відволікаючись від постійності ремісничого елементу в будь-якому мистецтві, а в грецькому особливо, неминуче виникав безперервний контроль нової естетичної форми як з духовного, так і з соціального боку, який, правда, зовсім не шкодив художній свободі, але робив громадську думку вкрай пильною до будь-якого применшення великої спадщини і до усілякої втрати глибини і сили дії, яку ця спадщина випробовувала.\nЦе, хоч і не до кінця, але виправдовує порівняння три настільки різнорідних і у багатьох відношеннях абсолютно непорівнянних творців, як трьох великих афінських трагіків. У окремих аспектах неправомірний, інколи навіть безглуздо розглядати Софокла і Евріпіда як послідовників Есхіла, оскільки їм таким чином нав'язується чужий і не відповідний для їх епохи критерій. Кращий послідовник – той, хто безпомилково йде по своїй дорозі, якщо у нього є сили зробити свій власний вклад. Саме греки були завжди схильні до того, аби разом з першопроходцем прославляти і досконалості, що досягла, навіть цінувати його вище і бачити вищу оригінальність не в першому, а в найбільш досконалому втіленні якого-небудь мистецтва. Але оскільки художник прикладає свої сили до готової форми, що вже склалася, і в цьому відношенні зобов'язаний їй, то він повинен визнати її також як критерій і дозволити судити себе по ньому: чи зберігає він в своєму творі її значущість, зменшує або ж збільшує. Таким чином стає вочевидь, що це розвиток не просто веде від Есхіла до Софоклу, а від останнього – до Евріпіду, але що Евріпід в певному відношенні може з таким же правом вважатися безпосереднім продовжувачем Есхіла, як і Софокл, який навіть пережив свого молодшого товариша. Обоє продовжують справу старого майстра в абсолютно різному ключі, і не позбавлено підстав те, що енергійно підкреслюють дослідники останнього покоління: область зіткнення Есхіла з Евріпідом значно більше, чим в Софокла з кожним з них обох. Справедливо, що для критики Арістофана і що розділяють його умонастрій Евріпід винен в псуванні не софокловського мистецтва, але есхіловської трагедії. Він звернувся безпосередньо до останньої і не лише не звузив, але, навпаки, нескінченно розширив сферу її дії, завдяки чому і добився того, що відкрив двері кризисному духу свого часу і замінив сучасною проблематикою релігійний сумнів совісті у Есхіла. У переважанні проблематичного – при всій гостроті протиріч між ними – полягає спорідненість між Есхілом і Евріпідом. [8, c. 24]\nЧасто проводили паралель між поезією і образотворчим мистецтвом, і кожного трагіка ставили у відповідність одному з етапів розвитку пластичної форми. У всіх цих спробах зіставлення є легкий наліт чогось ігрового, – тим більший, ніж педантичнійше вони здійснюються. Ми самі порівнювали положення божества в середині скульптурної групи олімпійського фронтону з центральним положенням Зевса або долі в архаїчній трагедії, але це порівняння було чисто ідеальним, воно ніяк стосувалося пластичних якостей поетичних образів. Якщо ж ми, навпаки, називаємо Софокла пластичним художником трагедії, то маємо на увазі цю якість, яку він не розділяє ні з ким іншим, що спочатку виключає послідовне зіставлення трагіків із зміною пластичної форми. Як і поетичний, пластичний образ ґрунтується на пізнанні своїх законів, чим, природно, і вичерпується будь-яка паралель; адже специфічні закони буття душі непорівнянні з просторовою структурою відчутної і видимої тілесності. Проте, якщо образотворче мистецтво того часу своєю вищою за мету в зображенні людини ставить вираження душевного єтоса, то, здається, його освітлюють мерехтливі промені того внутрішнього світу, який вперше був відкритий поезією Софокла. Найочевидніше відблиск цієї людяності позначається на аттічних надгробних пам'ятниках того ж часу. Хай вони залишаються творами другого рангу в порівнянні з виразною і ідейною повнотою софокловської поезії, – зосередженість художника на тому ж внутрішньому людському бутті, яке просвічує в цих непомітних творах, дає нам зрозуміти, що поезія і мистецтво одушевляються одним і тим же умонастроєм. Безстрашно і весело воно споруджує свій образ вічно людського всупереч стражданню і смерті і таким чином сповідає свою невід'ємну і дійсну релігійну упевненість.\nЯк вічний пам'ятник аттічного духу в його зрілості трагедія Софокла коштує в одному ряду з образотворчим мистецтвом Фідія, – і те і інше представляє мистецтво епохи Перікла. Якщо озирнутися назад, то виявиться, що весь ранній розвиток трагедії був звернений до цієї мети. Це можна сказати і про відношення Есхіла до Софоклу, але не про відношення Софокла до Евріпіду і тим більше – до епігонів трагічної поезії, яка продовжувала існувати ще в IV столітті. Всі вони – завершальний акорд, і те, що у Евріпіда виконано величі і багато майбутнім, вже вказує через кордони поезії на нове царство філософії. Таким чином, можна назвати Софокла класиком в сенсі вищої точки історичного розвитку трагедії, що досягає в нім «своєї природи», як говорив Арістотель. Але він класик і в іншому, унікальному сенсі, що додає цьому позначенню вищу гідність, ніж лише честь досягнення досконалості в певному літературному жанрі. Це його місце усередині духовного розвитку Греції, чиє вираження ми тут розглядаємо перш за все в літературній формі. Якщо оцінювати еллінську поезію як поступовий процес об'єктивування формування людини, то її вершиною є Софокл. Лише виходячи з цього можна повністю зрозуміти і глибше розвинути те, що ми говорили про трагічні образи Софокла. Їх перевага не обмежується чисто формальною сферою, – воно корениться в глибинному шарі людської істоти, де естетика, етика і релігія пронизують один одного і один одним визначаються. І хоча це зовсім не одиничне явище в грецькому мистецтві, як нас навчила дорога прадавньої поезії, але форма і норма утворюють в трагедіях Софокла єдність абсолютно особливого роду, вони створюють його переважно в його образах, про які сам поет коротко і влучно сказав, що це ідеальні образи, а не люди з буденної дійсності, яких змальовує Евріпід. Творець людських образів Софокл відноситься до історії людської освіти як жоден інший грецький поет і в абсолютно новому сенсі; у його мистецтві вперше заявляє про себе пробужденное усвідомлення людської освіти. Це щось досконале відмінне від виховної дії у дусі Гомера, так само як і від виховуючої волі в есхіловському сенсі. Воно передбачає наявність людського співтовариства, для якого «освіта», людська сформованість як така, стала вищим ідеалом, але це виявляється можливим лише тоді, коли рід, пройшовши через важку внутрішню боротьбу за сенс долі, боротьбу есхіловської глибини, нарешті робить людське само по собі осереддям свого буття. Мистецтво створення образів в Софокла свідомо надихнуло ідеалом людської поведінки, який як такий є продуктом культури і суспільного життя епохи Перікла. Софокл, розуміючи цю нову поведінку в його глибинному єстві, – в тому вигляді, в якому він сам був його носієм, – гуманізував трагедію і зробив її зразком людської освіти у дусі її неповторних творців. Ми майже могли б назвати її освітнім мистецтвом, у дусі гетевського «Тассо», який, – правда, в набагато більш штучних умовах тієї епохи – був одним з етапів боротьби поета за форму в житті; проте наше слово освіта містить в собі завдяки різного роду асоціаціям присмак чогось рутинного, від якого ми ніколи не зможемо цілком позбавитися. Потрібно абсолютно відвернутися від повсякденного в науці літературознавства зіставлення між «переживанням освіченої людини» і «початковим переживанням», аби оцінити, чим є освіта в оригінальному грецькому баченні, а саме: початковою творчістю і початковим переживанням свідомого формування людини, – аби зрозуміти його силу, що окрилила фантазію великого поета. Творча зустріч поезії і освіти в цьому сенсі – унікальна історична ситуація. [19, c. 112]\nПерсонажі Софокла народилися з відчуття краси, чиє джерело – нечувана досі натхненність образу. У ній виявляється новий ідеал арете, який вперше усвідомлено робить yuc» вихідним пунктом людської освіти. Це слово в ході V століття отримує нове, більш піднесене значення, яке, правда, у всьому своєму розмаху позначається лише у Сократа. «Душу» тепер об'єктивно визнають центром людини. Вся його діяльність і манера поведінки виникають з неї. Образотворче мистецтво давно відкрило закони людського тіла і зробило їх предметом вивчення. У «гармонії» тіла воно знов знайшло той принцип космосу, в існуванні якого у всесвіті раніше упевнилася філософська думка. Від космосу грек тепер приходить до відкриття душевного. Воно не вирує перед його очима як хаотичний внутрішній світ переживань; навпаки, як остання область буття, ще не пройнята космічною ідеєю, воно підкоряється законодавчому порядку. Як і тіло, душа очевидним чином теж володіє своїм ритмом і гармонією.\nТепер на поверхню виходить ідея душевної сформованості; є спокуса вперше відзначити наявність її сповна ясного формулювання в Симоніда, арете, що описує, наступними словами: «Бездоганний, як квадрат, і рукою, і ногою, і думкою». Але від першого проблиску уявлення про душевне буття у формі, аналогічній тілесному ідеалу агонального навчання, був ще колосальний крок до теорії освіти, яку Платон приписує софістові Протагору, – очевидно, з повним історичним правом. У ній ідея формування проведена з внутрішньою послідовністю, з поетичного образу виник виховний принцип. Протагор говорить там про утворення душі в дійсну евритмію і евгармостію. Правильна гармонія і правильний ритм мають бути народжена в ній завдяки зіткненню з поетичними творами, в яких ці норми знаходять образне вираження. У цій теорії ідеал формування душі також розглядається з тілесної точки зору, але не стільки у вигляді агональної арете, як в Симоніда, скільки у вигляді образотворчого мистецтва і художнього формотворчого акту. З цієї наочної сфери відбуваються і нормативні поняття евритмії і евгармостії.\nІдея освіти могла виникнути лише у народу з класичним образотворчим мистецтвом. І образний ідеал Софокла також не може відмовитися від цього зразка. Виховання, поезія і образотворче мистецтво у той час знаходяться в тісному взаємозв'язку; жодне з них не гадано без інших. Освіта і поезія бачать в прагненні пластики до створення образу свій зразок і починають рухатися в тому ж напрямі до ідеї людини, що і мистецтво; мистецтво, зі свого боку, отримує від освіти і поезії напрям в душевну сферу. Але у всьому позначається вища оцінка людини, яка для всіх три стає осереддям інтересу.\nЦей антропоцентрічний поворот аттічного духу – година народження «гуманізму», не в соціально-сентиментальному значенні любові до людей, яку грек називає філантропією, а як роздуму про дійсний образ людини. При цьому особливо значимо, що і жінка вперше виступає як повноцінна представниця людства разом з чоловіком. Багаточисельні жіночі образи Софокла, Антігона, Електра, Деяніра, Текмесса, Іокаста, не говорячи вже про другорядні фігури – Клітеместре, Ісмене, Хрісофеміде – дають з граничною чіткістю зрозуміти висоту і широту софокловської людяності. Відкриття жінки – необхідний наслідок відкриття людини як власного предмету трагедії.\nЗ цієї точки зору ми розуміємо ту зміну, яку зазнала трагедія в Софокла в порівнянні з Есхілом. Із зовнішньої точки зору впадає в очі, що форма трилогії, що була у прадавнього поета правилом, зникає у послідовника. Вона замінюється окремою драмою, чий центральний пункт – людина, що діє. Есхіл потребував трилогії, щоб охопити в драматичній формі весь епічний масив єдиного і зв'язного рокового ходу подій, який часто можна було змалювати лише в зчепленні страждань декількох наступних один за одним поколінь. Його погляд був звернений до роковому ходу подій в цілому, оскільки лише в цьому цілому ставала видимою справедливість божественної рівноваги, яку так часто упускає з вигляду віра і етичне відчуття в долі одинака. При цьому персонажі, хоч би вони були вихідним пунктом нашої участі в події, набувають швидше підлеглої ролі, і поет вимушений все знов і знов брати на себе як би функції вищої сили, що управляє світом. В Софокла вимога теодицеї, що домінувало в релігійній думці від Солона до Феогніда і Есхіла, відступає на другий план. Трагічна для нього перш за все сама неминучість і безвихідність страждання. Такою необхідно бачиться доля, якщо поглянути на неї з людської точки зору. Відмови від релігійного світогляду Есхіла при цьому зовсім не відбувається, лише акцент лежить вже не на нім. Особливо чітко це можна показати на прикладі такого раннього твору Софокла, як «Антігона», де це світобачення відчувається ще досить сильно.\nВикликане власною провиною родовий проклін будинку Лабдакидов, яке Есхіл прослідив у фіванскої трилогії в його знищувальній дії крізь декілька поколінь, в Софокла також складає фон як гранична причина. Антігона падає останньою його жертвою, як в «Семеро» Есхіла Етеокл і Поліник. Софокл навіть дає Антігоне і її антагоністові Креону допомогти здійснитися власній долі своїми рішучими діями, і хор не втомлюється говорити про порушення міри і докоряє обоє в сприянні своєму нещастю. Але якщо ці моменти годяться для того, щоб виправдати долю в есхіловському сенсі, вся увага зосереджена на образі трагічного героя, і відчувається, що він змальований тут ради себе самого. Доля не повинна приковувати до себе увагу як самостійна проблема, відволікаючи його від героя, вона якось істотно пов'язана з образом страждаючої людини, а не лише нав'язана йому ззовні. Антігона призначена за природою до своєї страждальної дороги, можна навіть сказати – вибрана, оскільки її усвідомлено узяте на себе страждання є особливе нове благородство. Це зумовлене до страждання буття, якщо лише не залучати тут християнські вистави, виявляється вже в першій сцені прологу, де Антігона розмовляє зі своєю сестрою. Ісмена зі своєю дівочою ніжністю здригається перед добровільною смертю, хоча її сестринське кохання, звичайно, не менше, що скоро буде зворушливо доведене її помилковим самозвинуваченням перед Креоном і відчайдушним бажанням йти на смерть із засудженою сестрою. Та все ж вона не трагічна фігура. Вона служить для того, щоб підкреслити висоту Антігони, і ми визнаємо за останньою глибоке право відхилювати у цей момент сентиментальну готовність Ісмени розділити з нею її страждання. Як вже Есхіл збільшує в «Семеро» трагічність Етеокла, безвинно залученого в загибель долею свого роду, змальовує його героїчні риси, так в Антігоне всі якості її благородного будинку перевершують самі себе.\nЦьому стражданню головної фігури задає загальний фон другий гімн хору. Хор затягує гімн про велич людини-творця всіх мистецтв, що підпорядковує потужні сили природи перевагою свого розуму і що отримав як вищий зі всіх дарів державообразуюче право: так сучасник Софокла, софіст Протагор теоретично конструював виникнення людської культури і суспільства, і ми відчуваємо у величному і плавному ритмі софокловського хору прометеевський ентузіазм сходження, домінуючий в цьому першому досвіді природної історії розвитку людини. Проте з трагічною іронією, настільки властивою нашому поетові, в той момент, коли хор тільки що прославив право і державу і зі всією строгістю вигнав порушника законів з людського співтовариства, Антігону наводять на сцену в оковах. Свідомого виконання неписаного закону найпростішого сестринського кохання вона поступила тому, що всупереч тиранічно переступає міру державної влади царському наказу, що заборонив під страхом смерті поховання її полеглого в боротьбі проти рідного міста брата Поліника, і в той же момент в думці слухача образ людини освітлює абсолютно іншим світлом, а цей гордий гімн німіє перед лицем блискавичного трагічного усвідомлення людської слабкості і нікчемності.\nСофокловський чоловік в своєму стражданні – дивовижно тонко налагоджений інструмент, з якого рука поета може витягувати все тони трагічного плачу. Аби змусити його звучати, він наводить в рух всі засоби своєї драматичної фантазії. Ми відчуваємо в софокловської трагедії – в порівнянні з есхіловскої – колосальне наростання драматичної дії. Але причина цього явища не в тому, що на місце старого доброго хорового танцю Софокл поставив події ради них самих, в реальному сенсі шекспірівської драматургії. Потужність, з якою розвертається дія в «Едіпові», імпонує навіть найгрубішому натуралізму, могла б викликати таке непорозуміння, і, можливо, саме йому ця п'єса значною мірою зобов'язана своїми все новими і новими постановками на сучасній сцені, проте з цієї точки зору ніколи вірно не зрозуміє дивно урівноважена архітектоніка софокловської режисури. Вона виникає не із зовнішньої послідовності матеріальних подій, а з вищої художньої логіки, яка в ланцюжку контрастних явищ, що йдуть по наростаючій, з усіх боків дає оглянути внутрішнє єство головного образу. Класичний приклад – Електра. Поетична фантазія відважними прийомами створює все нові зволікання і проміжні ситуації, заставляючі Електру пережити всю палітру внутрішніх переходів відчуття аж до досконалого відчаю, але і тоді, коли маятник відхиляється найсильніше, Софокл утримує дію в рівновазі. Своєї вершини це мистецтво досягає в сцені пізнавання Електри і Ореста, де завдяки прийому навмисного удавання рятівника, що повернувся на батьківщину, яке лише поступово скидає свої покриви, біль Електри проходить по всіх рівнях між піднебінням і пеклом. Драматургія Софокла – це драматургія душевного руху, який в гармонійно проведеній лінії дії розвертає свій внутрішній ритм. Його джерело – в людському образі, до якого воно веде назад як до граничного і вищого. Вся драматична дія для Софокла – лише сутнісне розкриття страждаючої людини, яка виконує свою долю і тим самим, – своє призначення. [4, c. 12]\nДля цього поета трагедія також є органом вищого пізнання, але це не «фронейн» (розумність, розсудливість), в якому Есхіл знаходив сердечний спокій. Це трагічне самопізнання людини, яке доводить дельфійське «пізнай самого себе» до розуміння нікчемності людських сил і земного щастя. Але це самопізнання включає і знання про незнищуваний і всеодолеваючу веліч страждаючої людини. Страждання софокловских персонажів – важлива частина їх буття. Ніколи поет не представляв сплетення людини і долі в нерозривній єдності наочніше і загадковіше, ніж в найбільшому зі своїх образів, до якого його кохання змусило його повернутися ще раз в глибокій старості. Вигнаний зі своєї вітчизни сліпий старик, Едіп, просячи милостиню, поневіряється по світлу під руку зі своєю дочкою Антігоной, – ще один улюблений образ, який ніколи не покидав поета. Немає нічого настільки характерного для софокловської трагіки, ніж життя його власних образів разом з поетом. Його не покидала думка, що ж стане з Едіпом. Саме він, на якого, здається, обрушився тягар страждання всього світу, був спочатку фігурою майже символічного значення: він стає страждаючою людиною як таким. Одного дня на вершині своєї життєвої дороги Софокл знайшов горде задоволення в тому, аби поставити Едіпа в центр знищувального урагану. Він змусив його з'явитися перед очима глядачів в той момент, коли прокляв себе, він у відчаї хоче так само загасити своє існування, як він власною рукою загасив світло своїх очей. Де трагічний образ як такий завершений, поет різко обриває нитку, як це зроблено в «Електре».\nТим більше значиме те, що Софокл незадовго до смерті ще раз взявся за сюжет з Едіпом. Правда, якби ми чекали від цього другого «Едіпа» дозволу проблеми, то були б розчаровані. Хто захотів би тлумачити пристрасний самозахист сивого Едіпа, що заставляє його знов і знов повторювати, що він зробив свої справи в невіданні, в цьому смислі, той мінливо зрозумів би Софокла в евріпідовському ключі. Ні долі, ні Едіпові не виноситься ні виправдувального, ні осуджуючого вироку. І проте, здається, що поет розглядає тут страждання з вищої точки зору. Це останнє побачення із старим неспокійним мандрівником, незадовго до того, як той досягне своєї мети. Його благородна природа в її все ще поривчастій силі, залишається незломленою не дивлячись на нещастя і старість; його неспокійна енергія ще дає про себе знати спалахами пламени. Свідомість її допомагає Едіпові переносити страждання – цього нерозлучного супутника, який зберіг йому вірність до останнього часу. Цей суворий образ не дає місця сентиментальному розчуленню. Але страждання і заставляє віднестися до Едіпа з повагою. Хор відчуває його жах, але ще більше – його висоту, і афінський цар з шаною приймає убогого сліпого як ясновельможного гостя. По божественному оракулові він повинен знайти останній спокій на аттічному грунті. Сама смерть Едіпа оповита таємною. Він йде один, без поводиря, в гай, і ніхто більше його не бачить. Як і дороги страждання, по яких веде Едіпа божество, диво позбавлення, що чекає його в мети, незбагненно. «Тебе спорудили боги що погубили». Жодне смертне око не повинне побачити цю містерію. Вона дістається на частку лише минулому, присвячення стражданням. Це присвячення робить його близьким божественному, не можна сказати, як, і відділяє від інших людей. Тепер він покоїться на горбі в Колоні, полюбленій батьківщині поета, у вічнозеленому гаї Евменід, де в кущах співає соловей. Жодна людина не має доступу в це місце, але з нього виходить благословення для всієї аттічної землі.\nТворчість Софокла містить безперечні нововведення, сприяючі подальшому розвитку мистецтва трагедії. Перш за все важливою заслугою Софокла з'явилося введення третього актора, яке значно збагатило власне драматичну частину трагедії. Софоклом був також розширений склад хору до 15 чоловік. Проте, створивши виразні хорові партії, Софокл при цьому не збільшив їх об'єм і роль. Важливою обставиною є поступова відмова від принципу трилогії або тетралогії в створенні окремих драм.\nЗа цією обставиною важливі переконання драматурга. Не заперечуючи непорушної волі богів, Софокл перш за все цікавиться людиною, його волею, прагненнями, вчинками, готовністю і здатністю відповідати на них, погоджувати з суспільними і божественними установками і так далі Подібний підхід продиктований самим духом «століття Перікла», часу збільшеного значення людини, його значних досягнень в самих різних областях і одночасно трагічних помилок, що привели на початок розкладання афінської демократії. Творчість Софокла відмічена перш за все значним збагаченням внутрішнього світу героїв, мистецтва їх зображення.\n2. Дослідження трагедії Софокла Царь Едіп\n2.1 Своєрідність інтерпретації сюжету про Едіпа у трагедії Софокла\nЦе трагедія про долю і свободу: не у тому свобода людини, аби робити те, що він хоче, а в тому, аби переймати на себе відповідальність навіть за те, чого він не хотів.\nУ місті Фівах правили цар Лаїй і цариця Іокаста. От дельфийського оракула цар Лаїй отримав страшне передбачення: «Якщо ти народиш сина, то загинеш від його руки». Тому, коли у нього народився син, він відняв його в матері, віддав пастухові і велів віднести на гірські пасовища Киферона, а там кинути на поживу хижим звірам. Пастухові стало жаль немовляти. На Кифероне він зустрів пастуха із стадом з сусіднього царства – Корінфа і віддав немовляти йому, не сказавши, хто це такий. Той відніс немовляти до свого царя. У царя Корінфа не було дітей; він усиновив немовляти і виховав як свого спадкоємця. Назвали хлопчика – Едіп.\nЕдіп виріс сильним і розумним. Він вважав себе сином царя Корінфа, але до нього стали доходити чутки, ніби він приймак. Він пішов до дельфийского оракула запитати: чий він син? Оракул відповів: «Чиїм би ти не був, тобі судиться убити рідного батька і одружуватися на рідній матері». Едіп був в жаху. Він вирішив не повертатися до Корінфа і пішов, світ за очі. На роздоріжжі він зустрів колісницю, на ній їхав старик з гордою поставою, довкола – декілька слуг. Едіп не вчасно відступився, старик зверху ударив його стрекалом, Едіп у відповідь ударив його палицею, старик впав мертвий, почалася бійка, слуги були перебиті, лише один втік. Такі дорожні випадки були не рідкістю; Едіп пішов далі.\nВін дійшов до міста Фів. Там було сум'яття: на скелі перед містом оселилося чудовисько Сфінкс, жінка з левовим тілом, вона задавала перехожим загадки, і хто не міг відгадати, тих роздирала. Цар Лаїй поїхав шукати допомоги у оракула, але в дорозі був кимось убитий. Едіпові Сфінкс загадала загадку: «Хто ходить вранці на чотирьох, вдень на двох, а увечері на трьох?» Едіп відповів: «Це людина: немовля рачки, дорослий на своїх два і старик з палицею». Переможений вірною відповіддю, Сфінкс кинувся із скелі в пропасть; Фіви були звільнені. Народ, тріумфуючи, оголосив мудрого Едіпа царем і дав йому в дружини Лаїеву вдову Іокасту, а в помічники – брата Іокасти, Креонта.\nПрошло багато років, і раптом на Фіви обрушилося боже покарання: від морової хвороби гинули люди, падала худоба, сохнули хліби. Народ звертається до Едіпа: «Ти мудрий, ти врятував нас одного дня, врятуй і тепер». Цим благанням починається дія трагедії Софокла: народ стоїть перед палацом, до нього виходить Едіп. «Я вже послав Креонта запитати поради у оракула; і ось він вже квапиться назад із звісткою». Оракул сказав: «Це божа кара – за вбивство Лаїя; знайдіть і покарайте вбивцю!» – «А чому його не шукали до цих пір?» – «Всі думали про Сфінкса, а не про нього». – «Добре, тепер про це подумаю я». Хор народу співає молитву богам: відвернете ваш гнів від Фів, пощадите тих, що гине!\nЕдіп оголошує свій царський указ: знайти вбивцю Лаїя, відлучити його від вогню і води, від молення і жертв, вигнати його на чужину, і та ляже на нього проклін богів! Він не знає, що цим він проклинає самого себе, але зараз йому про це скажуть. У Фівах живе сліпий старик, віщун Тіресий: чи не вкаже він, хто вбивця? «Не заставляй мене говорити, – просить Тіресий, – не до добра це буде!» Едіп гнівається: «Вже чи не сам ти замішаний в цьому вбивстві?» Тіресий спалахує: «Ні, коли так: вбивця – ти, себе і страти!» – «Вже чи не Креонт рветься до влади, вже чи не він тебе намовив?» – «Не Креонту я служу і не тобі, а віщому богові; я сліпий, ти зрячий, але не бачиш, в якому живеш гріху і хто твої батько і мати».\nХор народу співає молитву богам: відвернете ваш гнів від Фів, пощадите тих, хто гине! [7, c. 24]\nВходить схвильований Креонт: невже Едіп підозрює його в зраді? «Так», – говорить Едіп. «Навіщо мені твоє царство? Цар – невільник власної влади; краще бути царським помічником, як я». Вони обсипають один одного жорстокими докорами. На їх голоси з палацу виходить цариця Іокаста – сестра Креонта, дружина Едіпа. «Він хоче вигнати мене брехливими пророкуваннями», – говорить їй Едіп. «Не вір, – відповідає Іокаста, – всі пророкування брехливі: ось Лаїю було передбачене загинути від сина, але син наш немовлям загинув на Кифероне, а Лаїя убив на роздоріжжі невідомий подорожній». – «На роздоріжжі? де? коли? який був Лаїй з вигляду?» – «По дорозі в Дельфи, незадовго до твого до нас приходу, а виглядом був він сивий, прямий і, мабуть, на тебе схожий». – «Об жах! І у мене була така зустріч; чи не я був той подорожній? Чи залишився свідок?» – «Так, один врятувався; це старий пастух, за ним вже послано». Едіп в хвилюванні; хор співає стривожену пісню: «Ненадійно людська велич; боги, врятуйте нас від гордині!«\nІ тут у дії відбувається поворот. На сцені з'являється несподівана людина: вісник з сусіднього Корінфа. Помер цар Корінфа, і коринфяне звуть Едіпа прийняти царство. Едіп захмарився: «Так, брехливі всі пророкування! Було мені передбачено убити батька, але – він помер своєю смертю. Але ще мені було передбачене одружуватися на матері; і доки жива цариця-мати, немає мені дороги до Корінфа». «Якщо лише це тебе утримує, – говорить вісник, – заспокойся: ти ним не рідний син, а приймальний, я сам приніс їм тебе немовлям з Киферона, а мені тебе там віддав якийсь пастух». «Дружина! – звертається Едіп до Іокасте, – чи не той це пастух, який був при Лаїе? Швидше! Чий я син насправді, я хочу це знати!» Іокаста вже все зрозуміла. «Не довідуйся, – благає вона, – тобі ж буде гірше!» Едіп її не чує, вона вирушає в палац, ми її вже не побачимо. Хор співає пісню: можливо, Едіп – син якого-небудь бога або німфи, народжений на Кифероне і підкинутий людям? але ж бувало!\nАле немає. Наводять старого пастуха. «Ось той, кого ти мені передав в дитинстві», – говорить йому вісник Корінфа. «Ось той, хто на моїх очах убив Лаїя», – думає пастух. Він чинить опір, він не хоче говорити, але Едіп невблаганний. «Чий був дитя?» – запитує він. «Пануючи Лаїя, – відповідає пастух. – І якщо це справді ти, то на горі ти народився і на горі ми врятували тебе!» Тепер нарешті все зрозумів і Едіп.\n– І якщо це справді ти, то на горі ти народився і на горі ми врятували тебе!» Тепер нарешті все зрозумів і Едіп. «Проклято моє народження, проклятий мій гріх, проклятий мій брак!» – вигукує він і кидається в палац. Хор знову співає: «Ненадійно людська велич! Немає на світі щасливих! Був Едіп мудрий; був Едіп цар; а хто він тепер? Батьковбивця і кровозмісник!»\nЗ палацу вибігає вісник. За мимовільний гріх – добровільна страта: цариця Іокаста, мати і дружина Едіпа, повісилася в петлі, а Едіп у відчаї, охопивши її труп, зірвав з неї золоту застібку і встромив голку собі в очі, щоб не бачили вони жахливих його справ. Палац розчиняється, хор бачить Едіпа із скривавленою особою. «Як ти вирішився?.» – «Доля вирішила!» – «Хто тобі вселив?.» – «Я сам собі суддя!» Вбивці Лаїя – вигнання, поганить матері – засліплення; «про Киферон, об смертне розпуття, об двубрачное ложе!». Вірний Креонт, забувши образу, просить Едіпа залишитися в палаці: «Лише ближній має право бачити муки ближніх». Едіп благає відпустити його у вигнання і прощається з дітьми: «Я вас не бачу, але про вас я плачу.» Хор співає останні слова трагедії: «Про співгромадяни фиванцы! Ось дивитеся: ось Едіп! / Він, загадок разрешитель, він, могутній цар / Той, на чию долю, бувало, всякий із заздрістю дивився!. / Значить, кожен повинен пам'ятати про останнє наше дно / І назвати щасливим можна людини лише того / Хто до самої до кончини не звідував в житті бід».\nЯк ми бачимо, в трагедії «Едіп цар» Софокл прямо зіштовхує вільну волю людини з волею богів. Перед нами вже абсолютно інший образ правителя: відповідальний, розпорядливий, щиро заклопотаний положенням громадян, такий, що прислухається до їх думки. Таким з'являється Едіп на початку трагедії. Жрець, що очолює процесію громадян, що прийшли до царя, згадує, як одного дня Едіп вже врятував місто, перемігши сфінкс, і виражає Едіпові від імені народу відчуття кохання і віри. Народ сподівається знов знайти опору і порятунок в Едіпові:\nОб найкращий з мужів, Едіп\nДо тебе з благанням ми нині прибігаємо…\nТи дав нам щастя – дай і нині!\n(Пер. С. Шервінського) [11, c. 68]\nУ відповідь Едіп повідомляє, що вже почав боротьбу за порятунок міста і перш за все відправив свого шурина Креонта до Дельфи, аби взнати від жерців Аполлона, в чому причина мору і як можна від нього позбавитися. Коли Креонт, що повернувся, оголошує, що страшна хвороба – кара богів за те, що в місті продовжує залишатися невідомщеним вбивця колишнього царя, Гавкоту, Едіп проклинає вбивцю і береться за його пошуки. У цей момент Едіпові невідомий, що він проклинає самого себе і самого є винуватцем мору. Він зрячий, але в той же час сліпий. Дійсний сенс багатьох подій невідомий йому. З обуренням зустрічає він перші передвісники істини, наприклад, слова розсердженого ним віщуна Тіресія, ніби вбивця він сам. Спочатку в подібному звинуваченні Едіпові здаються підступи тих, що бажають у нього відняти владу. Проте отримані незабаром в ході розслідування опису покійного царя і місця випадку вносят тривогу в його свідомість, заставляють пригадати події далекої молодості, коли він в запалі дорожньої сварки убив невідомого подорожнього.\nСофокл майстрово збудував події в трагедії, чергуючи моменти ослабіння дії з його усе більш наростаючою напругою. Вузлову роль у дії грають у нього перипетії, зв'язані з сценами пізнавання. Так, в мить, коли вперше з'являються у Едіпа страшні підозріння, несподівано неначе настає прояснення: прибуває з Корінфа вісник, що повідомляє про смерть батька і запрошує його зайняти престол. У смерті батька у Едіпа є одна утішаюча обставина: батько помер своєю смертю. Проте боячись другої частини зробленого його колись передбачення (браку з власною матір'ю), Едіп відмовляється від престолу. Бажаючи заспокоїти Едіпа, вісник повідомляє його, що Поліб і Меропа – його приймальні батьки. І таким чином за коротким моментом ослабіння тривоги слідує етап зростаючого страху. Чим далі, чим ясніше для героя, що проклятий вбивця – це він сам. Проте Едіп не зупиняється в з'ясуванні обставин, навіть коли його благає про те дружина:\nКоль життя тобі миле, благаю богами\nНе запитуй… Моєї досить муки! [11, c. 70]\nНе дивлячись на те, що герой – носій трагічної провини, образ його величний, монументальний. Герой зазнала поразка в боротьбі з долею, з волею богів. Проте він не виглядає жалюгідною іграшкою в їх руках. Свою гідність Едіп затверджує з новою силою в завершальному акті самонаказання. Він карає себе самого за мимоволі досконалі злочини, карає жорстоко і одночасно символічно. Герой виколює собі очі, очі, які були сліпі і не допомогли йому вчасно розгледіти істину. Він також вважає для себе неможливим споглядати тих, кого він поганив своїм злочином:\nЗійшовши в Аїд, якими б очима\nЯ став дивитися батьку в обличчя\nАбо матері нещасною? Я перед ними\nНастільки винен, що мені і петлі мало! [11, c. 81]\nЗавершує трагедію сумне прощання Едіпа з дочками, за яким слідує остання пісня хору. У ній звучить сумна думка про обмеженість людського знання, непостійність людського щастя. Сумна доля Едіпа стає для хору підставою того, що нікого не можна назвати щасливим, поки він не досяг межі життя.\nДо оповіді про Едіпа Софокл знов повернувся в своїй останній трагедії «Едіп в Колоні», поставленою вже після смерті поета. У цій трагедії показана доля вигнаного Едіпа. У своїх поневіряннях, супроводжуваний Антігоной, Едіп досягає передмістя Афін. Тут його, змученого, тепло зустрічає цар Тезей. За минулий час Едіп багато перестраждав і передумав. Цього разу на його образі розвивається тема спокутування гріха стражданням. Просвітлений герой приходить до свідомості власної справедливості унаслідок того, що він був жертвою невідання, а пізніше багато страждав із-за мимоволі досконалих злочинів. Тепер він відчуває себе таким, що очистився і здатним принести благодіяння країні, де знайде останнє заспокоєння. Остання обставина відкривається і таким, що оточує. Дочку Едіпа, Ісмена, приносить звістку оракула про те, що вічна благодать зглянеться на ту країну, де Едіпа спіткає смерть.\nСини, що вигнали Едіпа з Фів, починають схиляти його до повернення. Поліник вимагає від нього також підтримки в боротьбі за престол. Розгніваний Едіп відхилює ці домагання. Він залишається на землі Тезея, правителя справедливого і людяного, гостинного і безкорисливого. Пісні хору прославляють Афіни і Колон, батьківщину Софокла. Хор оспівує край, якому протегує сама природа, де зосереджене все найпрекрасніше, і закликає богів до незмінного заступництва цій землі:\nЗ'явитеся сюди, небожителі!\nНині подайте, благаю\nСвою двоєдину допомогу\nЦьому краю і всім\nЙого населяючим громадянам!\n(Пер. С. Шервінського) [11, c. 83]\nТаким чином, дослідження трагедії дозволяє побачити, що при всьому торжестві божественної волі на першому плані в Софокла людина, прагнуча діяти самостійно, осмислено, із збереженням здатності відповідати за свої діяння. Кращі з софокловських героїв і в несприятливих обставинах прагнуть зробити все можливе для виконання обов'язку, відповідності високим етичним законам і нормам. Аристотель в «Поетиці» наводить слова Софокла про те, що в особі своїх героїв він змальовував людей такими, «якими вони мають бути». Примітна також цілісність героїв Софокла, у важких обставинах тих, що зберігають вірність собі, незмінність кращих відчуттів і намірів. Софокл використовує найрізноманітніші засоби для характеристики персонажів: порівняльне зіставлення, монологи, діалоги, порівняння з міфології, світу природи і так далі Виразна мова героїв: короткі, всілякі по тональності фрази, питання, вигуки, багатокрапки. Все це додає жвавість, схвильованість і природність інтонаціям. Виразні також монодії (сольні партії) героїв, яскраво передавальні їх стан. Виразність і цілісність героїв Софокла, композиційну єдність його драм створили Софоклу славу художника ясного, гармонійного, величного. Не випадково його героїв порівнювали з образами сучасної скульптури, що представляє ідеал спокійної величі і гідності. Глибина думки і високий рівень художньої майстерності сприяли збереженню драм Софокла в скарбниці світової драматургії.\nАдже і до цього дня в театрах світу продовжують ставити драми Софокла. А якщо ставлять, означає людям подобається, люди ходять на спектаклі. Означає теми, яких торкнувся Софокл в V столітті до н.е. актуальні і в XXI у вже нашої ери. Тобто, творчості Софокла більше 2400 років. І воно ще живе, адже стільки сталося за цей час, здавалося все змінилося, та ні не все.\nПравильно говорять: «Смертна людина, мистецтво – безсмертно».\nСофокл – великий грецький драматург, що подарував нам один з самих чудових творів людської цивілізації, – трагедію «Цар Едіп». В центрі сюжету коштує людина, визначаючи тему трагедії – тему етичного самовизначення особи.\nСофокл розкриває перед нами питання уселенського масштабу: хто вершить долю людини – боги, або ж він сам? У пошуках відповіді на це вічне питання герой трагедії Едіп пішов з рідного міста, практично прирікаючи себе на вірну загибель. Боги передрекли йому убити свого батька і одружуватися на своїй матері. Він знайшов, як йому здавалося, вірне рішення: піти з рідного будинку.\nАле Едіп, на жаль, не зрозумів найголовнішого: боги визначають лише загальну подобу долі людини, її напрям, одну з можливих гіпотетичних версій майбутньої реальності. Все інше залежить лише від самої людини, від його особи, від того, що в нім приховане.\nСвоїм пророкуванням боги Олімпу вказали Едіпові, що він здатний убити батька і одружуватися на матері, і саме тому він має бути постійно напоготові, не даючи вирватися тим воістину страшним здібностям, які в нім поміщені. Але він прийняв все буквально і не побачив тієї істини. І лише в найостанніший момент, у момент духовного прозріння він розуміє, яким сліпим він був тоді, і на знак цього виколює собі очі. Тим самим він виражає головну ідею трагедії: не боги вершать долю людини, але він сам.\nДоля, невідворотність – ніщо в порівнянні з людиною, що розуміє і усвідомлює своє етичне і духовне єство.\n1. Аверинцев С.С. Плутарх и античная биография. – М., 1973.\n2. Анпеткова-Шарова Г.Г., Чекалова Е.И. Античная литература. – Л., 1989.\n3. Античная литература. – 4‑е изд. / Под ред. А.А. Тахо-Годи. – М., 1986.\n4. Античная литература. Греция: Антология: В 2‑х ч. / Сост. Н.А. Фёдоров, В.И. Мирошенкова. – М., 1989.\n5. Античная поэтика. – М., 1991.\n6. Гаспаров М.Л. Занимательная Греция. – М., 1995.\n7. Каллистов Д.П. Античный театр. – Л., 1970.\n8. Козаржевский А.Н. Античное ораторское искусство. Пособие по спецкурсу. – М., 1980.\n9. Куманецкий К. История культуры Древней Греции и Рима. – М., 1990.\n10. Лосев А.Ф. Античная драма. – М., 1970.\n11. Лосев А.Ф. Гомер. – М., 1960.\n12. Мифологический словарь. / Под ред. Е.М. Мелетинского. – М., 1991.\n13. Мифы народов мира: В 2‑х т. – М., 1982.\n14. Парандовский Я. Мифология. – М., 1971.\n15. Покровская З.А. Античный философский эпос. Лекции по спецкурсу. – М., 1979.\n16. Радциг С.И. История древнегреческой литературы. – М., 1977.\n17. Словарь античности. / Пер. с нем. – М., 1994.\n18. Тахо-Годи А.А. Греческая мифология. – М., 1989.\n19. Тронский И.М. История античной литературы. – 4‑е изд. – М., 1983.\n20. Фёдоров Н.А. История античной литературы. Методические указания. – М., 1977.\n21. Фёдоров Н.А., Мирошенкова В.И. Античная литература. Рим: Хрестоматия. – М., 1981.\n22. Чистякова Н.А. Античная эпиграмма. Пособие по спецкурсу. – М., 1979.\n23. Чистякова Н.А., Вулих Н.В. История античной литературы. – М., 1972.\n● Образ ідеальної людини в трагедії Софокла "Цар Едіп"\n● Монолог і його функції в трагедії В. Шекспіра "Гамлет, принц Датський"\n● Драматургия Софокла\n● Литературный герой ФИЛОКТЕТ


Кенгуру-переноска прокат оренда\nОренда кенгуру-переноски Uni-T в Baby Service Запоріжжя\nКенгуру переноска в оренду в прокаті Baby Service Запоріжжя це можливість протестувати, випробувати і зрозуміти наскільки рюкзак переноска підходить саме вам. Це корисно якщо ви роздумуєте, перед тим як купити рюкзак переноску. Адже питання зрозумілі і природні - варіантів всіляких дитячих перенесень придумано безліч. Який з них ваш? У той же час оренда рюкзака-кенгуру перед подорожжю або поїздкою в інше місто може багаторазово поліпшити якість вашого відпочинку. Адже зручно буде і малюкові і вам! А наскільки важливі вільні руки в поїздці і говорити нема чого. Отже, хоч прокат рюкзака-перноскі зручна з багатьох сторін послуга, підходить вона не всім. Чому ж?\nУ кенгуру переносці Uni-T від французької фірми BabyRelax є обмеження за віком і масою дитини. Виробник пише, що в кенгуру можна носити новонароджених від 3,5 кг. Проте, ми утримаємося від таких рекомендацій. Baby Service рекомендує перенесення Uni-T з віку дитини в 4-5 місяців. Верхньою межею використання буде не вік, а вага. Допустима вага - 9 кг.\nРекомендації по налаштуванню і носіння кенгуру ви отримаєте в салоні Baby Service Запоріжжя.\nДодамо тільки, що в кенгуру перенесенні Uni-T малюка можна посадити обличчям вперед. Це особливо здорово, якщо вашій дитині набридло стрибати в стрибунцях або грати в активному центрі, а ваші домашні справи ще не дороблені. Малюк буде з мамою, проте мамині руки будуть вільні!\nТелефонуйте, замовляйте собі вільні ручки!\nВаш незмінний помічник і рукоосвободітель, прокат дитячих товарів Baby Service Запоріжжя.


Балога засудив видовища з кульками і дудками - Korrespondent.net\nБалога засудив видовища з кульками і дудками\n18 лютого 2008, 23:47\nГлава Секретаріату Президента Віктор Балога допускає, що блокування Верховної Ради є спробою Партії регіонів паралізувати діяльність Кабінету міністрів. Він зазначив, що така позиція меншості згубно впливає на всю країну.\nБалога вважає, що опозиція має намір надалі звинуватити Кабмін в непрофесійності і прорахунках.\n"Проте у програші від такої тактики опиняється вся країна, у тому числі і виборці, які делегували свою довіру Партії регіонів", - передає прес-служба слова Балоги.\nБалога зазначив, що опозиція ставить перед коаліцією такі вимоги, які є далекими від пріоритетів суспільства і країни.\nВін також підкреслив, що Раді слід працювати продуктивно.\n"Фракція меншини явно загралися в надумане протистояння і, очевидно, втратила зв'язок зі своїми виборцями. Барометр суспільних настроїв чітко показує, що антинатовські витребеньки не знаходять розуміння серед людей, які чекають від Верховної Ради роботи, а не видовищ з надувними кульками і дудками", - сказав Балога.\nНагадаємо, фракція Партії регіонів в Раді має намір блокувати роботу парламенту 19 лютого.\nЗ 18 січня опозиція блокує засідання Верховної Ради. Основними вимогами опозиції є ухвалення постанови про обов'язковість проведення референдуму перед приєднанням України до Плану дій з членства в НАТО і відставка міністра внутрішніх справ Юрія Луценка.\nЯк повідомлялося, Голова фракції Блоку Наша Україна - Народна Самооборона у Верховній Раді В'ячеслав Кириленко вважає метою блокування роботи парламенту зміну формату коаліції, зміну голови Верховної Ради і прем'єр-міністра України.


Омоложення коронавірусу: лікарка пояснила, чому збільшується кількість молодих хворих\nПовалятися у листі: топ-8 київських парків для оригінал...\nСтаном на зараз до медзакладів поступають хворі середньої та важкої тяжкості. Характерною ознакою коронавірусу нині стала "молодість" хвороби порівняно з червнем-липнем. У опорній лікарні вже зайняті 95% ліжок. А близько 80% пацієнтів, що надходять, потребують кисневого лікування.\nТакий стан речей озвучила в інтерв'ю Obozrevatel TV головлікар лікарні №4 Тетяна Мостепан.\nЗлий жарт зіграла з медиками інформація про те, що коронавірусу не існує. Через це люди перестали дотримуватися соцдистанції, масочного режиму. І тому так зросли цифри, впевнена лікарка. Головним болем для лікарів сьогодні є питання ліжок.\n"Дійсно, зараз усі зосереджені на ліжках. Над цим працює і Департамент охорони здоров’я. Щодня кількість ліжок у місті Києві збільшується, ліжка перепрофілюються на інфекційні. Насправді вся ця ситуація контролюється з березня", - прокоментувала лікарка.\nНині хворобу важко переносять і люди молодого віку, які раніше могли інфікуватися і перехворіти безсимптомно. Хоча сильний імунітет - це виграш перед коронавірусом, те, що хвороба омолодилася - факт. Проте реанімаційна група - це люди у віці із супутніми захворюваннями.\n"Але маємо сказати, що останнім часом досить складно переносять хворобу і пацієнти більш молодого віку. Хвороба омолодилася.Вражає коронавірус абсолютно всіх – від молодих до літніх людей. Йдеться про те, у кого який перебіг. У молодих людей він більш легкий. Хай там що, він і залишається більш легким. Більшість реанімаційних хворих – це вікова група з супутніми захворюваннями".\nПричиною омолодіння Мостепан вважає ігнорування медичних приписів. Молодь почала лікуватися вдома, не звертається до "сімейника", не викликає "швидку". Лікарка наголошує, що аби не розбиратися із терапійними побічними ефектами, максимум. що слід вживати самостійно - вітаміни.\n"Починають лікуватися вдома з інтернетом, призначати самі собі нереальну антибактеріальну терапію, якісь ліки. Але я хочу, щоб усі зрозуміли: кожна пігулка має свою побічну дію. Кожне лікування має свої наслідки. І саме таких хворих ми сьогодні бачимо – які самі лікуються вдома, а потім ми боремося не тільки з коронавірусною хворобою і з її ускладненнями, а ми ще боремося із ускладненнями, які вони набули, приймаючи неконтрольовану терапію".\nСитуація із ліжками наступна: у клінічній лікарні №4, опорній "медичці" першої хвилі, зараз зайнято 95% ліжок. Хоча їхня кількість була збільшена до 435. Збільшувати будуть і надалі, можливо, додадуть реанімаційний відділ, адже кількість реанімаційних пацієнтів зростає.\n"На сьогоднішній день їх достатньо, але я можу сказати чітко, що наша лікарня заповнена на 95%. Ліжковий фонд для лікування коронавірусних хворих збільшується щодня. Щодня це моніториться і щодня збільшується".\nЗа словами Мостепан, зараз мова йде про кисневі місця. Вони мають супроводжуватися спеціалістами-анастезіологами, адже зараз лікують усі: від кардіолога до терапевта.\n"Але ми розуміємо, що апарати ШВЛ не скасовують роботу біля нього лікаря-анестезіолога, середнього та молодшого медичного персоналу.У нас працює дві реанімації. Реанімація, в якій було 9 ліжок, сьогодні працює на 15, а в якій було 6 – тепер 9. Персонал у якій кількості був, у такому і є. На сьогоднішній день ми справляємося з цією ситуацією, але скажу чесно, ми думаємо про те, щоб розгортати, збільшувати, можливо, створювати ще одне реанімаційне відділення. Це пов'язано з тим, що хворі, які сьогодні госпіталізуються, набагато тяжчі, ніж ми бачили в червні, в липні".\nЛікарка зазначила, що 80% тих, хто лягає у клініки - кисневі пацієнти. Щодо критичної заповненості, то за словами Мостепан, це неоднозначні показники, адже щодня хтось виписується, а хтось - лягає на лікування.\nНагадаємо, при підозрі на COVID-19 комп'ютерна томографія і рентген проводяться в лікарнях безкоштовно за наявності направлення від сімейного або лікуючого лікаря. Вони внесені у "ковідний пакет".\nКарантин в Україні можуть продовжити на півтора роки - Рубан


30.12.2020 20:54 Читайте по-русски\nУ травні, коли в Україні було виявлено близько 13 тис. інфікованих, кожною п’ятою жертвою, за статистикою, був саме медпрацівник\nНа передовій боротьби з коронавірусом в Україні перебувають медики. COVID-19 вражає не лише пересічних громадян, а й тих, хто щодня рятує наші життя. Їхні імена губляться в загальній статистиці померлих від COVID-19, а держава досі не може забезпечити бодай гідні зарплати. Про це повідомляє "Обозреватель".\nЗа офіційною статистикою МОЗ, в Україні коронавірус виявили у 51 тисячі медичних працівників. Померло 456 осіб, п’ятеро лише за останню добу.\nНа самому початку пандемії смертність серед лікарів була вищою. Причиною цього став брак засобів індивідуального захисту та незнання особливостей вірусу.\nУ травні коли в Україні було виявлено близько 13 тис. інфікованих, кожною п’ятою жертвою, за статистикою, був саме медпрацівник.\nТоді ж, у травні, Верховна Рада застрахувала медиків на випадок смерті від коронавірусу і прирівняла їх до військових, ухваливши законопроєкт № 3376-1. За ним:\nУ разі інвалідності протягом одного року через COVID-19, якщо таке захворювання пов'язане з виконанням професійних обов'язків, медик може розраховувати на суму, не меншу від 300-кратного розміру прожиткового мінімуму. Це приблизно 630 тисяч гривень.\nЧасто буває й таке, що керівництво лікарень просить захворілих медиків писати заяву, що вони заразилися не на роботі.\nЕпідемія також показала, що в Україні катастрофічний брак медперсоналу загалом. Анестезіологи, реаніматологи, інфекціоністи вимушені працювати на дві медустанови, не вистачає також медсестер та санітарок.\nЛюди виснажені й падають із ніг, але часто вимушені працювати за нижчі зарплати, ніж, скажімо, в офіціантів чи касирів. Чимало медиків виїхало до країн Європи, а ще 15% із них, згідно з опитуваннями, збираються це робити. У часи COVID-кризи їхня робота там оцінюється щонайменше вп'ятеро вище, ніж в Україні.\nНагадаємо, Фонд Порошенка і волонтери передали 50 кисневих концентраторів українським лікарням.


Вітаміни для годуючих грудьми правильно призначить лікар\nbabyken.ru » Краса і здоров'я » Вітаміни для годуючих грудьми правильно призначить лікар\nНе дарма дітей у віці до року ми називаємо немовлятами. Адже самою природою закладено, що дитину цього віку годує мама своїм молоком, яке повинно з`явитися у жінки відразу ж після пологів. Так, багато сучасних мам відмовляються від годування грудьми новонародженого дитини, мотивуючи це небажанням зіпсувати фігуру, і сподіваючись на сучасні досягнення виробництва дитячого харчування. Буває і так, що з якихось причин грудне вигодовування неможливо. Але все-таки найкраще для новонародженого малюка - це материнське молоко.\nНе будемо говорити про користь грудного вигодовування. Поговоримо про те, як же необхідно харчуватися жінці, що б з її молоком малюк отримував все необхідне для правильного росту і розвитку. Про раціональне і грамотному харчуванні жінки будь-яка молода мама може проконсультуватися в дитячій поліклініці або ж прочитати в численних жіночих журналах, присвячених материнству і дитинству. Але крім правильно організованого і гармонійно збалансованого харчування, жінці необхідно в період лактації приймати вітаміни для годуючих грудьми.\nСучасні фармакологи і педіатри розробили цілі комплекси вітамінів, які враховують потреби жінки, яка годує свого малюка грудним молоком. До того ж, проходячи регулярні обстеження у лікаря-педіатра, жінка може отримати рекомендації по прийому вітамінів для годуючих мам з урахуванням особливостей в потреби необхідних саме в конкретному випадку вітамінів. Адже ситуації бувають різні. Навіть народження дитини в певний сезон позначається на складанні особливого раціону вітамінів, потрібних саме цьому малюкові і його мамі.\nТому не варто відмахуватися від можливості проконсультуватися з фахівцем з приводу прийому вітамінів матір`ю, яка годує. Лікар-педіатр пояснить, які вітаміни потрібні саме вашому малюкові, які вітаміни він зможе отримати з грудним молоком. А лікар гінеколог дасть рекомендації про те, які вітаміни потрібні в період лактації самій жінці для правильного відновлення після вагітності і пологів.\nБезкоштовні вітаміни для вагітних за законом…\nКоли обов`язково слід приймати вітаміни з…\nЯк на думку фахівців можна завагітніти при…\nОбмежене годування грудьми після року


Євгенія Трач: в пошуках найкращого кадру – Амбітна пані\nЄвгенія Трач: в пошуках найкращого кадру\nНаше життя складається з безлічі моментів. Про деякі ми жалкуємо, багатьма пишаємось. А є такі, які ми обов’язково хочемо зберегти на довгі роки. Ще зовсім нещодавно ми купували плівки на 36 кадрів і з завмиранням серця несли їх на проявку, аби не засвітились. Потім ставили їх на сонце та обирали кадри, які потрібно роздрукувати. Зараз часи змінились, і послуги професійних фотографів затребуванні як ніколи. Фотограф Женя Трач живе фотографією, її фото наче ковток свіжого, теплого повітря з нотками сонячних променів. Атмосфера її фото заставляє повертатись до щасливих моментів знову і знову.\nЖеня, розкажи як ти стала фотографом?\nЯ почала ще з 2010 року, мабуть навіть раніше. Але вже саме з 2010 року я заробляла свої перші гроші саме на фото. Коли пішла в декрет з першою дитиною, то зрозуміла, що дуже хочу фотографувати. Але на той момент фотоапарат – це була велика розкіш для мене. Заробила я на свій перший Nikon D3000 обробкою фото. Я багато вивчала «фотошоп», експериментувала.\nПам’ятаєш свою першу зйомку?\nЯ фотографувала свою сім’ю та друзів, щось почала виставляти в інтернет. Та одного разу мене запитали, скільки коштує у мене фотозйомка. З тих пір і почалась творча карєра.\nЗараз на ринку фотографії дуже багато фотографів, які за свою роботу ставлять абсолютно різні ціни. Як ти на це дивишся?\nБагато хто говорить, що зараз фотографи себе дуже дорого оцінюють. Але люди не дивляться на те, що це зовсім нестабільний дохід. Коли ви ходите на звичайну роботу, то кожен місяць отримуєте зарплату, у вас є лікарняні, вихідні. У фотографів після зйомки робота тільки починається. Потрібно відібрати вдалі кадри, обробити їх, відправити клієнтам. Адже ми заробляємо не за декілька годин зйомки, а за весь той час, доки здійснюємо обробку фотографій.\nА як ти ставишся до конкуренції?\nВсі запитують, як я тримаюсь на плаву, бо зараз така конкуренція. Насправді, у всьому є конкуренція. Я хочу сказати, що якщо ти прийшов заробляти в цій сфері, то тобі в сусідні двері, тому що фотографія займає дуже багато часу. Особливо коли з’являється сім’я.\nНа яких зйомках ти спеціалізуєшся?\nФотографую все, в мене немає одного напрямку. Я би дуже хотіла займатись тільки дитячою фотографією. З дітьми дуже важко, але з ними так цікаво. Це живі емоції, діти є діти. Але я завжди знімала абсолютно різні напрямки, тому люди мене знають, телефонують і замовляють ті фотосесії, які їм потрібні.\nЩо б тобі було цікаво фотографувати у майбутньому?\nВ мене мрія перейти на зйомки по всій Україні та в Європі. Наше місто я вже дуже добре знаю: всі його вдалі місця для зйомок, коли і де падає гарне світло, рука вже на цьому набита. Але хочеться розвиватись, потрапляти в обставини, де треба постійно бути в пошуку.\nМожеш виділити якісь самі улюблені свої зйомки?\nНі, не можу, бо кожна з них залишає після себе якісь враження і певний настрій. Дуже люблю, коли люди готуються до зйомки. Багато хто помиляється, вважаючи, що фотограф – це клоун, ведучий, перукар, візажист в одній особі. Потрібно розуміти, що я виконую свою роботу і хочу зробити її якісно, тому важливо, аби люди підходили до зйомок теж відповідально.\nРозкажи тоді більш детально про підготовку до зйомок?\nПідготовка має заключатись не тільки в одязі, зачісці та макіяжі, а і у моральній підготовці. Особливо це стосується дітей. Їм потрібно зарання розповісти, що прийде тьотя з фотоапаратом, аби не було стресу.\nЩо ти робиш після зйомок, адже це достатньо виснажливий як морально, так і психологічно процес?\nСитуації можуть бути дуже різні. Я ставлюсь до себе дуже критично і завжди в пошуку того кадру, який задовольнить в першу чергу мене. Тому енергетично дуже витрачаюсь. Мені завжди треба просто помовчати і ні з ким не спілкуватись. Саме так я можу відновитись.