Какво помага за смилането на балсама според Вишневски? - Тромбофлебит 2021\nПанариум, фюрюн и карбукл. За лечение на язви, прилага мехлем на марля превръзка и след това го налагат на възпалената областта и се покрива с пластмасова обвивка. След 10-12 часа продуктът трябва да се отстрани с хартиена кърпа.\nСинузит. С това патологично състояние мазилото балсамов (на Вишневски) помага само ако инструментът предварително смесени със следните компоненти (на първо малка лъжичка): сок от алое, циклама корен (на прах) и каланхое. Препоръчва се всички съставки да се размесват добре, след което да се намокрит с памучен тампон и да се поставят в възпаления назален проход в продължение на 30 минути. Това лечение трябва да се извършва ежедневно в продължение на 20 дни.\nБалсамовото влакно от Вишневски е известно дълго време. И за дълго време тя се използва за различни кожни заболявания. Към днешна дата той остава едно от избраните лекарства при лечението на псориазис, екзема и някои форми на пустуларна инфекция на кожата. Ние предлагаме да знаете повече информация за liniment на балсамов Vishnevsky и неговото приложение.\nВсеки ден в нашата работа се натъкваме на много лекарства. Всеки ден асортиментът на аптеката се попълва с нови средства, а остарелите, напротив, изчезват от рафтовете. Ние сме по-далеч от индивидуалните предписания и предписания, но вече са получили готови лекарства.\nМалко от лекарствата могат да издържат теста на времето. Повечето са морално остарели в продължение на една до две десетилетия на употреба. Рядко, когато историята на тяхното създаване се запазва и имената на създателите дори не са познати на професионалистите.\nНо има и приятни изключения, когато добре известното лекарство има не само дълга история на приложение, но всеки знае името на човека, който го е създал. Една от тези оригинални препарати с вековна дълга история е балсамичната подправка според Вишневски, която нашите клиенти наричат "Вишневски мехлем".\nПомислили ли сте някога как се е появил този мех, който е бил обичан от мнозина? Какво знаем за това лекарство, областите на неговото приложение и механизма на действие? Кой е Вишневски и защо му е кръстен Института по хирургия?\nДнес имаме екскурзия в историята на медицината и фармацията.\nМехлем на Вишневски меланж\nАлександър V. Вишневски известния руски хирург, преминал начин от Dissector (асистент за производството на лекарства), за да мащабна научно свят, основател на собствената си пионерски училище. Мехлем Вишневски линимент - това е една от изобретенията на този човек.\nХирургията беше дело на неговия живот, призвание. В спомените си той пише: "Почти не съм чел, забавни книги, операция ме опустошава. О, колко е алчна! Нито за социални науки, нито за изкуство нямах свободна минута! Бях неприятно, когато ми разказаха литературна новост или ново произведение на изкуството. Отчаяно се засмях, за да прочета какво е ужасно, бързах да компенсира загубеното си време, но операцията ме разтърси много бързо и го върна на моето място. Това любов към изучаваната тема стана основа за най-високия професионализъм.\nВ допълнение, Александър Василиевич винаги се различаваше от научното любопитство, желанието да разработва нови методи и да подобрява традиционните. Така че, когато той вече е бил начело на хирургичната клиника на Института за All-съюз на експериментална медицина (сега Институт по хирургия. Вишневски), той разработил метод за локална анестезия, която се използва активно и днес, и то не само в Русия, пълзящи инфилтрация на новокаин. Основното предимство на метода е неговата наличност. Благодарение на него хирургическите манипулации станаха възможни дори и в районните селски болници. Самият Вишневски говори за развитието си: "Методологията ми е разработена по такъв начин, че да може да се прехвърля на всеки глух ъгъл на нашата огромна страна във всеки един момент. С нея можете да спасите живота на пациента в блестящ действащ културен център и на обикновена дървена маса, осветена с керасинова лампа.\nПо време на наблюденията се установи, че новият метод не само осигурява анестезия, но също така улеснява протичането на възпалителния процес и дори допринася за заздравяването на рани. Тези научни разработки бяха много полезни в трудна война. При бойните условия, методите за локална анестезия са спасени от болезнен шок не от хиляда войници. Александър Александрович, синът на Вишневски, ръководил хирургическата помощ на фронтовете. Самият Вишневски по време на военните години, а той вече беше на седемдесет години, превърна хирургическата си клиника в болница за сериозно ранени. Антибиотичната терапия по това време не беше на разположение на всички нуждаещи се и поради това гнойно възпаление на раните изобщо не беше рядкост. Именно тогава Вишневски разработи специална подложка за импрегниране на превръзки. Това лекарство е еднакво подходящо за лечение на рани, за лечение на гнойни кухини и за лечение на възпалителни процеси. Съставът на мехлема включва перуански балсам, дезоинфекциращо вещество ксеробе и рициново масло. По-късно перуанският балсам, поради високата му цена, е заменен с брезов катран, така че се появява известният мехлем на Вишневски.\nПоради наличието на антимикробни ("балсамиране") компоненти на ксерононовите и брезовите катрани, авторът го нарече "балсамово масло". В бъдеще, след оригиналната рецепта, бе определено името "балсамово влакно според Вишневски". Въпреки това, хората дадоха неофициално неофициално опростено име "Вишневски мехлем".\nИ така, какви са свойствата на активните съставки на инкрустацията и защо това лекарство продължава да е релевантно за този ден? Благодарение на тях, приложението на балсамова мазилка според Вишневски е възможно с различни заболявания.\nОсновният ефект на препарата е антисептичен и дразнещ:\nпрах ксероб (бисмутов трибромофенолат) антисептик;\nкатранената бреза увеличава притока на кръв към тъканите, упражнявайки локално дразнещ ефект, което допринася за ускоряване на процеса на регенерация на епидермиса;\nРициното масло омекотява кожата и помага на останалите активни вещества да проникнат по-дълбоко.\nЛиниментът се използва за ускоряване на процеса на регенерация в периода на възстановяване на тъканното излекуване. Мехлем Вишневски е ефективен при различни кожни заболявания, спали, изгаряния и измръзвания, при лечението на рани и язви. Също така, понастоящем меланжът се използва за лечение на влажни болки, фурункули, лимфаденити и лимфангити. Въпреки добре известната, дълга история на успешното приложение, линиите се използват само при индикации. Трябва да се помни, че рициново масло и бреза катран увеличи кръвообращението, като по този начин стимулира възпалението при гнойни фокус, тъй като мехлем е противопоказан при възпаление в етапа на инфилтрация.\nПоради грешки в прилагането на няколко пъти е имало спорове за рационалното използване на балсамов мехлем, но никой никога не е изложена на мащаба на индивида разпитан Александър V. Вишневски и значението на неговите открития в медицината.\nПрепаратът се издава под формата на мехлем, т.е. средство, което е по-течно от мехлема, който е удобно разпределен върху раната. Има цвят от жълтеникаво до кафяво, има специфична миризма. Съдържащите се в алуминиеви тръби 30, 35, 40 гр, в купчина картонена тръба 1 е вграден. Също така, лекарството се продава в банки от тъмно стъкло, съдържащи 25, 40, 50, 100 g от лекарството. Едната може да бъде поставена в картонен пакет. Също така се произвеждат свещи с листенца.\nОсвен това, балсамова мехлем мехлем за Wisniewski използва по време на лечението хемороиди, неспецифични заболявания на женските генитални органи. Когато се използва радикулит с различни форми като допълнително лечение. Лекарството се използва като лекарство за акне. По-подробно, да разберете защо бисемовото влакно се използва от Вишневски, можете да имате лекар.\nСпоред отговорите, които оставят пациентите и специалистите, балсамов мехлем е ефективно средство за защита в продължение на много заболявания. В този случай мехлемът се използва не само като антисептично и противовъзпалително лекарство, но и ефективно се прилага от weners, с хемороиди, с болести на женската репродуктивна система. По-специално, мнения в гинекологията предполага, че мехлем е ефективно при различни възпалителни процеси. Прегледите на тампони с мехлем Вишневски в повечето случаи са положителни. Пациентите казват само неприятна миризма, затова се препоръчва да се използват съоръжението през нощта.\nВесневски балсамична меланта е мехлем, който има специфичен мирис, има вискозна и гъста структура със сив оттенък. Има аналгетичен и противовъзпалителен ефект. Съставът съдържа такива активни вещества като - метил салицилат, екстракт от евкалипт, терпентиново масло, предварително пречистени, камфор алкохол, както и свинска свинска мас. Мазната основа образува нефтен желе. Основната цел на балсама на Вишневски е да ускори процеса на регенерация на клетките, да нарани анестезия и да потисне активността на бактериална, вирусна и гъбична инфекция.\nПоради наситената химична формула лекарството има слаб дразнещ ефект, който се изразява в зачервяване на епителните тъкани в областта на приложение на лекарството. В допълнение, мехлемът подобрява кръвообращението и трофичната лимфна течност в каналите. Насища се болезнената част на крайника или друга част от тялото с голям брой клетки от имунната система, което има благоприятен ефект върху процеса на унищожаване на патогенната микрофлора в повърхността на раната.\nвъзпаление на съединителната тъкан на лакът, коляно и metacarpophalangeal ставите, които са показани на отока и хронична разрушаване на структурата на системата за елемент опорно-двигателния (в този случай мехлем служи като лекарствени основи за компресиране на получаването на който се състои в това, че на стерилен фрагмент превръзка нанася малко количество балсам и след това превръзката е фиксирана на повърхността на кожата, където възпалението е локализиран);\nсъкращения образува от контакта на кожата с остри или пиърсинг предмети (ако са повредени епител парцел показва положителна динамика на рани, Wisniewski използването мехлем в този случай не е възможно, и се прилага мехлем само с симптоми на инфекция на рана патогенна микрофлора, предоставя под формата на изключително опасни щамове на бактериална, вирусна или гъбична инфекция, която застрашава допълнително регенериране millstands на добре и може да доведе до разпространение на микроорганизми в тялото, които изискват по-продължително наричан лечение);\nКакто при всяко лекарство Wisniewski маз се прилага към епителната повърхност, което изисква комплексно лечение при определени правила, които са определени от производителя под формата на инструкции. За да се постигне максимален терапевтичен ефект, лекарството се прилага, както следва:\nотделния пациент наклон орган към проява на алергични реакции към вещества, съдържащи се в медикамента (може би външен вид уртикария, сърбеж, малки червени обрив, оток симптоми);\nВ повечето случаи, лекарството се понася добре от пациенти и под препоръчителната доза и посоки на лекаря, е възможно да се избегне напълно прояви на странични ефекти.\nКакво помага за бисквита на Вишневски?\nЛинеен балсамов (според Вишневски)\nМехлем балсамова (на Wisniewski) - мехлем Wisniewski, външен препарат състав с комбинирана, предоставяща mestnorazdrazhayuschee и антисептично действие, ускорява процеса на регенерация на тъканите.\nЛекарствена форма - мехлем (маз, желе маса): светло жълт до кафяв цвят и мирис (5, 10, 15, 20, 25, 30, 40, 50, 100 грама тъмно стъкло или пластмасови буркани, при 30, 35 и 40 грама в алуминиеви тръби, буркани и тръби могат да бъдат опаковани в опаковки от картон, за опаковане на медицински заведения - 0,1 кг, 0,5 кг, 1 кг, 1,5 кг, 2 кг, 2,5 кг, 3 кг, 5 кг, 10 кг или 20 кг полимер буркани с капак, 1 и 2 кг в тъмни стъклени буркани, запечатани с пластмасови капаци, до 15 кг в полиетиленови торбички, всяка торбичка шайба в метално оръдие).\nАктивни съставки в 1 г лимон:\nБреза катран - 30 мг;\nXeroboform (комплекс бисмут-бисмут-бромид трибромфенолат) - 30 mg.\nПомощни вещества: рициново масло и силициев колоиден диоксид.\nНеинфекциозни, дългосрочни нелекуващи пост-травматични и следоперативни рани на кожата и меките тъкани;\nОстри гнойни заболявания на кожата и меките тъкани (смарагд, липома, абсцес, вари абсцес, гнойни атерома, абсцес, хидраденит, емпиема, плеврална кухина, абсцес, лимфаденит);\nПо време на бременност, наркотикът може да бъде предписан само в случаите, когато предвидената полза за дадена жена надвишава възможните рискове за плода. Ако терапията е необходима по време на кърмене, е необходимо да се реши с лекуващия лекар въпроса за спиране на кърменето.\nЛинемен балсамов (според Вишневски) се прилага външно. Трябва да се приложи тънък слой върху засегнатите участъци от кожата или да се наложи марля, обработена с меланж.\nЧестотата на прилагане и продължителността на лечението във всеки отделен случай се определят от лекаря поотделно.\nНаркотикът се толерира главно. В редки случаи се появяват алергични реакции.\nПри продължително лечение е възможно дразнене на кожата.\nТрябва да се има предвид, че мехлемът има остра специфична миризма и оставя следа върху дрехите.\nТрябва да се внимава при прилагане на мехлема и да не се оставя в очите. Ако това все още се случи, незабавно трябва да ги изплакнете с чиста вода и незабавно да се консултирате с лекар.\nБрезовият катран, добавен към меланта, повишава чувствителността към слънчевата светлина, така че пациентите, лекувани през лятото, трябва да избягват излагане на слънце.\nАко след няколко дни на приложение на състояние мехлем балсамов не се подобри, или, напротив, се влошава, има нежелани реакции, е необходимо да се преустанови лечението и се консултирайте с лекар за съвет относно целесъобразността от продължаване на терапията.\nЛекарството не повлиява неблагоприятно скоростта на реакцията и способността да се концентрира, така че да може да се използва от пациенти, които се занимават с всякакъв вид продукции.\nИзвестно е, че липсва информация за взаимодействието на Balsamic Liniment (според Vishnevsky) с други лекарства.\nДа се съхранява на място, защитено от светлина, недостъпно за деца, при спазване на температурния режим от 8-15 ° С.\nСрок на съхранение, в зависимост от вида на опаковката - 3 или 5 години.\nОписание на балсамовия гелЛекарството "Конска сила" е отлично допълнение към основното лечение на много заболявания на опорно-двигателния апарат. Това лекарство при сложната терапия с хондропротектори носи правилния ефект, благоприятно засягащ ставите....\nХемороидите, подобно на други заболявания на ануса, причиняват на пациента силно чувство на дискомфорт. Болка, кървене, сърбеж и изгаряне в ануса - всички тези симптоми на хемороиди са изключително неприятни и болезнени....\nПриложение на сода в разширените вени на долните крайници: има ли някакъв смисъл?\nТя боли под гърдите в средата\nБолката в средата на гръдния кош, точно зад гръдната кост е често срещано оплакване в медицинската практика. Той има научното име "retrosternalnight".За да разберете защо има болезнени усещания зад гръдната кост, трябва да знаете какви органи са в тази зона.


Испания заличава символите на Франко\n06.02.2019 • БГНЕС\nИспанското министерство на правосъдието е наредило на повече от 600 общини в страната да премахнат символи в чест на диктатора Франсиско Франко.\nТака нареченият закон за „историческата памет“, одобрен през 2007 г., изисква премахването на всички останали символи на Франко, като статуи и имената на улици, носещи имена на генералите на диктатора. Допускат се някои изключения за произведения, особено с религиозно или художествено значение.\nНазванията на поне 1171 улици и площади в Испания са свързани с фигури от епохата на Франко, пресмята министерството на правосъдието.\nЗатова управляващият директор на отдел „Историческа памет“ на министерството е писал до всичките 656 общини, в които все още има символика с настояване за „незабавно изтегляне на щитове, емблеми, табла и други предмети“, които отбелязват диктатурата.\nСлед като дойде на власт през юни, премиерът социалист Педро Санчес реабилитира паметта на стотиците хиляди републикански жертви на Гражданската война в Испания през 1936-39 г. и четирите десетилетия диктатура при Франко, който почина през 1975 г.\nПравителството планира и да есхумира останките на Франко от огромен мавзолей, издълбан в планината в Долината на падналите край Мадрид и да ги премести преместени на по-дискретно място.\nРоднините на Франко оспорват плановете в съда.\nЗаконът за историческата памет, приет от предишна социалистическа администрация, цели да даде по-голямо признание на жертвите от двете страни на Гражданската война, предизвикана от бунта на Франко срещу избрано правителство на републиката.\nиспания, Педро Санчес, Франко Дзефирели, гражданска война, ПАМЕТНИЦИ НА КУЛТУРАТА\nЛазерни 3D скенери помагат да се опазят паметници на културата\nВ Испания ще има нови парламентарни избори на 10 ноември


42. Властта като средство за оцеляване при неуспех | Лекции по Икономика\n42. Властта като средство за оцеляване при неуспех\nВластта като понятие има широко тълкуване. Сравнително по-пълно този въпрос от гледна точка на съдържание и източници на проявление е разработен от Джон Гълбрайт в неговия забележителен труд „Анатомия на властта”.\n-неуспехът като състояние в дадена фирма или организация е резултат на определено поведение на персонала. „Именно властта дава възможност за налагане на нечия воля върху поведението на други индивиди” (Макс Вебер);\n-състоянието на неуспех е неблагоприятно за персонала, което налага взаимодействие на волята на определени личности (ръководители, експерти и т.н.) с волята на намиращите се в неблагоприятна за фирмата ситуация;\n-излизането от критична ситуация изисква подчиняването на волята на определен кръг от хора на волята на поелите задължение за промяна на съществуващото неблагоприятно състояние;\n-цената на оцеляването от критичната ситуация трябва да се „плати” с известни ограничения или нови неизвършени до сега действия, които могат да бъдат наложени от властта;\n-притежаващите и упражняващи власт поемат своеобразна морална и реална отговорност за преодоляване на неуспеха.\n1. Ролята на принуждаващата власт за излизане от неуспеха.\n-Санкции, засягащи материалния и икономическия прогрес на персонала. Диференцираното прилагане на този род санкции налага точна преценка на всеки за вината във връзка с неуспеха.\n-Санкции, свързани с понижаване в длъжност. Прилагането на тази санкция трябва да се използва при строга преценка, за да не се стигне до нарушаване на организационните връзки, с което могат да се създадат нови допълнителни затруднения.\n-Преместване в други звена, отдели и служби на част от персонала. Тази форма се прилага при условие, че в колектива са възникнали усложнения в отношенията, пораждащи конфликти.\n-Дисциплинарно уволнение на виновните лица за неуспеха.\n2. Ролята на компенсаторната власт за излизане от неуспеха.\nЗа разлика от принуждаващата власт, компенсаторната печели подчинение чрез прилагането на положителни стимули– чрез предоставянето на нещо ценно на подчиняващия се индивид. Като по-важни позитивни форми за стимулиране при неуспех могат да се посочат:\n-Паричното възнаграждение– в тази връзка Гълбрайт пише: „ Все пак при съвременните икономически условия най-значим израз на компенсаторната власт, разбира се, е паричното възнаграждение– изплащането на пари за оказани услуги или с други думи, за подчиняването на икономическите или личните цели на други хора”. При неуспех това е изключително важен момент– да успееш да подчиниш на стремежа към оцеляване икономическите или личните цели на персонала.\n-Стимулиране чрез повишаване в длъжност– в редица случаи при неуспех в колективите могат да се намерят хора със сравнително добър потенциал от идеи и концепции за излизане от ситуацията. Липсата на позиции им създава ограничения за разкриване на този потенциал. В този смисъл повишаването в длъжност се съпровожда и с даването на повече права и възможности за по-голяма свобода на поведението, които могат в значителна степен да помогнат за преодоляване на неуспеха.\nПовишаването в длъжност носи със себе си и допълнителен стимул– по-високо заплащане. Това на практика означава не само даване на позиции на определен член на колектива, но и отнемане на такива на друг, който е причинил в известна степен неуспеха.\n3.Роля на условната власт за излизане от неуспеха.\nКато по-важни форми на условната власт, които могат да се използват за въздействие на мисленето на персонала са :\n-убеждаването за извършване на определени действия. Неуспехът като състояние на фирмата се приема по различен начин от персонала. Убеждаването като форма на условната власт трябва да се приеме като такъв начин на въздействие върху съзнанието на хората който може да породи желаната активност. Убеждаването може да стане чрез диалог, дискусия или личен пример. Всяка форма трябва да бъде съобразена с конкретната личност или група. Промяната на мисленето може да се оцени чрез промяна в действията;\n-авторитетът, като форма на условна власт, има изключително важно значение. Ръководител или екип нямащ авторитет, трудно могат да разчитат на сериозен резултат за преодоляване на неуспеха. Създаването на авторитет чрез висока обща и професионална култура и етичност в отношенията е един продължителен процес. Много често когато ръководителят няма нужният авторитет, колективите си търсят заместители– неформални лидери. За активизиране на персонала често техният личен пример може да има по-голям ефект, отколкото и най-добре взети от ръководството решения, но неизпълнени в практиката;\n-рекламата. Една от най-ярките форми на условната власт в развитите общества е рекламата. Тя може да изпълни известни компенсаторни функции по отношение на неуспеха, като се засили убеждението у клиентите за потребяването на други продукти или услуги, които могат да се предложат на пазара;\n-образованието– форма на условна власт, която има много важно значение за създаването на по-високо равнище на самосъзнание на личността и за подобряване на отношенията в колективите. Условната власт влияе върху мисленето, което може да се прояви като начин на действие без принуда и поощрения.


Advertorial | София става Лондон в The big Beefeater challenge - Капитал\n27 юни 2017, 16:47, 3431 прочитания\n[Pernod Ricard Bulgaria]\n"Лондонфикацията" на София ще e от човек на човек, от бар на бар, от идея на идея.\nЗа да те вдъхнови BEEFEATER GIN избира петима български артисти, които водени от мотото IT HAS A BIG TASTE ще приложат лондонската естестика върху това, което умеят да правят най-добре. Старт дава визуалният артист Жоро Панчев, след което щафетата поемат MIAM с концепцията си за pop-up кулинария извън клишето.\nМоделът и музикален селектор Ивета Димитрова ще покаже как го разбира брита в музиката, а следващата стъпка ще е в ръцете и ножиците на Пламен Димитров, който ще ни помогне да изглеждаме лондонски - поне що се отнася до прическата.\nPower Pops, плодовите сладоледи на клечка, ще поемат оттам, за да сложат в блендера малко Лондон, пък да видим каква смес и в каква форма ще излезе. Всеки артист има за задача да създаде проект, с който да вдъхнови теб и следващия "с изключителен вкус" по веригата. Следи представянето на проектите всеки вторник на www.beefeaterbg.com.\nИ за да има още повече Лондон в София, тематични вечери ще се случат на ключови места в града. Няма да ти е трудно да ги познаеш по хипнотизиращото червено и добрите коктейли. 2017 е и годината, в която BEEFEATER GIN намери своята нова визуална идентичност. Посланието, което ти изпраща е да избягаш от Лондон на стереотипите и туристите и да усетиш Лондон на местните, на тези, които всеки ден го правят това, което е.\nВдъхнови се от Лондон, пресъздай част от него в София и предай нататък!\nЕтикети: Beefeater алкохолни напитки улични музиканти\nСофия е предпочитана дестинация за July Morning благодарение на SOLAR Morning


В каква система живеем – Eurochicago.com\nВ каква система живеем\nДемокрацията вероятно е възникнала в древногръцките полиси с намерението за постигане на власт на мнозинството над малцинството. И ТОВА Е ОСНОВНИЯТ ПРИЗНАК НА ИСТИНСКАТА ДЕМОКРАЦИЯ. Но малка част от гражданите на полиса чрез демократични процедури "за себе си" са започнали да властват над всички останали, недопуснати към тези процедури, каквито на практика са били огромното мнозинство неграждани: роби, жени, юноши (лица от мъжки пол, ненавършили 30 години), свободни селяни, чужденци. Обаче обикновеният гражданин чрез демократичните процедури е получавал всъщност не само ефимерна ВЛАСТ, а паралелно и ЗАДЪЛЖЕНИЕ - да заеме място във фалангата и ако е необходимо – ДА УМРЕ за своята държава. Правото на власт при истинската демокрация се е заплащало с КРЪВ И ЖИВОТ, а не с пари, както става по-късно.\nПроглушиха ни ушите, че живеем в демокрация, че сме свободни, че изповядваме най-добрите евроатлантически ценности… и какво ли още не!\nПо време на т.нар. социализъм поне го строяхме, и макар по лош начин все пак вървяхме нанякъде, а понякога дори напред. Е, малко поотмина еуфорията от края на миналия век, когато Западът толкова се самозабрави, че взе сам да си съчинява осанни, като онази тъпотия на Фукуяма „Краят на историята“ – формален аналог с края на историята с комунизма по Маркс.\nТова не мина, но доста в различна степен ни приспаха по много начини. Как основно приспиваха съзнанието ни? С лъжи за светлото бъдеще, както навремето с чакането на комунизма. Помните ли първата програма на СДС – като дойдело на власт, нещата щели така да ги оправят, че всеки от нас щял да ходи по два пъти в годината на ваканция – веднъж в Алпите и после на Канарските острови… Като връщаха земята, всеки с по 10-ина декара щял да стане милионер… А в същото време някои грабеха и продължават да грабят безнаказано. За пореден път чакането на светлото бъдеще се оказа като чакането на Годо. Но по-зле от времето на социализма. Тогава четяхме, интересувахме се, опитвахме се да мислим… А сега на някои плащат да ни отучват да мислим, а като се опитаме да мислим, става, както когато в „Годо“ карат слугата да мисли… .\nНо да се върнем към демокрацията. За нея всичко е ясно и не се нуждае от обяснение. Аз обаче като бавно разбиращ се, неприспан напълно, се опитвам да ровя. И какво се оказва?\nДемокрацията вероятно е възникнала в древногръцките полиси с намерението за постигане на власт на мнозинството над малцинството. И ТОВА Е ОСНОВНИЯТ ПРИЗНАК НА ИСТИНСКАТА ДЕМОКРАЦИЯ. Но малка част от гражданите на полиса чрез демократични процедури „за себе си“ са започнали да властват над всички останали, недопуснати към тези процедури, каквито на практика са били огромното мнозинство неграждани: роби, жени, юноши (лица от мъжки пол, ненавършили 30 години), свободни селяни, чужденци. Обаче обикновеният гражданин чрез демократичните процедури е получавал всъщност не само ефимерна ВЛАСТ, а паралелно и ЗАДЪЛЖЕНИЕ – да заеме място във фалангата и ако е необходимо – ДА УМРЕ за своята държава. Правото на власт при истинската демокрация се е заплащало с КРЪВ И ЖИВОТ, а не с пари, както става по-късно.\nОтначало римската демокрация е подобна. Правото на власт отново се заплаща с място в строя на легиона, където ако се налага, се сражаваш и умираш. Едно малцинство, представляващо римски граждани, организирано в държава, чрез демократичните процедури и римското право е властвало над огромни територии и огромни маси хора, неучастващи в демокрацията, а следователно и във властта (към тях спадат отново и робите, и римските жени).\nДеградацията на античната демокрация става за сметка на разширяването и опростяването на начините за получаване на римско гражданство (а на нас даже сега ни натрапват „бежанци“!), когато в демокрацията се въвличат все нови и нови маси, а правото на власт постепенно престава да се уравновесява от задължението да умреш в бойния строй. Така се стига до малка група действително властващи, на която се налага да издържа и заплаща на по-широки групи от населението, които формално притежават с нея равни права на власт. Така се ражда социалната зависимост – клиентелата – и способите за нейното управление, чрез които се постига реалната власт на малка група зад паравана на масовата демокрация. Така демокрацията от форма за организиране на държавата и властта се превръща във форма на организация на обществото, подчиняваща държавата. Римският свят, основаващ се на държавата, започва да се руши. Спасението е било във възстановяване властта на държавата. Установява се силна императорска власт, ликвидирала демокрацията за векове не само в обществото, но и в държавата. За Рим това е още половин хилядолетие историческо битие, а ако отчетем и Византия – милениум и половина.\nИ така, античната демокрация е кратко явление и се проваля не само в гръцките полиси, но и в Рим (тя и по място е ограничена). Платон и особено Аристотел са настроени отрицателно към демокрацията, а последният дори я счита за една от вредните форми на управление. Правилните са монархия, аристокрация и полития, но и те се израждат в неправилните тирания, олигархия и демокрация. Но историята и частично науката са напълно фалшифицирани или премълчават основното, и то в рамките на вихрещата се теория на пропагандата (началото е поставено с „Пропагандата“ на Бернейс, племенник на Фройд, 1928 г.).\nДемократични елементи има във всички общества, вкл. и в тоталитарни – въпрос на баланс. Ще спомена нещо, което малцина знаят – демократични елементи има и в казаното от Мохамед. Той казва: „Аз съм нищо, уммата е всичко“. (Умма е събрание на ВСИЧКИ/!/ мъже, независимо от богатство и обществено положение. Всички те имат равно право на глас и решенията им са задължителни за водача, вкл. и за Мохамед. Затова от исляма на нашите българи на Волга няма негативни последствия, но от инспирирани от САЩ организации като Ал Кайда и Ал Нусра рано или късно пропищяват всички.)\nВ Средновековна Европа се зараждат и поддържат демократични елементи на основата на християнството, на естественото право (чували сте за „Хабеас Корпус“ в Англия през ХІІІ век) и за обичайното право. Голямо значение е имала и практиката монарсите да се стремят да получат всеобщо одобрение от страна на различните съсловия. Събранията на съсловията могат да се приемат за първообраз на съвременните законодателни събрания. Дори Хегел много по-късно отстоява конституционната монархия. Нещата биха се развили по друг начин, но едно събитие от ХV век – знаменитият спор между Ройхлин и Пфеферкорн с многовековен отглас – поставило и насочило нещата във формална демократичност, но реално ново робство. Просвещението подготвя Френската революция и нещата тръгват към съвременната демокрация. Нещата бързо стават ясни за безпристрастните участници в нея. Алексис дьо Токвил в началото на ХІХ век пророкува: това, което правим сега, има опасност да доведе до по-тежки последствия от онова, срещу което се борим… .\nВсъщност, налага се американският тип демокрация. САЩ са проектирани като рефлексия на античната демокрация, основно на римската. На практика на власт идва ограничено малцинство, държащо в подчинение огромното болшинство. Ние се възхищаваме на началото на Американската конституция: „Ние, народът на Съедидените Щати…“, но тук народът – това е тесен кръг мъже, отделени по имуществен, расов, полов и възрастен ценз. Към народа не са принадлежали индианците, чернокожите (роби!), жените, бедняците, лицата без гражданство. ПРАВОТО ЗА УЧАСТИЕ В ДЕМОКРАТИЧНИТЕ ПРОЦЕДУРИ ВЕЧЕ НЕ СЕ Е ЗАПЛАЩАЛО С ЖИВОТА (както в античността), НО С ПАРИ. Тези, които са издържали държавата, защото са били богати, са получавали правото на власт в нея чрез демокрация на управляващата класа. Всички останали не са имали никакво отношение към демокрацията. Това работи дълго време, може би още щеше да работи, но неизбежната му деградация се ускори от СССР, където, макар и формално, се реализира всеобщо и равно избирателно право. Към 1960 г. в САЩ също се установява такова право като елемент от конкуренцията със СССР. Демокрацията става не просто масова, както е било в късноримската република, тя става всеобща, ТОТАЛНА ДЕМОКРАЦИЯ! Към нея са допуснати не само тези, които не плащат за това с живота си или с парите си, но и онези, на които държавата плаща, за да преживяват. Това е съвременният клиентилизъм – аналогичен на късноримския, от който се възползват днешните явни и неявни господари. Така ДЕМОКРАЦИЯТА, СЪЩЕСТВУВАЩА ДНЕС, Е САМО ФОРМА, ЛИШЕНА ОТ ИСТИНСКО ВЛАСТОВО СЪДЪРЖАНИЕ, И ОТ ДЕН НА ДЕН РАБОТИ ВСЕ ПО-ЗЛЕ И ПО-ЗЛЕ. Това става очевидно за все повече хора, а от още повече се усеща на сетивно ниво. „ИСТИНСКАТА ДЕМОКРАЦИЯ“ НА ХХ ВЕК ПО АМЕРИКАНСКИ ОБРАЗЕЦ Е ПРИКЛЮЧИЛА.\nДемокрацията и в древността, и в съвремието е винаги демокрация за някакво малцинство, което по демократичен за себе си начин се налага над мнозинството. В античната демокрация за това право на власт се е плащало скъпо – с кръв, защото всеки гражданин, участвуващ във властта, е имал като първо задължение да застане във фалангата или легиона, и ако трябва – да умре за държавата. При съвременната демокрация властващото мнозинство плаща за правото си на участие във властта. Периодите с демократично управление са за кратко исторически и се провалят по различни причини. Това е било ясно още на Платон и особено на Аристотел, който я определя като една от трите неправилни форми на управление.\nЗападът преживя някакъв разцвет на истинска до известна степен демокрация след Втората световна война и до началото на перестройката в СССР. И причината за това, колкото и парадоксално да звучи, са социализмът и националсоциализмът. За да оцелее срещу тези противници (които можеше и да спечелят Втората световна или Студената война), тя даде глътка въздух на низшите и под формата на свобода, и под формата на материални блага, и под формата на сравнително реална демокрация.\nСпомнете си как беше тогава и защо харесвахме Запада. Политическите партии имаха истински идеологически различия, програмно записани и реално осъществявани, когато са на власт (например във Великобритания, когато биваха на власт, лейбъристите национализираха, консерваторите приватизираха). Медиите бяха различни и говореха много по-често и много повече от сега с езика на истината. Ставаше дума за социално партньорство между труда и капитала – особено в Германия, където още не бяха забравили благоденствието на хората по времето на националсоциализма. Благосъстоянието на обикновените хора се подобряваше непрекъснато. Това беше основното оръжие, с което Западът си осигури победа в Студената война (а социализмът, незнайно защо, вместо да се лекува с повече социализъм, затъваше в тресавището на пазарния либерализъм). Страхът от комунизма на западните върхушки беше голям и те правеха всякакви компромиси пред обикновените хора, за да ги запазят на своя страна. Планът е бил друг при насилственото външно за Русия провеждане на комунистическата революция, но Сталин тръгва по свой път, който още 30-те години на ХХ век го определят като бонапартизъм и националкомунизъм, даващ реални резултати.\nИ така, с края на Студената война свърши и доброто демократично време със социално ориентирано законодателство, с гаранции на заетостта, с материалното благосъстояние и реални свободи. След падането на комунизма в Източна Европа (да не забравяме, че остана китайският, но това е отделна тема) на Запад започна масирана атака срещу социалните права на гражданите. Дори социалистите, които често и на разни места там са на власт, провеждат политика на демонтаж на системите за социална защита – политика, унищожаваща всичко социалистическо, което имаше на Запад.\nКогато бях малък, беше на мода теорията за конвергенцията (Даниел Бел, Кан, Уинтър в САЩ, оттам започна и Сахаров…). Основната идея беше да се съчетаят добрите страни на социализма и капитализма и се достигне до нова, по-съвършена и ефективна система. И имаше резултати. След промените се извърши нещо като антиконвергенция – масово се налагат от новите господари лошите страни и на капитализма, и на социализма. На Запад, както и у нас, няма политически сили, които да защитят обикновените граждани. На междудържавно ниво – абсолютен диктат на САЩ, които пък според Дейвид Дюк са под ционистка окупация. СТИГНА СЕ ДО МАСОВО НАЛАГАНЕ НА ДЕМОКРАЦИЯ С ВОЙНА – от Югославия до Украйна! И това се подкрепя и от социалисти, и от зелени (те дори оправдаха бомбардировките с обеднен уран в Югославия).\nТака че демокрацията за четвърт век след края на Студената война на практика изчезна от обществената организация на Западните страни, а в Източна Европа просто не се появи. Е, Унгария през последните години прави пробив, който ако не бъде задушен (както въстанието им срещу комунизма през 1956 г.), е многообещаващ и сочи пътя за един от възможните изходи. Навсякъде и във всичко се разпространява тоталитаризъм, защото някаква официално неясна структура натрапва на държавите своите собствени закони – от порока и разврата до ТПТИ. Тя отдава заповеди, налага санкции, ембарго, пуска бомби, мори с глад. Дори създава или поощрява тероризма, от който умело се възползва, за да държи народите в страх и подчинение. Финансовият тоталитаризъм вече напълно е подчинил и политическата, и съдебната власт, а така също и медиите и интелектуалците.\nНа студения бездуховен и антидуховен финансов тоталитаризъм са абсолютно чужди емоциите и чувството за жалост, освен в случаите, когато разиграва пошъл театър (нещо като сълзите на крокодила, докато дъвче поредната си жертва). В сравнение с финансовата диктатура, политическата диктатура изглежда почти хуманна. И в най-жестоките диктатури е било възможно някакво съпротивление. Да се въстава против Банките се оказва невъзможно.\nНа практика живеем в условията на ДЕМОКРАТИЧЕН ТОТАЛИТАРИЗЪМ и ФИНАНСОВА ДИКТАТУРА, които се опитват да изключат възможността за обществени революции в интерес на народа. Те съвместяват груба всемогъща военна сила с финансово задушаване в планетарен мащаб. Всички революционни изменения са получавали подкрепа отвън. За да стане това невъзможно, извършва се громене на народите, обезличаване на личностите, паралелно с ликвидиране на суверенните държави. Вижте накъде се движи ЕС, вижте какво ни се готви с ТПТИ. Нещо повече, вече почти няма не само работническа класа, но дори и средната класа е на изчезване. Тя е заменена с безработни, малцинства (вътрешни и насила вкарвани външни), деградирали елементи. Странна ми изглеждаше теорията на ревизиониста марксист Маркузе, но по своеобразен начин демократичният тоталитаризъм и финансовата диктатура я използват в свой интерес.\nИ така, колко бяхме наивни… и сегашната система иска да останем наивни завинаги. Умишленото видиотяване и развращаване на хората по света, громенето на народите частично има за цел стимулиране и усилване на нашата наивност. СЕГАШНАТА УРОДЛИВА, ВРЕДНА И ПРЕСТЪПНА СИСТЕМА ни представят като връх на човешките постижения! А това всъщност е доведената до абсурдност система, изградена върху парите, и то най-фалшивите и вредни пари в човешката история, създавани от нищото с най-големия фокус (парична система от дългов тип с частично десетпроцентно покритие).\nПарите винаги са били проблем, но така хипертрофиран като сега – никога. Спомнете си как започва „Това ви чака“ на Ботев: „Пари, пари, пари! – рекъл едно време Наполеон I и зяпнал беше да глътне цял свят; пари, пари, пари! – думат нашите букурещки народни базиргени и слухтят де кой ще да умре, за да му лапнат имотецът; пари, пари, пари! – думаше наш кир Михалаки и беше – чорбаджия. Парите са ум, парите са чувства, парите са живот, парите са бог. За пари Генович е станал шпионин, Найденов мекере, а Михайловски подлец…“. Сталин не допусна СССР в тази парична система, не прие и Бретън-Уудските споразумения, с които доларът стана свръхдоминираща валута. Сега даже на ежедневно ниво ревем от банките, ревем от бързите кредити – все проблеми, които липсваха при социализма. Дори нямаше нищо по-бързо и по-лесно от бързите кредити тогава – спомнете си Взаимоспомагателните каси. На това отгоре фактически Съветската империя беше уникална в изравняването на възможностите на различните й вътрешни съставни части, и на подчинените страни от Източна Европа. Няма друга такава империя в човешката история. При сегашната система – пълна доминация на САЩ и пълно обезличаване на страните надолу по веригата, и то толкова повече, колкото са по-изостанали (достатъчно е да видите какво става у нас за тези 27 години), паралелно с все по-голямото обогатяване на експлоататорите и престъпниците и все по-голямото обедняване на народите.\nЕдно извинение за наивността ни навремето беше фалшът и лъжата на социалистическата система, прогресивно нарастващи във времето, нейното същностно изпразване от съдържание, застоят, загниването. Но това е отделна дълга тема. Паралелно западничеството исторически погледнато е жестоко, експлоататорско, балансиращо между моркова и тоягата. Но и за това си има причини, и това също трябва да се изследва подробно.\nПерманентна е наивността и тъпата вяра, в които ни вкарват като в девета глуха фалшификаторите на историята, пропагандаторите и манипулаторите. Демокрацията била възможно най-хубавото и справедливо нещо, но трябвало да се ДОУСЪВЪРШЕНСТВА! Либерално-демократичните дърдорковци на Запад (и у нас, естествено още повече) активно обсъждат възможността за връщане към цензова демокрация. Според тях политически права трябва да имат тези, които имат определени достойнства. Например според имуществени критерии. Или според образователни такива. Получаването на социална помощ от държавата според някои автоматически трябва да лишава човека от политически права. Изобщо главно основание за ценза трябвало да бъде свещеното за англосаксонската цивилизация право на собственост. СОБСТВЕНОСТ, ПРИДОБИТА ЕКСПЛОАТАТОРСКИ И ПРЕСТЪПНО! Защото всяка нетрудова собственост е експлоатация и престъпление. Е, има и алтернативни мнения, но за тях не се шуми. Примерно плащането за право на власт да бъде отказ от правото на собственост и богатство. Искаш да властваш – откажи се от всякакви форми на натрупване на богатство. Управляващата класа, организирана демократически, да бъде лишена от правото на собственост. Ценното в такива произволни разнопосочни схващания е в това, че те показват неприкрито – демокрацията, както е било винаги в историята, е форма на власт на „специално подбрано“ малцинство, работи само в кръга на неголямата управляваща класа и не допуска до политически права тези, които този елит управлява. Изобщо съвременната демокрация е проблем основно на Евроатлантическата цивилизация (към която упорито ни пришиват с бели конци властимащата ни колониална администрация слуги на новите господари… барабар и най-вече с ДПС – сещате ли се за друга партия по света на мюсюлмани, стремяща се към евроатлантически ценности?!). Тя не е идеология (под формата на светска религия), за каквато ни я представят, за всеобщо щастие, а е експлоататорска и престъпна по своята същност и във вътрешен план, и в международен (вижте какво представляват и до какво водят войните за демокрация!).\nМоже да се разглеждат още много допълнителни и доста масови заблуди – от задължителното гласуване през замяната на партиите със съсловни организации до пряката демокрация… Е, това са подробности, може би друг път и на друго място.\nОсновното е, че демокрацията, особено съвременната, която всъщност е демократичен тоталитаризъм и финансова диктатура, не само, че не е върхът на сладоледа, ами е, особено в съвременността, вредна система.\nPrevious: Системният проблем „Частни съдебни изпълнители“\nNext: Българска Рождествена вечер в Чикаго


Стар стил: раирани дрехи - Мода 2017 - Модерни Дамски Magazine 2017\nМодерни Дамски Magazine ⇒ Мода 2017 ⇒ Стар стил: раирани дрехи\nЛентата вече не е само една линия на дрехите, понякога абсурдно, а понякога и красива. Знаменитости и топ модели показват различни варианти за рокли, пуловери ризи, панталони и бански костюми с ивици с различна дебелина и различни цветове. Например, Пипа Мидълтън, по-малката сестра на Кейт Middlton на място и иконата нов стил на британците, многократно се появява в света в кратък рокля в черно и бяло райе счупени линия. Американската актриса Enn Heteuey, най-известен с филма "Рейчъл се омъжва", обича да парадират в изискан коктейл сива рокля с дълъг ръкав в плитък хоризонтални черни и бели ивици, като риза моряк.\nHolli Бери, друга американска актриса, най-известен с филмите "X-Men", "Парола" Риба меч "," Жената котка "също предпочита класическите черно-белите ивици, които украсяват си лятна рокля тече по пода.\nАко няколко звезди са избрани тънък рисунка, на Kortni Koks и Haydi Клум показва в обществените луксозни рокли с изключителна широка лента.\nВътрешните звезди на шоубизнеса също не са против да настояват за действителните изображения. Не само това, руската поп крал Филип Киркоров, известен с любовта си към пазаруването, vystrig три хоризонтални ивици по храмовете. Тя има прекрасна лятна костюм с панталон черни и бели цветове, които се появяват в състезанията "Гран Монте Карло радио" в Москва Централна пистата.\nНе зад модата и руската примана, Алла Пугачева. Тя предпочита къси рокли широки тъмни нюанси в една и съща хоризонтални тесни ивици, но дискретни цветове.\nТя изглежда много секси и Лариса Долина в дебнещ "моряк" лятна рокля с отворен гръден кош и раменете. Но тази поп-дива с фигурата не може да скрие нищо. Тя е прекрасна във всяко облекло.\nTrend "лента", в зависимост от предпочитанията на звездата, винаги е бил популярен. Особено обичам да експериментирам с него и да се открояват от тълпата на шоу бизнеса звезди на церемониите за възлагане и силен. Модни къщи и известни дизайнери препоръчват, че в ежедневието перчи екстравагантен райета рокля. Изглежда винаги свежа, ярка и много "звезда".\nПредишна Статия Втората колекция на Александър Ванг за adidas Originals\nСледваща Статия Как да се облича за интервю момичето?


Колко време се възстановявахте след неуспешно инвитро преди нова процедура\n« -: Февруари 25, 2016, 17:53:39 pm »\nНе намерих такава актуална тема затова отворих нова в търсене на отговор колко месеца се възстановявахте от неуспешна инвитро процедура преди следваща процедура. При мен за съжаление процедурата беше прекъсната точно преди пункцията, защото се разблях от бронхит. Вече трета седмица продължавам да кашлям, дано се стабилизирам скоро. Междувременно фоликулите, които не бяха пунктирани, не успяха да се спукат от декапептила, който приложихме и се наложи в последвалия цикъл да бъда на противозачатъчни, за да изчезнат "задържаните" фоликули. Все още имам доста напрежение в яйчниците, особено от ляво и ми е подут корема от фоликулите. Дано да се изчистят в рамките на този цикъл. Док ме предупреди, че за нова процедура може да се говори едва след поне 3 месеца, при условие, че задържаните фоликули се изчистят и се нормализират хормоните.\nВие колко време "почивахте" преди следващата си процедура?\n« Последна редакция: Февруари 25, 2016, 18:31:09 pm от Mirracles »\nRe: Колко време се възстановявахте след неуспешно инвитро преди нова процедура\n« Отговор #1 -: Февруари 25, 2016, 19:23:16 pm »\nТочно както ти е казал твоят лекар поне 2, 3 месеца е нужно да се въстановиш и по добре повече време защото все пак стимулацийте не са леки\n« Отговор #2 -: Февруари 25, 2016, 23:35:11 pm »\nне съм почивала изобщо, но следващите ми опити бяха на ЕЦ (минимална стимулация)\n« Отговор #3 -: Февруари 26, 2016, 00:09:04 am »\nЛекарят ми каза 2 месеца между двете стимулации. Т.е. Беше готов още в края на март да започнем, но ние бяхме планирали отпуска и тъкмо сега добре ще ми се отрази. Току виж съм се и успокоила\n« Отговор #4 -: Февруари 26, 2016, 00:22:17 am »\nНа мен също ми казаха три месеца и е факт, че на хормоните ми им трябваха точно толкова, за да влязат в релси и за да мога да имам пак нормална менструация. Да подчертая, че бях на 29 г. и не съм имала никакви хормонални или каквито и да било проблеми. Правихме икси заради мъжки фактор.\n« Отговор #5 -: Февруари 26, 2016, 06:17:52 am »\nПри такива сериозни проблеми, като множество задържани фоликули си трябва почивка. След процедура без усложнения може и без - на Вяра близнаците са именно от втора процедура веднага след първа неуспешна. А и има остатъчен ефект от хормоните, т.е. изисква по-малки дози при стимулация. ПРоблемът е за психиката...\n« Отговор #6 -: Февруари 26, 2016, 09:37:16 am »\nАз да си призная единствено за физическото възстановяване съм малко притеснена, предвид задържаните фоликули, които можело да отнеме и повече от един цикъл да се изчистят. И предвид това, че вече трета седмица не мога до край да преборя симптомите на бронхита и се налага да вземам медикаментите, предписани от пулмуложката. Иначе психически изобщо не усещам да имам нужда от някакво възстановяване. Яд ме е, че така се получи, но приемам, че това е било просто мал шанс и толкова. Разбирам напълно, че и да "бързам" няма как да променя обстоятелствата, ще трябва да изчакам организмът ми да се възстанови, независимо колко ще отнеме това. Защото с бързане пък може да се пропилеят шансовете за успех на следваща процедура. Веднъж трябва да се изчистят хормоните от стимулацията, а и после след противозачатъчните трябва да мине поне месец със спонтанен цикъл, за да не повлияят отрицателно на стимулацията. Док каза, че се усеща остатъчния им ефект при нова стимулация, ако няма почивка. Е, искаше ми се да е възможно междувременно да пробваме сами, но при тези обстоятелства дори и да не пиех противозачатъчни, задържаните фоликули щяха да пречат на евентуална овулация. Така че ще пробвам когато е възможно и докато все още има варианти предвид възрастта ми. Дано опитите ни доведат до скорошен успех!\n« Последна редакция: Февруари 26, 2016, 09:53:41 am от Mirracles »\n« Отговор #7 -: Февруари 26, 2016, 10:51:59 am »\nЗа пръв път чувам, че трябва да се почива след противозачатъчни и чак след това - процедура. Протичозачатъчните се пият именно да се избегне задържания фоликул. Аз бях с ЛУФ синдром и СПКЯ /освен тубарния фактор/ и задължително пиех противозачатъчни преди всеки опит и директно на следващия цикъл започвах процедура, без да правя почивки. Между опитите почивах 3 месеца. Като цяло реагирах много добре на стимулация, предвид СПКЯ. Имам 3 опита.\nПри теб може да се наложи и повечко почивка щом имаш множество фоликули. Нямаше ли опция да пунктират и да замразят ембриони поне, да не пропада нацяло процедурата?\n« Отговор #8 -: Февруари 26, 2016, 11:07:14 am »\nЯвно зависи поради каква причина се пият противозачатъчните. Док ми сподели от опита си, че ако се започва стимулация веднага след противозачатъчни, при жени на моята възраст, се забелязва, че организма реагира по-мудно на стимулацията и тя не протича толкова добре, колкото когато се прави след месец почивка от противозачатъчните.\nНямаше никакъв вариант, поддържах много висока температура в деня на пункцията и е опасно заради упойката. Както и да е, това е вече зад гърба ми. Ще се възстановя и скоро ще опитаме отново.\n« Отговор #9 -: Февруари 26, 2016, 13:19:00 pm »\nРазбирам. Ами дано следващият път всичко мине гладко.\nКолкото до противозачатъчните, явно наистина при някои жени се отразяват така. Аз с моя СПКЯ и ЛУФ, постоянно задържах фоликули и се налагаше да пия преди процедура без да правя почивка. Първият си опит го канселирахме 2 пъти, точно защото въпреки противозачатъчните, пак имах задържан фоликул, а такъв категорично не трябва да има, иначе може да се провали стимулацията.\n« Отговор #10 -: Февруари 27, 2016, 07:50:44 am »\nЦитат на: Mirracles в Февруари 26, 2016, 09:37:16 am\n...И предвид това, че вече трета седмица не мога до край да преборя симптомите на бронхита и се налага да вземам медикаментите, предписани от пулмуложката...\nТози бронхит не ми харесва, иди пак да те видят. Обикновено минава за седмица. Да не е прерастнал в бронхопневмония.\n« Отговор #11 -: Февруари 27, 2016, 08:56:58 am »\nМерси за загрижеността! Острата фаза мина за около 7-8 дни, но се боричкам още с остатъчна кашлица. Ходих два пъти на контрола при пулмолог, дробовете са ми чисти. Предписаха ми още лекарства за кашлицата. Вече е много по-лека и кашлям от по-нагоре, но все още я има. Надявам се скоро да отшуми.\n« Последна редакция: Февруари 27, 2016, 09:27:15 am от Mirracles »\n« Отговор #12 -: Май 08, 2016, 11:26:42 am »\n« Отговор #13 -: Май 08, 2016, 13:26:17 pm »\nПо дълъг протокол ли беше?\nПри всички случаи е редно да се консултираш с лекаря си. За пръв път чувам за такова странично действие на лекарствата.\nПиши после какво са ти казали.\n« Отговор #14 -: Май 08, 2016, 14:38:19 pm »\nДа по дълъг протокол.Днес се обадих на акушерката, но и тя нищо съществено не ми каза.Каза че не е трябвало да спирам еутирокса 50,който пиех по време на процедурата и нищо че не ми е високо в момента ТСХ да продължа да взимам по 25 мг. Каза ми да изчакам още един цикъл да дойде за да се наместят хормоните\n« Отговор #15 -: Май 08, 2016, 14:44:58 pm »\nТакива ми бяха признаците когато слагах блокиращите инжекции Декапептил Депо. Студени и топли вълни, но сега непеиемам никакви лекарства и затова питам някой имал ли е такъв проблем\n« Отговор #16 -: Май 08, 2016, 16:13:44 pm »\nВидях в другата тема си писала. Когато отмине действието на Декапептила и се възстановят предишните ти нива на хормоните ще изчезнат и неприятните "вълни". Не е това влошаване на общото физическо състояние.\n« Отговор #17 -: Май 09, 2016, 22:26:51 pm »\nБлагодаря, дано да изчезнат по скоро тези "вълни"


Дневен хороскоп за зодия Водолей - 13 Декември 2015 година - AstroData.bg\nНеделя може да премине благоприятно за представителите на Водолей, но доста от зодията са твърде нестабилни, а настроението е променливо, бързат и грешат. Преодолейте факторите, които ви внушават усещането за неудобство и несъмнено денят ще премине добре. Бъдете естествени, но не давайте воля на напиращите ви чувства и емоции. Прекалено ще се разголите, а това би ви навредило. Ще спечелите, ако приемете направено ви предложение. Преди това обсъдете действията с партньорите си и можете да разчитате на напредък. Започващите в семейството начинания биха се ускорили, ако всички се включат еднакво. Не пропускайте да разберете какво е подготвила за вас съдбата през 2016 година. Прочетете още сега вашия любовен хороскоп според датата на раждане за 2016 година.


“КЛЮЧ ЗА СИНЯ ВРАТА”, къса проза из бъдещата книга на Юлия Дивизиева - Факел\nНачало Четиво “КЛЮЧ ЗА СИНЯ ВРАТА”, къса проза из бъдещата книга на Юлия Дивизиева\n“КЛЮЧ ЗА СИНЯ ВРАТА”, къса проза из бъдещата книга на Юлия Дивизиева\nОЩЕ НЕЩО ЗА СИНЬОТО\nОт известно време не ме оставя мисълта за синьото. Че е любимият ми цвят – знам. Не е отсега. Още като дете го предпочитах. Момиченцата с розови и червени дрешки, аз – със сини. Откъде ли е идвало това предпочитание, като никой не ми го е налагал!\nИ го мисля пустото му синьо, и го търся, а то е навсякъде – в небето, в морето. Само на тези две места да е, пак щеше да стига, че и да прелива.\nСиньото е изумителен цвят.\nТри са основните пигмента в цветовия спектър – син, жълт и червен. Само толкова! От тях обаче, могат да се получат всички останали цветове.\nСпомням си часовете по рисуване с акварелните боички в пластмасови кутии, с кръгли гнезда за всяка една. Как смесвахме цветовете и как учителят Маринов, ни откриваше тайните на това смесване.\nПо-късно ми попадна статия, в която прочетох, че Нютон е включил синьото в седемте цвята, с които за първи път е описал видимия спектър. А е избрал да са седем, защото толкова е броят на нотите в музикалната стълбица. Решил е, че те са свързани с оптичния спектър. Гледай ти каква магия – цветовете имат връзка с музикалните тонове! Това означава, че наистина няма нищо случайно. Как ли е стигнал до това откритие и дали е бил на прав път великият учен?! И си запредставях кой тон на кой цвят би отговорил. Безкрайни са вариантите – на всекиму, според вкуса.\nГледам небето и виждам синьо, особено в ясен слънчев ден. Гледам морето и пак виждам безбройните нюанси на синьото, а като гребна в шепата си вода, тя е прозрачна. Откъде тогава е това синьо? Ами от небето, защото то се оглежда в морето. Добре, но кръгът се затваря, а синьото на небето откъде е? И тогава потърсих отговор в учебниците. И го намерих. Нарича се оптичен ефект, известен като разсейване на Рейли. Другото, което прави отдалечените обекти да изглеждат сини е въздушната перспектива. Дотук с науката, моят разказ е за друго.\nСъздадени сме така, че очите ни да виждат синия цвят изключително добре. Затова и той е любим на толкова много хора. Убедена съм, че е така. Още повече, че синият цвят е символ на свободата, на виталността, на простора…\nТакова е синьото, събрало в себе си присмес от други цветове, които на свой ред са получили удивителните си имена.\nЛазур! В него има малко зелено. Ултрамарин, с капка виолетово. Индиго, с много виолетово. Тюркоаз, аквамарин, циан, азурит, кобалт, турско синьо, чисто синьо, модро – една позабравена дума.\nПонякога го свързвам с хармония, спокойствие, сигурност, надежда, безкрайност, чистота, доверие. Друг път – с прохлада, студенина, меланхолия.\nИзниква ми образ на жена – сама, облакътена на маса. Гледа през прозорец към бурно море. Небето е тъмносиньо с графитен отблясък. Морето е най-малко с десет нюанса на тревожното синьо. Жената е впила очи навън, раменете ѝ са отпуснати, тъгата ѝ струи на талази, заедно с вълните, които се разбиват някъде там… Какъв по-добър начин да се изобрази тъга! Синята тъга на самотата и на безнадеждното очакване.\nВиждам и друго – дете тича през поляна, пълна с макове, ириси, равнец и детелина, а над него ясно синьо небе с две бели пухкави облачета. Ето я чистата радост, обратната страна на меланхолията.\nИма равновесие в живота и често апатията и безнадежността са стъпало към това, да се вземеш в ръце. Да управляваш унинието, за да насърчиш съзнанието си да търси изход и да се оттласне от мрака, да види реалността от друг ъгъл. Все сини нюанси на душевни състояния…\nИ събрах разкази, в които има синьо. Може да е капка, може да е море, крайче на дреха, вятър, открехната врата към хоризонта, очи, цвете… И все то, синьото, прозира в тъканта им. А срещите ми, в последните две объркани години с хора, места и събитията приютих в книга.\nНикак, ама никак не ми се ще да се поддам на синя меланхолия. Напротив, искам да покажа добрата страна синьото. Онова, което прави здрави свещените връзки между нас, обитателите на Синята планета.\nХЛЯБЪТ НА ФИКО\n“Такъв хляб, какъвто прави Фико, никъде никой не прави! Онѝя от Сухаче изобщо не знаят какво е хляб!” – казваха хората от село, с нескрито доволство.\n-Да не мислите, че е лесно да се меси хляб, само с ей тези две ръце – и хлебарят ги разтваряше, като че ли искаше да прегърне всички, които чакаха неговия хляб.\n-По тъмно го започвам. Да пресееш брашното, да омесиш тестото, фурната да опалиш. Набъбне ли като женска пазва, да го накъсаш на еднакви парчета – на това място се засмиваше дяволито. – Да го сложиш в калъпите, да ги завиеш, все едно са бебета, и щом се изпълнят, да го метнеш в пещта… И всичко не свършва дотук – продължаваше да разправя той, – хванат ли самуните златиста коричка, започваш да ги въртиш. Който е отпред, отива отзад и обратно. Добре че съм си направил лопата с дълга дръжка…\nПриказваше хлебарят, докато тестото втасваше, подпрян на рамката на вратата, с набрашнена престилка и още по-набрашнени вежди и клепачи. Само в тези минути имаше време за раздумка.\n– Фурнаджийска ли е лопата, не ми я хвали – обаждаше се някой.\n– Какво ѝ е на лопатата, бе?! Без нея, ела ти, да го вадиш! Ще ядеш хляб на Въ̀рба в сряда тогава!\nОнзи млъкваше, друг пък подхващаше – друго…\nСъбираха се хората около фурната, уж да чакат хляба, но май повече – да се видят и да поприказват. Мъжете да чуят новина, жените – да одумат някоя…\nПрез ваканциите и аз обичах да се навъртам пред фурната. Все исках баба мен да праща за хляб.\nТя имаше една специална чанта – платнена, синя. Закачваше я отделно от останалите. На почит беше тази чанта – нищо друго не се слагаше в нея, само хляба. Беше от здрав плат и можеше да побере четири самуна. Аз купувах по два – четири не можех да нося, колко човек съм била. Чичо Фико ми викаше, че съм като шикалка, дребосък.\nСлушах големите какво си приказват, но щом фурната започнеше да диша, отивах отпред при прозорчето, откъдето той подаваше хлябовете. Там дъхаше най-силно, направо упоително. Надигах се на пръсти и следях всяко негово движение. Беше като факир. Загребваше хлябовете, по два – по три, и ги местеше изкусно с дървената лопата. Отваряше и затваряше капака на пещта. Тя ли пухтеше, той ли – и виждах как лицето му почервенява – лъсва и заприличва на препечена хлебна коричка.\nВидеше ли, че хлябът е готов, удряше една камбанка и всички се надигаха от пейката.\nЧичо Фико, само с едно завъртане, хвърляше хлябовете на тезгяха и после с голи ръце ни ги подаваше, още докато вдигаха пара.\n– Който е наред, да идва.\nВсеки път се протягах да взема моите два хляба и всеки път си дръпвах ръцете от тях, толкова бяха горещи. Хлебарят се смееше, грабваше синята ми чанта и ги пъхаше бързо в нея, като неизменно казваше:\n– Всичко хубаво на този свят е синьо… Бягай, носи го на баба си и да не го изядеш по пътя!\n– А на теб, как не ти па̀ри? – чудех се аз.\n– Моите длани са като гьон, нищо им няма.\nЗнаех какво е гьон, нали подметките на сандалките ми са такива и ми казваха да не ги мокря, че ще ги съсипя. Та се чудех как така неговите ръце ще са като моите подметки.\nТой ме видя, че не тръгвам, а събувам сандала си.\n– Какво има, да не се е скъсал?\n– Не, гледам подметката, нали е от гьон.\nОколо нас всички се разсмяха.\n– Ех, дѐте, дѐте… не ти трябва да знаеш от какво загрубяват ръцете. Но това да е кусурът, важното е сърцето да не загрубее. – и той ме погали по косата с голямата си, топла длан. Толкова леко беше това погалване, че едва го усетих.\nВървях по баира и току бърках в чантата. Бях пробила хрупкавата кора на единия хляб и късах залци от средата му, същински памук.\nНасреща ми се зададе дядо Петър.\n– Фико е извадил хляба, а? Ама ти ще го преполовиш, докато го занесеш. Кажи на баба си да ти направи мечка, не го яж така – и забърза надолу.\n– Бабоо – завиках още от портата, – дядо Петър рече да ми направиш мечка.\n– Ще ти направя, дай хляба.\nАз все още не се сещах за каква мечка става дума, мислех си, че е някаква игра.\nПодадох ѝ чантата. Тя взе наченатия хляб, откъсна голямо парче от средата му и тръгна към кухнята.\n– Бабо, къде отиваш?\n– Ела, ще видиш!\nИзвади от бюфета сирене, сложи парче от него в топлата средина и я стисна в ръка си. Направи нещо подобно на сърма.\n– Хайде сега, яж, че дете, което не е яло мечка, не е пораснало. Как не съм се сетила по-рано да ти направя! И аз съм една…\nВзех мечката и отидох на улицата.\nНадойдоха и другите деца. Баба и на тях направи мечки. И от хлябовете останаха само корите.\n– После да идеш пак на фурната, че от тия мечки, не остана хляб! – и тя ми подаде стотинките.\nВ шест отново се строих със синята чанта при чичо Фико.\n– Ти, нали купи хляб сутринта?\n– Баба направи мечки на мен и децата и не остана, затова.\n– Ех, едно време и мойта баба ми правеше… Хлябът тогава не стигаше, та тя се криеше от другите в къщата, много ме обичаше.\nВървях нагоре по баира и си пеех измислена песничка, но повече пееше едно птиче в гърдите ми – сигурно и моята баба много ме обича…\nКрайпътен камък. Имаше такива – гранитни, означени с бели черти или цифра. Ниски бяха, почти не се виждаха от треволяците край пътищата. Дали ги има сега, не съм се вглеждала скоро…\nКрайпътният камък може и да е отломка от скала, сурнала се от високото. Скален камък, от зъбер. Остър камък. Само за пълнеж става. Нито за зид уйдисва, нито за градеж.\nРечен камък, валчест, синкав, объл, търкалян кой знае колко, достигнал до плитчина и заседнал.\nВоденичен камък. Тежък, труден, но полезен.\nКамък за темел. Нарочно добит, изваден от кариера. Гърмян, сечен все по дамара с длета и чукове. Да подпира, да е корен и пристан. Бял камък – къща да градиш върху него.\nКрайъгълен камък – точка ли е, репер ли, указва ли края на нещо или началото на друго, а може би и на двете… Граничен камък.\nКамък за стъпало, за да се качваш по него, да вървиш нагоре, да се издигаш по-високо от тревата.\nКамък за края. И нищо тленно да не остане от човека, камък да остане. Вярно да служи и да показва кой къде е положен.\nМожеш цвете да му оставиш, с вода и вино да го прелееш. Свещ да му запалиш. Стои той и чака – в студ и пек.\nПоследният път, на Задушница, ходихме с мама при фамилните могилки. Досега не се беше сещала за гроба на дядо си Атанас, но този път ме заведе направо при него. А той – смален, смален – потънал в земята. Само челото му, с кръста, се вижда, част от името и годината на раждане на праотеца.\nТа мама го разчисти и му заговори, запали свещица и преля за бог да прости. Запалих и аз. И камъкът грейна.\n– Дедко, ще ме прощаваш, откога ли ме чакаш да дойда, водица да ти донеса! – му рече тя.\nНе знаех, че прадядовият гроб е толкова близо до дядовия. А над тях – големият орех, сянка да им пази.\n– Защо не си ми го показвала досега?!\n– Е, нали ти го показах. За всичко си има време, един ден при дядо да ме положите.\n– Какви ги приказваш, мамо!\n– Той много ме обичаше, защото ходех на селската чешма да му нося вода. Беше ми оплел малка дамаджанка, от шише, с дълга дръжка. Метна я през рамо и хуквам, харесваше тази вода – отвърна ми тя, като че ли не чу какво ѝ казах.\n– Помня по Великден, как дедко пазеше козунаците. Стар беше вече, не работеше, и когато майка ми ги опечеше, той сядаше на столче до масата. Отгоре наредените пити, завити с бяло платно, а до тях дядо – с тояжката. Приближи ли някое дете, изкушено от миризмата им, той замахне към него. И онова побегне. Ей така – от четвъртък до неделя – пазеше ги. На никой не даваше, само на мен, и то – тайно. Слабост му бях…\nГовореше мама и все коландреше нещо около камъка на прадядо.\nАз пак се замислих за камъните, дето ежедневно ги подминаваме.\nПо едно време събирах цветни камъчета. Където съм била, по камъче си носех. Станаха толкова много… Но сега съм си харесала един камък в Пирин, близо е до реката. До него синьо цвете цъфти. Не е пипван от човешка ръка. Навярно Глазне го е изхвърлила, когато се е препълнила с пролетни води. Тежък е. Не мога да го помръдна, камо ли да го отнеса. Но го обикнах. Два пъти вече го навестявам. Там си е. Камък, та камък! И да седнеш на него, и да легнеш под него.\nЗакъде сме без тези наши безмълвни спътници, скрили толкова памет в твърдостта си…\nИма един минерален извор, дето малцина го знаят. В по-добрите му години край него имало и баня. Скрит между дървета, до поток, той издишва прозрачни синкави пари от топлата вода, която не спира да шурти.\nНякой е направил плитки корита, послани с камъни под двата чучура. Отдавна трябва да е било, защото камъните са позеленели.\nОт единия чучур блика силна струя, от другия – по-слаба.\nВ ниското, където потокът се разширява и става бара има стар бункер, от бетон. Него наричат баня.\nКогато приближихме, отвътре се чуваха мъжки гласове, надвикващи плисъка на водата.\nСеднахме до чучурите на повалено дърво.\nДар от земята е тази бликаща вода – гореща, лековита – нищо не иска в замяна, ей така, за едното добро се лее.\nШум между дърветата прекъсна мислите ми. Въздухът се раздвижи и към нас плъзна тежка миризма.\nА беше пролет. Нацъфтели лютичета и късчета синьо небе се оглеждаха във вадата. Резедави кукуряци, на туфи, повдигаха тук-там ланската шума. Крехки лисичини в бледи, розови и лилави цветове пълзяха по баирчинката, пръснали се като пилци около дърветата.\nНо миризмата се стелеше насам и пролетната идилия бързо ѝ отстъпваше място.\nНай-напред се показаха две големи рунтави кучета. Като ни видяха спряха и впериха недружеблюбни очи в нас. Тръпки полазиха по гърба ми. Размърдах се и едното джафна предупредително. Останах на мястото си. Кучето извърна глава към дърветата. Иззад тях излезе жена, с яка тояга. Видя ни и ги сгълча. Те се отдръпнаха и ѝ направиха място да мине. Легнаха отстрани и зачакаха.\nМиризмата идваше от жената. Стана по-натрапчива, когато тя се наведе над чучура.\n“Какво женище”, рекох си.\n-Добър ви ден – пък рече тя.\nИ започна да събува очуканите си чепици. Последваха ги вълнени чорапи, а след тях и други, памучни. Беше с вехт анцуг, по който имаше спечена кал. Над него навлечена вълнена пола, покрита с дълга жилетка, плетена от домашна вълна. Вехта мъжка куртка, някаква бежова блуза и най-отгоре ватенка довършваха облеклото ѝ.\nКосата ѝ не се виждаше под забрадка, а над нея – вълнен фес. Картинка. Миризмата стана нетърпима. Надигнахме се да си вървим. Виждаше се, че не е от разговорливите.\n— Мириша ли ви? — изстреля въпроса си жената.\nСконфузихме се. Още неотговорили, тя продължи:\n— Овчарка съм. Овцете са горе на баира, а аз дойдох да се изкъпя и поизпера. Всяка неделя го правя, но все мириша, от овцете е. Душата ми се е вмирасала! Цаних се преди десет години, когато останах без работа. Счетоводителка бях, в града. Мъжът ми замина, деца нямам и накъде да ида, що да не опитам с овцете, викам си, за едно лято, пък после ще му мисля. Е, от едно лято станаха десет. Идвам тук, ама и други знаят мястото. Затова водя кучетата. Като видя, че някои много се задържат при водата, с часове могат да стоят, свирвам на кучета и те си знаят работата. Застават ей там – тя посочи към някогашната врата – и онези хващат друма.\nРазсмя се. Докато говореше, переше чорапите си. Отнякъде се беше появило и калъпче сапун.\n— И вие ли сте за банята?\n— Не, не, това баня ли е! Нито врата има, помещението е едно…\n— Ааа, добро си е то, че без него! Не мога да оставя хайванчетата. А така хем те си пасат, хем аз се баням.\nПрибирам се на два-три месеца у дома. През другото време съм все по поляните. Кой както разбира живота, така го живее. Не се оплаквам. И тя свирна на пазачите си.\nТе веднага станаха и изтичаха до бункера. Гласовете вътре като по команда секнаха. Чуваше се само водната струя.\nОт отвора се изнизаха, един след друг, трима мъже. Дибидюс голи, всеки взел в ръка торба, и бързо се скриха зад “банята”.\nКучетата останаха на пост.\nНашата познайница започна да смъква от себе си дреха след дреха.\n— Като зелка съм!\nМахна феса, след него забрадката и водопад от чуплива, започнала да се шари коса се изсипа по раменете ѝ. Остана по камизола. Едрите ѝ стегнати гърди напираха да излязат изпод нея. Широк ханш и силни бедра се очертаха под изтънялата материя. Не изпитваше свян.\nИ през ум не ми беше минало, че под тези дрехи ще се открие тяло на древногръцка богиня.\nКъдето стъпеше с босите си крака, правеше кладенчета. Петите ѝ потъваха в меката пръст, размесена с шума и в отпечатъците им се събираше вода.\n— Хайде със здраве! — обърна се тя към нас, преди да хлътне в тъмния отвор на помещението, наречено баня.\nТримата мъже, вече облечени, безмълвно се отправиха към пътя.\nТръгнахме и ние.\nКаква жена! Като земята, а може би като първата жена…\nДве ли, три ли години минаха, ние пак се сетихме за онази вода и тръгнахме натам.\nЛято е. Небето синьо, синьо – само с едно облаче. Летеше то над главите ни, подето от лекия ветрец. Една стърчиопашка подтичваше по пътя пред нас и все намираше какво да клъвне. Беше валяло предния ден и сега земята дишаше.\nНасреща ни се зададе жена в червена рокля. Стърчиопашката хвръкна и кацна на близкия храст. Не отлетя, а любопитно въртеше главица ту към нас, ту към жената.\nКаква прелест е тази червена багра на фона на буйната зеленина, модрото небе и облаче, приличащо на полетяло глухарче!\nНепозната вървеше, роклята ѝ трептеше, а помургавелите ѝ ръце като мрени лъскаха на слънцето.\nКрасива жена. По всичко личеше, че и тя го знае.\nКосата ѝ, бакърена – без нито един бял косъм, все още мокра, падаше на масури по раменете ѝ.\n— За банята ли? — попита ни, като стигна до нас.\n— Оправиха ли я?\n— Не, няма кой, кметът все обещава, но нищо не става. Идвали сте и друг път, щом знаете за нея.\n— Идвали сме… Срещнахме овчарка при извора преди време… с кучета…\nТя изсвири. На мига от шубраците излязоха две рунтави кучета, досущ като онези, които бяхме видели тогава.\n— Аз съм овчарката. Ама вече не ходя с овцете, мъжът ми се прибра!\nИ тя се разсмя с най-щастливия смях, който бях чувала някога.\nТръсна косата си. Пръски се разхвърчаха наоколо и аромат на лавандула изпълни летния ден.\nДА СЕ СЪБУЖДАШ С КРИСТО\nИ пак съм отвъд океана, и отново попадам на добра следа.\nМинавам през една от стаите на къщата, в която е библиотеката и спирам поглед върху изправени до стената картини. Рамките им са стари – едните метални, другите – дървени. Обърнати са с пожълтелите си гърбове към мен. И тъй като не мога да отмина безучастно картина, подпирам на коляно купчината и започвам да ги разглеждам. Има нарисувани с масло, с креда, с молив… Има и графики. Виждам драпериите на Кристо… Невярвам, затова измъквам две от картините. На Кристо са, абсолютно и безспорно, при това надписани с кратки обяснителни бележки и подписани в долния десен ъгъл от самия автор. Датирани са – 1992 година.\n— Видяла си ги, – чух гласа на Невена, зад мен. Чакаха те. Ако ги харесваш, можем да ги закачим в студиото.\n— Това е Кристо? – все още, с почуда, питам аз.\n— Да, от периода, когато е правил проекта за опаковането на река Арканзас в Колорадо. Подарил ги е на баща ми. Бяха приятели.\n— Разкажи ми — хващам се веднага за думите ѝ.\n— Знаех, че ги има, но не знаех къде са. Мислих, че ги е продал или подарил, а те през цялото време са били в склада на ателието му. Освободихме го, когато той си тръгна от нас. Тогава излязоха наяве.\nБаща ми никак не харесваше Жан-Клод. Никой от приятелите на Кристо не я е харесвал. Казваха, че била опърничава, а пък Кристо – невероятен инат. Карали са се непрекъснато, крещели си по време на работа, но и са се обичали до полуда. Всички били убедени, че го е обсебила. Искала него и таланта му единствено за себе си. Откъснала го от средата му и той се разделил с приятелите си, включително и с баща ми. От този период са тези две рисунки. Бяха опаковани, затова не съм ги забелязала между другите вещи.\nЗнаеш ли, че Кристо и Жан-Клод се запознават месец след нейната сватба с друг, и се влюбват на мига. Като разбрала, че е направила погрешен избор тя се развежда скорострелно. После живее с Кристо цели петдесет години и влага всичките си сили и средства за реализиране на идеите му. И оттогава той не казва “аз”, а винаги “ние”.\n— Чела съм за това, а също че са родени в един ден и в един месец, само че с дайсет и три години разлика. Кармична трябва да е била връзката им. Той в Габрово, тя в Казабланка, в семейство на французи. Представи си – появяват се двама на света, на хиляди километри един от друг. В различни общества, в различни култури и така ги завърта живота, че в един миг пътищата им се пресичат и се вливат в общ път. Казват, че тя е била двигателят на тандема, а той – творецът.\nГледаме картините-проекти, едната е от птичи поглед над реката, другата – от човешки ръст – отдолу.\nВъв въздуха се долавя аромат на парфюм. Приятен е, леко тръпчив.\nПитам Невена, какъв е:\n— “Ейндъжл” на Тиерѝ Мюглер.\n— Нарочно ли го избра?\n— Не, защо?!\n— Защото това е бил любимия парфюм на Жан-Клод, чийто аромат Кристо е искал да усеща в ателието си, докато работи. Твърдял, че този аромат му помага да твори, дори и в отсъствието на жена му.\nОставям въображението си да прелети над реката. Така се е казвал и проектът – “Над реката”, и си представям поредицата от платна, покрити с безброй алуминиеви пластинки – сутрин розови от изгрева, сребърни през деня от светлината и златни вечерта от залеза. Денем върху тях се отразява небето с всичкото си синьо, а отдолу се оглежда тюркозазът на реката. “Виждам” всичко това, защото Кристо го е споделял още преди години – прочела съм не едно от интервютата му.\nКакъв необятен поглед за форма и пространство, за въздействие върху възприятията е имал този удивителен артист!\nГледах ги и пъплех съвсем по човешки под платната, покрай извивките на реката. Вървях по брега ѝ или се спусках с лодка по водите ѝ, а над мен сенките размахваха сребристите си платнени криле.\nМожех и да закръжа над тях, така както Кристо е кръжал, за да ги видя и отгоре, откъдето биха им се любували Слънцето и Луната.\n— Добре е направила Жан-Клод, че е запазила Кристо единствено за себе си, опазила е твореца в него. Ами ако не беше тя, щеше ли той да разгърне таланта си, че и до днес проектите му да вълнуват – рекох аз.\nЩуро е да се събуждаш с Кристо над леглото си, щуро и невероятно е, но понякога се случва…\nКЛЮЧ ЗА ЛЯТО\nВълните изхвърлиха ключ на брега. Пенливите им гребени го заливаха и го криеха в мимолетните си тънки дантели.\nКакво ли мога да направя с този ключ, та той за нищо не става, в същото време, като че ми казва: “Вземи ме!”\nЗа нищо не става ли, а ако е отключвал нечия врата, а може би това е вратата на лятото?! То, все още, със солени пръски и галещо слънце се помайва наоколо. Ето го, подскача на ей онази скала. Оттам вика делфините, суши крилете на кормораните. Те разпъват ветрилата им и се оставят на вятъра, да ги разрошва.\nКлючът ме кара да погледна напред, където е лодката – точица на хоризонта. Дочувам съвсем слабо пърпоренето на мотора ѝ. Виждам я как тършува из водите на океана. Наднича за риби. А те вероятно се срелкат около нея – сребърни, волни и никак не искат рибарят да ги улови. Той със сигурност пуши и чака търпеливо, знае – все някоя ще изгуби разсъдък и ще скочи в мрежата му. И тогава точицата на хоризонта ще наедрее, шумът ѝ ще стане по-гърлен, ще замирише на моторно масло и ще я чуя как пристъргва в кея… Ще чуя и рибарят, който ще благославя океана, че ще продаде рибата и ще нахрани децата си, че ще купи нова рокля на жена си, а за себе си – бутилка, нещо силно, за да полее улова с приятели.\nНе ставал ключът, какви ги приказвам, та той е от вратата на ненаситното ми чувство за лято, за онази синя, пресиня врата, чиито цвят усърдно подновявам още от зимата.\nТогава ставам като ревнив художник към старо, но много любимо платно, с което не искам да се разделя. Изтривам мъгливите му паяжини, издухвам патината на саждите му, полагам фирниз, за да събудя синьото в целия му блясък и се размечтавам.\nСъщото чувство ме обзема и днес и не иска да си тръгне, а е едва ноември. И през декември няма да си тръгне… То е рибата, която кръжи около лодката. Птицата е, която крои небето, с големи сивобели тегели. Новоизлюпеното е, което още не лети, но пък може да премери ръст със сянката си, онази върху пясъка, дето го следва по петите.\nСтискам ключа, който вълните изхвърлиха на брега. В дланта ми остава белег от сол и ръжда. Дамга.\nПредишна статия1 април 1947 – 75 години от смъртта на Екатерина Каравелова\nСледваща статияГеополитикът арх. Христо Генчев: Империите на Атила и на СССР – възход и падение\nМУХА В СУПАТА (не всички невъзвращенци оцеляват)\nadministrat0r - 30.01.2021\nТрябва да обясня и термина понеже е пълно с млади хора, които хал-хабер си нямат от комунистическата номенклатура. Съвсем отделен въпрос е, че тия...


Възпаление на придатъците: причини, симптоми, лечение и профилактика\nВъзпалението на придатъците при жени (adnexitis) е комбинирана група от инфекциозни и възпалителни заболявания, които се намират в яйчниците и фалопиевите тръби. Клиницистите отбелязват, че патологията може да бъде едно- или двустранна. Преждевременното елиминиране на такъв патологичен процес може да доведе до образуването на сериозни усложнения, включително безплодие . Ако терапията започне в началния етап на развитието на възпалителния процес, възможно е пълно възстановяване. В противен случай острата форма става хронична, което е изпълнено със сериозни последици.\nВ здраво тяло яйчниците и тръбите на матката са напълно стерилни и не съдържат никакви микроорганизми. Симптомите на възпаление на придатъците се наблюдават, когато всяка инфекция попадне в тялото. Сред етиологичните фактори, които могат да предизвикат този инфекциозно-възпалителен процес в женското тяло, могат да бъдат идентифицирани следните:\nполово предавани болести - гонорея , сифилис , хламидии ;\nаборт, особено при извънматочна бременност ;\nинфекциозни заболявания в хронична форма и в острия стадий;\nВ допълнение, трябва да се отбележи, че признаците на възпаление на придатъците при жени могат да се появят по време на менструалния цикъл и по време на бременност.\nСъщо така, клиницистите идентифицират фактори, които предразполагат към развитието на този инфекциозно-възпалителен процес:\nнеспазване на най-простите правила за интимна хигиена;\nЧеста промяна на сексуалните партньори и незащитения секс;\nдългосрочно лечение с "тежки" лекарства, което води до отслабване на имунната система.\nТрябва да се каже, че със силна имунна система, развитието на такъв възпалителен процес в женското тяло е почти невъзможно. Следователно, един от най-ефективните методи за превенция е да се укрепи имунната система.\nЕстеството на инфекциозния възпалителен процес разграничава две форми:\nостра - най-добре лекувана, рядко води до развитие на усложнения и необратими патологични процеси;\nхроничен - трудно лечим, почти винаги води до развитие на съпътстващи гинекологични заболявания, включително тубно стерилитет.\nТрябва също така да се отбележи, че хроничното възпаление на придатките практически няма силни симптоми, което усложнява диагнозата, води до късно начало на лекарствената терапия.\nКлиничната картина на този инфекциозно-възпалителен процес ще зависи от формата на развитие. Така че, при острата форма на възпаление на придатъците, симптомите ще бъдат както следва:\nпристъпи на остра, остра болка в долната част на корема ;\nв зависимост от това дали става дума за еднопосочен или двупосочен процес, болката може да бъде локализирана в един или в двата илиаски региона;\nако започне гнойният процес, се появи хлад ;\nуриниране - в този случай симптомът може да бъде подобен на проявата на цистит ;\nпонякога гадене и повръщане ;\nТрябва да се отбележи, че наличието на такава клинична картина може да показва други патологични процеси. Ето защо, когато такива симптоми трябва незабавно да потърсят медицинска помощ, а не да се лекуват самостоятелно.\nХроничното възпаление на придатъците при жени има следните симптоми:\nпристъпи на скучна, болезнена болка в долната част на корема;\nТрябва да се отбележи, че в хроничната форма на заболяването, симптомите са доста замъглени и обострянето на симптомите се случва през пролетта-есента. Хроничната форма на инфекциозно-възпалителния процес се осъществява само в случай на преждевременно или неправилно лечение на острата форма. В случай на възпаление на придатъците, човек не трябва да сравнява самостоятелно симптомите и да потърси лечението по свое усмотрение - това е изпълнено с опасни усложнения.\nНа първо място, гинекологът извършва подробно физическо изследване, като взема предвид общата история и история на пациента. За окончателната диагноза и етиология се провеждат редица лабораторни и инструментални изследвания:\nДопълнителните диагностични методи ще зависят от клиничната картина. Само след като се направи точна диагноза, лекарят може да предпише правилното лечение за възпаление на придатъците.\nВ острата форма се изисква хоспитализация на пациента и спазване на стриктна почивка на легло и диета. Следните трябва да бъдат изключени от диетата:\nАнтибиотиците за възпаление на придатъци задължително са включени в хода на лекарствената терапия. Що се отнася до другите лекарства, те се определят в зависимост от основната причина. Програмата за лечение може да включва такива лекарства:\nСвещи за възпаление на придатъци са предписани за елиминиране на възпалението и не са независим метод за лечение на тази група инфекциозни и възпалителни заболявания.\nЛечението на възпалението на придатъците при жени включва използването на традиционна медицина. Тези методи за лечение обаче могат да се използват само като допълнение към основния курс на лечение и след консултация с Вашия лекар. За онези пациенти, които са претърпели остра форма на патология, народните рецепти могат да бъдат използвани като средство за превенция.\nВъзможни усложнения на възпалението на придатъците\nКак да се лекува възпаление на придатъци, може само да кажете на специалист. Ако пренебрегнете препоръките му или отказите за своевременно лечение, рискът от такива усложнения се увеличава:\nобразуване на белези върху фалопиевите тръби.\nСледователно, лечението на възпалението на придатъците трябва да бъде своевременно и правилно.\nПремахване на възпалителния процес в придатъци може да бъде, ако прилагате на практика следните препоръки на лекарите:\nизключване на абортите, ако това не е необходима мярка от страна на здравето;\nизлишно охлаждане изключение.\nОсвен това не трябва да забравяме годишния превантивен преглед на съответните медицински специалисти, включително гинеколог.\n"Възпаление на придатъците" се наблюдава при заболявания:


Ан Идалго: Екологията трябва да е в равновесие със солидарността и равенството – Барикада\nАн Идалго: Екологията трябва да е в равновесие със солидарността и равенството\nИнтервю с кметицата на Париж, която ще е кандидатът за президент на Френската социалистическа партия в предстоящите догодина избори\nБАРИКАДА 29 октомври 2021\nАн Идалго във Валенсия. Снимка: Ана Торес, „Ел Паис“\nВ средата на октомври Френската социалистическа партия (ФСП) издигна като своя кандидатка в президентските избори догодина кметицата на Париж Ан Идалго, която спечели вътрешнопартийния вот за тази кандидатура. Ден по-късно тя бе гост на 40-ия конгрес на Испанската социалистическа работническа партия (ИСРП) в своята родна Испания. Както е известно, Ан Идалго е дъщеря на испански емигранти, установили се във Франция, но е родена преди 62 години в Сан Фернандо в андалуската провинция Кадис, Испания.\nКонгресът на ИСРП се състоя във Валенсия и там кореспондентът на в. „Ел Паис” Мигел Ахел Медина разговаря с Ан Идалго за акцентите, с които тя ще се стреми да спечели френските избиратели догодина. Преди седмица, когато официално стартира кампанията си, тя ги потвърди. Сред най-важните е стремежът ѝ зеленият преход в енергетиката да е балансиран и съчетан със социална солидарност и преодоляване на неравенствата.\nПредлагаме излязлото в „Ел Паис” интервю с Ан Идалго, която като кметица се утвърди с много екологични инициативи в Париж, защото то е пряко свързано и с темите на срещата на Г-20 в Рим и на климатичната конференция в Глазгоу, известна като КОП 20. Двете събития предстоят този уикенд.\nПариж преживя огромна промяна през последните шест години – създадени бяха стотици километри велоалеи, развит бе проектът „градът на 15 минути” с приближаване на услугите, работните места и пазарите до жилищните квартали и дори една натоварена пътна артерия край брега на Сена бе превърната в пешеходна зона.\nЗад всичките тези нововъведения е кметицата Ан Идалго, която управлява глада от 2014 г. Нейната загриженост за градската екология ѝ донесе и преизбиране през 2021 г. А сега допринесе и за издигането на кандидатурата ѝ в президентските избори догодина. На 14 октомври членовете на ФСП потвърдиха тази нейна кандидатура, която Идалго държи да фокусира върху „екологичния и дигитален преход, ангажирането с климатичните промени и борбата против неравенствата”.\nКак се промени Париж през първия ви мандат?\nПромени се много, защото се посветих на екологичния преход в моя град и на разкрасяването му.\nВелоалеи, пешеходни зони… Промените в общественото пространство предизвикаха и много критики. Как реагирате на тях?\nБях преизбрана като кметица на Париж, което показва, че мнозинството от парижаните са съгласни с промените. Работя за тях.\nКак правителството трябва да се противопоставят на климатичните промени?\nГолямото предизвикателство, пред което са изправени всички страни, са именно климатичните промени, но трябва да се справяме с него, като се облягаме на равенството. Трябва да гарантираме, че всички ще могат да се възползват от плюсовете на новите мерки – от новата мобилност да новия начин на живот в по- енергоспестяващи жилища. За целта трябва да се планират политики за равенство, както това се прави например в Испания. Трябва да се събере ведно темата за екологията с темата за солидарността и равенството, необходимо е равновесие между тях. Това е, към което се стремят днес социалдемократите из цяла Европа. Същото искам да внеса чрез моята кандидатура и в президентските избори във Франция, в обществения дебат.\nКакви политики предлагате?\nПредлагам на Франция проект, много сходен с онова, което прави Педро Санчес в Испания и Антонио Коща в Португалия, както и с онова, което лансира Олаф Шолц в Германия. Един много социалдемократически и много екологичен проект. Вече имам доста мащабен екологичен опит, защото Париж е мащабен град. Работих и в международен план по тази тема, защото именно в моя град бе сключено Споразумението за климата от Париж. Виждам, че решения има. Това се възобновяемите енергии, трансформирането на икономиката… Решения има, но се нуждаят от публични инвестиции. А те са налице в Европа, защото европейският план за инвестиции даде много по-силни възможности на държавите да действат и да организират инвестирането на средства за справяне с климатичните предизвикателства. Виждам в Испания, че този план вече е спечелил на Педро Санчес и правителството му прозвището „Зелената сделка”. Такава програма бих искала и за Франция, защото вярвам, че се нуждаем от леви, социалдемократически, прогресивни правителства, които гледат на солидарността като на основна ценност.\nЕкологичното послание е по-популярно в големите градове, отколкото по други места. „Жълтите жилетки”, например, протестираха срещу поскъпването на горивата. Как ще се справите с това, че според много хора екологичният преход е в тяхна вреда?\nТрябва да се търсят решения. Когато живееш в голям град като Париж, където имаш под ръка метрото или автобусната спирка на 10 минути от дома си, е едно. Друго е, когато си в селска местност, без обществен транспорт, без друга възможност за придвижване, освен колата ти. Трябва да обмислим различни решения за тези територии и за техния начин на съществуване. Смятам, че в Испания е по-лесно, защото тя е много децентрализирана страна, в нея регионите имат много власт, което е много интересно – самите общини организират транспортни средства, за да се пътува от едно село до друго. Франция, напротив, много е централизирана, поради което никога не сме разполагали с такива възможности. Това е страна със силна якобинска традиция, където всичко се решава в Елисейския дворец. Но е ясно, че не могат да се прилагат едни и същи решения в едно малко село и в един голям град, където разполагаш с всички видове транспорт.\nОчертава ли се нова криза с „Жълтите жилетки” покрай мерките срещу климатичните промени или пък заради цените на горивата?\nСмятам, че във всеки един момент може отново да се окажем в криза с „Жълтите жилетки”. Предишните им протести избухнаха, когато цената на бензина се повиши с три сантима. Сега виждаме голямо поскъпване в цените на горивата и затрудненията на народните класи да използват своите коли. Това се превръща в тежък социален проблем. В Испания бяха приватизирани енергийните компании. Във Франция не е така. Но е много интересно направеното в сектора от испанското правителство, което понижи ДДС върху енергията и електричеството, а също предвижда да регулира цените на енергоносителите. Педро Санчес поиска Европа да предприеме общо понижаване на енергийните цени и ако това стане, то ще ни помогне да напреднем към общоевропейско решение, което да не кара хората, придвижващи се с колите си да мислят: тази екология е срещу нас. Така или иначе, до 10 години няма вече да се произвеждат коли с бензин, а това значи, че до 10 години и този проблем ще изчезне. Но все пак сме изправени пред предизвикателството да предложим метод, който да отвори пред хората възможности, различни от колите с бензин.\nПланирате ли да съчетаете кандидатурата си с еколозите?\nПланирам да отстоявам моята кандидатура, която е на екологичната левица и на отговорното управление.\nЕтикети: Ан Идалго екология жълти жилетки кандидатура за президент кмет кметица Париж президентски избори равенство солидарност Франция ФСП


Категория козметични продукти\nОбосновано определение на естествената козметика Известно е, че употребата на растения или естествени производни при приготвянето на продукти за локално приложение е съпътствала човешката цивилизация от векове. Освен това, растителният свят представлява неизчерпаем източник на суровини, които, трансформирани чрез подходящи процеси, намират различни приложения в областта на дермо-козметика\nКакво е Rosa Mosqueta Rosa Mosqueta е общ термин с испански произход, който показва някои диви рози; Основните видове са R. Moschata , R. Canina и R. Englanteria или R. Rubiginosa , всички от Rosa Genus. Следователно, от научна гледна точка, да се говори за Роза Москута е по-скоро груба грешка; въпреки това, по отношение на забележителното ботаническо сходство (описание, местообитание и т.н.), съществуващо между тези различни видове рози, като индикация е възможно да се съберат всички в една група. употреби Розите Mosqueta имат много козметични свойства. По-специално, маслото, извлечено от семе\nБотулинов - Алтернативна козметика с ботулинов\nвсеобщност Козметичните алтернативи на ботулинума, предложени от пазара на продукти против стареене, постоянно се развиват и растат. Всъщност, козметиката от години се опитва да предложи съставки и продукти, които са в състояние да смекчат признаците на стареене, без да се налага да прибягват до инжекции с ботокс или козметична хирургия. Инжекциите с ботокс, въпреки че са доказана техника, в действителност могат да предизвикат различни странични ефекти (понякога много сериозни), струват много и имат различни противопоказания (бременност и кърмене, прием на някои лекарства, наличие на определени\nБиодиконът: за и против\nКозметика и интернет: информация или дезинформация? Има различни видове потребители на козметични продукти: най-взискателните не са доволни да четат информацията, съдържаща се в опаковката и не се доверяват на съветите на съседа или на техния козметик, но искат да знаят, разбират подробно какво купуват и прилагат ежедневно върху кожата. С Директива 76/768 / ЕИО на ЕИО, тя стана задължителна за страните от Европейския съюз, производителите и вносителите, посочването на всички компоненти, съдържащи се в крайния продукт: етикетът е станал основният инструмент за информиране потребителите относно х\nвъведение Кожата изпълнява безброй функции; най-важното е несъмнено поддържането на правилното функциониране на дермо-епидермалната бариера. Всъщност тя има две основни задачи: да предпази тялото от атака от външни агенти и да ограничи загубата на вода през епидермиса (TEWL). Кожата се състои от три вида тъкани: епидермис, дерма и хиподерма. Епидермисът е най-повърхностната кожна тъкан, която на свой ред се разделя на базален или кълняем слой, трънлив слой, гранулиран слой и рогов слой. Именно на\nРолята на омекотяващите кремове в лечението на суха кожа Омекотяващите кремове играят основна роля в лечението на суха кожа или са засегнати от ксероза. Сухата кожа се характеризира с дехидратация и хиполипия, след това чрез прекомерна загуба на вода от роговия слой и недостиг на мастни епидермални липиди; показва десквамация, липса на еластичност, сърбеж и усещане за не-комфорт. Основните причини за сухата кожа не са напълно ясни. Често е състояние, дължащо се на генетични фактори; в други случаи може да се определи от специфични климатични условия (ниски температури, вятър, много сух климат),\nКритерии за избор на липиди във формулировки с омекотяващи свойства Лекотата на нанасяне на крема (разстилане или разстилане), усещането по време и след няколко минути от приложението (усещане и след усещане) и степента на лепкавост (вдигане), са фактори, които могат да бъдат повлияни от различните химико-физически характеристики на емолиенти, включени във формулировката. Благодарение на тяхната висока оклузивна сила, въглеводородите , силно неполярните липиди, са отлични функционални омекотители , но ниското им разпространение ги прави много нежелани от гледна точка на козметичната приятност.\nСлед слънцето: защо и кога да го използвам?\nСлед слънцето има функция за облекчаване на ефектите от излагане на слънце и подобряване на състоянието на кожата. Всъщност тенът и производството на меланин са защита на организма до стресова ситуация. Всъщност, на първо място, слънчевата радиация провокира възпалителна реакция върху кожата , която се проявява с зачервяване, дехидратация, усещане за парене, еритема и\nИнтензификатори за тен: за какво са?\nЗдравословен, траен и равномерен тен се получава постепенно след около 7-10 дни излагане на слънце. Веднъж придобил красив цвят, е възможно да го интензифицираме с кремове, масла и балсами, формулирани с вещества, способни да стимулират производството на меланин (пигмент, отговорен за тен). Интензификаторите за тен обикновено съдържат тирозин , което прави меланина, произвеждан от кожата, по-леснодостъпен и оптимизира стимулирането на слънчевата светлина. Сред съставките често са вещества, които могат да помогнат на мела\nКозметични свойства на сапотово масло?\nСапотовото масло се получава от семето на плода Pouteria sapota , растение, произхождащо от тропическите гори на Централна Америка. Плодът припомня тиква, сладък картоф и горчив бадем; Тя има кафява и груба кожа, която обхваща мека оранжева плът. Поради тази причина местните жители на Доминиканската република също го наричат " карибска кайсия ". Вътре има тъмно и лъскаво семе, от което се получава ценно козметично мас\nPhytolacca в Erboristeria: Свойства на Fitolacca\nАлергия към Арганово масло\n60 упражнения за по-добри плувци\nReplagal - Агалсидаза алфа\nЛекарства за лечение на себореен дерматит\nDAIVONEX ® калципотриол\nCopyright 2021 \_ козметични продукти