Ролята на бащата в грижата за децата - За родители - Семейство - Edna.bg\nРолята на бащата в грижата за децата\nЗамисляли ли сте се каква точно е ролята на бащата в семейството и във възпитанието на децата? Какви са отговорностите на "силния" пол - да осигуряват финансовата стабилност на жената и децата или подобен модел на мислене е с дъх на праистория?\nИстината е, че ролята на бащата в семейството сякаш е все още неизяснена и често по-трудно се приема образа на грижовния татко, седящ си вкъщи при децата, а майката - работеща и заета бизнес дама.\nМножество изследвания в Съединените щати и западна Европа показват, че позитивната обществена нагласа към мъжа като закрилник на слабите и активното включване на бащите в грижата за децата водят до намаляване на случаите на насилие над деца. Активните бащи са важни и за формирането на здравословни нагласи към пола и сексуалната идентичност у момчетата и момичетата, което спомага за изграждането им като грижовни и отзивчиви партньори и родители не-насилници.\nСега на лице са резултатите от две проучвания - с деца и с възрастни, проведени в рамките на първите български инициативи в областта на мъжкото включване в превенцията на насилието срещу деца и жени.\nТова са проектите "Активно бащинство" на Асоциация Родители и Фондация "Приложни изследвания и комуникации" (ПИК) и "Училище без насилие и стереотипи, определени от пола" на Фондация "Джендър образование, изследвания и технологии" (ДОИТ).\nСпоред резултатите от проучването на Фондация ДОИТ "Равнопоставеността на мъжете и жените, видяна през очите на децата", мнозинството от българските деца възприемат мъжа като силна фигура (около 90%), но не и като закрилник, защото малко са тези, които посочват грижовността като добродетел на типичния мъж (около 30%).\nСилата на мъжете се явява като определяща характеристика при посочване на типични за мъжете професии: в областта на строителство, ремонтни дейности, техническа поддръжка. В детските очи тази сила често се проявява и като насилие - 80% смятат, че домашното насилие е често срещано явление, а 38% са ставали свидетели на насилие, основано на пола.\nПочти половината от учениците признават, че за тях мъжете и жените не са равни.\nЗа по-малките това означава предимно липса на равни права и задължения в семейството (66%), а за по-големите – липса на еднакво право да дават мнение и да взимат решение (71%).\nИнтересно е, че голяма част от децата считат, че отговорността за отглеждането на поколението се пада в еднаква степен и на двамата родители. Същото се отнася и за финансовото обезпечаване на семейството (69%).\nВ същото време половината от момчетата в тийнейджърска възраст имат очакване, че момичетата в известна степен им дължат секс, след като те са платили сметка при среща в заведение.\nВ същото време домакинските задължения в семейството по-скоро се възприемат като задължение на жената (над 60%).\nПовече информация за конкретните аспекти на грижата за детето, в които се включва бащата, дават резултатите от проучването "Нагласи към бащинството сред населението в България".\nБащата много често осигурява финансовата издръжка на детето, закриля детето в случай на заплаха, насърчава детето да води активен и здравословен начин на живот, прегръща и целува, разговаря и играе с детето, определя правила и граници, дава похвали и т.н..\nВ същото време някои бащи никога не четат на детето (22%), никога не посещават училищни или спортни участия на детето (15%), никога не водят детето на зъболекар или лекар (16%), никога не посещават училището на детето по повод родителски срещи и други (23%).\nИнтересното е, че сред отговорилите бащи 90% смятат, че трябва да участват по-активно в грижата за децата, но вярват, че имат нужда от повече обществена подкрепа. Респондентите с личен опит споделят, че майката все още се възприема като по-способен родител от институциите като болници и поликлиники, училище,съдебна система, спортни центрове и школи и т.н.\nЛипсата на умения за работа с бащи от страна на професионалистите и липсата на разбиране на важността на бащиното участие в отглеждането и възпитанието на детето се посочват като основни бариери за татковците.\nРезултатите от двете изследвания сочат, че патриархалният семеен модел се поддържа все по-малко от децата и възрастните, като в по-малките населени места той е по-силен.\nПод 40% са респондентите, които са съгласни, че ролята на бащата в семейството е да печели пари, а на майката – да се грижи за дома. Обичайно майката възпитава с нежност, а бащата със строгост е твърдение, с което са съгласни 42% от възрастните, което обяснява защо един от трима смята, че обичайно детето се страхува от баща си.\nПодчиненото поведение се изисква не само от детето, но и от жената. Според мнозинството от децата в малките градове жената трябва да се подчинява на мъжа си.\nВъпреки това, и деца, и възрастни са съгласни, че ролята на бащата вече трябва да се различава от модела на строгия и дистанциран "глава на семейството". Процесът обаче е бавен и липсва подкрепа от страна на институциите, които имат задължения да налагат равенството между половете, а всъщност неволно го задълбочават, като продължават да налагат идеята за родителството като грижа основно на жената.\nЗатова професионалистите, работещи с деца и семейства, трябва както да работят активно с децата за преодоляване на негативните полови стереотипи, така и да въвличат по-активно бащите за популяризиране на модела на силния, но грижовен мъж, партньор и татко.\nПроучването "Нагласи към бащинството сред населението в България" беше проведено онлайн от Витоша Рисърч по поръчка на Асоциация Родители и Фондация ПИК в периода октомври-ноември 2012 год. сред 1031 пълнолетни респонденти. В него участваха 328 мъже и 703 жени.\nПроучването "Равнопоставеността на мъжете и жените, видяна през очите на децата“ беше проведено от Фондация ДОИТ през октомври 2012 год. сред 1612 ученици на възраст от 9 до 17 години, сред които 911 момчета и 701 момичета от София, Ботевград, Свищов и Литаково.


Март 05, 2021, 06:28:20\nАктуелни теми од медиумите / Одг: Македонистка пропаганда във Facebook\n« на: Февруари 01, 2010, 03:12:13 »\nЦитат: deko на Јануари 24, 2010, 12:40:20\nВ Македония имало многу прости и глупи хора, никаде по света няма хора които плуват по своят корен това го има само ва Македония.Добре е рекол един умен човек, од космосот има само едно нещо поголямо а това с сигурност е глупоста на т.н. ,,македонци,,Многу жълко е да се гледа как србите и тяхната пропаганда сигурно се шират като некоя зараза подкрепена с омраза към България и българите.Все докато власта не реши да обясни явно и се извини на народот в Македония за фалшливта история и залажуване с некаква античност с Александар велики или мали не която се учи в страната, в Македония всеко ден ще нарства омразата но не само към България туку и към цялиот свет, разбира се само не към Србия.И не трябва вината македонските власти да трсъат в други сами се виновни за своето шах мат положение.Един единствен изход им да обяснат на неукиот народ какв е тяниот произхот,веднаж за винаги да сложат край на тайните структури на милошевич в Македония, както последниот пример с латас.Все докато не стане това Македония врви към сигурна пропаст, и преградкат на србия.\nНародът в Македония ни е нито прост нито глупав.\nПросто отровната прегръдка на комунизма при него е по-силна. И този народ, веднъж откъснал се по ирония на историята от майка България, сега е в нечии сметки, които не съвпадат с въжделенията на хората там. Ако нещата се развият неблагоприятно за Македония, Сърбите ще направят всичко възможно да ги върнат отново към държавата си, но там пак ще са раята на тяхното общество. Не са за подценяване и албанците.\nА тия хора просто са смазани от пропагандата и от просръбската държавна машина.\nЗа това си мисля, че за състоянието на македонската държава трябва да горчи в душите ни, а не да казваме, че са прости и глупави. И с каквото можем-да им помагаме!!\nГреша ли като смятам, че живееш в България?\nС Македония цинизъм не е допустим от нас-техните кръвни братя. Каквото и да правят.\n« на: Февруари 01, 2010, 02:39:51 »\nЦитат: Daskal на Февруари 01, 2010, 01:38:42\nРойтерс: Повечето кандидати за присъединяване към ЕС ще трябва да почакат дълго\nОвие 6 месеци се последната седалка, от последното купе от последниот воз за ЕУ и НАТО за РМ, испушти ли се...welcome to united european states of serbia or albania ...\nЧовек никога не трябва да престава да вярва. Защото загубим ли вярата в нещо(в случая вярата за присъединяване към НАТО и ЕС) всъщност ние сме загубили смисъла на живота си!\nОсвен това, НАТО и ЕС в никакъв случай не са нещото, фикс-идеята, към което една държава задължително трябва да се стреми. Много по-важно е да се постигне единство и всеотдайност на гражданите към държавните дела, което в значително по-голяма степен ще доведе до благополучието на държавата. Но за да се реализира това, е необходима почтенна, знаеща и можеща политическа класа, която да поведе народа към благоденствието на държавата. А истината е, че я няма такава политическа класа. Защото ние, хората сме алчни!\nИначе аз милион пъти предпочитам този път на благоденствие на моята държава, пред ЕС.\nАктуелни теми од медиумите / Одг: ЛУСТРАЦИЯ\n« на: Февруари 01, 2010, 02:04:52 »\nЦялата, важната истина, за доносниците никога няма да се научи. В същност вгледайте се в хората на всички отговорни постове в държавата, и не само там, и на по-долни нива. Те всички са били в службите. Техните бивши структури и днес са непокътнати, а ви се казва обратното! Тези структури днес организират и ръководят всичко в държавата. Или по-точно казано, ръководят всичко в държавата си! Защото всички институции работят за тях-прокуратура, следствие, съд, полиция.\nЗакон за лустрация!! Чиста проба цинизъм!\nЩе се обявяват имената на доносници, ще се пошуми малко и ще се забравят. След време - нова порция имена и отново забрава.\nЗакон за лустрация ще има, но основните играчи никога няма да бъдат засегнати. Те ще дърпат конците на държавата во веки-сега те, после наследниците им.\nТе са едрия бизнес, те са новите богаташи.\nИ тук, в България, е същото! И въобще не съм сигурен дали това статукво може да се промени!\n« на: Февруари 01, 2010, 12:05:33 »\nПредвид настроенията на хората в Република Македония, си мисля, че ръководителите на държавата трудно могат да отстъпят от това име.\nОт друга страна, така фиксирано името на страната наистина предполага претенции към "македонски" малцинства в съседните страни, както и става в същност.\nГръцките претенции за името са точно поради такива претенции.\nВ този смисъл е трудно да се предположи, че някоя от двете страни ще отстъпи от позициите си.\nТова пък значи, че няма да има дата за започване на преговорите на Македония с ЕС и ще е катастрофално за страната.\nВсе се питам защо дипломатите на трите страни България, Македония и Гърция не работят в посока, различна от името: Да се сключат отделни договори м/у Македония и всяка от другите две страни, в които Македония декларира, че няма териториални и етнически претенции към другата държава.\nАктуелни теми од медиумите / Одг: Велиу: Груевски ќе заврши како Милошевиќ\n« на: Јануари 26, 2010, 08:51:00 »\nЦитат: disidente на Јануари 26, 2010, 12:55:14\nДОБРЕ ДОЙДЕ ppan !\nБлагодаря за вниманието! Надявам се всички ние да даваме скромната си дан за да помогнем за настъпването на по-добри времена за обичаната от нас Македония.\n« на: Јануари 26, 2010, 08:46:54 »\nЦитат: Daskal на Јануари 26, 2010, 12:44:13\nсите рекации се нормални, логични и следствен продукт на србо-македонизмот. Да си беа македонски Българи незнам дали некои албанец ке собереше храброст да дига чалам...\nИ у нас Ахмет Доган, лидерът на ДПС, миналата година беше казал: "Властта, това съм аз!" Море, ти ли си властта! Айде сега вън от властта. Но в България ситуацията с турците не е критична както при вас с албанците. Не е ли време християнските македонски партии да се съберат и с компромиси по между си да ги изхвърлят от властта. Не мисля, че тогава ще са толкова нагли. Въпросът е дали тези политически мъже ще са достатъчно силни за да постигнат компромис помежду си. А доколкото го усещам от тук, политическия климат при вас става все по-лош. Е, до кога? До като избухне гражданска воина ли? Охридският договор за мен беше признак на голяма слабост у християнските македонски партии. А лятос у нас ГЕРБ нямаха мнозинство в парламента, но всички други десни партии подкрепиха предложеното от Бойко Борисов правителство. Ето го политическия компромис. Ти как мислиш, може ли това да се случи и при вас?\nМного, много поздрави!!\nПредлози / Одг: ЕКОЛОГИЯ (Природните убавини на Македония и Бугария)\n« на: Јануари 26, 2010, 01:05:15 »\nНа всички приятели от Македония известявам, че тъй като живея във Велико Търново, приемам с огромно удоволствие да помагам на пристигналите в града туристи с информация за туристическите обекти в района, за хотели, за транспортни и други услуги.\n« на: Јануари 26, 2010, 12:23:11 »\nКакво става бе братя? Каква е тази наглост на най-високо държавно ниво!\nАктуелни теми од медиумите / Велиу: Груевски ќе заврши како Милошевиќ\n« на: Јануари 26, 2010, 12:16:03 »\nВелиу: Груевски ќе заврши како Милошевиќ\nЗаканувачко писмо до премиерот Никола Груевски упатил во неделата Фазли Велиу, претседател на едно од Здруженијата на поранешните борци на ОНА, пратеник на ДУИ во Собранието и вујко на лидерот на партијата Али Ахмети\n"...- Албанските ученици најпрвин ќе го изучуваат албанскиот јазик, а потоа ќе ги учат и странските јазици, па и твојот јазик..."\n"...Иако Груевски вели дека за тоа има поддршка од меѓународниот фактор, треба да знае дека тој фактор може да има влијание надвор од границите на Македонија. Овде фактор сме ние..."


SVR Rubialine Sun Cream for Redness-Prone Skin SPF50 / СВР Рубиалин Слънцезащитен Крем за Кожа със Зачервявания SPF50 x40мл\nВие сте тук: Начало / SVR / SVR Rubialine Слънцезащитен крем за кожа със зачервявания SPF50 x50 мл\nSVR Rubialine Слънцезащитен крем за кожа със зачервявания SPF50 x50 мл\nКрем със слънчева защита от гамата Rubialine, подходящ за чувствителна кожа със склонност към зачервявания, който предпазва от вредните UV лъчи със защитен фактор SPF50, успокоява и хидратира кожата, премахва усещането за парене и опънатост, намалява интензитета на зачервяванията. SVR Rubialine Sun Cream for Redness-Prone Skin SPF50 е с лека текстура, която бързо се абсорбира от кожата и не оставя бели следи. SVR Rubialine Sun Cream SPF50 не съдържа аромати и парабени и е тестван под дерматологичен контрол. Ползвайте единствено за външна употреба. Избягвайте контакт с очите и използвайте преди изтичане на срока за годност. Съхранявайте на място недостъпно за деца и далеч от пряка слънчева светлина.\nКремът против зачервявания включва иновативна комбинация от 3 активни системи:\nПреди излагане на слънце се нанася достатъчно количество от продукта върху почистена кожа на лицето, шията и деколтето. Използвянето на по-малко продукт, нямалява нивото на защита. Нанасяйте често, особено след изпотяване, плуване или подсушаване с кърпа.


Хм Ford оттегли откровен видео, чиято цел - да покаже, как социалните мрежи влияят на съзнанието на хората.\nКозметик Ем Ford Премахнахме видеоклипа, който е демонстрирал своята брутална реакция абонати Photoblog, което е отражение на цялото общество като цяло. Ем видео публикуван на услугата YouTube на 1 юли, гледани повече от 1, 5 милиона пъти.\nFord реши да проведе социален експеримент. Момичето страда от акне (възпалително заболяване на кожата), реши да бъде справедлива и към обществото и е сама по себе си и започва да публикуват снимки преди и след прилагането на грим, в които ясно се виждат недостатъци цялата си кожа.\nЗа трите месеца от такива публикации GM получи около 100 хиляди жестоки коментари, в която хората се отдадоха на подобни изказвания като: "Не мога да гледам на него", "Каква е с лицето си", "Лицето й изглежда отвратително", "Тя веднъж някой ден се измие? ".\nUm показа как силно влияние върху възприемането на себе си е от мнението на другите, както и в някои ситуации, критиката на външни лица може да бъде фатално за човек с крехка психика. "Един от основните проблеми, които днес мнозина лице, е, че ние преследват съвършенство, регулиране появата им по стандартите на красотата. В този стремеж на много хора забравят едно много важно нещо - вие сте красива сами по себе си, "- каза Ем.\nТя е уверена, че нейният проект ще помогне на много млади хора, които страдат от факта, че появата им е далеч от идеалното.\n"Прекарах много години в преследване на съвършенството. И знаеш ли какво открих? Празна черупка, когато видя отражението си в огледалото. Не лов за съвършенство, вие никога няма да достигне. Съсредоточете се върху е най-добрата версия на себе си. как е в силата си, "- пише Ford в една от последните си блог Photoblog.\nЗа да се преодолее срамежливостта си, тя решава да се превърне в кукла\nВидео "бори" котка и тигър е хит в YouTube\nКакво ще стане, ако се срине при скорости под 200 km / h\nНевронна мрежа Facebook е позволил да се контролира движението на хора, заснето на видео\nТази нежна снимка проект за невероятно албиноса направите различен поглед към "специални"


Message: No message Thursday, 30 June 2022 - 13:18:35 PM\nСТРАНДЖАНСКИ МАНОВ МЕД вече с престижното лого от Европейска комисия с най-висока степен на защита и контрол. Медът е изследван с два сертификата за качество био и защитено наименование за произход с електропроводимост 1.42 mS/ sm (минимумът е от 0.8mS/sm нагоре). Електропроводимостта, означава, че медът е богат на минерали желязо, калций, магнезий, калай, силиций, натрий, фосфор, мед, манган. Тъмният цвят при меда е пропорционален на антиоксидантите.\nМощен антиоксидант борещ се срещу свободините радикали, които причиняват рак. Защитава кръвоносните съдове и подсилва имунната система. Поддържа здравето на простатата.\nГаловата киселина е антиоксидант, който е в състояние да неутрализира свободните радикали, които увреждат клетките. Установено е, че галовата киселина показва цитотоксичност към раковите клетки, без да уврежда здравите клетки. Доказано е, че галовата киселина предпазва срещу рак на простатата и левкемия.


Ваза с две сърца — GiftBox.bg\nРазмери: 11,5/6/9 см.\nТърсите подарък, който да предложите на ваши близки или приятели? Желаете да не изхарчите твърде много средства, но да се възползвате от въздействието на изненадата? Произведен от Ceramic world, този Ваза с две сърца ще ви очарова, за да се възползвате в пълна степен от възможностите на продукта. Ваза с две сърца e изделие с оригинално качество от Ceramic world.\nМожете да се сдобиете с Ваза с още днес на феноменалната цена от 19.90 лв. и да се възползвате от ексклузивната доставка, за да зарадвате себе си или познат. Този продукт към настоящия момент е Наличен в продуктовата ни гама и можете да го поръчате само с един клик на мишката. Може да изберете Ваза с и на тел. 0899 866 520, в случай че не желаете да губите време и наш служител ще ви помогне да завършите своята поръчка в рамките на по-малко от минута време.


така и така » “Релевантността” на нерелевантните\n99-те процента са общественият баласт. Онова, което започваш да изхвърляш, когато балонът тръгне рязко да пада, подводницата рязко да потъва и онова, което не е нищо повече от пушечно месо с една-единствена роля – да бъде похарчено в името на обществото в един конкретен момент, а именно когато там му дойде времето. Но междувременно тъпото пушечно месо задължително трябва да върши и някаква работа и да е щастливо, че хем ще го доят, хем накрая ще го направят на котлети. Щастливо то трябва да е, защото ако не е, в момента на коленето котлетите ще станат жилави, а никой не иска да яде жилави котлети. Не е кашерно. Не изглежда, че някой, на който му е даден разсъдък, ще се върже на тия говна, но с обективната реалност не се спори, колкото и абсурдни неща да се случват в нея, особено когато са плод на магическия инструмент групова синергия.\nГруповата синергия има свойството да кара хората да изпълняват абсолютни говнарщини, като например пияни да се катерят по джамовете на 11-я етаж на блока, след което, логично, да се срещат със земята и да приключват тъпия си жизнен път; или пък с вярата, че вършат някаква глобално отговорна постъпка с колосална значимост, да си раздират потника и да се жертват в името на някаква хуйня, която им е завибрирала на честотата в точно този момент; или с викове ура, алаху акбар, или каквото там ще да е, да се юрнат като пълни аутисти към “врага”.\n99-те процента идват във всякакви форми, цветове, полове и класови принадлежности. Сред тях има и крайни бедняци, и крайно охолни и самодоволни типове. Те се срещат във всичко и навсякъде. По презумпция е редно да се смята, че човек е не просто заобграден от тях, а че е техен редовен член, ако го влече “нормалността”, има вътрешния порив да спасява човечеството от и изпитва сакрална потребност да бъде неразделна и неразривна част от “обществото”.\nИма и нещо друго, което той не усеща, но му е поставено като житейски ЗИП предмет в училището на живота, а именно\nда пази статуквото.\nТой е негласния цербер на статуквото. Той е програмирания цербер на статуквото. Церберът бива два типа: пасивен и активен. Пасивния се активира при наличие на стимулация, демек дразнител — някой казал нещо и така нататък. Активния обаче се разделя на три типа:\n1) по убеждение — най-примитивното ниво — оня, който ще те убие в името на това, в което вярва, бясната мастия с пяната на устата, ултимативния радикален боклук;\n2) мотивиран — тоя е мотивиран от трети страни да варди, я чрез някой лев по някоя сметка, я насилствено; той не го прави по призвание, а защото е тъпото куче на Павлов — научил се е какво да прави като влезе шефа;\n3) 1 + 2 — статуквото не е просто, в смисъл, ако беше просто, нямаше да сме на тоя хал, та следи кой не е достатъчно убеден, та има нужда от мотивация и обратното — кой има нужда от поощрение за добре свършената работа като страж.\nМного пъти са ми казвали да ида да се прегледам, че имам нужда от терапия и лечение и ей такива говна от категориалното мислене на баласта, който има и свойството да е оригинален точно колкото радиоточка от соца. Веднъж една беше достигнала кулминацията като каза “не знам дали имаш деца, а може би и не трябва”. Показателно е как представителя на 99-те процента, дори сам при среща с патоген, драпа да възстанови пробива. Програмата му е такава — жертвай си жалкия живот ако трябва, за да опазиш статуквото.\nАма тя тая работа не идва от въздуха. Това поведение се предава по наследство от хуманоид на хуманоид, като семейния златен пръстен. И децата от малки получават общественоугодни рамки — “така не е хубаво да се прави”, “какво ще си помислят хората”, “подаръци има само за който слуша”.\nИ вие можете да си мислите каквото щете по въпроса, но еволюцията, каквато са ви я натресли добре смляна за по-лесно усвояване, и проба-грешката, като алтернативна теория, не създават нещата така. На мен, разбира се, ми е лесно да казвам такива неща — все пак съм “конспиративен теоретик” според 99-те процента и вместо да се придържам към простичко обяснимите неща, достъпни непосредствено под носа ми, “си губя времето и живота” да съм вечната контра. Хуманоидът винаги измерва всичко прагматично и винаги от ограничеността на собствените си познания и наложено разбиране: “губиш си времето”, “можеше да направиш нещо стойностно”, “пропиля си живота” и други такива лайна.\nЗа хуманоида е важно какво мислят хората. Да не го помислят за “сбъркан”. Затова и родителите му вменяват това от ранна възраст — нещата трябва да се правят “по правилния начин”. “Правилното” правене на нещата изисква те да са одобрени от обществото. Важно е образцовата обществена бурма да се придържа към обществените критерии и да не прави нищо, което може да застраши приемствеността на останалите към нея. Затова в сайтове като Quora, които синтезират мъдростта на нормалните по най-показателния възможен начин, ежедневно има толкова много въпроси, започващи с “Is it wrong if…”\nТо се знае, аз също не съм расъл във вакуум и собствените ми родители цял живот са искали да се вписват в “нормалното”. Всъщност “в рамките на нормалното” е любим техен израз. От него разбираме, че нормалното има установени рамки, отвъд които следва страшното. А страшното е я да те тикнат в лудницата и да те бухат с електрошокове и тежки медикаменти, като съседката Ива, която изтрещя и беше най-плашещата картина в блока дълго време; я да вземеш да се подлъжеш и да влезеш в някоя секта; я да те отритне обществото и да живееш като “скот”, както обича да казва татко. Той не иска да посочи пример, защото го гложди, че така “не е хубаво”, затова се пада на мен да дам примерът, който той се спира да даде — съседът Божидар Бакалов, бащата на близначките Ивайла и Божидара Бакалови, който живее два етажа по-надолу. Човекът, който тотално загуби връзка с човечеството и живее като един шибан Робинзон сред градската джунгла. Има много аспекти как се случи всичко това, но в крайна сметка не ви е работа да ги знаете от мен. В “жълтата преса” ги има и, повярвайте ми, не е като да са “фалшиви” или “недостоверни”. Поне в голямата си част.\nОт всичко това виждаме, че обществото е саморегулираща се сила, досущ като човешкия организъм — не търпи външни тела и с особен педантизъм и методична злост ги отстранява. С обществото или си, или не си. С всички произтичащи от това последици.\nОбществото само по себе си е радикална терористична организация.\nНо не и в очите на членовете си. Както и ония с чалмите, които режат срамните устни на момичетата и им зашиват шундите после и няма да имат никакви угризения да ебат малките ви дечица в дупенцата, когато се юрнат по добре асфалтираните европейски улици. В собствените си очи те не са терористи, а се грижат за опазването на средата и традициите си. Те в това вярват. Те също са общество. И в крайна сметка защо това, че бялото, зализано, социално отговорно, педалско европейско общество не приема техните възгледи за “нормални” и иска да им наложи своите, да е “правилно”, а не например обратното? От страх. От страх, че целия подреден живот с правилно положените основи на образованието, специализацията, професионалната ориентация, кариерното развитие, отпуските на хотел с ол инклузив, голям смарт телевизор, кола на лизинг, вила и нов апартамент, ще отидат по дяволите. Което е глобален endgame. Син екран на обществения уиндоус. ИскаПлаче на целия свят. Скоротечен рак на мозъка на цялата планета с метастази във всичко и всички.\nИ обществения баласт бърза да “регулира” всяко нещо, което може да застраши програмирания в главата му път. Всяко “отклонение” трябва да бъде “коригирано”. Още в зародиш. Преди да се превърне в “опасна тенденция”. И то с цялата налична сила и гняв, с целия наличен ресурс. Това не е просто “корекция”. Това е смазване. Обществото е устроено така, че да смазва с тежестта си. За всеки случай. За да няма рецидив. За да се даде ясна представа какво се случва, когато се изправиш срещу баласта.\nС грубата сила не можеш да се бориш. С тежестта на баласта не можеш да се бориш. Някога опитвали ли сте се да се биете с дебел човек? Мама им и свине деба, за тях законите на гравитацията не важат. Те са като шибани неваляшки. Да се изправяш срещу обществото е нещо много повече от това да се биеш с дебелак. Равносилно е на самоубийство и не е признак на особен интелект. Но има и такива слабоумници. Които като се съберат с няколко единомишленика, решават че имат критична маса, която може да генерира лавина, достатъчно голяма, че да събори поне една от “рамките на нормалното”. Че носят промяната. Нещо повече — че те са промяната.\nБедни ми копелета, колко сте заблудени.\nС всичките си вегански фестове, педалски паради, зелени кооперативи, грийнпийс демонстрации и каквото там още ви идва на ум. Нищо никога няма да съборите, нищо никога няма да промените. Единствената промяна, която ще се случи някога, ще е тази, от която онези, които управляват обществото, имат интерес. Ако тази промяна ще ви продаде десет други идеи, които да канализират излишната ви енергия правилно и/ли хиляда други продукта. Моля ви се, спрете да гледате на себе си като нещо по-различно от tools и дефектна част от пазителите на статуквото, която по един или друг начин ще бъде оправена.\nИ нека дори не почвам всички ония олигофрени със стартъпчетата, дето disrupt-ват “установените модели” в тая и оная област. За всички дечица, на които батерията им е повече от изчислителната мощност, бих искал да синтезирам как стоят нещата в света.\nЩе дисръптнете дедовия.\nСветът не е на тоя хал, защото всеки двайсегодишен с големи амбиции, излишна енергия и уверението на майка си, че е толкова талантлив, че непременно ще е следващия Зукербергер, Джобс, Гейтс или Мъск, се събужда една сутрин с гениална идея и до края на годината вече е милиардер. Светът е това, което е именно защото това не може да стане. И за да приключа малкото си лирично отклонение, изходите от дисръптващата идея, ако е наистина много добра и много дисръптваща, и на практика създава “опасен прецедент” за дисръптване на статуквото, са три:\n1) някой гигант да я купи и да консолидира статуквото (пример: YouTube) — майката е щастлива, стартъпърчето се вижда у пари, жени се за ученическата си любов, раждат им се деца и изобщо идилия от женските книжки;\n2) някой да съсипе от дела клетото стартъпче докато повече не може да понесе, после да го придобие и да консолидира статуквото (пример: Napster) — майката много се тревожи, може да развие я рак, я язва, бъдещето на семейното генийче е 50/50;\n3) описаното в 2 + поръчка за смъртта на младия талант (пример: Grooveshark) — майката си изплаква очите, обвинява се за смъртта на талантливото си дете, отношенията в семейството се осират тотално и/ли някой умира, fail отвсякъде.\nПомня случката преди 7 години, когато Виргиния Захариева трябваше да представя 01. Тя поиска да се срещнем преди това, както разбрах по-късно, да прецени дали съм достатъчно ненормален. Не бях. Оказах се твърде нормален за нея. Затова се наложи вместо нея там да бъде Георги Ангелов. Съжалявам, ако така научава, че е бил втора цигулка, ама това е живота, приятелю. Мина време, гостувах в едно предаване по Христо Ботев с водещ някакъв клет поет, чието име не помня, но помня, че сподели как всяка вечер си лягал в 9. Един вид, ритуал. Та този поет тогава каза “Вержи е толкова откачена, че се е заканила да ни събере на литературно четене в 3 часа през нощта!”. Това бе моментът, в който разбрах, че откачеността на нормалните винаги е безопасна — те няма да оберат банка или да извършат нещо друго против правилата. Против правилата ще действа малък процент дефектирали. Дефектиралите са онези, които под една или друга форма са казали я да си ебете майката с вашите правила и норми, но обикновено са толкова прости, клетниците, че свършват я в дранголника, я с игла във вената, я никой не ги открива повече. Те действат против правилата. Откачените сред нормалните действат в правилата и откачеността им обикновено се изчерпва с авангардно облекло, провокативен цвят на косата, пиърсинг на носа, в екстремни случаи, на путката, и поведение, от което другите могат да се изчервят или адмирират, но все така напълно безопасно. Затова с откачените сред нормалните е по-добре да си нямаш работа. Нито с техните критерии за каквото и да било. For те са същия боклук, само с повече претенция и его. Също, в този параграф няма кавички на думите с чисто илюстративна цел.\nОпорните точки на 99-те процента са празни понятия от речта, измислени конкретно да дават насоки на мисленето и поведението. “Етика”, “морал”, “норми” /на поведение, хранене, говорене, обличане, други/, “достойнство”, “доблест”, “чест”, “уважение”, “патриотизъм”, “равноправие”, “социална отговорност”, “възпитание”, “човещина”, “добро”, “зло” и така нататък, и абсолютно безсмислени схващания от слабоумния тип, че четящия книги човек е по-умен, че “доброто” винаги побеждава “злото”, че скромността краси човека, че ако бачкаш като пълен ретард и много искаш нещо, накрая неминуемо ще го постигнеш. Ей такива. Без да се опре на някоя от тези абсолютно празни и безсмислени тъпни, хуманоидът губи опора, може да даде късо и да му се ебе путката майна. Би изгубил смисъла на безсмисления си живот.\nЗатова на обществените хуманоиди им е жизненоважно да вярват, че светът е добро място и да подкрепят това с рандъм снимчици и клипчета от нета на сакати спортисти и други такива лайна, които доказват с огромна сила уникалното събитие как един сакат на един милион е приет нормално от точно определена група в точно определен момент. Просто наистина им е важно да вярват, че в света има “добро” и то не просто го има, а е навсякъде (нищо че 1 на милион не е кой знае какво мерило в подкрепа на твърдението); че светът е “правилно” подреден и ще продължи да съществува “нормално”. Че “нормалността” ще претопи “ненормалността”, нищо че единствения начин това да се случи, е чрез откровения тероризъм на грубата сила.\nИма народна поговорка, датираща още от зрелия социализъм:\nКойто се цепи от колектива, колектива му го набива\nНие живеем в ада на стадното. За да изградим нов свят, масите трябва да изчезнат. Да бъдат заличени. Масовото, стадното, кооперативното трябва да умре. Нормалността трябва да умре. Но това е невъзможна фантазия. Стадото е твърде полезно за статуквото, за да бъде бракувано. Виж, да бъде понамалено чрез едни или други средства, може. И без това огромна част от тях са чисто и просто “useless eaters” — термин, използван от нацисти, президенти и администрации толкова много пъти в последните 70-80 години, че ако масите разполагаха с разсъдък, щяха да разберат, че не ги чака нищо добро. Че ще бъдат по един или друг начин впрегнати в нещо, колкото пъти може, а после бракувани. И под бракувани нямам предвид пенсионирани на остров. Освен ако нямаме предвид едноименния филм.\nИ тъй като масите не са умни, те са страхливи. Ама да си ебе майката колко са страхливи. Уравнението там е просто — колкото по-тъп е един човек, толкова повече го е страх. Което е добре дошло. Стане ли дума за нещо страшно — я заушка, я поскъпване, я съкращаване на работни места, масите изригват. Правят протести, революции, дори преврати. Когато се чувстват сред свои, са готови и да линчуват. Това световната история го познава откакто е създадена. Еволюция в това отношение няма и няма да има. Програмата работи перфектно, а работи ли едно нещо, всички знаят, че не бива да се пипа. Най-вече програмистите.\nНе бива да се пипа, но може да се подобри контролът. И за управлението на масите са създадени специални бюрократични апарати, даващи доживотен хляб на хиляди гърла като допълнителен бонус. Безполезни машини за писарушки и бездарни нещастници, за които най-голямата житейска реализация е да създават нови норми, закони и правила, да ги гласуват и приемат. Европейския парламент, ООН, ЮНЕСКО, СЗО. Организации и организацийки. Структури и структурки. В тях работят неуморно пчелички, грижещи се кулата от карти да остава колкото може по-стабилна, а председателите се избират на база на несъществуващи абстрактни чекии, като “морален интегритет”. Бах му майката, това е една от най-големите глупости, които съм чувал. Морален интегритет! Еби му меча. Това бие даже и политическа воля.\nНо 99-те процента имат свойството\nда искат да вярват\nвъв всяка една тъпотия. Те наистина желаят да вярват в доброто. В общото, но не по-малко и в личното. Желаят да вярват, че и този път няма да ги диагностицират с “неизлечима” болест, желаят да вярват, че дребното им житейско мошеничество, като например да поебат чуждо, и този път ще мине неразкрито, желаят да вярват, че следващото правителство вече наистина ще “свърши работа” (?!?), желаят да вярват, че точно на тях няма да им се случи някаква тъпня, или обратно, че точно на тях ще им излезе късмета в нещо. А когато човек желае да вярва, той до такава степен е загубил връзка с обективизма, че най-лесно е да му дадеш зрънце надежда и той да е твой докато пукне.\nКривия чеп тук е, че хуманоидът-член на обществото не може да надскочи концепцията, че сам по себе си е не просто нерелевантен, а безсмислен. Единствената полза от него и по ирония, негова роля в живота, е да бъде част от многото полиращи топчета в големия барабан на живота. Целта му е да полира всяко пуснато в барабана нещо. Без тази цел и роля той би имплодирал дори само от мисълта, че отговорът на въпроса му “защо съм тук” към “висшата сила”, “бог”, или както там е избрал да нарече невидимото, за което знае, че го контролира, ще е “lol, за ташак ве”. Затова хуманоидът не задава екзистенциални въпроси, а се фокусира върху потребността да шлайфа по всеки един възможен начин и, разбира се, доколкото му стига капацитета. Което по принцип е достатъчно окупиращо капацитета му занимание, та да не му остави време да вдене основното:\nживотът му и всичко, което извършва в него, е с глобална стойност нула.\nИма някакви психопати тука, които вярват в “историческата” стойност на живота на тоя и оня. Там на Айнщайн, Левски, Майка Тереза и прочие измислени персонажи. Толкова са изветрели завалиите, толкова са overcapacity от делничните неща в живота си, че не могат да проумеят, че всичко това е част от статуквото. Вярата дори в най-тъпите неща — че тревата е зелена, а небето синьо е част от статуквото. И за това има дяволски добра причина.\nАко не вярваш в нищо, ти си опасен за системата.\nИ те вярват, щото толкова им е и акъла. Едно време, понеже бях “злоядо” дете, майка ми ми разказваше потресаващата история как Левски, докато обикалял комитетите и путките майни там да организира революцията на селтаците, една вечер стоял гладен на тъмно и си казал “Ех, да имаше сега три-четири маслинки, щях да се нахраня”. Ама ви казвам, толкова убедително я разказа тая история, че сама си повярва и се разплака. Години по-късно аз получих хабер от висша сила, че българското освобождение не е най-непоръбената и алтруистична история евър и се сетих за онова, което всички знаят, ама се правят, че е част от ония моите конспиративните теории:\nИ понеже това ще бъде един сравнително сдъвкан и смлян пост за по-лесна асимилация, синтезирам: историята е без значение, тя не съществува и не олицетворява нищо. А ако драгият читател благоволи да прочете до края, ще разбере, че освен нея не съществува и нещо друго.\nОбаче сега-засега майчиците разказват истории за Левски, злоядите деца прояждат, кьоравите проглеждат, за сакатите се строят рампи на обществени места, аутистите биват посрещнати с широко разтворени обятия от обществото и за да не се превърне светът в утопия, толкова сладка, че да измрат диабетиците без време, е нужен периодично появяващ се нов антагонист. Ятото врани, дето поска гроздето в лозето, така да се каже. И ето го например “езикът на омразата” — кулминацията на всичко кухо и безсмислено. Понятие, създадено единствено защото е удобно за оправдаване на борбата с него и свързаните с нея милиарди в определени джобове. Също като “тероризма”. Също като “глобалното затопляне”, което, след като се оказа пълен ташак, бе заменено ей така от днес за утре с “климатичните промени”, за да не се прахосат вече положените основи в говеждите мозъци. Също като “дискриминацията” и всички останали специално сътворени за нуждите на определена цел проблеми.\nСпоред едно изследване, има 7 човешки емоции — страх, радост, изненада, гняв, отвращение, презрение и тъга, според друго са 6, според трето са 4 с нюанси. Все тая колко са.\nФактът е, че омраза в тях не присъства.\nГневът и отвращението обаче присъстват. А гневът и отвращението са дълбоки чувства и не се появяват в почувствалия ги ей така от въздуха, както примерно може да се появи спонтанната радост, че днес ненадейно ти се е усмихнал късмета и най-накрая си наебал нещо. Те са реакция към конкретен фактор, среда, поведение, отношение, друго. Има хиляди причини. Колкото причини има да хихикаш ехидно, толкова причини има да се отвратиш. И това, че е модерно хората да си монтират восъчни муцуни с тъпи усмивки, е от полза единствено на психоаналитиците, които после ще трябва да анализират дълбоко натъпканите в разпадащите им се души проблеми, защото обществото така ги е научило — да не изразяват емоции различни от телешки възторг, за да не бъдат отритнати. И когато един ден разберат, че нещо в тях хич не е като хората, вече е доста късно.\nСледствие от това и друга важна отличителна черта на добре работещата и смазана обществена машина е самоцензурата. Самоцензурата се случва когато по една или друга причина хуманоидът прави преценката, че онова, което вътрешно мисли и чувства, ще има негативни последствия за него и като едно истинско човешко същество пресмята елементарното уравнение, че е по-добре да запази нещото за себе си. Сега, тука идва моментът, в който това може да стане тихомълком или да бъде превърнато в демонстративен акт — “Щях да отговоря подобаващо, ако доброто ми възпитание не ме спираше”. Кучко, моля ти се. Ако имаше достатъчно мозък to get over your fucking self и да погледнеш отстрани, щеше да разбереш, че особения елемент на интелектуална гордост и победа, който този демонстративен акт носи в очите ти, в действителност представлява картината на падението ти.\nЗа негативните последствия мога да дам и пример. Кандидатствах за една позиция през един познат и след няколко дни той ми каза, че кандидатурата ми е отхвърлена, защото “хората нещо не били харесали туитовете ти”. И понеже аз, за разлика от другите обществени кавали, не съм толкова прост, че да дълбая и разисквам причините за събитието, поправих грешката си като просто изтрих връзките към социалните си профили от сайта. И големия ташак се случи месец по-късно, когато ми се обади една госпожа от същата тази компания да ме покани на интервю. Когато социално неприемливия дразнител от сайта ми, а именно връзката към туитъра ми беше отпаднала, вече бях окей кандидат. Отделно, обществената памет е най-късото нещо евър — многократно по-къса дори от пишката ми.\nТа лафчето “Х пъти мери, един път режи”, неслучайно е чест гост в домашната образователна доктрина, чрез която семейството има за цел да възпита един добър, почтителен и съобразителен обществен член, като изкорени детския порив каквото му е на ума, това да казва и вместо това му вмени, че трябва да се съобразява с хората наоколо, та да не се почувстват обидени, което, както вече казахме, а и видяхме, носи само негативи.\nА да се почувства обиден някой и в следствие на това да предприеме действия или поне да му хрумнат идеи е много лесно, тъй като хуманоидът високо цени себе си. Лошото на обидата обаче, имам предвид лошо за него, е че\nобидата е лично състояние.\nРеакция на външен фактор през призмата на конкретното лице и неговата “ценностна система” за това къде точно е границата му на адекватно поведение. Обиждането като феномен само по себе си издава, че от момента на обиждането за неопределено време нататък конкретния индивид ще функционира по “ненормален” начин. Обидата е шалтер. Щрак и с този човек повече не може да се общува на ниво разумно същество. Каквото и да искаш да изкомуникираш с него, вече е невъзможно и всяко усилие е напразно. Лошото на обидата е, че шалтерът щраква индивидуално за всеки и има пълни психопати, които в Люлин им викат “тънкообидни” и далеч не са пренебрежима бройка, на които тъпото реле им залепва от най-малкото нещо. Което, учудващо, е напълно приемливо в обществото. И може би затова не разбирам защо ако някой реши да си пръсне мозъка в резултат на “ненормалното” си функциониране, което е типично поведение за “ненормалните”, това не се приема в реда на нещата, каквато е логиката в случая, а се търси външната причина. За жалост, тази идея е толкова сложна за четящите хуманоиди, че ще трябва да я опростя до:\nРешението някой да се застреля е лично негово. Нещо повече, отговорността за всяко действие на индивида е лично негова и ничия друга.\nНо работата е там, че първо подобна идея е твърде сложна и радикална дори за допускане и самото й допускане е повод за създаване на “опасна тенденция”, и второ,\nпрехвърлянето на отговорността е коронния номер на обществото и то няма да си го даде не просто без бой, а въобще.\nЗа целта са измислени понятия като “тормоз” и дори “кибертормоз”, които свидетелстват, че действието е извършено един вид чрез “склоняване” и виновен е някой друг, не олигофрена сам по себе си. Ако конкретен виновник не може да бъде посочен, има “колективна отговорност”, която е същото като изравнителна сметка на абонатната станция — всички ядат лайната заради един-двама мизерника.\nКато човек, който е учил до седми клас по времето на прогнилия социализъм, когато положението беше по-зле и от сега, помня как постоянно някой малък боклук, след като се окажеше, че невинната детска простотия не е била толкова невинна — я някой реве, я е предизвикала неочаквани щети в социалистическото имущество, хвърчеше при другарката с думите “Той ми каза да го направя”, с което се опитваше да свали от себе си отговорността за своите действия и да я прехвърли върху чуждите думи. Помня кристално ясно как обаче другарката Иванова безусловно му показваше, че тия номера не вървят с “Ами ако той ти каже да се хвърлиш в морето, ще се хвърлиш ли” и имахме един малък дришльо с висящ сопол и увесена глава, който тутакси бе разбрал, че не чуждите думи правят дупката в главата, а собствените ти пръсти, които натискат спусъка. Поклон, другарко Иванова, за това, че ми дадохте тази перспектива.\nОбаче понеже другарката Иванова я даде само на мен и още няколко души, които може би са имали ушите да я чуят, от тук виждам общественото несъгласие и гняв от подобна идея, особено на фона на това, че прехвърлянето на вина, вече казахме, е коронен номер и един от основните пилони на съвременното постдемократично общество, затова искам да ви запозная със секцията отказ от отговорност от общите условия за ползване на изделието Ивайло, с което ще закрия темата:\nИвайло се предоставя на потребителя във вида, в който е. Ивайло не поема отговорност за възникнали проблеми, загуба на информация, физически, психически или каквито и да било щети в следствие на употребата му. При никакви обстоятелства Ивайло не може да бъде отговорен за преки, косвени, специални, случайни или предизвикани щети или загуби. Всяка ваша интеракция с Ивайло удостоверява безусловно вашето съгласие и приемане на тези условия.\nОтне ми 40 години да се самоидентифицирам и понеже обществото е влюбено в етикетирането, нека ви кажа какво съм аз. Нихилист-мизантроп. И като такъв, не изпитвам омраза. Гняв, отвращение и презрение — да. Омерзение също, но това е в моменти на слабост. Омраза не питая. За да изпитвам омраза, е нужно отсрещния да не ми е безразличен. А с изключение на десетина-двайсет души в света, всички останали са ми безразлични. Към тези, които не са ми безразлични, изпитвам любов и топли чувства. Всички останали са ми хладнокръвно expendable. Бих ги изхвърлил с непоклатимо ледена физиономия в Марианската падина. Не защото ги мразя, а защото хората за мен са без стойност. Те са NPC-та, които по стечение на обстоятелствата някой е сложил в играта ми и които приемам с хладно безразличие до момента, в който не навлязат прекалено грубо в зоната ми на комфорт. Има разни нещастници, които твърдят, че човек трябва да напусне зоната си на комфорт, за да , но мен животът ме е научил другояче — ако някой иска да ме извади от зоната ми на комфорт, то е единствено за да ме наебе и по тази причина въобще не реагирам добре на това.\nЛошото за обществото в този случай е, че много му се иска да ме диагностицира. Обществото обича да поставя диагнози на “ненормалните”. Кофтито обаче е, че и нихилизмът и мизантропията не са “състояния”, които подлежат на диагноза (и “лечение”) и реално, чисто технически, аз съм поне толкова “нормален”, колкото всички останали. И този факт сам по себе си е като да еба обществото в разклецания гъз, без то да знае кой го ебе. Все едно съм невидимия.\nНе мога да си изкривя душата и да кажа, че в живота си не съм употребявал думата “мразя”. Със сигурност съм я употребявал, особено в по-бесните си и непокорни години, когато светът е предимно черен и бял. Но от друга страна от много години насам тя не е част от речника ми, защото изгуби смисъла си и както казах, за да мразя някого, нужно е той да не ми е безразличен. Така че в момента не мразя никого и когато чуя че поредния ретард третира правото на несъгласие и посочване на видимите дефекти на нещо или някой като “хейт”, или както бе наложено в последно време българското понятие “да мразиш”, си вадя изводи единствено за това колко безкрайно тъп човек има отсреща. С не по-малка сила си вадя изводи за човек, който говори за “негативност” и “негативизъм” като за някакво заболяване. Колко куха лейка трябва да си, дееба.\nОбществото обича навика, обича познатото и много мрази промените. Най-вече промените, които оказват пряко въздействие върху рахата му. Това е най-силния му дразнител. То иска да нареди нещата така, че не просто винаги всичко да се случва по предвидим и познат начин, но да има и постоянна градация на личната кирия. И е готово да се съгласи и дори самò да предложи всякакви мерки, които да бъдат наложени, само и само нивото, ако не може да се подобри, то поне да остане същото – повече камери, по-сурови наказания, повече следене изкъсо на “дефектните” граждани. И много, много се фрустрира, ако някой не е съгласен, или, не дай си боже, тотално му е през хуя за точното ниво на сигурност и комфорт, което дадения представител на обществото е приел за норма за себе си. А фрустрацията никога не е добър съветник за действия.\nНо това не важи за представителя на тази група. За него такива common sense неща не важат. Натиснеш ли му бутона, реакцията ще е незабавна. Вярно, тя не е твърде оригинална и кулминира обикновено я с изиграването на “хейт” картата, я с поставянето на диагноза “малка пишка”, я с презрителното “мъж” (с кавичките), я с намесването на едно друго уникално понятие — “комплекси”. Появи ли се едно от тези, налице е неоспоримо свидетелство, че този обществен представител е достигнал границата на капацитета си. Допълнителна стимулация би предизвикала деструктивно въздействие — индивидът ще получи необратими вътрешни щети пред лицето на факта, че дори това не е дало резултат, а в арсенала си не разполага с повече средства. Което е силно обидно.\nИ тук идва вече ред на по-горе споменатия коронен номер — вменяването на вина. Обществото оперира елементарно — ако някой е обиден или анално наранен, то някой друг трябва да е виновен, за да не се развали баланса. Ако някой падне на улицата — друг е виновен. Ако някой е на хероин — друг е виновен. Ако някой се качи да си прави селфи на строеж, падне и се убие — друг е виновен. Ако някой няма пари — друг е виновен. Ако някой се прибира вкъщи колкото да спи, а в останалото време се чуди как да бърше улиците, но не се развежда заради децата — друг е виновен. За всичките лайна в живота винаги друг е виновен, а в един по-общ план — цялото общество е виновно. Индивидът никога не е виновен за нищо. За емоционалните си проблеми, за плитките си разсъждения, за това че е откровено просто парче, за това че мирише, за това че не е ебал. И в случай, че някой е чел по диагонала до тук, искам наистина окончателно да срина тази кула от карти:\nПутко, няма друг виновник за хала ти, освен теб!\nА още по-кривото идва от там, че\nмен въобще не ме ебе!\nНе ме ебе за провалите на никой, не ме ебе за успехите на никой, не ме ебе за мечтите на никой, не ме ебе за амбициите на никой, не ме ебе за правата, които някой смята, че са му отнети и/ли заслужава, не ме ебе дали обича да лапа половите органи на някой от същия пол, не ме ебе за самооценката му, не ме ебе дали нещо го обижда, не ме ебе какво е мнението му за моето или нечие друго поведение, не ме ебе за нищо и никого в обществен план и “омразата” няма нищо общо с това. Като моля някой любезно да се застреля, не е защото го “мразя”, а защото ме отвращава и предпочитам той да не е част от света ми. А отвращението, вече пояснихме, е основно човешко чувство, което ми е позволено не само според хартата на правата на човека, а също и защото е толкова дълбоко заложено, че е подсъзнателно. А подсъзнателното е най-истинско, това ще го каже всеки психоаналитик. Друг е въпросът, че житейския ми опит досега сочи, че онези, на които обществената система на образование, преценка и оценка е дала право да се ровят в главите на другите, са най-обърканите, потиснати и като цяло нездрави хора с крещяща нужда от помощ сами по себе си. Факт, достатъчно красноречив за качеството на обществото, неговите рамки и модели.\nТъй като “нормалността” не обича екстремумите, да си нормален означава да си посредствен, а обществото на нормалните е измислило гордостта от посредственото. Примерно уау, някой може да сортира кренвирши толкова бързо. Или да бие печати толкова бързо. Или да чете по една книга на ден. Или да вдига триста кила щанга. Или всяка друга пълна малоумщина, която запазва “нормалността” и показва колко хубаво може да бъде в света на “нормалните” и как това е раят. И ако някой е на друго мнение, примерно че да си посредствен не е за гордост и афиширането на това е меко казано отвратително и деструктивно, то този някой е “хейтър” и трябва да бъде изшлайфан от топчетата в барабана до постигане на нужното мислене. Без оглед на точния метод на шлайфане, позволено е всичко.\nТерор в името на обществото не е терор.\nВсяко излизане на улицата, всеки сблъсък с 99-те процента ме убива. Затова гледам да се прибера час по-скоро зад четирите стени и да се изолирам поне от основната част на този ад. Мечтая да дойде моментът, в който ще имам лев да куля 20-30 декара в някоя гора и ще се изолирам тотално от всичко това. Тази гнилост. Тази чума, която е “обществото”. Този рак. Тази разяждаща субстанция, която е създадена единствено да блъска за благото на сила, която не познава, но чието съществуване отрича, понеже толкова са й слаби бушоните и толкова е важен животът й в собствените й очи, че самата мисъл да се допусне недопустимото генерира еквивалента на удар от ток.\nКакво, ако ви кажа, че бъдещето не съществува? Имам предвид… мама му деба, това дори не е прозрение или уау новина. Бъдеще няма, това е още една от ония измислени думи-моркови, които служат тъпото магаре да не спира. Магарето никога не трябва да спира, защото нещата ще си ебат майката и не затова е сложено то на Земята. Сложено то е за да тегли. Но как да тегли едно магаре, ако не вижда смисъл? Ми дайте да му дадем “бъдещето” ве. Онази точка във времето, която хем никога няма да се случи по бленувания начин за 99% от 99-те процента, хем е толкова абстрактна, че е неоспорима и магарето с присъщата си магарешка упоритост и тъпота никога няма да си помисли, че нещо може да не е така, както си го представя, защото както вече казахме, то иска да вярва. Никога няма да си помисли, че има само оная точка във времето, в която всички сме. Казвам “има”, не “съществува”, защото не знам дали съществува каквото и да било, но знам, че тази точка е единственото, което “имаме”.\nИ какво, ако всичките тия мечти за новата кола, вилата, екскурзийката другото лято, големия хладилник, ремонтчето, дори планът за превърналото се в ритуал съботно ходене до мола за нови парцалки и почерпка, се окажат блянове, които никога няма да се осъществят? Ще се самоубиете ли? Не ви ли се иска? Бихте ли живели, ако знаехте, че нищо от плановете и мечтите ви няма да се осъществи? Бихте, мама ви деба, магарешка. Бихте и ще живеете. Тъпо и упорито. За да ми докажете, че не съм прав. За да ми натриете носа. За да ме ебете поне веднъж и вие в гъза. Жалко само, че както вече споменах… не ме ебе вярвате ли и в какво.\nОбществото обича да “осъжда” и “заклеймява” “злините”, сякаш мнението на масата има значение отвъд реалната техническа възможност да го наложи със сила. Обществото обича да се идентифицира с всяка тъпотия, защото първата му реакция е от типа какво щеше да стане, ако аз, мама или детето бяха там. И нежеланието на някой да отговори на личната идентификация на една обществената бурма с някаква ситуация, случила се на съвсем други хора на съвсем друго място, гарантира лоша развръзка, защото, знаем — утре може да се случи на теб. Или по-лошо — като ти се случи на теб, ще видиш. В цялата тази постановка има една уловка, за която преди мъничко казах — бъдещето не съществува, а “може” и “като” са хипотетични събития, пряко свързани с несъществуващото бъдеще. Също като всичките пари, които ги внасяте за застраховки, осигуровки и пенсии и докато смятате, че един светъл ден някъде там в бъдещето те ще са се умножили или каквото и да било, някой тук и сега доста добре разполага с тях, защото е наясно, че всичко е един голям скам. Че животът е най-големия скам, в който човек някога ще участва. Не просто доброволно, а без право на избор.\nНяма да сбъркаме, ако кажем, че 99-те процента са диамантите на обществото. Шлайфат се един друг до съвършен блясък, мислят че са нещо не просто ценно, а магически ексклузивно, но същността им остава въглерод — един от най-обикновените и разпространени елементи, свободно достъпни в космически количества, но умело използвани за лична облага от шайка уроди, на които робуват дори мастити евреи. А ако евреин робува на някого, драги ми обществен диаманте, познай къде си ти като разменната стока на това робство.\nАко изобщо може да се обоснове смелото предположение, че си жив и съществуваш, разбира се.\n31 05 2017 at 14:38\nХубава деконструкция и критика на обществото ама далеч не откриваш топлата вода – цялата “модерна” философска традиция (тва ше рече 20 в.) почива само на тва, да мрънка и да се оплаква колко е лошо обществото, да го “деконструира” и “критикува” докато живее удобно в благата, които същото общество предоставя.\nНа тая философска традиция се базира цялата “франкфуртска школа” (гугълни го), отдето идват всичките “нови леви” с техния феминизъм, джендър теория, мултикултурализъм и всякакви подобни лайна твърдящи че обществото, и особено западното общество е изначално зло и подтисническо и трябва да го отхвърлим – като цяло всички тия отрепки, които знам че максимално те дразнят.\nПропускът както на франкфуртската школа и всичките й идейни наследници, вкл. всякакви постмодернисти, както и на твоя гневен анализ е, че не вземат под внимание един прост факт. Простият факт, че хората са еволюирали примати и затова почти цялото им поведение е на шебеци и те не могат нищо да направят по въпроса.\nХаресва ни или не, погледнато в еволюционен план, фронталният лоб (дето се помещава мисленето) е скорошна измислица, плясната отгоре останалия мозък и надве-натри свързана с него колкото да не е без хич. Фронталния лоб (т.е. ти) мисли и си мисли, че мисли, но по-старите части на мозъка дърпат конците на поведението и настроението ти и много често не само не ги ебе какво си мисли фронталния лоб (демек ти), ами повечето пъти не му и казват какви ги вършат и защо. Фройд е почнал да го обяснява, с подсъзнанието, ама само си е потопил малкото пръстче в блатото, което е човешкият мозък.\nТа работата е там, че ние сме едни примати, само се мислим за по-умни – и това, което наричаш “общество” го отразява. И точно затова не можеш да го промениш. Щото не е измислено от куродръпци които те дразнят, ами е резултат от толкова дълбоко заложени основни инстинкти, че даже не ги виждаш, че ги има в теб.\nПрочети някоя книга за социалния живот на шимпанзетата, толкова ще ти се проясни за политика, социални игрички и всичко, от което се дразниш, че даже може да спреш да си нихилист 🙂\n31 05 2017 at 14:48\nМай не обясних достатъчно – мозъкът на всички същества е като принцип един и същ и поради еволюцията тоя на по-сложните животни произхожда като конструкция от тоя на по-простите. Така нашия мозък има същата конструкция и начин на действие като тоя на всички животни преди нас, само е ъпгрейдван с времето. Най-скорошния ъпгрейд, който ни прави хора, е фронталния лоб, появил се преди 2-3 млн години.\nСамо че стария фърмуеър отпреди 500 млн години си е още на мястото и колкото е по-стар толкова по-голямо предимство има при вземане на решения, поради което колкото примерно колкото и да си повтаряш “спокойно, спокойно” ако дразнителят е достатъчно голям ти избива чивията, колкото и да си повтаряш “от утре почвам диета” в повечето случаи пак се освинваш с дюнер, колкото и да си повтаряш “аз съм нестандартен” се оказва че си нестандартен по същия начин, като другите “нестандартни”, колкото и да си повтаряш “аз съм против стадото” се сбираш в стадо с други “антистадни”. И така.\n01 06 2017 at 02:16\nПреди време изпробвах една източна техника да не свършвам три месеца, но да се “озлобявам” всеки ден. Трябваха ми четири рула тоалетна хартия, за да попия себе си, момичето и спалнята, след като най-накрая бентът се отпуши. Светът нищо не разбра за това. Натежалата хартия отиде в коша. От тогава съм по-немногословен…\n01 06 2017 at 19:26\nАре не лъжи, че е имало и момиче 😉\n02 06 2017 at 11:35\nХехе, Лонги, липсват ми добрите стари блогърски години, когато все намирахме за какво да се заядем с теб, понякога дори само от навик… Повече ми липсва обаче блога ти, четах го редовно… Коментарът ми е метафоричен, естествено. Хм, дано да се подразбира…май не се. Про-то дълго е събирал, докато излее тази лавина по-горе. Аз я карам на дребни порции, все така упорито, вече десет години. Айде със здраве!\n04 06 2017 at 14:34\nблоговете ще си останат романтичен спомен. аз лично нямам желание да блогвам от много време. каквото ми прави впечатление, социалките ми дават възможност да го споделя с конкретен кръг в 150-200 символа своевременно, не да троша време да раздувам локуми. но като оставим това, че имам къде по-добре да си уплътня времето аз лично, хората на свой ред са се превърнали в някакви арогантно-самодоволни парцали, които не си струват усилието. поствам по веднъж годишно, ако нещо е интересно/полезно и/ли особено голяма маса трябва да се наяде на лайна, за да се сети какъв е генезиса й и/ли поне да се обиди и вбеси. простите хора лесно се обиждат. а това е едничката ми останала възвращаемост на инвестицията. когато и това ми омръзне, убивам всичко, което съм създал и сбогом.\nНекакси не ми се ще да убиваш всичко.\nБлаговест Цветанов says:\n07 06 2017 at 13:26\nНевероятен текст! Евала!\n30 06 2017 at 14:50\nБраво ! Хроничния ти хейт ще вземе да се изроди в нещо градивно !\n20 08 2020 at 23:53\nСтискай още малко зъби, скоро ще стане като в The Road. Вървим натам с бързи стъпки, тичешком.


Бърз Лондон, от Васил Германов Бърз Лондон, от Васил Германов\n27.05.2011 Светослав Петров Култура\nПознаваме работата на фотографа Васил Германов от страниците на повечето български издания за мода. По странно стечение на обстоятелства е и приятел на Boyscout. Когато ни сподели, че отива на опознавателна разходка в Лондон, нямаше как да го не изнудим за кратък фото репортаж на няколко добре познати, но интересни места, които си струва да посетим – Tate Modern, Camden Town и Brick Lane. Върна се бързо с дискретен поглед върху хората, атмосферата и архитектурата на тези три места. Кадрите тук са лични и непубликувани досега, глътка свеж въздух от красивите жени в различна степен на разсъблеченост и слабите момчета с костюми, които обикновено присъстват в сесиите на Германов. Стават и за картички.\nВасил: Може би най-известната галерия в Лондон, заедно с Victoria & Albert Museum. Всеки ходи там и се прави, че разбира от модерно изкуство. Иначе сградата на Tate е вечатляваща. Галерията всъщност е стара електроцентрала, преобразувана от Herzog & de Meuron.\nBoyscout: Сградата наподобява гигантски среден пръст: изключително подходящо за галерия за съвременно изкуство. Ежегодно през залите на Tate Modern минават повече от четири милиона посетители.\nВходът (и изходът – бел.ред.) е безплатен. Изключение правят само по-големите изложби.\nВасил: Жестоко място, на което се събират много млади trash хора, вероятно заради магазините за винтидж мода. Близо е до каналите. Можеш да видиш всички субкултури на едно място.\nBoyscout: Две думи: улични пазари. Плюс старите конюшни, катакомбите и клубове като The World’s End, KOKO и Electric Ballroom.\nСватбата на Prince William и Catherine Middleton (понастоящем Дукесата на Кембридж) генерира приходи за британската икономика от около половин милиард английски паунда.\nВасил: Aкo Camden Town е пънк, то Brick Lane e подобно място, но за хипстъри. Колкото и лошо да звучи това, хаха. Много забавни квартали с всякакви хора, включително пънкари с живи змии около врата.\nBoyscout: Многобройни къри ресторанти, които се управляват от цели семейства от Бангладеш, преместили се в Лондон в търсене на по-добър живот. В голяма част от тях не се сервира алкохол, тъй като се управляват от мюсюлмани. Brick Lane е прочут и със своите графити на артисти като Banksy, D*Face и Ben Eine.\nЕтикети: brick lane, camden town, london, tate moder, thinktanklab, васил германов, Лондон, пътуване\nЧитанка, Том 9


Славейковци от всички възрастови групи се включиха в Европейската кампания „Сега да се движим” – Кърджали Нюз\nпонеделник, 14 октомври, 2013 10:47\t0\nСлавейковци от всички възрастови групи се включиха в Европейската кампания „Сега да се движим”\nСлавейковци от всички възрастови групи се включиха в Европейската кампания, подчинена на мотото „Сега да се движим” (Now we move). Беше проведена волейболна среща между деветокласниците от „СОУ Петко Рачов Славейков” и Професионалната гимназия по селско и горско стопанство, а осмокласниците участваха в излет до Юмрук Кая, съчетан с регата по язовир Студен кладенец. Още по-малките участници от 5 и 6 клас участваха в щафетни игри и посетиха съответно Каменната сватба и Брош.\nЕвропейската седмица на движението и спорта приключи. Тя се проведе за втора година и в нея взеха участие всички страни от Европа. Официалното представяне е през 2015 година, а проведените достига дейности са за подготовка и насърчаване. Тя се провежда в няколко сектора: спорт, здравеопазване, образование и градоустройство, и подтиква хората към грижи за по-добра физическа форма. Тази година нашият град също се присъедини към седмицата, която носи наименованието „Да раздвижим България“.\nЗнае се, че славейковци са първенци в образованието и спорта, но Европейската седмица предизвика такъв голям интерес сред тях, защото видяха новите възможности, свързани най-вече с градоустройството. Младежта на Кърджали мечтае за повече места, където да спортува и да се развива. Мечтае за велоалея, за фитнес на открито и спокойно място за джогинг. Ето защо дори седмицата да приключи, ние няма да спрем да се движим!\nНов алкохолен рекорд, пращат на съд шофьор с 2,60 промила


Изготвяне на хранителен режим, изготвяне на хранителен режим цена\nСтара Загора, Център, ул. Това е пакетна цена за изготвянето на индивидуална тренировъчна програма и хранителен режим. От 3 години е професионален фитнес инструктор, като помага на хората да постигат целта си сваляне на мазнини, качване на мускулна маса, оформяне и стягане на цялото тяло.\nМнението беше редактирано от Кольо Пияндето на Възможно е бюджетът ви за храна да намалее драстично, а хладилникът ви да е пълен. If you disable this cookie, we will not be able to save your preferences. Вероятно почти всички съвети, които ще получиш, ще са вече там.\nИма огромна разлика между това да свалиш 2 кг мазнини, а не 2 кг вода които си връщаш веднага като започнеш да ядеш и пиеш.\nСлед това си избирам продуктите и си ги разпределям за оставящите 3 хранения. Тихомир винаги е дълбоко ангажиран с клиентите си. В ежедневието ни има голямо количество стрес. Тихомир винаги е дълбоко ангажиран с клиентите си. В ежедневието ни има голямо количество стрес.\nХранителен режим Дневен прием:\nЩе получиш търсения ефект от нисковъглехидратното хранене. Поставяне на мигли на снопчета, по метода "косъм по косъм" или 3D мигли Цена: Мнението ми за нещата нататък - щом тренираш сутрин, то тренирай на гладно и сложи всичките въглехидрати в храненето след тренировка.\nPowered by GDPR plugin. Консултация по здравословно хранене и компютърен анализ на тялото с високотехнологична апаратура, плюс изготвяне на индивидуален хранителен режим Ниво супер напреднали — тренирате 5 пъти седмично, с различна тренировка.\nСлед измерване с уреда, на всеки клиент се разчитат резултатите и се прави препоръка за всеки един показател. Салон Фигаро - Ани Стил.\nYou can adjust all of your cookie settings by navigating the tabs on the left hand side. Подробно разписано меню за 14 дни! Веган режим Суровояден режим ВМНВХ - високомазнинен нисковъглехидратен Вариант за хора, които имат запек - изключени са храни като банани и ориз и др, изготвяне на хранителен режим цена.\nYou can adjust all of your cookie settings by navigating the tabs on the left hand side. Възможна е и комбинация между двете.\nОбикновено след първите месеца се прави почивка и след това може да се приложи отново. Желая да получавам безплатно оферти по e-mail. Вижте снимки от промяната на клиенти следвали моите програми.\nДраматичен театър "Гео Милев".\nКонсултански център Родосорб работи с предварително записани часове тук. Консултански център Родосорб работи с предварително записани часове тук.\nДовола съм от специалиста във фирмата. Консултански център Родосорб работи с предварително записани часове тук.\nМенютата се изготвят в рамките на седем дни, след като се уточнят цели, възможности, заболявания, хранителни навици и предпочитани храни, и се направи плашане по банков път или на място в JOY Fitness. Strictly Necessary Cookies Strictly Necessary Cookie should be enabled at all times so that we can save your preferences for cookie settings. Студио за красота Диор. Кола маска на зона по избор - за жени и мъже Цена: Няма нужда всяко хранене да има един и същ баланс между белтъчини, мазнини и въглехидрати.\nАз с времето ще разнообразявамотделяйки специално внимание на диетологията и детоксификацията на тялото. Може да се тренира и само веднъж на ден, изготвяне на хранителен режим цена. Румен задълбочава своите познания по фитнес култура, с различна тренировка. С Диана работихме за влизане във форма след раждане Нейният разказ е тук. Забравена парола Нова регистрация. Румен задълбочава своите познания по фитнес култура, желанията и потребностите на клиента.\nИзвършва се единствено и само индивидуално според здравословното състояние, с различна тренировка! Аз с времето ще разнообразявамс различна тренировка.\nИзвършва се единствено и само индивидуално според здравословното състояние, защото несъмнено ще ми писне. Забравена парола Нова регистрация.\nВъзможно е да сте най-слаби от всички в офиса, но за разлика от тях да се храните редовно, в нормална чиния, а не в детска купичка. Така или иначе не можеш да избягаш напълно от въглехидратите в следващите хранения - ядки, маслини, сметана - всичко това има някакво количество въглехидрати, макар не толкова голямо. Без варива — ако газовете ви притесняват.\nТанцова школа Илин и Ели. Танцова школа Илин и Ели. Едно лице може да закупи неограничен брой ваучери; Ваучерът включва: Съветвам те когато правиш сметките да работиш с данните за сурови храни.\nРецепти за топене на шипове\nБорик 16.07.2018 в 15:25 Ответить\nДобре , но по този начин нали няма да губя наравно с мазнинитеи мускулна маса.\nГримяна 25.07.2018 в 02:27 Ответить\nСъщо такасе казва , че приблизително 2 часа ппреди тренировка е добре да се приемат високобелтъчни храни. Индивидуалният хранителен режим включва:\nИскрена 31.07.2018 в 11:08 Ответить\nВъзможно е бюджетът ви за храна да намалее драстично, а хладилникът ви да е пълен. Проверка на ваучери Опознай.


20 ян 00:11 Facebook\nНикога не сме били в село Ветово, но лунният пейзаж, сред който от 1 октомври е спряла Прегръдката на Ода Жон, ни кара да се понесем далече на североизток към рудника Каолин, отворен само заради нея (до 16:00). Координатите ни през уикенда са 43°41'31.6"N 26°14'31.6"E.\nЕдва ли случайно е Хелоуин, когато Artline пускат своите 1088 "компендиум" страници с Живите мъртви (които спират да издават като отделни броеве). Цената е 80лв, ако вече знаете кого да шокирате с този страшен подарък.\nНе казвайте на другите, но зад кориците на Книгата и зад кулисите на Кино Култура (в Сан Стефано Плаза) стои едно и също лице. Радваме се, че не се е отказал – на Боршош не му трябва дворец, за да прави култура.\nТози е положителен герой (макар че зависи как гледате над подсъзнанието) и идва с ключова фотоизложба при нас през ноември. Скоро ще ви запознаем лично, а дотогава се оглеждайте за въпроса и тагвайте с #whoisrogerballen, ако не ви мързи.\nИстина е – през 2017 записва в хола си шест надраскани на салфетки парчета, а BBC Radio веднага я обявяват за нова любимка. Ето че и ние. Студиото ѝ вече е професионално и тъкмо издаде мини-албум соул с истинска душа на име When the Sun Dips 90 Degrees.\nДокато ние си запълваме новите фуги по Графа, в Милано един стар площад се връща към живота с малко стъкло, няколко капки вода и една ябълка, без да настъпва тежката класика наоколо. Ефирна работа, явно плочкаджиите там са хирурзи.\nТолкова е мека и медена в този сезон, че докато се разхождаш, може да спреш и да питаш абстрактно Гугъл: "Защо е толкова красиво през есента?". Отговорът – Земята се накланя и слънцето пада така косо, че е почти залез и през деня. Наука, не илюзия.\nПълни с цветя или с непознати кактуси – гледаме нагоре и влизаме за момент в частния ви рай, градски градинари. Какво като го правите за себе си и за сутрешното си кафе – пак сме ви благодарни.\nShevitza за първи път се качват от шията нагоре с новите си плетени шапки, а ние се чудим под кой от четирите модела да влезем за зимата. Унисекс са, ако имате джендър въпрос, за 57лв с кореспондиращи шалове за 160лв. Е, май няма да си кореспондираме.\n"Отивайте да работите! Бебета такива! Целувки" е съветът, който Джери Солц – арт критик с тазгодишен Пулицър, дава на художниците в профила си във фейсбук. Следваме го и ние – не че търсим как да пробием в арт средите, но мъдростта му се отнася по-широко до живота. Вижте как се справя примерно с имейлите си.


Nikon D3300 с обектив 18-140mm f/3.5-5.6G ED VR | Photocamera.bg - Запази мига\nНачалоDSLRВсички dslr NikonВсички dslr D3300Nikon D3300 с обектив 18-140mm f/3.5-5.6G ED VR\nNikon D3300 с обектив 18-140mm f/3.5-5.6G ED VR\nИзбор на Обектив: 18-140mm VR\nNikon D3400 с обектив 18-140mm f...\nЦена: 1319лв. Виж всички продукти с марка Nikon\nNikon D7500 с 16-80mm f/2.8-4E E...\nЦена: 3999лв. Вместо 4199лв. Виж всички продукти с марка Nikon\nЦена: 1299лв. Виж всички продукти с марка Nikon\nNikon D3400 с AF-P 18-55mm VR и ...\nЦена: 1249лв. Вместо 1299лв. Виж всички продукти с марка Nikon\nЦена: 4459лв. Вместо 4499лв. Виж всички продукти с марка Nikon\nNikon D3400 с обектив AF-P 10-20...\nЦена: 1299лв. Вместо 1499лв. Виж всички продукти с марка Nikon\nДисплей: 3-инчов TFT LCD, приблиз. 921 000 пиксела, с ъгъл на виждане 170 °, приблиз. 100% покритие на кадъра и регулиране на яркостта


"Лупита обичаше да глади" от Лаура Ескивел | Kafene.bg\nЛаура Ескивел – "Лупита обичаше да глади"\nЛупита видя как пресича улицата срещу парка „Куитлауак“, в посока колата на кмета. Иносенсио, шофьорът на господин Лареага, тъкмо му отваряше вратата. Лареага наближаваше, говорейки по телефона. Лупита се размина с мъж, който вдигна ръка за поздрав към кмета. Лареага вдигна ръка към врата си, който започна да кърви обилно. Лупита не помнеше да е чула звук от пистолет. От този миг всичко се превърна в хаос. Тя изкрещя и се опита да помогне на кмета. Станалото пред очите й бе истинска мистерия. Никой не бе стрелял по него. Не беше имало експлозия. Не намериха и доказателство, че някой е използвал нож, макар че раната на сънната артерия, която бе довела до смъртта на мъжа от кръвозагуба, бе причинена от изключително остър предмет. Накратко, колкото повече се опитваше да разбере какво бе станало, толкова повече съмнения я глождеха. Колкото повече се мъчеше да забрави смаяния поглед, който бе придобил Лареага, преди да получи раната, която щеше да му отнеме живота, толкова по-силно го преживяваше и споменът й причиняваше погнуса, смут, тревога, безпокойство, гняв и възмущение… Страх. Огромен страх. Лупита познаваше страха. Бе го изпитвала хиляди пъти. Подушваше го, усещаше го, предчувстваше го, без значение у себе си или у другите. Като улично куче го долавяше от метри разстояние. По походката разбираше коя жена изпитва страх от изнасилване или грабеж. Кой се страхува от дискриминация. Кой се бои от старост. Кой от бедност. Кой от отвличане. Но за нея нямаше нищо по-очевидно от страха да не бъдеш обичан. Да не бъдеш забелязван. Да си пренебрегван. Това бе най-големият й страх и сега го усещаше с пълна сила, въпреки че бе в центъра на общественото внимание от часове. Въпреки че всички я бяха разпитвали. Въпреки че бе излязла във всички емисии като главен свидетел на едно убийство, което не приличаше на такова. Въпреки че думите можеха да отведат полицията до залавянето на виновника, който не излизаше наяве. Толкова я бяха притискали да изложи своята версия за фактите, че се бе видяла принудена да изтърси нещо напосоки, само и само да не изглежда като глупачка, която нито е видяла, нито е чула нещо, и всичко това я изпълваше с нарастващ страх да не изпадне в още по-жалко положение.\nПрограма на кино "Одеон" 17-23 февруари


Разбра се кой е бащата на дечицата, убити от майка им в Сандански… СНИМКИ – О Новини\nКантарджиев си намери работа при Фандъкова. Тя: Убедена съм, че ще убеди повече хора да се ваксинират\nМинистър Комитова: Няма такъв фарс! Строежът на Алепу е с две различни разрешителни\nПетков: Бутилка от безалкохолно служи като част от съоръжение на язовир, за който са платени над 2 милиона лева\nКантарджиев саркастично: Някой настъпи мотиката, ама много яко\nСлед поредния скандал с него и в състояние на афект 32-годишната Кристина грабнала ножа и убила рожбите си – момченце на 3 годинки и момиченце на 4,5. Убийството е извършено в къща в центъра на града, на метри от полицейското управление.\nОт известно време Кристина работела по програма за временна заетост, като касиерка в училище.\nСега обаче е в болничен.


Сън..., мистерия и още нещо ?!? - Лични истории - Порталът към съзнателен живот\nСън..., мистерия и още нещо ?!?\nОт залез, Август 21, 2014 в Лични истории\nОт известно време.. чета тук и има неща които споделям, радвам се и уча.\nИмам въпроси на които дълго време не мога да намеря отговори и решения.\nНадявам се тук не само да мога да споделя, а и с Ваша помощ да разбера една чстица от мен\nУжасно много сънувам. Всеки ден, всяка нощ и дори ако задрема в кола пак сънища ..\nСтранното е, че доста мои сънища се повтарят, има такива които сънувам от години, такива които преди съм сънувала - сега не, но помня весе едно съм се събудила преди малко..., и имам сънища които сънувам от скоро .. но се ПОВТАРЯТ..\nВ началото мислехче е някаква форма на шизофрения ..с който и да съм споделяла не сънува така и толкова много ..\nИмам сънища и с "продължения" ... сънувам случка, будя се и след известно време сънувам 2 или 3 епизод !\nЗапочнах да записвам, много от нещата са налудничеви, странни, нищо общо с реалността, но други са все едно живея друг живот - реални, изпълнени с малки елементи/детайли, чувства и дори шумове.\nЩе разкажа няколко за да можете да ме разберете .... и ще ми е много интересно ако някой сподели мнение или виждане по темата.\nПътувам във влак, целия метален , дори седалките в купетата са метални.\nАз съм в началото на композицията и когато завива влака, през прозореза се опитвам да видя края, но не мога ...\nОтваря се вратата на купето, и влиза ужасно грозен човек.. космат с лице на приличащо на мечка, нокти черни и дълги - мирише ужасно .. Аз се стряскам и изкачам от купето, започвам да бягам ..\nОбръщам се и виждам, че той ме гони .. Започвам да блъскам вратите от вагон на вагон и чувствам как сърцето ми бие в гърлото ми.. Отново се обръщам, той .. бяга бързо , настига ме ..\nСпомням си колко безкрайно дълъг е влака, но не спирам .. Мисля си : "все някъде ще има край и ще скоча"\nЗабелязвам в бягането и блъскането, че вече не са обикновенни метални купета а килии с решетки .. няма метални седалки , а само килии..\nБягам , прималяла от страх и ужас .. Почти ме е стигнал .. на една ръка е от мен ..\nТук се будя /този сън сънувам от дете/ .... не много често , но мога да кажа поне 2 или 3 пъти в годината.\nНалага ми се да замина за град в който не съм ходила, но ще отседна там за дълго.\nОпаковам багажа си в кожен, кафяв куфар /никога не съм имала такъв, май и не съм виждала ../ не е много багажа, но куфара тежи ужасно много.\nСтигам до града и си взимам такси. Натоварваме куфара в багажника и аз сядам на задната седалка .\nВадя някаква бележка от чантата си и диктувам адреса на който трябва да стигна.\nШофьора, се усмихва и казва че е далеч, но знае къде е.\nТръгваме .. Аз започвам да раглеждам града .. дори отварям прозореца .\nПрекрасен град. Чист. Всяка сграда е боядисана в различни цветове , стилни вази и саксии с цветя красят всяко прозорче и врата. Прекрасни градинки с пейки и фонтани. Заглеждам дори пътната маркировка .. все едно току що положена върху чисто нова настилка. Бели и жълти линии върху почти черен асфалт /няма дупки и кръпки/.\nПоглеждам и мантинелата, бордюрите и тротоарите.. всичко до последният детайл е перфектно.\nНяма хора по улиците, става ми странно .. един толкова прекрасен, пореден и чист град, а празен!?!\nПитам шофьора .. той не говори, само се усмихва.\nСтига ме до мястото, аз плащам в едри банкноти, той ми връща дори и жълтите стотинки.\nСлизам и отново с бележката тръгвам да търся точно адреса . Куфара е ужасно тежък, не мога да го нося, влача го, спирам, почивам .. и пак започвам да го влача. Налага се да влезна в малка тясна уличка която води до задната страна на прекрасна къща - синя с белии кантове и бели, дървени капаци за прозорците които са отворени а от всеки прозорец се подават прекрасни саксии с малки бели цветчета /приказка/\nМинавам под някаква тясна арка и навлизам в задната уличка която няма прекрасен паваж ..\nКАЛ .. започвам да търкалям куфара в калта.. изглежда скоро е валяло, докато пътувах с таксито , не забелязах локви или мокро. Започва да ми изглежда странно всичко. Тук от вече къщите и сградите не са красиви, а грозни, порутени и мирищеши на мухъл.. калта е на всякъде.\nТясни улички и Кал .. Искам да се върна, таксито най вероятно е заминало вече, но не мога да остана в този ужас.\nКуфара ми затъва.. не мога да го мръдна. Оставям го, като се надявам като стигна до адреса да намеря помощ и да си го прибера.\nСтигам до адреса - едвам различавам номерацията на олющената врата...\nНяма къде да звънна, чукам, никой не ми отваря, виждам бележка на земята - "Хотела се премести на другата улица"\nТръгвам към другата улица, там се сблъсквам с още по голям ужас.. дори някой къщи нямат врати, някой от стените са порутени и отново много КАЛ. По краката ми има поне 10 кила кал, уморена съм, тежкия куфар, сега и полепналата кал.. потна съм, имам нужда от баня.\nСтигам със сетни сили до "хотела" и се оказва, че той е най отчайващ от вскички.. няма и прозорци, няма вода, няма мебели .. само постелки които заместват леглата ... Искам да се върна- ужасно е .\nБудя се .\nСтраното в този сън е , че всеки път когато го сънувам имам усещането че за първи път съм там, но сградите са си на едно и също място, арката под която минавам , дори спираме на светофар с таксито и аз се заглеждам в една градинка с пейки и фонтани ... всичко е еднакво всеки път.\n/Сънувам го често/\nСбрали сме се приятели в нас.. говорим си,смеем се и пием кафе..\nЗвъни ми телефона .. поглеждам кой е .. Приятел който познавам от години, но някак си не го приемам на сериозно..\nИнак е сладур.\nВдигам и чувам че е говори различно от друг път / става ми странно/ "Трябва да те видя, след малко, ще те чакам на спирката на трамвая в посока центъра, ела моля те!" Аз само казвам ОК и някак си вметва /ужасно маловажно прозвуча/, че трябва да взема документите които бил оставил в нас преди време.\nОтивам на спрката, той ме чака ... с бял прилепнал пуловер е и му се очертава релефа на тялото, за миг се замислям че изглежда страхотно... как не съм забелязала до сега?!?!\nПриближавам до него и виждам че ме гледа странно. Питам го какво има, какво се е случило.\nТой ми разказва , че има проблеми с полицията и трябва да ги разреши , ето за какво са му документите../ аз така и не знам какви са/\nКазва че няма да се виждаме известно време .. и на мен ми става някак странно и тъжно, навеждам глава и мисля с какво мога да му помогна ..\nТой повдига брадичката ми с пръстите си и се вглежда в очите ми .. навежда да ме целува по устата ..\nАз не отказвам, някак ми се струва естествено .. мило и хубаво ..\nЦелувката е страхотна .. започва плахо и нежно и става страстна, разтреперваща.. оставяща и двама ни без дъх. Аз се повдигам на пръсти, той обгръща с раце кръста ми леко ме повдига..., чувството, че толкова силен мъж може да е толкова нежен и чувствен .. ме кара да вложа и аз цялата си страс .. искам го ...\nИдва трамвая /нали сме на спирката/ той ме пуска и казва че трябва да се качи .. ще ми звъннел по телефона.\nГледам го как се качва , затварят се вратите .. и аз осъзнавам че документите са още в мен ... той ме гледа през прозореца ... аз вадя папката и размахвам за да види ..\nТелефона пак ми звъни, той е .. казва да го чакам на спирката , че ще слезне на следващата и ще се върне..\nАз затварям и започвам да чакам, и да мисля ...\nУжасно съм възбудена и всичко това ми дойде като гръм от ясно небе ... Осъзнавам че съм влюбена в него от много време .. , а до сега не съм му обръщала никакво внимание .. а целуката ... беше зашеметяваща..\nНякак изведнъж.. станах загрижена за него, за проблемите му, за ежадневието му , за това с какво мога да помогна..за това че искам да знам повече за него ..\n/този сън сънувам от около 6 месеца ... случвало ми се вече около 8 или 9 пъти .. през около 2/3 седмици .. и много ми харесва , будя се развълнувана от откритието че съм влюбена и от прекрасната първа целувка/\nОтвам на село... /аз нямам и никога не съм имала такова/, влизам в двора на познатата стара къща.\nДървена пейка и маса седят скромно под една лоза.\nПрисядам и отдъхвам .. наслаждавам се на гледката. Красиви лалета потрепват от лекия ветрец....Обагрени в прекрасни цветове - жълти, червени ... има дори шарени.\nВдигам глава, а там на асмата висят огромни бели и червени гроздове.. присягам да си взема .. сладко е!\nИскам да се измия и поглеждам чешмата на двора която все така си стои там и като че ли наблюдава - кой идва и кой си отива ..\nТревата е по зелена от всякога, лозата пази сянака на любимия двор от парещото слънце ..\nБудя се ..\n/този сън съм го нарекла така, защото сякаш е пренасяне на място с любими неща и места .. които сами по себе си взаимно не могат да съществуват : Лалетата са пролетни, а гроздето е готово през есента. Когато го сънувам се събуждам усмихната и спокойна, сунувам го рядко/\nИмам много сънища, някой хубави, други тъжни, кошмари, еротични, забавни, скучни.., фантастични .. всякакви ...\nВъпросите ми са ...\nЗащо според Вас , толкова много сънувам?\nЗащо някои сънища се повтарят?\nЗащо са толкова реални.. изпълнени с малки детайли, настроения и чувства .. ?\nВие сънувате ли така?\nСподелете ваши сънища ..\nКак ги тълкувате?\nТрябва ли и аз да ги тълкувам като са толкова много и са топлкова колоритни?\nНа какво се дължи повтарянето на даден сън?\nРедактирано Август 21, 2014 от залез\nДобавено Август 22, 2014 (edited)\nСутринта имах сън в жанра фентъзи. Сънувах, че ММА-терминаторът Благой Иванов - Багата е в двора ми. Сборичкахме се и му извих ръката. Продължих да го държа с извита ръка. Не се предаваше, въпреки болката.Тотално го доминирах в битката ни. Все едно беше багета, а не Багата. Опитите му да се освободи, бяха напразни.\nРедактирано Август 22, 2014 от Кон


Над 19 000 руски туристи са избрали България за зимна почивка само за 2 месеца - Flashnews\nНад 19 000 руски туристи са избрали България за зимна почивка само за 2 месеца\nПовече от 19 хил. руски туристи са посетили България през декември и януари от този зимен сезон. Отчита се увеличение от 1,3% в сравнение със същия период на миналата година.\nНа срещата двамата дискутираха вариантите за разширяване на възможностите руският потребител да ползва у нас здравни пакети, или корпоративен отдих на руски институции и компании.\nМихаил Малцев посочи, че приветства усилията на министерството за създаване на специализиран туристически продукт, който ще е в помощ на руските гости. Той допълни, че асоциацията ще подкрепя всяка добра идея, която подпомага развитието на туризма в двете страни. „Надявам се и в бъдеще сътрудничеството между българското Министерство на туризма и Уралската асоциация по туризъм да се задълбочава и развива“, отбеляза Малцев.\nПо-рано министър Ангелкова се срещна и с ръководителя на Федералната агенция по туризъм на Руската федерация Олег Сафонов. Сафонов подчерта, че Русия е заинтересована руските туристи да почиват в България.И допълни, че тази година се предвижда туристите от Русия да са още повече.\nДвамата разговаряха в рамките международното туристическо изложение „Интурмаркет“ в Москва, където България се представя с национален щанд.\nМинистърът Ангелкова посочи, че Русия е един от стратегическите туристически пазари за България и през миналата година заема 5-о място в националната класация за брой посещения в нашата страна с близо 558 хил. пътувания. В първия месец на тази година руските туристи у нас са повече от 9,6 хиляди.\nОлег Сафонов коментира още, че се търсят начини за задълбочаване на сътрудничеството в сектора. Една от възможностите е общи действия в сферата на круизния туризъм, което ще бъде обсъдено на съвместна работна група. Перспективна идея е и създаването и утвърждаването на проект за Черноморска кухня, каза Сафонов.


Винарска изба „Едоардо Миролио“ спечели приза „Изба на годината“ на ВИНАРИЯ 2015 : Бутикови вина, бяло, червено, розе, онлайн магазин за вино\nНачало :: Винарска изба „Едоардо Миролио“ спечели приза „Изба на годината“ на ВИНАРИЯ 2015\nВинарска изба „Едоардо Миролио“ спечели приза „Изба на годината“ на ВИНАРИЯ 2015\nКонкурсът "Изба на годината" се организира за първи път в рамките на Международната изложба за лозарство и винарство "Винария 2015", четем в fair.bg. Право на участие имат само изби, които се представят със свои щандове в Града на виното. Тази година в него участваха осем изби: „Орбелос“, „Орбелия“, „Вила Терес“, „Тодоров“, „Даробас“, „Сопот“, „Дивес Естейт“ и „Едоардо Миролио“. Партньор на конкурса бе Камарата на архитектите в България, чиито двама представители - арх. Веселина Николова и арх. Георги Мечанов, бяха членове на журито. В комисията се включиха също Ивайло Жеглов – управител на фирма „Експо Тийм“, инж. Рада Виденова – главен секретар на Националната лозаро-винарска камара и Теодора Славова – дизайнер на фирма „Тем дизайн“. Председател на журито бе Радослав Радев – председател на Националната лозаро-винарска камара.