Рибарят и неговата душа (2) – www.prikazki.com\nHome»ПРИКАЗКИ»Рибарят и неговата душа (2)\nВсяка вечер младият рибар влизаше навътре в морето и хвърляше мрежите си във водата.\nКогато вятърът духаше от брега, той не улавяше нищо или съвсем малко, защото това беше лош, чернокрил вятър, и яростни вълни се надигаха насреща му. Но когато вятърът духаше към брега, рибата излизаше от дълбините и се заплиташе в дупките на мрежата му. Той я занасяше на пазара и там я продаваше.\nВсяка вечер рибарят влизаше навътре в морето, а веднъж мрежата му беше така пълна, че едва можа да я изтегли в лодката. Той се засмя и си каза:\n„Навярно съм уловил всичката риба, която плува, или съм впримчил някое чудовище за чудо и приказ, или някоя страхотия, която Великата кралица би пожелала да види.“ — И като напъна силите си, той затегли грубите въжета, докато дългите вени на ръцете му се издуха като линии от син емайл върху бронзова ваза. Той теглеше тънките въжета и все по-близо по-близо идваше кръгът от плоски коркове, докато най-сетне мрежата се издигна над водата.\nНо в нея нямаше никаква риба, нито пък някое чудовище или ужасяващо същество, а само една малка, заспала русалка. Нейната коса беше като мокро златно руно и всеки отделен косъм като нишка от чисто злато в стъклена чаша. Нейното тяло беше бяло като слонова кост, от сребро и седеф беше опашката й, обвита със зелени морски водорасли. Ушите й бяха като морски раковини, а устните й — същински морски корали. Студените вълни заливаха студените й гърди и солта блестеше върху клепките й.\nТя беше толкова красива, че когато младият рибар я видя, ахна от изумление, протегна ръка и придърпа мрежата до себе си и като се наведе над борда, взе русалката в прегръдките си. Но щом я докосна, тя извика като изплашена чайка и се събуди, погледна го ужасена със своите, бледоморави аметистови очи и се опита да се отскубне. Но той я държеше така здраво притисната, та не се страхуваше, че ще си отиде.\nИ когато русалката разбра, че няма да може да избяга от него, разплака се и каза:\n— Моля ти се, пусни ме, защото аз съм единствена дъщеря на царя, а моят баща е стар и самотен.\nНо младият рибар отвърна:\n— Няма да те пусна, ако преди това не обещаеш, че когато те повикам, ще идваш и ще ми пееш, защото рибата обича да слуша песните на морските хора и моите мрежи ще бъдат винаги пълни.\n— Заклеваш ли се, че ще ме пуснеш, ако ти обещая това? — извика русалката.\n— Заклевам се, че ще те пусна!- отвърна младият рибар.\nИ тя му обеща това, което той искаше, и се закле с клетвата на морските хора.\nТогава той отпусна ръцете си, които я притискаха, и тя потъна във водата, разтреперена от непонятен страх.\nВсяка вечер младият рибар навлизаше навътре в морето и извикваше русалката, а тя се показваше от водата и му пееше. И докато тя пееше, всички риби-тон излизаха от дълбините, за да я слушат, а младият рибар хвърляше мрежите си и едни ловеше, а други пронизваше с копието си. И когато лодката се напълваше, русалката му се усмихваше и се гмурваше във водата. Но нито веднъж тя не се доближи до него, за да я докосне. Често той я викаше и я молеше, но тя не се съгласяваше и когато той се опитваше да я хване, тя се потапяше дълбоко във водата, както само тюлените могат да се потопяват, и повече не я виждаше този ден.\nИ с всеки изминат ден гласът й ставаше все по-сладък за неговите уши. Така сладък беше нейният глас, че рибарят забрави своите мрежи и своите хитрини и вече не се грижеше за работата си. С яркочервени перки и с изпъкнали златни очи рибите-тон преминаваха на цели пасажи, но той не ги забелязваше. Неговото копие лежеше неизползвано настрани, а кошниците от плетена тръстика бяха празни. С отворена уста и очи, замъглени от удивление, той седеше без работа в лодката и слушаше, слушаше, докато морските мъгли пропълзяваха край него и скитницата луна посребряваше мургавите му крака.\nИ една вечер той извика русалката и й каза:\n— Малка русалке, малка русалке, аз те обичам. Вземи ме за свой жених, защото те обичам.\nНо русалката поклати глава,\n— Ти имаш човешка душа — отвърна тя. — Само ако пропъдиш душата си, тогава бих могла да те обичам.\nИ младият рибар си каза: „Каква полза имам от душата си? Не мога да я видя. Не мога да я докосна. Не я познавам. Наистина, трябва да я пропъдя и ще стана най-щастливият човек!“ И от устата му се изтръгна радостен вик и като се изправи в изрисуваната лодка, той протегна ръце към русалката.\n— Ще пропъдя душата си — извика той — и ти ще бъдеш моя невеста, а аз ще бъда твой жених. И в дълбините на морето ще живеем и всичко това, за което ми пееше, тогава ще ми покажеш, и всичко, което желаеш, ще правя и ние няма никога да се разделим.\nА малката русалка се засмя от удоволствие и закри лицето си с ръце.\n— Но как да пропъдя душата си? — извика младият рибар. — Кажи ми какво да направя и то веднага ще бъде сторено.\n— Уви! Не зная! — отвърна малката русалка. — Морските хора нямат души. — И тя го погледна тъжно и изчезна в дълбините.\nИ младият рибар отиде на пазарището в града и вървеше бавно с наведена глава като човек, изпълнен с голяма скръб.\nИ когато търговците го видяха, че идва, те си зашушукаха, а един го пресрещна, извика го по име и му рече:\n— Какво имаш за продан?\n— Ще ти продам душата си — отвърна рибарят. — Моля ти се, купи я, защото ми е омръзнала. За какво ми е душата? Не мога да я видя. Не мога да я докосна. Не я познавам.\n— За какво ни е човешка душа? Тя не струва пукната пара, Продай ни тялото си в робство и ние ще те облечем в морскосиньо, ще ти сложим пръстен върху пръста и ще те направим любимец на Великата кралица. Но не говори за душата, защото за нас тя е нищо и няма никаква стойност.\n— И младият рибар отново се върна край морето и се замисли какво да прави.\nКъм пладне рибарят си спомни за един свой другар, който събираше морски водорасли. Той му бе разказвал за една млада магьосница, която живеела в една пещера на носа на залива и била много изкусна в магиите си. И той стана и се затича, и толкова голямо беше желанието му да се отърве от душата си, че облак прах се дигаше подире му, когато тичаше по пясъка на брега.\n— По сърбежа на дланта си младата магьосница узна за неговото идване, засмя се и разпусна червените си коси. С червената коса, която я обгръщаше, тя застана пред входа на пещерата и в ръката си държеше клонче от цъфнал див бучениш,\n— Какво ти липсва? Какво ти липсва? — извика тя, когато той дойде задъхан по стръмнината и се поклони, — Риба за мрежата ти при насрещен вятър? Аз имам една малка тръстикова свирка и когато свирна с нея, кефалите идват към залива. Но тя има цена, прекрасни момко, тя има цена. Какво ти липсва? Какво ти липсва? Буря да потопи корабите и да изхвърли сандъците с несметни съкровища на брега? Аз имам власт над повече бури от вятъра и със сито и ведро вода мога да изпратя големите галери на дъното на морето. Но аз имам цена, прекрасни момко, аз имам цена. Какво ти липсва? Какво ти липсва? Аз знам едно цвете, което расте в долината и никой освен мене не знае за него. То има пурпурни листа и звезда в сърцевината си, а неговият сок е бял като мляко. Ако само докоснеш с това цвете твърдите устни на кралицата, тя ще дойде с тебе и накрай света. И това има своята цена, прекрасни момко, това има своята цена. Какво ти липсва? Какво ти липсва? Аз мога да счукам жаба в хаван и да направя питие, разбъркано с мъртва ръка. Напръскай с течността твоя враг, докато спи, и той ще се превърне в черна усойница и неговата рождена майка ще го убие. С колело мога да смъкна луната от небето и в един кристал мога да ти покажа смъртта. Какво ти липсва? Какво ти липсва? Кажи ми твоето желание и аз ще го изпълня. Но ти ще трябва да ми го заплатиш, прекрасни момко, ти ще трябва да ми го заплатиш!\n— Моето Желание е много скромно — каза младият рибар. — Толкова е скромно, че търговците ми се присмяха и отказаха да го купят. Затова съм дошъл при тебе, макар хората да казват, че си зла, и каквато да е цената, аз ще я заплатя.\n— Какво искаш? — попита магьосницата, като се приближи до него.\n— Искам да пропъдя душата си — отвърна младият рибар.\nМагьосницата пребледня, потрепера и скри лицето си в синьото наметало.\n— Прекрасни момко, прекрасни момко — промълви тя, — това, което искаш, е ужасно!\nТой тръсна кестенявите си къдрици и се изсмя: — Моята душа не значи нищо за мене — отвърна той. — Не мога да я видя. Не мога да я докосна. Не я познавам.\n— Какво ще ми дадеш, ако ти кажа? — попита магьосницата и го погледна с хубавите си очи.\n— Пет златни монети — отвърна той — и моите мрежи, и колибата от плет, където живея, и изрисуваната лодка, с която плавам. Само ми кажи как да се отърва от душата си и аз ще ти дам всичко, което притежавам.\nМагьосницата се засмя подигравателно и го удари с клончето бучениш.\n— Аз мога да превръщам есенните листа в злато — отвърна тя\nи ако пожелая, мога да изтъка бледите лунни лъчи в сребро.\n— Какво да ти дам тогава — възкликна рибарят, — щом твоята цена не е нито злато, нито сребро?\nМагьосницата поглади косата му със своята тънка, бяла ръка.\n— Ти трябва да танцуваш с мене, прекрасни момко — прошепна гя и му се усмихна при тези думи.\n— Как, само това ли? — учуди се младият рибар и се изправи.\n— Само това — отвърна тя и отново му се усмихна.\n— Тогава при залез ще отидем да танцуваме на някое потайно място — съгласи се рибарят — и след като танцуваме, ще ми кажеш това, което искам да знам.\n— При пълнолуние, при пълнолуние — промърмори тя. После се огледа и ослуша. Не се чуваше никакъв друг шум освен шумът на\nвълната, която долу гризеше гладките камъчета. Тогава магьосницата протегна ръка, привлече рибаря към себе си и доближи сухите си устни до ухото му.\n— Тази нощ ги трябва да дойдеш навръх планината — прошепна тя. — Застани под клоните на габъра и ме чакай. Ако едно черно\nкуче изтича насреща ти, удари го с върбова пръчка и то ще се махне.\nАко ти се обади един бухал, не му отвръщай. Когато настъпи пълнолуние, аз ще бъда с тебе и ние ще танцуваме на тревата.\n— Но ще се закълнеш ли, че ще ми кажеш как да пропъдя душата си? — запита я рибарят.\nМагьосницата пристъпи напред а слънчевата светлина и вятърът зашумоля в червената й коса.\n— Заклевам се в копитата на козела! — отвърна тя.\n— Ти си най-добрата магьосница! — извика младият рибар. — И аз наистина ще танцувам с тебе тази нощ навръх планината. Стига да поискаше, бих ти дал злато или сребро. Но щом като такава е твоята цена, ти ще я получиш, защото тя е съвсем малка. — И той свали шапката си, поклони се дълбоко и изтича към града, изпълнен с голяма радост.\nА магьосницата го следеше и когато той се загуби от погледа й, гя влезе в пещерата, взе едно огледало от кутия от кедрово дърво с резба и го сложи на поставка. После изгори върху запалените дървени въглища пред него върбинка и се вгледа във вълмата от пушек. Ала след малко стисна юмруци от яд.\n— Той трябва да бъде мой! — промърмори тя. — И аз съм красива като нея!\nВечерта, когато луната изгря, младият рибар се изкачи навръх планината и застана под клоните на габъра. Като щит от излъскан метал кръглото море лежеше в краката му и сенките на рибарските лодки се движеха в малкия залив. Един голям бухал с жълтосернисти очи го извика по име, но той не му отвърна. Едно черно куче се спусна насреща му и заръмжа. Той го удари с върбовата пръчка и то заскимтя и избяга.\nВ полунощ пристигнаха магьосниците, като летяха във въздуха подобно прилепи.\n— Вай! — изкрещяха те, щом кацнаха на земята. — Тук има някой, когото не познаваме! — И те задушиха наоколо, говореха помежду си и си правеха знаци.\nПоследна дойде младата магьосница с развята от вятъра червена коса. Тя носеше златотъкана дреха, бродирана с паунови очи, а на главата си имаше шапчица от зелено кадифе.\n— Къде е той? Къде е той? — развикаха се магьосниците, когато я видяха, яля тя само се усмихна, изтича по габъра, хвана рибаря за ръка, изведе го на лунната светлина и двамата започнаха да танцуват.\nТе се въртяха и въртяха, а младата магьосница подскачаше така високо, че той можеше да види яркочервените токчета на обувките й.\n— По-бързо! — извика магьосницата и обви ръцете си около врага му, а нейният дъх парна лицето му.\n— По-бързо, по-бързо! — викаше тя и земята сякаш се завъртя под краката му, и умът му се помъти. Той чу как магьосницата се смее, хвана я през кръста и я завъртя лудо около себе си.\nИзведнъж в гората излая куче и танцуващите спряха. После магьосниците изпищяха като ястреби и отлетяха. Младата магьосница с червената коса също се опита да избяга, ала рибарят я хвана за китките.\n— Няма да те пусна, докато не ми откриеш тайната.\n— Каква тайна? — попита магьосницата, боричкаше се като дива котка и хапеше своите покрити с пяна устни.\n— Ти знаеш — отвърна той.\nНейните тревистозелени очи се замъглиха от сълзи и тя каза на рибаря:\n— Искай от мене всичко друго, само не и това!\nТой се засмя и я стисна още по-силно.\nИ когато разбра, че няма да се откопчи, тя му пошепна:\n— И аз съм толкова хубава, колкото дъщерята на морето, и приятна като тези, които живеят в синята вода! — И тя се заумилква в него и приближи лицето си до неговото. Но той я отблъсна начумерено и каза:\n— Ако не удържиш на думата си, която ми даде, аз ще те убия като вероломна магьосница.\nТя пребледня като цвета на дивия рошков и потрепера.\n— Нека бъде волята ти — промърмори тя. — В края на краищата това е твоята душа, а не моята. Прави с нея, каквото искаш! —И тя извади от пояса си малък нож с дръжка от зелена змийска кожа и му го даде.\n— За какво ше ми послужи това? — попита я той учудено.\nТя помълча няколко мига и върху лицето и се изписа ужас. После отметна косата си от челото и като се усмихна странно, каза:\n— Това, което хората наричат сянка на тялото, не е сянка на тялото, а е тялото на душата. Застани на морския бряг с гръб към луната и отрежи около краката сянката, която е тяло на твоята душа.\nТогава заповядай на душата си да те напусне и тя ще го стори. Младият рибар потрепера.\n— Истина ли е това, което казваш? — прошепна той.\n— Истина е и бих искала да не ти го казвам — извика магьосницата и се притисна разридана в коленете му.\nТой я отстрани от себе си, остави я в буйната трева и като стигна ръба на склона, затъкна ножа в колана си и започна да слиза.\nА душата му, която беше в него, го призоваваше:\n— Чуй! Аз живях с тебе през всичките тези години и бях твой слуга. Не ме пропъждай сега, защото какво лошо съм ти сторила?\nА младият рибар се изсмя :\n— Ти не си ми сторила нищо лошо, ала аз нямам нужда от тебе — отвърна той. — Светът е широк, а има също и рай и ад, и неясният здрачен дом между тях. Върви, където искаш, но не ме безпокой, защото моята любов ме зове.\nИ неговата душа го умоляваше жалостиво, ала той не й обръщаше внимание и ловко скачаше от скала на скала бързоног като дива коза и най-сетне стигна равнината и жълтия бряг на морето.\nС бронзови крака и ръце и строен като статуя, изваяна от елин, той застана на пясъка с гръб към луната и от пяната се протегнаха бели ръце, които го викаха, и от вълните се надигнаха неясни очертания, които му се поклониха. Пред него лежеше сянката му, която беше тялото на неговата душа, а зад него в медноцветния въздух висеше луната.\nИ душата му каза:\n— Ако наистина ти трябва да ме пропъдиш, не ме отпращай без сърце. Светът е жесток, дай ми и сърцето си.\n— С какво ще обичам моята любима, ако ти дам сърцето си?\n— Моля те, бъди милостив! — каза неговата душа. — Дай ми сърцето си, защото светът е много жесток и аз се страхувам.\n— Моето сърце принадлежи на любимата ми — отвърна рибарят, — затова не се бави, а тръгвай!\n— А аз не трябва ли също да обичам? — попита душата.\n— Отивай си, защото нямам нужда от тебе! — извика младият рибар и като взе малкия нож със зелена змийска кожа, отряза сянката около краката си, а тя се изправи, застана пред него и го изгледа. Приличаше съвсем на него.\nТой се отдръпна назад, затъкна ножа в колана си и го обзе едно чувство на страхопочитание.\n— Отивай си — прошепна той — и да не виждам повече лицето ги!\n— Не, ние трябва пак да се срещнем — каза душата. Гласът й беше тих като на флейта, а докато говореше, устните й едвам се раздвижваха.\n— Как ще ме срещнеш? — извика младият рибар. — Нали няма да ме последваш в дълбините на морето?\n— Веднъж в годината аз ще идвам на това място и ще те повиквам — каза душата. — Може би ти ще имаш нужда от мене?\n— Каква ли пък нужда ще имам от тебе? — извика младият рибар, — но нека бъде, както казваш. — И той се гмурна във водата и\nтритоните надуха роговете си, а малката русалка излезе да го посрещне, обви ръце около врата му и го целуна по устата.\nА душата стоеше на самотния бряг и ги наблюдаваше. И когато те изчезнаха в дълбините на морето, тя тръгна разплакана над блатата.\nИ след една година душата дойде на брега на морето и повика младия рибар, а той изплува от дълбините и попита:\nА душата отвърна:\n— Ела по-близо, за да ти разкажа, защото видях чудни неща.\nИ той се приближи, легна в плитчината, подпря глава на ръката си и се заслуша.\nА душата му заразказва :\n— Когато те напуснах, аз обърнах лице към изток и тръгнах натам.\nОт изток иде всичко, което е мъдро. Шест дни пътувах и на седмия, когато луната изгря, забелязах в равнината лагерен огън и се отправих към него. Група търговци седяха върху килими около огъня. Камилите им бяха вързани зад тях, а негри слуги опъваха палатки от щавена кожа върху пясъка и правеха висока ограда от бодлива круша.\nКогато се приближих, водачът на търговците стана, извади сабята си и ме попита какво търся. Отвърнах, че съм принц в моята страна и че съм избягал от татарите, които са искали да ме направят свой роб.\nЕдин негър ми донесе кобилешко мляко в дървен съд и парче печено агнешко месо.\nНа разсъмване ние потеглихме. Аз яздех отстрани на водача. В кервана имаше четиридесет камили, а мулетата бяха два пъти по четиридесет на брой.\nНа четвъртия месец пристигнахме в град Илел и почукахме на градската порта. Тя беше изкована от червен бронз и инкрустирана с морски дракони и дракони, които имат криле. Стражите погледна¬ха от своите бойници и ни попитаха какво искаме. Преводачът на кервана съобщи, че идваме от остров Сирна с много стока.\nТе отвориха портите и щом влязохме, хората наизлизаха от домовете си да ни гледат, а един глашатаи тръгна из града, като викаше през раковина. Ние стояхме сред пазарния площад и негрите развързваха вързопите от пъстроцветни платове и отваряха инкрустираните сандъци от явор. И когато изпълниха своите задължения, търговците изложиха чудните си стоки: навосъчени ленени платове от Египет и рисувани ленени платна от страната на етиопите, пурпурни сюнгери от Тир и сини завеси от Сидон, чаши от студен кехлибар, изящни съдове от стъкло и чудновати съдове от печена глина.\nИ на първия ден дойдоха жреците и размениха с нас. на втория ден дойдоха благородниците, а на третия — занаятчиите и робите, защото такъв е обичаят им с всички търговци, които стоят в града.\nА ние чакахме новолуние и докато луната намаляваше, аз скучаех и скитах из улиците на града и така стигнах до градината на неговия бог. Между зелените дървета жреците се движеха тихо в своите жълти одежди и върху настилка от черен мрамор се издигаше червен като роза дом, в който живееше богът. Вратите на този лом бяха напръскани с лак и бикове, и пауни бяха изработени върху него от масивно полирано злато. Полегатият покрив беше от морско-зелен порцелан и издадените навън стрехи бяха опасани със звънчета. Когато белите гълъби прелитаха край тях, закачаха с крилцата си звънчетата и те звъняха.\nПред храма имаше басейн с бистра вода и дъно от пъстрожилест оникс. Легнах край него и с бледите си пръсти докоснах широките листа. Един от жреците дойде насреща ми и застана зад мене. На краката си носеше сандали — едната беше от мека змийска кожа, а другата от птичи пера. На главата си имаше митра от черна плъст, украсена със сребърни полумесеци. Седем жълти цвята бяха втъкани в одеждата му и накъдрената му коса беше боядисана синкавобяло.\nСлед малко той проговори и ме попита какво желая. Казах му, че моето желание е да видя бога.\nТой наведе глава от учудване и като ме взе за ръка, повдигна ме и ме въведе в храма.\nИ ето, там нямаше идол, нито някакво изображение, а само едно огледало от кръгъл метал, поставено върху каменен олтар.\n— Къде е богът?\n— Няма друг бог, а само това огледало, което виждаш, защото\nтова е огледалото на Мъдростта. То отразява всичко, което е на небето и на земята освен лицето на този, който гледа в него. Лицето му не се отразява, така че този, който гледа, да бъде мъдър. Много други огледала има, но те са огледала на Мнението. Това е единственото огледало на Мъдростта. И тези, които притежават това огледало, знаят всичко и нищо не е скрито за тях. А тези, които не го притежават, нямат мъдрост. Затова то е богът и ние му се кланяме.\nИ аз погледнах в огледалото и беше точно така, както ми каза жрецът.\nИ аз сторих нещо необикновено, но какво сторих, няма значение, защото в една долина на един ден път оттук аз скрих огледалото на Мъдростта. Позволи ми да вляза отново в теб и да стана твой слуга и ти ще бъдеш по-мъдър от всички мъдреци и Мъдростта ще бъде твоя. Позволи ми да вляза в тебе и никой няма да бъде така мъдър като тебе.\nНо младият рибар се изсмя:\n— Любовта е по-хубава от Мъдростта — извика той, — а малката русалка ме обича.\n— Не, няма нищо по-хубаво от Мъдростта — каза душата.\n— Любовта е по-хубава! — отвърна младият рибар и се гмурна в дълбините, а душата тръгна разплакана над блатата.\nИ като мина втората година, душата дойде на морския бряг и повика младия рибар, а той изплува от дълбините и попита:\n— Ела по-близо, за да ти разправя какви чудни неща съм видяла.\nИ той се приближи, легна в плитчината, подиря глава върху ръката си и се заслуша.\nИ душата му зар аз казва :\n— Когато те напуснах, аз обърнах лице към юг и тръгнах натам\nОт юг идва всичко, което е безценно. Шест дни пътувах но широките пътища, които водят към град Аштър, по прашните червени пътища, по които поклонниците обикновено вървят, вървях и аз и на сутринта на седмия ден повдигнах очи и ето — градът лежеше в краката ми, защото той е разположен в една долина.\nДевет порти има този град и пред всяка порта стои бронзов кон, който цвили, когато бедуините слизат от планините. Стените са обли-цовани с мед и наблюдателните кули са покрити с пиринч. Във всяка кула стои по един стрелец с лък в ръка. При изгрев слънце той удря със стрела в един гонг, а на залез надува рог.\nКогато поисках да вляза, стражите ме спряха и ме попитаха кой съм. Отвърнах им, че съм дервиш, тръгнал за Мека. Те се учудиха и ме поканиха да вляза.\nВътре е като в базар. Наистина ти трябваше да бъдеш с мене. По тесните улички като големи весели пеперуди трептят книжни фенери. Когато вятърът духа над покривите, те се издигат и спускат като цветни водни мехурчета. На копринени килимчета пред дюкяните седят търговците. Те имат прави черни бради и техните тюрбани са покрити със златни пайети. Дълги броеници от кехлибар и костилки от праскови, покрити с резба, се плъзгат между спокойните им пръсти. Някои от тях продават ароматен сок и валерианова трева, редки парфюми от островите на Индийското море и гъсто масло от червени рози, смирна и заострени като нокти карамфилчета. Когато някой се спре да говори с тях, те хвърлят щипка тамян върху мангал с дървени въглища и въздухът се изпълва със сладка миризма.\nНаистина ти трябваше да бъдеш с мене. С големи черни мехове на рамо продавачите на вино си проправят път през навалицата. Много от тях продават вино от Шираз, което е сладко като мед. Те то поднасят в метални чашки и го наръсват с розови листенца. На пазара стоят продавачите на плодове и предлагат всички видове плодове; узрели смокини с омекнала пурпурна сърцевина, пъпеши, които миришат на мускус, жълти като топаз, особен вид лимони и райски ябълки, и чепки бяло грозде, кръгли червенозлатисти портокали, зелено-златисти овални лимони. Не можеш да си представиш колко странни са тия хора. Когато са радостни, отиват при продавачите на птици, купуват си птица в клетка и я пускат на свобода, за да стане радостта им по-голяма, а когато са тъжни, шибат се с тръни, та да не намалее скръбта им.\nНаистина ти трябваше да бъдеш с мене. На празника по случай новолунието младият император излезе от двореца си и отиде в джамията да се моли. Неговата коса и брада бяха боядисани с розови листа, а бузите му бяха напудрени със ситен златен прашец. Стъпалата на краката му и дланите на ръцете му бяха боядисани ярко жълти.\nПри изгрев слънце той излезе от двореца в одежда от сребро, а на залез се върна в дреха от злато. Хората се хвърляха на земята и криеха лицата си, но аз не сторих така. Стоях край сергията на един продавач на фурми и чаках. Когато императорът ме видя, той повдигна своите боядисани вежди и спря. Стоях съвсем спокоен и не му се поклоних. Хората се учудваха на моята дързост и ме съветваха да избягам от града. Ала аз не им обърнах внимание.\nПрез нощта лежах на възглавницата в чайната, която се намира на улицата на наровете, когато стражите на императора влязоха и ме поведоха към двореца. Вътре те затваряха всяка врата зад мене и слагаха верига на нея.\nКогато прекосявах двора, две забулени жени погледнаха от един балкон и ме проклеха. Стражите забързаха и задният край на копията им кънтеше по излъскания под. Те отвориха вратата от обработена слонова кост и аз се намерих в градина на седем тераси. Тя беше засадена с лалета, огромни маргарити и сребристо поръсени алоета.\nВ дъното на градината се издигаше малък павилион.\nНачалникът на стражите ми даде знак да вляза в павилиона. Аз пристъпих, без да треперя и като дръпнах тежката завеса, влязох вътре.\nМладият император лежеше изтегнат върху диван от боядисани лъвски кожи и един исландски сокол беше кацнал на китката му. Зад него, гол до кръста, стоеше нубиец с пиринчен шлем и тежки обеци на продупчените си уши. На масата до дивана имаше голям ятаган от стомана.\nКогато императорът ме видя, намръщи се и ме попита:\n— Как е твоето име? Не знаеш ли, че аз съм императорът на този град?\nАла аз не отговорих.\nТой посочи с пръст ятагана и нубиецът го взе, втурна се напред и ме удари със страшна сила. Острието изсвири през мене, но не ме нарани. Нубиецът падна и се просна на пода, а когато стана, зъбите му тракаха от ужас и той се скри зад дивана.\nИмператорът скочи на крака и като взе копие от една стойка за оръжия, хвърли го срещу мене. Аз го хванах във въздуха и счупих дръжката на две. Той изстреля към мен стрела, но аз вдигнах ръце и тя спря по средата на пътя си. Тогава той извади кинжала си от белия кожен колан и преряза гърлото на нубиеца, за да не издаде робът неговия позор.\nКогато нубиецът издъхна, императорът се обърна към мене и като обърса блясналата пот от челото си с везана кърпичка от пурпурна коприна, той ме попита:\n— Ти пророк ли си, та аз не мога да те нараня? Моля те, напусни тази нощ моя град, защото докато си тук, аз не съм негов господар!\n— Ще си отида, ако ми дадеш половината от богатствата си. Дай ми половината от богатствата си и аз ще си отида.\nВ двореца има една зала с осем стени от червен порфир и таван от пиринчеки плочки, от които висят лампи. Императорът докосна една от стените, тя се отвори и ние минахме по коридор, осветен от много факли. От всяка страна в нишите стояха големи делви за вино, пълни със сребърни монети. Когато стигнахме до средата на коридора, императорът изрече думата, която не бива да се изрича, и гранитната врата се отвори широко посредством тайна пружина и той закри с ръце очите си, за да не се заслепят.\nНяма да повярваш какво чудно място беше това. Там имаше огромни костенурчени черупки, пълни с бисери, и огромни издълбани лунни камъни, пълни с червени рубини. Златото беше насипано в ковчежета от слонска кожа, а златният прах — в кожени торби. Имаше опали и сапфири — едните в чаши от кристал, а другите в чаши от нефрит. Кръгли зелени изумруди бяха наредени по големина върху тънки блюда от слонова кост, а в единия ъгъл имаше копринени торби, напълнени някои с тюркоази, а други с берили. Роговете от слонова кост бяха отрупани с пурпурни аметисти, а пиринчените рогове с други скъпоценни камъни. Колоните на залата бяха от кедър, накичени с нанизи от жълти сапфири. В плоските кръгли щитове имаше александрийски камъни, оцветени едновременно като вино и като трева. И все пак аз ти споменавам само една десета част от това, което имаше там.\nИ когато императорът дръпна ръцете си от лицето, той ми каза:\n— Това е моята хазна и половината е твое, както ти обещах. И ще ти дам камили и водачи за камилите и те ще изпълнят твоите заповеди, и ще занесат твоя дял от съкровищата, в която част на света пожелаеш. И това ще бъде извършено тази нощ, защото не искам слънцето, което е мой баща, да види, че в града ми има човек, когото не мога да убия.\nАла аз му отговорих:\n— Златото, което е тук, е твое, и среброто също е твое, и твои са скъпоценните камъни и всички скъпи неща. Ала аз нямам нужда от тях. Нито пък ще взема от тебе каквото и да е освен този малък пръстен, крито носиш на пръста на ръката си.\nА императорът се намръщи.\n— Това е прост оловен камък — възкликна той — и няма никаква стойност. Затова вземи половината от съкровищата и напусни града ми.\n— Не — отвърнах аз, — няма да взема нищо друго освен оловния пръстен, защото аз зная какво е написано от вътрешната му стра¬на и за какво служи.\nИ императорът се разтрепера и се замоли:\n— Вземи всичките съкровища и напусни моя град! Моята поло-вина ще бъде твоя също.\nИ аз сторих нещо странно, но това, което сторих, няма значение, защото в една пещера, която е на един ден път от онова място, аз скрих пръстена на Богатството. Само един ден път е до онова място и той те чака да идеш. Този, който притежава този пръстен, е по-богат от всички царе на света. Затова ела и го вземи и богатствата на света ще бъдат твои.\nАла младият рибар се изсмя:\n— Любовта е по-хубава от Богатството — извика той, — а малката русалка ме обича.\n— Не, няма нищо по-хубаво от Богатството — каза душата.\n— Любовта е по-хубава — отвърна младият рибар и се гмурна в дълбините, а душата си тръгна разплакана над блатата.\nИ като измина третата година, душата дойде на брега на морето и повика младия рибар, и той излезе от дълбините, и попита:\n— Ела по-близо, за да мога да говоря с теб, защото аз видях чудни неща!\nРибарят се приближи и легна в плитчината, подпря глава на ръката си и се заслуша.\nИ душата заразказва:\n— В хана край реката на един град седях с моряци, които пиеха от два вида на цвят вина и ядяха хляб, направен от ечемик, и малки солени рибки, поднесени с оцет и дафинови листа, и както седяхме и се веселяхме, при нас влезе един старец. В ръцете си носеше кожен килим и лютна с два кехлибарени рога.\nИ щом постла килима на пода, удари с паче перце по струните на своята лютна и едно момиче със забулено лице дотича и започна да танцува пред нас. Нейното лице беше забулено с прозрачен воал, ала краката й бяха боси. Боси бяха краката й и те се движеха по килима като малки, бели гълъби. Никога не съм виждал нещо по-прекрасно, а градът, в който тя танцува, е само на един ден път оттук.\nМладият рибар чу думите на своята душа и се досети, че малката русалка няма крака и не може да танцува. И един силен копнеж го изпълни, и той си каза: „Само един ден път е до там и аз мога да се върна при моята любима!“ И той се засмя, стана от плитчината и тръгна към брега.\nИ когато стигна до сухия бряг, той се засмя отново и протегна ръце към душата си. А душата му нададе силен радостен вик, изтича да го пресрещне и влезе в него. Тогава младият рибар видя пред себе си върху пясъка сянката на тялото, която е тялото на душата. А душата му каза:\n— Нека не се бавим, а да се махаме оттука, защото морските богове са завистливи и имат чудовища, които изпълняват заповедите им.\nИ те забързаха и през цялата нощ пътуваха под луната и през целия следващ ден пътуваха под слънцето, а вечерта пристигнаха в един град. И младият рибар попита душата си:\n— Това ли е градът, където танцува тази, за която ми говори? А душата му отвърна:\n— Не е този град, друг е. Въпреки това нека влезем.\nИ те влязоха, и тръгнаха по улиците, и когато минаваха по улицата на златарите, младият рибар видя прекрасна сребърна чаша, изложена на една сергия. И неговата душа му каза:\n— Вземи тази сребърна чаша и я скрий!\nИ той взе чашата и я скри в гънките на наметалото си, а после побързаха да напуснат града и след като извървяха около една левга, младият рибар се намръщи, захвърли чашата и рече на душата си:\n— Защо ме накара да взема тази чаша и да я скрия? Нали това е лоша постъпка?\nАла неговата душа му отвърна.\n— Успокой се! Успокой се!\nИ вечерта на втория ден те пристигнаха в друг град и младият рибар попита душата си:\n— Това ли е градът, в който танцува тази, за която ми говори?\nТака те влязоха и минаха по улиците, и когато минаваха по ули-цата на продавачите на сандали, младият рибар видя едно дете да стои край съд с вода. А душата му каза:\n— Удари това дете!\nТогава той заудря детето, докато то се разплака, и след кйтв стори това, побързаха да излязат от града. И след като бяха изминали една левга, младият рибар се разгневи и рече на душата си:\n— Защо ме накара да ударя детето? Нали това е лоша постъпка?\nАла неговата душа му отвърна:\nИ вечерта на третия ден те стигнаха до един град и младият рибар попита душата си:\nА душата му отвърна:\n— Може да е в този град, затова нека влезем.\nИ те влязоха и тръгнаха из улиците, но никъде младият рибар не видя реката или хана, който се намира край нея. А хората от града го гледаха любопитно и той се уплаши, и каза на душата си:\n— Да си вървим оттук, защото тази, която танцува с бели крака, я няма.\nАла неговата душа отвърна :\n— Не, нека останем, защото нощта е тъмна и можем да срещнем но пътя разбойници.\nИ тя го накара да седне на пазарището и да си почине, и след малко край тях мина търговец с татарско наметало, понесъл фенер от надупчен рог, завързан на коленчата тръстика. И той попита:\n— Защо седиш на пазарището, като виждаш, че дюкяните са затворени и вързопите стегнати?\nА младият рибар му отвърна:\n— Не мога да намеря хан в този град, нито пък имам сродник, който да ми даде подслон.\n— Не сме ли всички сродници? — рече търговецът. — И не сме ли създадени от един бог? Затова ела с мене, защото аз имам стая за гости.\nИ младият рибар стана и последва търговеца в дома му. И след като прекоси една градина с нарове и влезе в къщата, търговецът му донесе розова вода в меден съд, за да си измие ръцете, и зрели дини, за да утоли жаждата си, и сложи пред него купа с ориз и парче печено ярешко месо.\nИ след като той се изми и наяде, търговецът го заведе в стаята за гости и му пожела да спи и да си почине. И младият рибар му благодари и целуна пръстена, който носеше на ръката, и се хвърли на килимите от боядисана козя вълна. И когато се покри със завивките от черна агнешка вълна, той заспа.\nТри часа преди изгрев, още докато беше нощ, неговата душа го събуди и му каза:\n— Стани и иди в стаята на търговеца, в стаята, в която спи, убий\nго и вземи златото му, защото то ни е нужно!\nИ младият рибар стана и се промъкна в стаята на търговеца. Върху краката му лежеше крива сабя, а на таблата до него имаше девет кесии със злато. И той простря ръката си и докосна сабята и когато я докосна, търговецът се сепна, събуди се, скочи, грабна сабята си и извика на младия рибар:\n— Със зло ли отвръщаш на доброто и с пролята кръв ли се отплащаш за услугата, която ти направих?\nА душата каза на младия рибар :\n— Удари го!\nИ той го удари така, че търговецът падна в несвяст. Тогава грабна деветте кесии със злато и изтича бързо през градината с нарове и обърна лицето си към звездата, която е звездата на утрото.\nИ когато бяха изминали една левга от града, младият рибар се заудря в гърдите и каза на душата си:\n— Защо ме накара да убия търговеца и да взема златото му?\nСега зная, че си лоша.\nАла неговата душа му отговори\n— Не — извика младият рибар. – Не мога да се успокоя, защото всичко, което ме накара да правя, ми е омразно. Мразя те и тебе и искам да ми кажеш защо постъпи така с мене?\nА неговата душа му отвърна :\n— Когато ме пропъди по света, ти не ми даде сърце, затова аз се научих да правя всички тези неща и на мене те ми харесват.\n— Какво говориш? — прошепна младият рибар.\n— Ти знаеш — отвърна неговата душа, — ти знаеш това добре. Забрави ли, че не ми даде сърце? Вярвам, че не си. И затова сега не се тревожи, нито пък тревожи мене, а се успокой, защото няма да има мъка, от която да се откажеш, нито някое удоволствие, което да не получиш.\nИ когато младият рибар чу тези думи, потрепера и каза на душата си:\n— Не, ти си лоша! Ти ме накара да забравя моята любима, съблазни ме с изкушения и ме вкара в пътя на греха.\nА неговата душа му отвърна:\n— Ти не си забравил, че когато ме пропъди по света, не ми даде сърце. Ела, нека да отидем в друг град и да се повеселим, защото имаме девет кесии със злато.\nАла младият рибар взе деветте кесии със злато, захвърли ги на земята и ги стъпка.\n— Не! — извика той. — Аз нямам нищо общо с тебе, нито пък ще ходя някъде с тебе и така както съм те пропъдил, така ще те\nпропъдя и сега, защото ти не си ми сторила нищо добро.\nИ той се обърна гърбом към луната и с малкия нож, който имаше дръжка от зелена змийска кожа, се опита да отреже от краката си тази сянка на тялото, която е тяло на душата. Но душата не се помръдна от него, нито дори обърна внимание на заповедта му, а каза:\n— Магията, която ти откри магьосницата, вече е безсилна, защото аз не мога да те оставя, нито пък ти можеш да ме пропъдиш. Само веднъж в живота си човек може да пропъди душата си, но този, който си я възвърне, остава завинаги с нея и това е неговото наказание и отплата.\nИ младият рибар пребледня, стисна ръцете си и извика:\n— Тя е вероломна магьосница, щом не ми каза това!\nИ когато младият рибар узна, че никога няма да може да се отърве от душата си и че това беше една лоша душа, която ще остане завинаги в него, той падна на земята и горчиво заплака. И когато настъпи денят, стана и каза на душата си:\n— Ще си завържа ръцете, за да не изпълнявам твоите заповеди, и ще стисна устните си, за да не ти говоря, и ще се върна в мястото, което тази, която обичам, обитава. При морето ще се върна и край малкия залив, където тя обича да пее, и ще я повикам и ще й разправя за злото, което съм сторил, и злото, което ти си ми сторила.\nА неговата душа продължаваше да го изкушава.\nАла младият рибар не отвърна на душата си, а запечата устните си с печата на мълчанието и завърза със здрава връв ръцете си. После се запъти към мястото, откъдето беше дошъл, на същия този малък залив, където неговата любима обичаше да пее. И колкото и да се мъчеше неговата душа да го изкуши по пътя, той не й отвръщаше, нито пък правеше някои от злините, които тя го караше да върши. Толкова голяма беше силата на любовта, която беше в него. И когато стигна до брега на морето, той свали връвта от ръцете си и махна печата на мълчанието от устните си и повика малката русалка. Но тя не дойде на неговия повик, макар че той я вика и я умолява цял ден. А неговата душа му се подиграваше:\n— Както изглежда, малко радост получаваш от твоята любов. Ти си като тоя, който по време на суша налива вода в счупен съд. Ти раздаваш това, което имаш, а нищо не получаваш в замяна. По-добре да дойдеш с мене, защото аз знам къде е Долината на удоволствията.\nАла младият рибар не отвърна на душата си, а в една цепнатина на скалата си направи колиба от плетени пръчки и живя там цяла година. И всяка сутрин той зовеше русалката, и по пладне я зовеше отново, а нощем произнасяше нейното име. Но тя никога не се показа от морето, за да го срещне, нито пък някъде в морето можа да я намери той, макар че я търси в пещерите и зелената вода, в локвите на прилива и кладенците, които са на дъното на дълбините, А през цялото време неговата душа го изкушаваше и му нашепваше ужасни неща. Ала тя не успя да го подчини, така голяма беше силата на неговата любов.\nИ след като измина годината, душата се замисли: „Аз изкушавах господаря си със злини, а неговата любов е по-силна от мене. Се¬га ще го изкушавам с добро и може би така той ще дойде с мене“, И тя каза на младия рибар:\n— Аз ти разправях за радостите на света, но ти не ме слушаше.\nПозволи ми сега да ти разправя за болките в света и може би тогава ти ще слушаш. Защото истинската болка е господарката на този свят, нито има някой, който може да избяга от нейната мрежа. Някои нямат дрехи, а други нямат хляб. Има вдовици, които седят в пурпур, и вдовици, които седят в дрипи. Напред и назад по мочурищата вървят прокажени и те са жестоки един към друг. Просяците се скитат нагоре-надолу по пътищата и техните торби са празни. По улиците на градовете шествува гладът и чумата седи на техните врати. Ела, нека отидем и поправим тези неща, за да не съществуват повече. Защо трябва да си губиш времето тук и да зовеш своята любима, като виждаш, че тя не отговаря на зова ти? И каква е тази любов, на която толкова много държиш?\nАла младият рибар не отговори, толкова голяма беше силата на неговата любов. Всяка сутрин той продължаваше да зове русалката, и на пладне я зовеше наново, и нощем произнасяше нейното име. Ала нито веднъж тя не излезе от морето да го срещне, нито в някое кътче на морето той можа да я намери, макар че я търсеше в морските реки и в долините, които са под вълните и в морето, което нощ¬та прави пурпурно, а утринта — сиво.\nИ след като измина втората година, една вечер душата каза на младия рибар, седнал сам в плетената колиба:\n— Ето, аз те изкушавах със злини, изкушавах те с добрини, а твоята любов е по-силна от мене. Затова няма повече да те изкушавам, но те моля, позволи ми да вляза в твоето сърце, за да стана както преди едно цяло с тебе.\n—Разбира се, че можеш да влезеш! — отвърна младият рибар. — Навярно, когато вървя без сърце, ти си изстрадала много.\n— Уви! — извика душата. — Не мога да намеря място, откъдето да вляза, така преизпълнено с любов е твоето сърце.\n— Все пак бих искал да ти помогна — каза младият рибар.\nИ щом изрече това, от морето се чу силен жалостен вик като вика, който хората чуват, когато някой от морските жители е мъртъв. И младият рибар скочи — излезе от своята плетена колиба и изтича долу на брега. Черните вълни дойдоха забързани до брега и носеха със себе си товар, който беше по-бял от сребро. Бял като морския прибой и като цвете, той се мяташе върху вълните. И прибоят го взе от вълните, а пяната го пое от прибоя и брегът го получи, и младият рибар видя в краката си тялото на малката русалка. Мъртво то лежеше в неговите крака.\nКато някой покосен от болка той се хвърли върху тялото, зацелува студената червенина на устата и омота около ръката си мокрия кехлибар на косата. Той се хвърли край него на пясъка и плачеше като някой треперещ от радост, а с мургавите си ръце го притискаше до гърдите си. Студени бяха устните, ала той ги целуваше. Солен беше медът на косата, но той го вкусваше с горчива радост. Той целуваше затворените клепачи и пръските от буйните вълни, които оставаха в техните чашки, бяха по-малко солени от неговите сълзи. И той се изповяда пред мъртвата. В раковините на нейните уши той изля тръпчивото вино на своя разказ. Той обви малките ръце около врата си и със своите пръсти докосна тънкото като тръстика гърло. Горчива, горчива беше неговата радост и изпълнена със странно доволство беше неговата мъка.\nЧерното море се приближаваше все по-наблизо и бялата пяна застена като прокажена. С бели нокти от пяна морето се впиваше в брега.\nОт двореца на морския цар се издигна отново жалостивият вик и далече в морето огромните тритони надуха дрезгаво своите рогове,\n— Бягай! — каза душата. — Защото морето ще идва по-близо и ако се забавиш, то ще те убие. Бягай, защото аз се страхувам, като виждам, че твоето сърце е затворено за мене поради голямата ти любов! Бягай на безопасно място! Ти нали не искаш да ме изпратиш без сърце на оня свят?\nАла младият рибар не слушаше своята душа, а продължаваше да зове малката русалка и да й приказва:\n— Любовта е по-добра от мъдростта, по-скъпа от богатствата и по-хубава от краката на човешките дъщери. Огньовете не могат да я погълнат, нито пък водите да я угасят. Аз те зовях от зори и ти дойде на зова ми. Луната чу твоето име, а ти още не ми обръщаше внимание. За зло те напуснах, за своя собствена болка си отидох от тебе. Все пак твоята любов беше постоянно с мене и винаги тя беше силната, и нищо не взе надмощие над нея, макар че, аз гледах и злини, гледах и добрини. И сега, когато си мъртва, ще умра с тебе и аз.\nА душата му го умоляваше да тръгне, ала той не искаше, толкова голяма беше неговата любов. И морето се приближи и търсеше да го покрие със своите вълни и когато той разбра, че идва краят, целуна с безумни устни студените устни на русалката и сърцето, което беше вътре в него, се пръсна. И понеже преливаше от любов, сърцето се пръсна, душата му намери отвор, влезе и стана едно цяло с него, както преди. А морето покри младия рибар с вълните си.


07 Декември 2021, 02:42 Новини от Bpost\nТърси за: "usher"\nГолият Джъстин Бийбър на корицата на Men's Health (Снимки и видео)\nМоже би най-коментираната връзка на младия изпълнител е с красавицата Селена Гомес. Любовта им започва през 2010 г., преминавайки през различни перипетии. Към днешна дата се носи слухът, че Селена е обвързана с диджея от руски произход Zedd, а Джъстин, който наскоро празнува 21-вия си рожден..\nUsher пусна новия си сингъл Good Kisser (Видео)\nИзпълнителят пусна най-новия си сингъл Good Kisser, към който е направен и видеоклип. През 2014 година Usher ще издаде осми албум, който засега няма име, нито дата на излизане. Предишният студиен проект на изпълнителя Looking 4 Myself се появи през юни 2012 година. "Новият албум е всичко, което можете..


За Вашата малка принцеса, посетете онлайн магазин Pesa! - Slikarstvo.RS\nКакво е нужно, за да отгледаме едно дете пълноценно? Освен, че трябва да му посветим по-голямата част от времето си, също както и да съумеем да му осигурим качествена храна и добър стандарт на живот, има ли и нещо друго, което да е важно и което да допринася за неговото щастливо детство?\nДрехите. Те трябва да са красиви и изработени от качествени материи. Въпреки, че децата нямат онази суетност, която е присъща за възрастните, не бива да пренебрегваме визията им, нито пък комфорта им, бивайки облечени с определено облекло!\nЗатова, мили родители, не подценявайте детските дрешки и заложете по-скоро на качеството, отколкото на количеството. Имайте предвид, че естествените материи са най-добрият избор и затова наблегнете на памучните облекло, вместо на онези, ушити от изкуствени материи. Детската кожа е много нежа и би могла да реагира по неприятен начин при допира с някоя дреха, която не е особено качествена. Колкото до всички детски дрехи за момичета – тук по-скоро наблегнете на красотата, особено когато става въпрос за роклички и по-официални облекла!\nИзборът на детски дрехи трябва да го вземе мама. На нея се пада честта да се занимава с модния аспект при отглеждането на едно дете, просто защото на нея най-много й се удава да реши как най-добре да бъде облечено детето й. Татковците често се въздържат от мнение и коментари, но не е изключено да има и такива, които с радост вървят рамо до рамо с половинката си из мола, обсъждайки всеки един детски тоалет, който очите им видят… Това, разбира се, е рядкост, но пък не е невъзможно. Много семейства правят всичко заедно – от посещението на някой супермаркет в търсене на промоция за детски храни, до избора на детски облекла за текущия сезон. Опитайте се да се придържате към по-горните ни съвети и се огледайте за някакви отстъпки. Много често, детските дрешки са по-скъпи дори и от тези за възрастните, затова не се впускайте към всяка една нова колекция, ами изчакайте един месец, когато тя ще бъде намалена с поне 20 процента. Лятото е типично доказателство за това, защото само преди месец цените за каквито и да е летни стоки, бяха прекалено високи, а сега са наполовина. Защото летният сезон е само 3 месеца, а един вече мина. И ако все още не сте напълнили гардероба на малчугана с летни дрехи, то сега е моментът. Можете да посетите и онлайн магазин pesa.bg и да купите всичко, което ще му е необходимо през лятото, та дори и повече…\nАрт Публикации за Деца, Полезни съвети за Вашето Семейство


03.10.2018 9:00 9216 прочита\nХороскопът, който днес ще ви предложим, ще ви отнеме само няколко минутки, а като резултат най-сетне ще получите отговор на най-важните въпроси, които не спират да ви измъчват - какъв ще е животът ви, след като се ожените и какво семейство ще създадете.\nПреди брака: запознанството ви е започнало непринудено - с удачна шега или фраза. За кратко време сте успели да обсъдите множество важни за вас теми.\nВъзможни проблеми: бракът ви е една огромна илюзия. Ако ви харесва страданието - ще страдате вечно. Ако решите да обичате вечно - така и ще бъде!\nНадяваме се, че сме успели да ви помогнем да определите "правилната" дата за сватбата си. А ако тя вече е отминала - да разберете в какво направление трябва да развивате отношенията си. /jenata.blitz.bg


Спечелете уикенд в хотелска верига 'Лион' и всеки ден шоколадови бонбони Merci Petits\nКраен срок - 6 декември 2019\nБонбоните Merci Petits са фини малки шоколадови бонбони с нова форма, визия и опаковка, в три различни варианта и вкус - шоколадова, хрупкава и млечна. Перфектни за повод и споделяне. Искаш ли да си спечелиш пакет от тях, или пък уикенд за двама? Ето как може да стане това!\nВсяка сутрин ослепителните ни Блондинки ще ви разказват повече за новите шоколадови бонбони Merci Petits. Отговори ни на един-единствен въпрос - защо обичаш шоколадови бонбони Merci? Можеш да го направиш с коментар в ежедневния пост, който ще намираш във facebook страницата на Радио Fresh!, или пък с аудио файл до 30 сек., който да ни изпратиш на igra@radiofresh.bg. В имейла трябва да добавиш своите имена и телефон за връзка, както и изрично съгласие името ти да бъде оповестено публично в случай на спечелване на награда. Имейли без това съдържание няма да участват в жребия.\nВсеки, изпратил свой аудио запис или описал във facebook причината да харесва бонбоните Merci, ще участва в жребия за дневната награда - опаковка с трите нови завладяващи вкуса на Merci Petits. А всеки понеделник, един от всички, участвали в играта предходната седмица, ще печели голямата седмична награда - уикенд за двама в хотелска верига "Лион"!\nMerci Petits шоколадова колекция - цветен микс от 7 фини, малки шоколадови бонбони Merci с вкусове: кафе и сметана, млечен шоколад, лешник и бадем, хрупкав бял шоколад, тъмен шоколад, какаов крем, хрупкава нуга, 21 броя в пакет.\nMerci Petits хрупкава колекция - комбинация от 4 вида хрупкави, малки Merci шоколадови бонбони с вкусове: тъмен с бадеми, хрупкав бял шоколад, лешник и бадем, хрупкава нуга, 21 броя в пакет.\nMerci Petits млечна колекция - цветен микс от 4 вида малки Merci шоколадови бонбони с вкусове: кафе и сметана, млечен шоколад ,какаов крем и тъмен шоколад, 21 броя в пакет.\nОт малка провинция в Германия, повече от 100 години продуктите на August Storck KG озаряват ежедневието на хората в над 100 държави.\nБонбоните Merci, произведени в Германия от семейната компания August Storck KG, са популярен продукт не само в европейските страни, но и навсякъде по света. Всичко това се дължи на високото качество, уникалността на производствените техники, индивидуалния подход, естествените съставки и изисканата опаковка.


Как тече денят на Веселите готвачи? - Април '14 - Страница 37 - Кулинарен Форум на Веселият Готвач\nСтраница 37 от 71\nМнениеот sladki64e » чет апр 17, 2014 10:34 pm\nНе съжалявам, че споделих с вас, та вие сте моето семейство . Чувствам се прекрасно сред вас и не се притеснявам да споделям с вас наблюденията си, разсъжденията си, защото всички вие сте чудесни хора. Благодаря на всички за мислите ви, съгласна съм с вас и много ви обичам.\nДидка, това което казваш ми хареса много и за това го приемам като съвет. Защото понякога човек трябва да "скъса, затвори" някои страници и да продължи напред. При мен това е много трудно и дори да съм наранена го преглъщам и продължавам да се усмихвам дори и на най-големия си враг (е, надявам се да нямам такива, но знае ли човек какво говорят и мислят зад гърба му, а мен по-скоро това не ме интересува). Аз ще продължавам да правя добро и да помагам с каквото мога и на когото мога. Не обичам хората да си мисят, че ги задължавам да направят нещо за мен. Нищо не очаквам от никого, просто се чувствам щастлива, ако мога с нещо да помогна, да зарадвам някого...\nПоиграхме си на воля с курабийките, има и още за декориране, но след малко ще боядисаме яйцата.\nНа вас желая нежна нощ и красиви сънища!\nМнениеот ivkaa75 » пет апр 18, 2014 1:39 am\nЗдравейте момичета прочетох всичко пропуснато,нямам врем да пиша извенете ме,но преди малко се прибрах от работа\nЖелая ви един прекрасен празничен ден!\nМнениеот rusowelka51 » пет апр 18, 2014 7:09 am\nДнес не се работи нищо ,но утре съм на другата работа където няма празници днес ще меся козунаци\nСлед обед като седна да си почивам ще пиша повече Хубав ден ви желая\nМнениеот sladki64e » пет апр 18, 2014 7:41 am\nДнес съм на работа и то на двете. Ще работя до късно вечерта, но какво да се прави - ваканцията ми свърши.\nВъв всеки човек, който срещаме има история за разказване, урок за преподаване и мечта за споделяне!\nВсичко, което извира от сърцето ни докосва нечие друго.\nДа дарим щедро доброта и усмивка на всеки, който срещнем днес. Хубавите мисли суртин зареждат целият ви ден и се чувствате прекрасно и сте щастливи. Затова нека озарим деня и на хората около нас. Не струва нищо, а дава много!\nДа си пожелаем Чудесен Петъчен ден с хубаво настроение и чудесни преживявания!\nМнениеот mami48 » пет апр 18, 2014 8:09 am\nДобро утро на РАЗПЕТИ ПЕТЪК!!! Момичета,благодаря ви за ,сядам с вас.Въпреки мрачното,дъждовно време ви пожелавам чудесен ден!\nМнениеот mami48 » пет апр 18, 2014 8:13 am\nМили момичета,каня ви на , днес не се работи никаква домашна работа,това е най - тежкият ден за нашият Спасител,нека го почетем достойно!\nМнениеот mami48 » пет апр 18, 2014 8:16 am\nМили момичета, нека ви е цветно в душите и сърцата! Бъдете добри и смирени!\nМнениеот didurana » пет апр 18, 2014 9:12 am\nЙонка,аз пък понякога се чувствам малко крайна,общо взето бързо,,режа,, понякога дори и не им става ясно що така .Изключение прави таткото на Зари,който най-здраво ми късаше нервите,но с него сме се разбрали вече как ще я ,,караме,, и така.\nВъпреки дъжда мисля да пия 2 -3 кафета с приятелки/ще ги посетя на работните им места ,по тяхна покана,че днес се очертава ненатоварен ден/,ще пообиколя магазините/за жалост нищо няма да си купя:) /и ще правя НИЩО.Така планирам пък ще видим.Детето го изпратих при баба му,после щяла да го води на гости и бръснар и така и те си имат планове за днес.\nКате,станаха кексовете.Единия се казва ,,шоколадов пастет,, и мислех да го споделя тук,но се колебая....,защото авторката го е кръстила пастет,а то си е кекс и нормално е да се почнат въпроси и корекции/и аз мислех,че ще е почти като за мазане,ама не/.И това ме спира,не знам дали ме разбрахте.\nНещо мислите ми се пилеят и може би нещо или някого препускам.\nЖелая ви хубав ден!Ще изляза в квартала за малко и след час може би пак ще ви погледна как сте.\nНинка,засичам те ,че ни четеш,но защо не ни пишеш\nМнениеот Makaweli » пет апр 18, 2014 9:33 am\nБлагодаря за кафетата и хубавите думи - и аз се нареждам с моето кафе\nТук вали и духа много силен вятър, студено и мрачно е ... Само да си стоиш в къщи и да не правиш нищо - и без това днес не се работи ... Разпети Петък е ...\nМай трябва да пазаруваме, така че ще се наложи да поизлезем малко. След това ще спретна нещо набързичко за обяд и така ...\nХубав и смирен ден на всички\nМнениеот Sirena » пет апр 18, 2014 9:35 am\nДнес няма да пипна работа, само ще напазаря за празниците и пред компа мисля даже и да не готвя, че има храна.\nСега пия кафето с вас и ми е добре\nХубав, макар и дъждовен ден


Битката при Сливница – триумфът на българския боен дух! Победата на капитаните над генералите! (Статия, Снимки и ВИДЕО) - Опознай България\nНачало История Битката при Сливница – триумфът на българския боен дух! Победата на капитаните...\nБитката при Сливница – триумфът на българския боен дух! Победата на капитаните над генералите! (Статия, Снимки и ВИДЕО)\nСъс стари оръжия, недостатъчно войници и боеприпаси, но блестяща военна стратегия капитаните побеждават превъзхождащия ги противник\nНа 2 ноември 1885 г. Сърбия обявява война на България, изтъквайки като причина за това свое действие, че уж български части са нападнали пограничните райони. В началото на сражението сърбите са около 25 000 души със 72 оръдия, а българите двойно по-малко – 12 000, и имат 40 оръдия.\n„Всеки българин, способен да носи оръжие, да дойде под знамената да се бие за своето отечество и свобода, за защита на земята ни от нахлуването на нападатели” – призовава незабавно княз Александър Батенберг в издадения още същия ден по този повод манифест до българския народ.\nПо пътят им към София, която е целта на сърбите, има една преграда, удобна за да се изгради отбранителна линия. На всяка цена противникът трябва да бъде задържан на височините край Сливница, докато от Тракия пристигнат българските подкрепления. Българските войски трябва да отбраняват позиции с дължина по фронта от около 20 км. Фронтовата линия е разделена на три – левият фланг на българската отбрана е поверена на кап. Михаил Савов; в центъра е кап. Андрей Блъсков, а на десния фланг застават отрядите, командвани от ротмистър (капитан) Анастас Бендерев.\nНа 5 ноември 1885г. боят започва, макар че сръбският крал Милан е решил атаката да се проведе на 6 ноември. Сръбската конна бригада около Мало Малово атакува десния ни фланг, а от там огънят се разпростира почти по цялата позиция. Сърбите са отблъснати и са заети Мало Малово и Мека Цръв. Другите 2 позиции (левия фланг и центъра) запазват позициите си. През същия ден сръбската Моравска дивизия заема гр. Брезник, но се забавят прекалено много там. Към 17ч. пристигат първите войници от Тракия – 2 дружини от 1-ви Софийски полк и една доброволческа дружина.\nНа следващия ден поручик Зафиров и войниците му от крайния десен фланг разбиват сръбските части срещу тях. Той установява, че сърбите не са направили обход на десния ни фланг. Сърбите мислят, че настъпват големи български части и уплахата сред тях е толкова голяма, че сръбския крал бяга в Пирот. Най-застрашен е левият български фланг, срещу който действа Шумадийската и Моравската дивизия.\nКап. Стефан Кисов и неговият отряд от близо 2000 души имат за задача на всяка цена да спрат Моравската дивизия. Той губи близо половината си отряд, но задачата му е изпълнена и той забавя достатъчно Моравската дивизия, за да не стигне до Сливница навреме. През този ден българите отново заемат височината Мека Цръв, от която са отстъпили по-рано. Пристигат още 2 500 българи и 8 оръдия.\n7 ноември 1885г. е решителният ден на сражението. Моравската дивизия, спряна предния ден от отряда на кап. Стефан Кисов, напредва отново. Срещу нея е изпратен отряд начело с кап. Христо Попов, който я атакува “на нож” край Гургулят и я отхвърля на 4 км. назад. На десния фланг при Сливница, българите атакуват височината Три уши. Там пада убит и кап. Марин Маринов. Сърбите пращат нови части срещу Три уши.\nНа 5-ти ноември армията ни получава бойното си кръщение\nБългарите от централния участък също настъпват срещу височината. Макар сърбите да имат превъзходство – 89 срещу 64 наши роти и 66 срещу 24 оръдия, всички върхове на Три уши са овладeни. Сърбите настъпват срещу отслабения център, но тогава се намесва българския ляв фланг начело с кап. Михаил Савов. Отрядът на кап.Коста Паница атакува лявото сръбско крило при Изатовци и Комщица, което допринася за още по-голям смут сред сърбите, които започват да отстъпват. Сливнишката позиция е спасена, а българите през следващите дни минават в настъпление и навлизат на сръбска територия. В това сражение българите губят 1800 души убити и ранени, а сърбите – 2100.\nВидео: Българска история, bulgarianhistory.org\nЕдин от видните участници в Сръбско-българската война, а и в много други значими сражения от военната ни история е Аврам Иванов Гуджев, чието име днес обаче незаслужена тъне в забрава.\nСлед Освобождението получава чин капитан и е назначен за командир на дружина със седалище в Сливница. След Съединението през 1885 г. по-голямата част от нея е присъединена към войските, които се отправят към турската граница, защото се смята, че империята ще прибегне до употреба на военна сила срещу нарушаването на Берлинския договор от 1878 г.\nВ състава на неговата част остават 700 новобранци, които подлежат на обучение. Въоръжени са с пушки от Руско-турската война, които вече се смятат за отживелица, но по-модерни все още няма. Сърбия напада България в две колони. Основната е Нишавската армия в състав от 60 хиляди души с 250 оръдия, която си е поставила за цел да напредне през Сливница и да достигне до София. Капитан Аврам Гуджев е назначен за командир на войските на западния корпус. Но какъв ти корпус?! Освен 700-те новобранци, към него се зачисляват и набързо мобилизирани още 500 души, 600 доброволци и 350 юнкери, общо 1800 души. А срещу тях настъпва 15-хиляден сръбски отряд. Българите разполагат с 25 оръдия, също останали от Руско-турската война, срещу 90 сръбски. При това нашите имат много по-малко снаряди и патрони.\nНа 4 ноември положението става особено критично. След продължителен артилерийски обстрел сърбите предприемат масирана атака. Заповедта на кап. Гуджев е да се изчакат нападателите да се приближат до 50 м от окопите и тогава да се посрещат с пушечен, артилерийски и гранатен огън. На този отпор противникът не издържа и се оттегля.\nкартина на художника Антони Пьотровски\nНа разсъмване на 5 ноември пристигат първите роти, които са били дислоцирани на турската граница. Кап. Гуджев се обръща към тях с думите: „Юнаци, знам, че сте преживели големи несгоди, но сега тук се решава съдбата на България, затова имаме само един избор – напред!“ И повежда в неудържим устрем недоспалите и недохранените бойци. Атаката е неотразима. Сърбите напускат позициите си в паническо бягство и оставят оръдия, боеприпаси и продоволствие.\nЗаедно с отряда на кап. Гуджев Пирот е превзет, но предложението, отправено към княз Александър Батемберг да продължат настъплението към Белград, поради различни причини не се осъществява. Аврам Гуджев е произведен в чин майор, което е много високо звание за това време и е назначен за командир на Видинския полк.\nПрез 1896 г. офицери-русофили подготвят заговор за детронирането на княз Александър. Кап. Бендерев, който е един от ръководителите му, отправя запитване до майор Гуджев дали ще се присъедини и получава утвърдителен отговор. Превратът е осъществен на 9 август, но не получава подкрепа от обществеността, изпълнителната и законодателната власт. След драматични събития все пак на 26 август Александър е принуден окончателно да се откаже от престола.\nКогато княз става Фердинанд І, той се опитва да спечели доверието на офицерството. Величеството кани на аудиенция майор Гуджев и му предлага да го назначи за помощник началник на Генералния щаб на българската армия, като това е придружено с повишаването му в чин полковник. Гуджев му отговаря, че не се блазни нито от звания, нито от служби. Той има намерение да създаде чета, която да действа в поробена Македония и да брани българите от турските насилия.\nИ наистина успява да организира една дружина в района на Костур, превръщайки се в страшилище за турците в този край. Със собствени средства той закупува оръжие и боеприпаси, а след това прави работилница за произвеждането им. За съжаление през 1894 г. заболява от тежка болест и умира на 8 април 1895 г. Според завета му е погребан в Сопот, но и до днес гробът му остава неизвестен.\nБутафорен влак изиграва лоша шега на сърбите\nБойните действия, състояли се между 2 и 8 ноември, се определят като отбранителни за българите. След това обаче започва втората част на войната, която за нас вече е нападателна. Преломът настъпва на 8 ноември, когато в района на Сливница пристига по-голямата част от българската войска, която до 2 ноември е дислоцирана на турската граница. В авангарда й са дружините, командвани от капитаните Анастас Бендерев и Атанас Узунов. Те неудържимо атакуват неприятелските позиции с пушечна стрелба от движение и с влизането в ръкопашни схватки с щикове и приклади.\nСърбите се изтеглят в Драгоман, където е изпратена помощ от техния резерв. Те очакват българите да използват влакове за придвижване на войските си, затова най-укрепен е районът на гарата. За да засили това им заблуждение, българското командване изпраща влакова композиция от един пътнически и 8 конски вагона. Но в нея няма нито един войник. През стените на вагоните обаче се подават множество дула на пушки, а на покрива на един от тях е поставено негодно оръдие. При това и в локомотива няма никой. Работата е там, че на 4 км преди Драгоман пещта е натъпкана с въглища и след като машинистът и огнярът подкарват трена, скачат от локомотива.\nКомпозицията навлиза в Драгоман и е обсипана с артилерийски и пушечен огън от страна на сърбите. Вагоните се разбиват с гръм и трясък, поради което противниците мислят, че са ни нанесли големи щети. Влакът дерайлира на 2 км след драгоманската гара и 5000 сръбски офицери и войници обграждат района, за да доубиват или пленяват оцелели българи, но намират само останки от вагоните. В същото време българските военни части по обходни пътища се появяват в двата фланга на сърбите и мощно ги атакуват. Те не устояват на натиска и под прикритието на спускащия се мрак на 10 ноември предприемат всеобщо отстъпление.\nС победата българите всеотдайно, гръмогласно и безкомпромисно защитават Съединението на Княжество България и Източна Румелия.\nДатата 7 ноември се смята и за рождена дата на българската сухопътна войска именно заради победата край Сливница в битката, в която капитаните печелят войната и спасяват българското Съединение.\nПредишна статияДомашен немски еликсир (Deutsche Elixier) отпушва артериите, сваля холестерола и кара сърцето ви да работи като на младини!\nСледваща статияДепутатите приеха много важна промяна, засягаща пенсиите


Приготовления за Великден - Ezhko.com\nПреди всеки Великден аз започвам да ровя из Интернет за начин, по който да не ти се пукнат яйцата. Прочела съм надълго и нашироко статиите за тънкостите при варене на яйца– вадя ги от хладилника, не ползвам твърде пресни, не слагам твърде стари, почуквам всяко и му се моля да не се излага. Слагам сол, слагам оцет, слагам панделка от еднорог и магически прашец от руси феи. Поливам вода и чукам на дърво, за не чуе дяволът, че искам да не ми се пукнат яйцата. Не знам леко ли почуквам или той има добър слух, но тази традиция се повтаря всяка година и всяка година съм с пукнати яйца. Сякаш те са се наговорили групово преди да ги пусна във водата да се пукнат от яд.\nРазочарованието е голямо, но това е част от великденската изненада за всички. Продължавам да боядисвам пукнатите яйца като слагам стикери на прецаканото място и са като нови. Тук късмет е да уцелиш здраво яйце, но нали трябвало да има изненади. Никой не е уточнил дали ще са приятни. Според мен тези стикери са измислени точно за такива цели – да предпазят изморените домакини от публично излагане.\nИзползвам най-обикновена боя за оцветяване, за да ми се получат поне няколко хубави червени яйца. Зелените ми стават като сините, а жълтите приличат на болна версия на оранжевите. Като цяло да живеят стикерите. Един път реших да експериментирам и взех една скъпа боя, която обещаваше вълшебни резултати. Най-вълшебното беше цената ѝ.\nНо мога да се похваля, че козунакът ми става за самозащита. Започвам да смесвам, да бъркам и около мен се образува облак от брашно, мая и куп мръсни чинии. Най-любимата ми част от Великден е блъскането на тестото по масата. Това ми е терапията за овладяване на гнева, не че имам нужда от такава. НЯМАМ! Блъскам си и си мисля за хазяина, за сметките за ток, за съседа с бормашината, за онази, която ме пререди на опашката. Все едни такива хубави неща. Малко са му на този козунак 100 удара.\nПосле бутам произведението си във фурната и го изваждам недопечен или черен като въглен. Накрая не ми остава друг избор освен да си го купя от близката фурна готов. Най-важната стъпка е да снимам подробно яйцата, козунака и мене си за социалните медии. Защото какъв ще е празника без да се похваля на всички с моите готварски умения?\nТова е моята тайна за красиви яйца и пухкав козунак. Да си остане между нас, нали?\n← Ние – общият знаменател за бебета и родители\nВеликденският козунак →\nНовият супергерой – Издухвачът на сополчета\n24.01.2022 Коментарите са изключени за Новият супергерой – Издухвачът на сополчета\nЕдна майка на разходка\n27.01.2022 Коментарите са изключени за Една майка на разходка\nМисия кърмене – успешна!\n20.01.2022 Коментарите са изключени за Мисия кърмене – успешна!


СЕ НАСЛАЖДАВАЙТЕ И ВСЕ ОЩЕ СТЕ ТЪНЪК | ХРАНА 2021\nТова е прекалено глупаво: имаме жажда за макаронени изделия в сметанов сос или шоколадова торта, но отново ще поставим спирачките си: твърде много мазнини, твърде много калории! И хапят като ябълка или морков. Само: Ние не сме наистина щастливи и тънки. И не ни прави никаква услуга. Проучванията показват, че хората, които интуитивно ядат това, което техните тела изискват, имат по-нисък индекс на телесна маса и по-малко сърдечни заболявания.\nИнтуитивно, което означава храна без забрани. Шоколадовата торта не е лоша, просто не трябва да я ядете всеки ден като основно хранене, а се наслаждавайте добре на дозата. Освен това, интуитивните ядат имат ясно изразено съзнание за тялото и обръщат повече внимание на физическите сигнали, отколкото на емоционалното състояние. Добрата новина е, че с осем прости правила всяка жена може да се научи да се храни интуитивно без никакви ограничения? и дори да стане тънък. Въпреки това трябва да се внимава при заболявания, които засягат хранителните навици, като диабет или анорексия. Някои лекарства също засягат естествения глад и ситостта. След това попитайте Вашия лекар.\nПравило 1: Забравете преброяването на калориите\nСтанете постно и останете? Това желание заема много място в живота на много жени. "Много жени имат погрешна връзка в главите си", казва д-р мед. Забеляза Илона Бюргел от Дрезден. - Вярата, че го приемам, защото ям прекалено много! Обратното е вярно: постоянно хранене твърде малко ще ви накара да имате наднормено тегло. Който осигурява на тялото постоянно под 1000 калории на ден, метаболизмът е напълно объркан, оставя го само на гърба. Веднага след като искате да ядете нормално отново след седмици или дори месеци на екстремни диетични фази, ръката на скалата автоматично скочи нагоре? възниква добре известният ефект на jojo.\nД-р Bürgel: „Жените, които искат да се измъкнат от този порочен кръг, трябва първо да се справят с психологическите аспекти: защо се страхувам да растя, защо не се доверявам на тялото си, за да може да се саморегулира? Чувствам се по-щастлив и по-щастлив, независимо от теглото си? " Често можете да го направите след такъв инвентар, за да разберете скритите връзки. Защото често контролираната храна е само израз на друг проблем. Тези, които не са в състояние да напредват сами, също могат да се обърнат към консултиране за хранене.\nПравило 2: Яжте само когато сте гладни\nНасочете се към хладилника с пълен корем? Ние правим това много по-често, отколкото осъзнаваме. "Често предполагаемият апетит всъщност е желание за релаксация, за нежност, за комфорт или просто за почивка", обяснява д-р мед. Bürgel. Затова слушайте внимателно: Това наистина ли е гладно, какво става около вас? Или това е по-скоро трудно за възприемане вътрешно безпокойство, желанието да се направи нещо добро от фрустрация?\nЗа да разберете по-добре емоциите си, можете бързо да се разхождате из блока. Или изпийте голяма чаша вода и дишайте дълбоко в отворения прозорец. Кратка почивка обикновено помага да се разберат реалните нужди. И може би тогава осъзнаваш, че не беше шоколадът от гроздови ядки, а прегръдката на любим човек, за когото копнееш. След като разберете това, вие сте на път да се озовете.\nПравило 3: Слушайте сигналите на вашето тяло\nТой се обявява ясно, гладът. Но спрете: Преди да започнете автоматично да поръчвате менюто на столовата, помислете какво точно ви подхожда най-много. Салата? Картофи? Стек? Малинова торта с ванилов сос? Когато сте чувствителни към нуждите на тялото си, обикновено го осигурявате с витамини, минерали и хранителни вещества, които търсите.\n"Но внимавайте: жаждата за определени храни също може да ни отклони и да бъде предизвикана от ниско ниво на кръвната захар" Ilona Bürgel да разгледа. "Ако сте винаги в настроение за бързо хранене или крем пай, и никога не се чувствате нужда от пресни зеленчуци или риба, може да се окаже, че възприемането на добавки като подобрители на вкуса и много мастни и сладки храни е нарушено." След това трябва да се опитате за известно време, според мотото "обратно към природата", да се въздържате от индустриално преработени и отчуждени продукти и отново да вкусите чистите храни, за предпочитане в сезона и пресни от пазара, за да ги намерите.\nПравило 4: Опитайте напълно храната си\nНаправете храната вид медитация, като обърнете специално внимание на нея. Опитайте се да опитате подправки или билки. Чувствате ли се точно каква последователност имат различните храни? свеж, хрупкав, нежно разтопяващ, мек. Междувременно, не правете нищо, за да ви разсее от яденето. Не четете, не говорете по телефона, не шофирайте, не планирайте вашето пазаруване за утре. Веднага след като е наполовина добър, трябва да стигнете до края бавно. Не забравяйте да оставите ножа и вилицата настрани, когато тялото ви сигнализира, че е пълно.\nКолкото по-съзнателно ядете, толкова по-скоро ще се научите да разпознавате и да се поддавате на усещането за пълнота - важна стъпка за получаване на постно. В началото може да помогне да се спрете от време на време по време на хранене и да направите петсекундна пауза: Има ли вкус толкова добре, колкото в началото? Представете си скала на насищане от една (изключително гладна? Отвор в стомаха) до десет (наистина преяждане? Speiübel): Къде бихте се класирали? Ако се чувствате пет или шест, вие сте достатъчно хранени.\nПравило 5: Не чакайте дупката в стомаха си\nЖените, които обикновено гладуват, докато стомахът им боли, често постигат точно обратното на желания ефект: те се увеличават в дългосрочен план. Тялото отмъщава за прекалено дългите периоди на пост, а именно, като хвърля аварийната си програма и ви измъчва внезапно с глад. Резултатът: съдържа всичко, което може да получите, особено сладкиши и мазнини. "Тогава нашият организъм изисква енергия, без да се налага да полагат усилия", казва психологът по хранене д-р мед. Bürgel.\nЕто защо, бързодействащите доставчици на енергия с високи нива на мазнини и въглехидрати при гладуване изглеждат по-привлекателни от храни, съдържащи протеини или плодове и зеленчуци. За да избегнете такива пристъпи в бъдеще, трябва ли да се чувствате леко гладни? по скалата на ситостта около три? поглезете се с малка закуска.\nПравило 6: Устои се на примамката\nНе се изкушавайте да ядете, въпреки че сте пълни. Само защото пудингът в пекарната ти се смее, или че майка ти все още сервира кекс след пикантния неделен обяд, няма нужда от достъп за дълго време. Съберете лакомства и ги вземете за по-късно. С малко глад в стомаха можете да се насладите на сладкия лукс много повече.\nДори роднини или приятели да ви убедят да угощавате или дори да ви призовават да откажете учтиво, но твърдо. "Тези, които се концентрират върху отказването си в такива ситуации, са психически и физически ненужно подчертани," казва хранителният психолог. "Много по-добре е да се разберат положителните последствия от напускането на калорични бомби по-често." Това може да работи чрез приятни снимки в главата. С хубава идея като "Искам да танцувам в зелено лятно облекло в талията си" съчетавате съзнателно хранене с забавление и веселба вместо отречение и лошо настроение.\nКъм кой вид храна принадлежите?\nТе ядат, когато са гладни и спират, когато са пълни. Вие го правите, независимо дали е време за хранене или не.\nТе вземат сладки неща, когато свикнат със стрес, тъга, разочарование или скука. Често правите това, когато сте сами. Надяваме се, че храната просто ще разсее неприятната ситуация.\nКогато четете, гледате телевизия, карате да ядете. И едва ли забелязвате колко добър вкус има и дали вече не сте пълни.\nВеднага след като нещо вкусно е пред вас, просто не можете да кажете „не“ - нито на бисквитите на срещите, нито на бадемовия кроасан, който вашият съпруг ви носи вечер. Тъй като и вие сте прелъстени, когато сте пълни, често страдате от чувство за пълнота.\nАко сте поканени на вечеря или седнете на масата с приятели, автоматично ще ядете, дори ако не сте гладни. Или защото не искате да дразните домакините, или защото не искате да се смятате за аутсайдер и сполсвате с приятелите си. Те не смеят да кажат "не".\nНе можете да пренебрегвате безплатната закуска на шведска маса и да се насладите на изискани ястия в магазина за хранителни стоки, защото трябва да имате достъп до тях. Те също така нямат сърце да оставят чиния наполовина пълна. Те ядат всичко, дори ако сте уморени от хартия.\nПравило 7: Приемайте малки колебания на теглото\nНе се страхувайте от балансиращия акт на вашето тяло: Когато започнете да ядете интуитивно, може да се случи първо да наддадете на тегло. Това е нормално, в края на краищата, трябва първо да се научите да се доверявате само на вашите физически сигнали и да скриете контролера в главата. Защото с този хранителен стил, както и при балансирани смесени диети, да, всички храни са позволени? дори от време на време шоколади? Първо може да ядете прекалено много.\nСтивън Хоукс, експерт по хранене в университета „Бригъм Йънг“, дори предлага преднамерено натрупване и изяждане на много отгоните. Той знае, че нещата, които бяха оценени като лоши, преди вече не са забранени, бързо губят своята привлекателност. И след известно време имате усещане за точната сума от случайни грехове. Получаването на постно не е тайна.\nПравило 8: Превърнете децата си в интуитивни познавачи\nМожете ли да включите спокойна храна в образованието си? Експертът казва: определено. "Децата гледат на своето хранително поведение главно чрез ролевия модел и последствията от родителите" Bürgel. Когато мама и татко седят пред телевизора всяка вечер с хрупкав и кокс, те едва ли дават да се разбере на малките защо свежи храни са толкова по-добри от мазнините и сладките промишлени храни. Дори родителите, които избягват всякакъв конфликт и при най-малкия стон и мърморят, разменят картофите със спанак и се оттеглят за пица от салам, не правят на децата си услуга в дългосрочен план.\nИздържат на конфликти, издържат на изкушения? Тези препятствия трябва да вземат родителите и децата по пътя към една интуитивно правилна диета. "Разбира се, има ястия, които изобщо не харесвате, и никой не трябва да бъде принуден да прави това" Илона Бюргел изчисти. "Но всяко дете трябва да разбере, че не можеш да ядеш от твоята прищявка, когато искаш и какво искаш." Тя често може да помогне, например, когато не донесете необичания спанак в типичната форма на масата, но приготвен като салата.\nРедовното хранене също е важно. А включването на децата в пазаруване, планиране и въображаемо приготвяне на ястия често помага да се предизвика ентусиазъм за разнообразни храни. Ако за пръв път няколко лъжици сладолед или някои шоколадови блокчета бяха прекалено много, родителите не трябваше да се обръщат към виновната съвест. Но за да признаем, че от време на време празнуваме необуздано, това, което е наистина страхотно, което ни прави просто защото се забавляваме, защото остава изключение от правилото.\nHow to Understand the Black Hole Image (Август 2021).\nХрани, Храна, Лечение, Дрезден, Отслабвам, Облегни се, Интуитивно хранене, Калории, Чувство \_ t


Pochivam.BG С деца и домашни любимци в хотели по Черноморието\nПланирате да почивате или пътувате по Черноморието с деца или домашни любимци? Ако е така трябва да се търсят такива хотели, които да се харесат както на майките, така и на собствениците на домашните любимци. Местата за настаняване, които трябва да изберете зависят от вашите нужди. Можете да намерите много прилични, чисти и удобни стаи, с Wi-Fi, за да можете да ползвате интернет, закрити и открити басейни, фитнес зали, безплатна закуска и други в зависимост от типа хотел, който ще изберете и от ситуацията. Ако сте като повечето хора, вие със сигурност ще искате да получите най-доброто за парите, които ще дадете. Но това в никакъв случай реално не означава, че ще отседнете, където не е удобно или на място, на което няма да разполагате с това, което желаете или ви трябва.\nВ някои случаи може да изхарчите повече пари, ако отседнете в евтини хотели, защото трябва да търсите къде да се храните поне три пъти на ден, затова изберете такива, които предлагат безплатна закуска. Ако предпочетете такъв спестявате разходи за едно хранене. Има разбира се места, на които да отседнете, където ползвате пакетни услуги с включени закуска, обяд и вечеря, което напълно улеснява престоя ви, независимо дали сте на почивка или по други ангажименти. Ако вече сте решили да прекарате отпуската си и да пътувате с домашни любимци ще трябва да намерите хотели на нашето Черноморие, където е възможно да отседнете и е удобно за тях. Те се таксуват също, но на по-ниска цена и е по-добър вариант, разбира се, отколкото да ги оставите сами вкъщи или в пансион за животни. Всеки, който пътува с кучето си например, знае колко трудно е да се намери къде да отседне. За щастие има места, на които ще го настанят и позволят дори да остане с вас в стаята.\nТези, които ще почиват заедно с децата си трябва да намерят такова място, на което децата да се забавляват. Много хотели по Черноморието разполагат с детски басейни, площадки и атракциони, за да могат да лудуват, играят и да се забавляват. Близостта до аквапаркове ще направи ваканцията им незабравима. Това е идеалния начин семейството да отпочине и родителите и децата да са доволни.\nАко пътувате по работа е важно във вашата стая да има интернет връзка, както и хотела да разполага със заседателни зали. Много фирми се мъчат да спестят пари от своите служители, които изпращат в командировка. Това не означава разбира се, че трябва да отседнете на неподходящата сграда. Има много места, на които ще се погрижат за пътник като, освен бизнес услугите, предлагат и фитнес зала, басейн и други, за да се отпуснете и починете, след като сте свършили работа.


Борисов похвали кметица на БСП: Не мога да си кривя душата\n3370 90 (2.7%) 1951 40 132 1 136 (2.8%) 18 650 43 872 510 1 166 035 (2.7%) 32 236 165\nАвтор: Екип Plovdiv24.bg 14:32 / 25.06.2020 Коментари (0) 2403\nМинистър-председателят Бойко Борисов инспектира изграждащата се сепарираща и компостираща инсталация в Троян. Показа му я кметът на града Донка Михайлова. Тя уточни, че в момента се изгражда третата клетка на регионално депо за неопасни отпадъци на общините Троян и Априлци. Стойността й е за близо 2,6 млн.лева.\nЗаедно с Борисов е вицепремиерът Томислав Дончев, министърът на финансите Владислав Горанов и зам.-министърът на регионалното развитие и благоустройство Николай Нанков. Борисов направи първа копка за изграждането на транспортен мост над река Осъм.\n"Този мост е много важен за Троян. Той е етап от много по-голям проект за създаване на много по-добра организация на движението", заяви Донка Михайлова.\nМостът ще бъде с дължина 43 метра. През него ще преминава трафикът за Пловдив. "Когато ти е добър кметът, всичко върви", коментира премиерът.\n"Моите се цупят, когато похваля кмет на БСП. Аз не мога да си кривя душата", заяви още той, докато вози Донка Михайлова с джипа, който управлява. "Когато хората те виждат, че правиш кръговото, канализацията и го правиш бързо, хората не се чумерят", каза още Борисов, пътувайки през Троян.


Най-добрите 6 хотела близо до Борау, Лондон, Великобритания - Booking.com\n6 671 места за настаняване\nТърсите места за настаняване в близост до Борау?\nТогава сте на правилното място! Въведете своите дати и изберете от 999 места за настаняване.\nПрепоръчани хотели близо до Борау\nShangri-La Hotel at The Shard, London Хотел с 5 звезди\nСаутуорк, Лондон (0.6 km от Борау)\n9.4 Превъзходен 2 193 отзива\nПетзвездният Shangri-La Hotel at The Shard, London се разполага между 34-ия и 52-ия етаж и предлага изумителен изглед към столицата и нейните околности.\ncitizenM London Bankside Хотел с 4 звезди Това място за настаняване се е съгласило да участва в нашата програма за Предпочитани места за настаняване. Предпочитаните места за настаняване се отличават с превъзходни услуги и качество в съотношение с най-добрите налични цени. За да участват в програмата, местата за настаняване трябва да отговарят на определени условия. Вземаме предвид и отзиви от предишни гости. Това място за настаняване се е съгласило да участва в нашата програма за Предпочитани места за настаняване. Предпочитаните места за настаняване се отличават с превъзходни услуги и качество в съотношение с най-добрите налични цени. За да участват в програмата, местата за настаняване трябва да отговарят на определени условия. Вземаме предвид и отзиви от предишни гости.\n9.1 Превъзходен 3 807 отзива\nВ сърцето на Лондон, citizenM London Bankside е стилен съвременен хотел, разположен само на 2 минути пеша от галерията за модерно изкуство Тейт и на 600 метра от моста Милениъм.\n"Really nice ambiance and feel... modern funky decor, great staff, nothing was too much trouble...."\nHop Art House Serviced Apartments 4 звезди\nСаутуорк, Лондон (0.4 km от Борау)\n"Bed, wifi, location, washer n dryer were all great! Staff instructions n responses were timely and clear!"\nСаутуорк, Лондон (0.5 km от Борау)\n8.7 Отличен 926 отзива\nHilton London Bankside Хотел с 5 звезди\nСаутуорк, Лондон (0.8 km от Борау)\n9.3 Превъзходен 2 352 отзива\n"Loved the desk space, the complementary drinks in the fridge (a choice of sparkling water would be nice) and the overall design of the room. I would stay here again."\nLondon Bridge Hotel Хотел с 4 звезди\n"Location great for the city Pleasant and courteous staff"\nОще места за настаняване в близост до Борау\nПопулярни хотели близо до Борау\n8.7 Отличен 861 отзива\n8.7 Отличен 4 469 отзива\n8.2 Много добър 853 отзива\n8.1 Много добър 9 537 отзива\n9.2 Превъзходен 2 571 отзива\n9.0 Превъзходен 1 709 отзива\n9.2 Превъзходен 1 698 отзива


За изтегляне на игри Sling It! (Pollushot 2) v.1.0.29 за Android\nSling It!(Pollushot 2) - Почивка на механични роботи от стрелба с прашка. Това е време на бунт срещу роботите, срещу тези, които са направили вечна зима, убивайки гигантска нд. Въоръжени с прашка и топка стреля робот, а след това удари и унищожени събере парчетата от желязо, за да събират такса прашка още по-опустошителни.\nВземете магистралата и да се постави на всяко място, далеч от роботизираната машина и издърпайте прашката, за да стреля. При успех, топката ще ви удари, и ако вие петна, трябва да бъде с него, когато той ще падне от върха. След изстрел трябва да се движат прашката на други места, защото машината ще ви атакуват с куршуми, ракети или дълги ръце.\nПродължението на класическия Pollushot игра повече роботи, стрелба и първоначалните си нива. И сега на бонуси! Хвани ключове, за да възстанови своята жизненост и да се направи игра на безкрайна ... или подобрява своите снимки изключителните свойства!\nArkanoid, въздушен пистолет, спаси света, аркадни, време-убиец, екшън,


февруари 2012 – yovko in a nutshell\nArchives for февруари 2012\n– Не се ебавам, просто ти си вторият човек за последните 24 часа, който ми казва, че съм смел, само защото споделям в какво вярвам и съм достатъчно инат, след като вече горе-долу съм пропилял половин живот, да пропилея и остатъка му, надявайки се… може би, на сбъдването на илюзии… Всъщност, може би има нещо вярно… не може да е смелост, защото е дори по-лесно. Вече си загубил и пропилял твърде много. Оттук нататък е по-лесно да пропилееш останалото, до последния милилитър надежда, отколкото сам да се откажеш. И не ми пука дали съм смел или пък глупав. Защото истински смел можеш да бъдеш само, ако наистина не ти пука дали си смел или глупав. [Read more…] about По жицата\nда се давя\nда го сънувам\nЗамислих се за февруари… Малко след като преди две вечери, на улицата, се разделихме с д-р Шинков и всеки пое в неговата си посока. Пихме по нещо във Фотосинтезис и си поговорихме за нещата от живота. Замислих се, че това беше третият ми разговор през последните два-три дни насам за оптимизъм, пътешествия, преследване на мечти… на фона на общия негативизъм наоколо.\nНапоследък се опитвам да избягвам срещи с енергийни вампири и негативно-настроени хора. Вместо това се виждам с такива, които ме зареждат, които дори в моментите си, когато са били слаби и пренебрегнати, са възкресили себе си от пепелта си, които са запазили блясъка в очите си, топлината в докосванията… и колкото повече общувам с такива, те сякаш стават още по-истински, още по-живи. Сякаш се зареждаме взаимно.\nНе успях да почувствам януари. Някак инерцията от предишната година продължи и през първия месец на новата. Но може би това ме събуди. Винаги съм считал, че инерцията е най-ужасното, зловредното и отвратително явление в природата и особено в емоционалния свят на някого. За да излезеш от нея, обаче, трябва да промениш нещо. И по-добре повече неща. Защото иначе единственото излизане от инерцията може да се получи чак, когато тя успее да убие всичката скорост, която носиш у себе си. А тогава е късно… [Read more…] about Февруари\nако ти започнеш\nда си ляга\nУговаряме се с таткото на току-що новородено бебе да снимам хлапето на абитуриентския му бал… след 18 години…\nМ: и уговорката за абитуриентския бал е валидна ;) just FYI :)\nЙ: :) дано да не сме куцукащи старци до абитуриентския бал на Симона :)\nЙ: то аз де… ти си по-млад :)\nЙ: пич, аз ще съм на 55!! отивам да си лягам!!\nМ: пич, ами аз на колко ще съм след 18???\nМ: отивам и аз да си лягам!