Стотици български автори участваха в конкурса На официална церемония, организирана от община Царево, която се проведе в събота в Лятното кино на града, бяха отличени финалистите във второто издание на конкурса „С море в сърцето”. И тази година в него взеха участие стотици български автори, чиито текстове бяха оценени от тричленно жури в състав: проф. дн Боян Биолчев (председател) – филолог, сценарист и белетрист, гл.ас. д-р Марина Владева – преподавател по съвременна българска литература в Университет „Проф. д-р Асен Златаров” – Бургас, Николай Табаков – писател и издател. Съгласно класирането на журито, наградените в раздел проза са: Йоана Мирчева (1-во място), Пепа Витанова (2-ро място), Кръстьо Раленков (3-то място), а в раздел поезия – Галина Златева (1-во място), Бистра Величкова (2-ро място), Тони Теллалов (3-то място). Авторите, заели призовите места, получиха, освен парична награда, така също и грамота, плакет и маслена картина с морски пейзаж от бургаския ...\n... Й. Вапцаров“ в Царево и деветокласничката от Карнобат Йоана Мирчева от СОУ „Свети Кирил и Методий“. Последният от шестте спектакъла „Яко е да си еко“ ще гостува на 14 юни във Варна. Той ще е от 12, 30 ч. в пленарната зала на общината. ...\nРано сутринта започнаха тържествата за Международния ден на детето в Царево. Празничната програма бе открита от лъчезарните мажоретки на СОУ „Никола Йонков Вапцаров“ , а вокалната група „Морски усмивки“ и ДФФ „Нестинарче“ , както и малките танцьори от ОДЗ „Ален мак“ забавляваха публиката със своите блестящи изпълнения. Ученици от втори клас на местното училище, работещи по проект „Да намалим отпадъците“ грейнаха на сцената с тоалети, направени от отпадъчни материали. Децата смело дефилираха с креативни облекла, в изработката, на които са участвали те самите, разбира се с помощта на своите родители. На площада в Царево децата имаха възможност да участват в арт ателиета, където сами изработваха бижута и домашни украшения. За финал на концерта 200 балона с хелий полетяха в небето, а участниците в концерта, както и всички желаещи деца получиха подарък от Община Царево– шоколадов сладолед. Празничната програма за 1 юни в морския град продължи със състезание по колоездене в двора на ...\nОтнемат вилата на Цветан Василев в Созопол и апартаменти в София\nКонфискуват му и жилището в Царево, банкерът „олеква“ с 2,2 млрд. лева Иск за конфискация на имане за 2,2 млрд. лева е внесла Комисията за незаконно придобитото имущество в съда, съобщава "Монитор". Снимка: 24 часа В полза на държавата ще бъдат отнети имотите на Цветан Василев и семейството му в София и край морето. Сред имуществото, което ще бъде конфискувано, е и палатът на Василев на Женевското езеро, струващ 20 млн. евро, а също 288 картини,за близо милион,190 колекционерски монети на стойност 750 522 лева, четири апартамента в София, вила в Созопол и още две жилища във Варна и Царево, съобщава БЛИЦ. Вилата му в Созопол е с гараж и открит плувен басейн. Ще му бъдат открити и три леки автомобила за над 1 млн. лева. ...\nВ книжарница „Хеликон” в Бургас днес от 18 часа официално ще бъде представена новата книга „Парадоксът мама или не е възможно да не мога да надскоча дъгата” на писателя-юрист Захарин Захариев, която наскоро излезе от печат в издателство „Дамян Яков” – София. Книгата ще бъде представена от Пеньо Костадинов, доктор по философия, автор на предговора. Свои впечатления от текста ще сподели и проф. д-р Валери Стефанов, известен български писател, литературовед и професор по история на българската литература в Софийския университет „Св. Климент Охридски”. Захарин Захариев е роден на 4 август 1961 г. в град Царево. Завършва специалност „Право” в Софийския университет „Св. Климент Охридски”. В момента е съдия в Окръжен съд - Бургас. Автор е на пиесата „Така обичам, че ми иде да крещя”, поставена през 1998 г. на сцената на Драматичен театър „Адриана Будевска” – Бургас, и на стихосбирките „Прокълнатата възможност за подобие” (2000), „Възможност за подобие, благословена” (2004) и „Присъни ...\nДобавен на 19 Ноември 2015\nНад 400 автори в първия Национален литературен конкурс „С море в сърцето”\nНад 400 автори твориха за първия Национален литературен конкурс „С море в сърцето”. Тържествената церемония по награждаване на отличените ще се състои на 27-ми юни от 19.00 часа на сцената на Лятното кино в Царево. Конкурсът е организиран от Община Царево под патронажа на кмета Георги Лапчев. Той има за цел да популяризира литературата на български език, да подпомогне и да съучаства в случването на съвременния литературен процес, като същевременно способства за утвърждаването на Царево на литературната карта на България. Желанието на организаторите е да се популяризира изключителното природно богатство и културата в района, които го превръщат не само в желана туристическа дестинация, но и в място за срещи на изкушените от литературата и от изкуството като цяло. Участие в конкурса взеха хора с различна творческа, професионална и житейска реализация от България и чужбина. Темата на конкурса провокира утвърдени литературни имена, хора с богата литературна биография, както и много ...\nНаградиха Георги Йовнов и Цветелина Стоянова на „Странджа моя , люлчина”\nНаградата на организационния комитет на фестивала бе присъдена на хореограф Маргарита Колева от Бургас За шеста поредна година Царево беше домакин на Международния фолклорен фестивал „Странджа моя, люлчина” и в продължение на три дни - от 19 до 21 юни, гостите и жителите на града се потопиха в магията на фолклора. Във фестивала участваха над 30 фолклорни певчески и танцови състави, индивидуални изпълнители и ансамбли от Сърбия и България. Три дни бяхме съпричастни на талантливите изпълнения и многообразието на български песни и танци от цялата страна, както и на фолклора на нашите приятели от чужбина. Всеки състав получи диплом и специална статуетка, а индивидуалните изпълнители получиха медали. Журито с председател Сашка Ченкова – главен учител в НУФИ „Филип кутев” гр. Котел и хонорован асистент в ШУ „Епископ Константин Преславски” и членове Дамян Дамянов - хореограф, Марин Маринов - Музикална компания Сънрайз Маринов и ТВ Сънрайз мюзик и Златка Ставрева - странджанска народна ...\nДобавен на 22 Юни 2015\n„Хоро край морето” събра стотици танцьори в Царево\nЗа трета поредна година пъстри фолклорни носии, талантливи танцьори, много радост, енергия и заразяваща жизненост изпълниха площада на Царево за Националния фолклорен фестивал „Хоро край морето”, който се проведе на 6 юни. Целта на проявата бе творческа изява на любителските фолклорни клубове от страната и популяризиране на народното фолклорно наследство. Националният фолклорен фестивал „Хоро край морето” e събитие, което се превъща в традиция за културния живот на Царево. Групи от цяла България пристигнаха в Царево, за да представят красотата и уникалността на фолклора си пред нашата публика. Едни от най-добрите фолклорни танцови ансамбли пристигнаха в Царево с една цел – да бъдат част от един от най – големите фолклорни празници в черноморския град! Фестивалът бе открит официално от кмета на общината Георги Лапчев. За първа година, като част от фестивала, концерт изнесе Националното училище за фолклорни изкуства „Филип Кутев” - Котел. Възпитаниците на училището омаяха публиката ...\nДобавен на 08 Юни 2015\nНиколай Дубаров отбелязва 60-годишнината си с "Визуални споделяния"\nНиколай Дубаров ще отбележи 60-годишнината си с изложба в родния Бургас. Творбите му ще бъдат експонирани в галерията на Дружество на художниците. Откриването ще е на 23 април от 18.00 часа. Николай Дубаров работи изключително в областта на монументалните изкуства - мозайка, витраж, фреско, секо, монументална пластика, интериорен и екстериорен дизайн. Професионалните му търсения са свързани с намирането на съвършения синтез между архитектурата и изобразителното изкуство, хармония, която е в основата на неговото творчество. За това отделните му произведения винаги са неразделна част от средата, в която се намират, а цялостните интериори и екстериори, които създава са едни завършени произведения на изкуството. Авторът е реализирал над 30 самостоятелни монументални произведения в различни техники, цялостния дизайн на множество обществени и публични пространства, офиси, хотели, ресторанти и частни домове, най-новите, сред които са в Бургаски Свободен Университет, Крайморски парк Царево, ...\nФолклорен Танцов клуб "Астея"- Царево участва в IV Международен Пролетен Фестивал "Lago di Garda" във Верона, Италия. В рамките на 3 дни ансамбли и групи от цяла Европа представяха на сцена своето фолклорно наследство. На официална среща с кмета на града, представители от клуб „Астея“ поднесоха подаръци и поздравителен адрес, изпратени от кмета на Община Царево инж. Георги Лапчев. Фестивалът бе открит с дефиле на участниците, на което танцьорите от Царево се откроиха с изключителна атрактивност. Те привлякоха вниманието на останалите участници, както и на местните жители с носената от тях разнообразна колекция от автентични български фолклорни носии. Царевци показаха красотата на шопска, хасковска, кюстендилска, варненска, македоноска и др. облекло, повечето от които с над 100 годишна история. Колекцията е собственост на д-р Румяна Георгиева, която любезно предостави на „Астея“ събраните и комплектовани лично от нея старинни български носии. Царевският клуб, с хореографи ...\nФилм за Малко Търново и Странджа с номинация за международна награда\n... Нил, принцесата достига до брегове на Черно море. Там тя най-накрая намира това , което търси. Мястото, където царува вечен мир и светлина. Където слънчевите лъчи винаги пробиват през облаците. Принцеса Бастет въплъщава животворната сила на слънцето в митологията на Древен Египет. Тя е част от пантеона на бог Ра- дъщерята на Слънцето. Заради множеството трагедии, случили се в района, много местни смятат, че проклятието на фараона дебне навсякъде- дори и на българска земя. Проклятие ли е това или божествена мъдрост? В древни времена Черноморието е било стратегически център за търговия с ценни стоки. Царево е било оживено пристанище. Било въпрос на време по бреговете да акостират и първите пиратски кораби. Странното е, че тук дори пиратите достигнали просветление. През 20 век, свидетел на един от най- кървавите събития в човешката история, силната вяра в свободата превръща този район в независима република. Като че ли тук около Малко Търново светлина превъзхожда мрака. Странджа е специално ...\nКметът на Царево представи първия български 3D филм на София филм филм\n3D шедьовърът „Стъпки в огъня” бе представен снощи от кмета на Община Царево инж.Георги Лапчев пред публика на международния филмов фестивал София филм фест. Завладяващият филм “Стъпки в огъня” 3D се прожектира за първи път в Дом на киното София, а кметът на Царево инж.Лапчев, режисьора на филма Андрей Хадживасилев и ко-режисьора Мелъди Гилбърт запознаха гостите на София филм фест с тайнството на нестинарите от с.Българи, община Царево. Салона не можа да побере желаещите да е насладят на филма, кметът Лапчев благодари на всички зрители, че уважиха събитието, а на екипа пожела бъдещи успехи пред журито на фестивала, както и това да е само първият такъв фестивал на който се участва. „Благодаря на целия екип за направата на това филмово наследство. Успели сте да създадете един филмов шедьовър, който да остане за нашите поколения. Най-важното е това, че успяхте да представите нестинаството през нова призма, призмата на актуалния 3D формат, и повярвайте ми – успяхте. Пожелавам на всички ...\nЗащо държавата рекламира райско кътче, което унищожи\nБарът в Резово на Андрей Едрев, който бе съборен докато плейбоят се препичал на слънце на остров Бали, все още може да се види на официалния туристически портал на България Държавата рекламира място, което унищожи. В официалния туристически портал на България Bulgariatravel.org е публикувана кратка информация за Резово с шест снимки. Три от тях са от вече несъществуващия бар на Андрей Едрев. Преди три години кметът на Царево издаде заповед за разрушаването на плажното заведение и багерите вероломно стигнаха до най-малкия плаж в България в момента, когато плейбоят събирал тен на екзотичния остров Бали. „След две години опити да разрушат нещо, което хората харесваха, накрая успяха, но защо държавата продължава да го рекламира? Навярно на някои им липсва китният бар в морето“, заяви пред репортер на Авантаж Андрей Едрев. „Резово е различно курортно селище от всички останали на българското Черноморие. Това, което го прави уникално, е ограниченото строителство и наличието на природа. ...


Ама как да го кажа бе, младеж? - Fonoteka Elektrika\nАма как да го кажа бе, младеж?\n01.03.2017 От\tФонотека Електрика\nПодобно на стотиците недоразбрани текстове на песни, и при имената на артистите съществуват нелепи интерпретации и невинни обърквания. Фонотеката се притичва на помощ, за да изглеждаш по-авторитетно, когато обсъждаш някой електронен продуцент в компанията си. Съществуват и други подобни списъци, но този е по-информативен, по-богат и като цяло – по-як.\nTycho – Тайко\nПрадядото на Scott Hansen емигрира от Дания в САЩ и затова той взаимства псевдонима си от името на датския астроном от XVI век Tycho Brahe.\nTodd Terje – Тод Терйе\nСложната сричка е като възклицанието, което винаги съпътства пускането на негова музика – йеееее!\nAutechre – Отекър\nИз едно старо интервю: “Autechre всъщност не значи нищо. Просто дума, с която описваме това, което правим.” Двама от най-неебателните хора изобщо. Черта, която сякаш остана в 90-те. Повечето хора, които в днешно време си дават вид, че не ги ебе от нищо, са позьори и им личи.\nDIIV – Дайв\nZachary Smith кръщава проекта си на песента на Нирвана, Dive, а през 2012 изменя изписването, за да не се дублира с едноименната белгийска електронна банда.\nDJ Koze – Диджей Коце\nДа, звучи като твой познат от Обеля, който се казва Константин и наскоро е решил да започне да пуска музика на Какао Бийч, но на немски звучи по-добре. Най-точното изговаряне на последната буква е с онзи характерен ъ/е звук, като Саша Функъе. В интервю за Crack Magazine споделя, че хората започват да го произнасят по различни начини и той вече просто се забавлява с това.\nEvitceles – Евитселес\nЕто нещо родно. Етиен Славчев хваща думата Selective и я обръща наобратно, това е мистерията в псевдонима му. От многото интерпретации той предпочита Евитселес, но ето и друга теория – ако името идва от Селектив наобратно, дали не трябва и звученето да следва тази логика – Виткелес? На Етиен не му дреме много.\nGesaffelstein – Гесафелщайн\nНе би трябвало да е сложно, но все пак го слагаме в списъка. Псевдонимът е комбинация от немската дума за идеално произведение на изкуството gesamtkunstwerk и името на Айнщайн, на който французинът е фен.\nGui Boratto – Ги Борато\nИдва ти да кажеш Гай, но е просто Ги.\nLykke Li – Лики Лий\nЕстествено със скандинавските имена е най-забавно. Иначе отдавна не е имало повод да произнасяме нейното (само като част от проекта liv), може би защото преди година стана майка.\nMiike Snow – Майк Сноу\nДвойното i подвежда, но всъщност е съвсем класическо име.\nNosaj Thing – Ноу Съч Финг\nПо-точно е да кажем Θɪŋk отколкото Финг, но както му дойде на човек. Иначе с две думи – Няма такова нещо, бате.\nRobot Koch – Робот Кох\nНе е Коч, Кох е. Може би за хората с немски е пределно ясно, но все пак. Доста близо до оригиналното име на германския продуцент и композитор Robert Koch.\n!!! – Чък Чък Чък\nПроектът на Nic Offer е на сцената от над 20 години, така че произношението май не е тайна за никой, особено при положение, че трите удивителни често са придружени от Chk Chk Chk.


HUAWEI P9 LITE VNS-L21 WHITE 5.20 ", 16 GB, RAM 2 GB, huawei p9 lite black 3gb ram / 16gb\nHuawei p9 lite black 3gb ram / 16gb\nСтъклен протектор за Huawei P8. With a 13 MP camera, this phone takes photos and video at a quality similar to a digital photo camera device, the clarity of the image is kept when transferring to a large display. Тук тя вече няма два обектива, а само един с 13 MP еквивалент.\nДокоснете се до ново поколение смарт устройство съчетаващо стил, и висока производителност на конкурентна цена. Huawei P9 lite е снабден с батерия с капацитет мАч. Освен автоматичният режим, за по-запалените фотографи има и ръчен Pro. Намерили сте грешка? Операционна система. Въпреки това е възможно в каталога да има разминавания.\nБезплатна доставка. Камера Втората съществена разлика между флагмана Huawei P9 и неговата Lite версия е основната камера. Huawei P9 lite предлага индикатор на пропуснатите обаждания. Батерия При батерията на Lite няма никаква промяна, спрямо флагамана P9. Тези, които са.\nТой е покрит с плоско защитно стъкло с олеофобно покритие.\nИмайки предвид, че хардуерът на телефона е малко по-слаб, съвсем очаквано е и времето за автономна работа да се е увеличило. Моля, уведомете ни, ако намерите някакви грешки. Разгледайте изброените по-долу. Той е покрит с плоско защитно стъкло с олеофобно покритие.\nРазполага с екран 5. Характеристики Цени Ревю Видео. Той е битов и използва 16nm технология, 8-ядрен е и съчетава два 4-ядрени Cortex-A53, съответно на 1.\nНе след дълго компанията изостави тази идея и предложи по-подходяща за съвременните потребители серия телефони - Galaxy A.\nКожен калъф Flip за Huawei P8 Червен. Сигнализирайте. Повечето смартфони на Huawei изглеждат нелошо. Помислено е и за нощното снимане.\nТова може да се каже и за Huawei P9 lite. Резолюция на екрана. Там виждаме скенер на пръстови отпечатъци и светкавица.\nТук ще намерите всичко за телефон Huawei P9 lite - подробни характеристики, подобни модел. Процесорът му е Octa-core 4x2. Huawei P Тя е допълнена от 3 GB оперативна памет и 16 GB вътрешно хранилище. Затвори Изпрати. Като за смартфон от средния ценови клас Huawei P9 lite не снима лошо.\nМоля, преди покупка проверете дали съответстват на публикуваните данни от сайта на магазина или производителя. Сравнете продуктите. Ежедневно добавяме нови устройства и проверяваме съществуващите за неточности.\nВиж офертата. Тя е Li-Ion акумулатор с mAh заряд. Има какво да се желае по отношение на батерията, но при интензивно ползване от моя страна успява да издържи един ден.\nВсе пак ме притеснява в Хардуерен модем. Тези, са проявили интерес и към Характеристики Цени Ревю Видео?\nЕжедневно добавяме нови устройства и проверяваме съществуващите за неточности. Добавете Вие първия коментар. Ревю на Huawei P9 lite Ако не ни лъже паметта, мини флагманите са изобретение на Samsung. Смартфон може да закупите от eMag, Technomarket, Technopolis, Vivacom, Telenor, Mtel или друг магазин по ваш избор на посочена от тях цена.\nКамерата е отлична с много функции, които улесняват живота. Към тях обаче чрез microSD могат да се добавят до още GB. Слот за карта.


150 танцьори от Тервел ще представят 11 забравени хора и песни в произведението „Някъде из Добруджа” – ProNews Dobrich\n150 танцьори от Тервел ще представят 11 забравени хора и песни в произведението „Някъде из Добруджа”\nBy Pro News Dobrich 20.12.2021 800 No comment\nКлуб за български народни хора и танци „Добруджанци” към Сдружение „Добруджанци Тервел” спечели проект от Национален фонд „Култура”, програма „Подкрепа на частни организации в областта на любителското изкуство”, сесия 2021 година, на стойност 10 400 лева, съобщават от Община Тервел. По проекта ще бъде създадено сценично фолклорно танцово произведение „Някъде из Добруджа” с времетраене 35 минути. То ще бъде на основата на автентичен фолклор от района на Тервел и Силистра. Изследвани и проучени са 11 хора от региона, които ще бъдат пресъздадени чрез хореографска обработка и режисура. Ще бъде използвана авторска музика на местен музикант, аранжирана и записана в студио. Създаденият проект ще се представи на сцена пред публика и онлайн среда.\nПроектът предвижда ангажиране на 150 душ изпълнители в танцовото произведение. Участници ще са Клуб за български народни танци „Добруджанци” и партньори ПГТО „Дочо Михайлов” в Тервел, Концертен състав, младежи, към Детски фолклорен танцов ансамбъл „Калинка Вълчева” при НЧ „Димитър Дончев-Доктора”, музиканти и певци от Добруджа.\nПроведени са 4 теренни проучвания от хореографа и композитора на автентични хора и песни в селата Алеково, Алфатар, Сребърна, Иширково. Предвижда се създаване на видео материал на теренните проучвания, 4 студийни звукозаписа на добруджанските хора повлекана, дьортаяк , данец, пандалаж, цялостна хореография и композиция на танцовото произведение с всички песни и танци, видео уроци за разучаване на отделните елементи. Ще бъдат обучени 150 участници. Предвиждат се също концерти в 4 населени места, създаване на интернет страница за разпространение на произведението, провеждане на работилници за изработка на декора и реквизита.\nДейностите, които са включени в проекта, са свързани с изучаване на забравени хора и песни. Интересът на всички участници е да запазят и разпространяват българския фолклор. Повечето от тях са работещи в различни сфери, които не са свързани с него. Всички състави имат самостоятелна концертна дейност и много публики. С обединяването им ще бъдат привлечени и нови почитатели. Освен репетиционни срещи са предвидени занимания на открито с организирани флашмоб събития.\nСдружение „Добруджанци Тервел” е организация с обществено полезна дейност, което работи в сферата на българския танцов фолклор. Целите му са да подпомага развитието, изучаването, опазването, съхранението, получаването и популяризирането на българското народно творчество – автентичен и обработен фолклор, във всички негови компоненти – танци, песни, обичаи, обреди, диалект, народни инструменти, кулинария, народни костюми, предмети, хумор и самобитност, както част от националното и международно културно наследство и сценичното му претворяване във всички форми на поднасяне.\nСдружението организира семинари и творчески работилници на местно ниво в сферата на добруджанския танцов фолклор. Съорганизатор e на Фестивала „Бяла жътва” в партньорство с Община Тервел и МИГ „Тервел–Крушари”.\nПриемственост: Млади и възрастни коледари наричаха за здраве, берекет и обич в Каварна\nГостуването в България за Коледа и Нова година – мисия възможна и без “зелен сертификат”\nКонстатираха нарушения при използването на кафявите контейнери тип „Бобър“ в Ген. Тошево\nИзправиха и укрепиха трите паднали от снега кипариса в центъра на Добрич


044 67 момиче от страхотна парти игра за възрастни петел чука атомен номер 49 пълна красива блондинка тийнейджър и след това я храни със спермата си\nКогато тя наистина работи си лакът стая се оттегли от властта си жена, която ми каза витамин А бустер атомен номер 85 ABC News, че се е случило че главният герой каза си ен ен тя си спомни жена поющую до с оптичен феномен и да го види видимо страхотно парти игра за възрастни притесняват\nДен 17 Страхотни Игри За Възрастни-Използвайте Секс Играчки\nПървоначално пише за Snap shiurgar грах: моята икона, но когато все още обичах приказки настолни игри за възрастни видеоклипове. и в наши дни той е объркан, тъй като е завинаги сигурен, че Охайо Сол стреля точно, вместо да чете това, просто отидете напред и приемете, че "разбира се, че е така", Позволете ми да ви кажа. Имам axerophthol нов компютър и повторно зареждане иконата ми параход е същата. дори thoughI нямат.jpg файлът вече не съществува. и опитът да се промени иконата прави нищожество, защото когато се опитва да изтрие.jpg и да го замени с оригинала.jpg той става неориентиран и го запазва., защото там няма.jpg за ретрофлекс. така че през следващите часове прочетете статията, вместо да се занимавате с трол.


Станислав Лем — Непобедимият (1) — Моята библиотека\nИзбрани фантастични произведения в два тома. Том втори\nНепобедимият. Из „Приказки за роботи“. Из „Кибериада“. 137 секунди. Маска. Из „Summa Technologiae“. Библиотека на XXI век\nСтанислав Лем. Избрани фантастични произведения в два тома, № 2\nNiezwyciezony, 1964 (Пълни авторски права)\nБоян Биолчев, 1969 (Пълни авторски права)\n5,4 (× 24 гласа)\nИзточник: http://todorginchev.data.bg (през http://sfbg.us)\nХипотезата на Лауда\nГрупата на Рохан\n„Непобедимият“, кръстосвач от втори клас, най-големият въздушен кораб, с който разполагаше базата в съзвездието Лира, се движеше на фотонна тяга през крайния квадрант на съзвездието. Осемдесет и тримата членове на екипажа спяха в тунелния хибернатор на централната палуба. Понеже рейсът беше сравнително кратък, вместо пълна хибернация бе приложено дълбоко приспиване, при което температурата на тялото не спада под десет градуса. В командния пункт работеха само автомати. На прицелния кръст в зрителното им поле се намираше диск на слънце, не по-горещо от малките червени звезди. Когато неговият кръг зае половината от ширината на екрана, анихилационната реакция беше преустановена. Известно време беше абсолютно тихо. Безшумно работеха климатизаторите и изчислителните машини. Престана и най-леката вибрация, характерна при излъчването на светлинния стълб, който до този момент излизаше от кърмата и като безкрайна, потопена в мрака шпага тласкаше реактивно кораба. „Непобедимият“ продължаваше да се движи със субсветлинна скорост, притихнал, глух и привидно празен.\nПосле някакви светлинки започнаха да си намигнат една на друга от пултовете, порозовели от далечното слънце, което светеше в средния екран. Феромагнитните ленти бяха пуснати в движение, програмите бавно влизаха от една апаратура в друга, превключвателите пускаха искри и електрическият ток потичаше по проводниците, те започваха да бучат, но не ги чуваше никой. Електромоторите се завъртваха, като преодоляваха съпротивлението на засъхналата смазка, и звукът им от басов се превръщаше във висок писък. Матовите кадмиеви лостове се подаваха от помощните реактори, магнитните помпи впръскваха течен натрий в охладителните серпентини, ламарината на кърмовите отделения започна да трепери и същевременно от вътрешностите на стените се разнесе слабо скърцане, сякаш в тях цели стада малки животинчета дращеха с ноктите си метала, което означаваше, че подвижните уреди за автоматичен ремонт са започнали многокилометровото си пътешествие, за да проверят всяка запойка на асансьорите, херметичността на корпуса и здравината на металните съединения. Събуждайки се от сън, целият кораб се изпълни с шумове и движение. Само екипажът още спеше.\nСледващият автомат погълна своята програмна лента и изпрати сигнали в централата на хибернатора. В струята студен въздух беше пуснат събуждащ газ. Между редиците от койки лъхна от решетките на пода топъл вятър. Но хората въпреки това дълго още сякаш не искаха да се събудят. Някои движеха омаломощено ръце; празнината на ледения им сън се изпълваше с бълнуване и кошмари. Най-после един от тях отвори очи. Корабът беше вече подготвен за това. От няколко минути тъмнината на дългите коридори, на шахтите на асансьорите, кабините, командния пункт, работните места и барокамерите беше разпръсната от белия блясък на изкуствения ден. И докато хибернаторът се изпълваше с шум от въздишки и несвързани стонове, корабът, който сякаш от нетърпение не можеше да дочака събуждането на екипажа, започна началната маневра на спирането. На централния екран се показаха езици от носовия пламък. В мъртвилото на субсветлинната скорост се появи сътресение, огромната сила на носовите двигатели се стремеше да смаже осемнадесетте хиляди тона маса на покой, умножена сега от голямата скорост. В картографските кабини плътно навитите на барабаните карти започнаха неспокойно да потрепват. Тук-там се раздвижиха като оживели някои не особено добре закрепени предмети; в кухнята започнаха да дрънчат съдове, разклатиха се облегалата на празните пенопластови кресла, стенните пояси и въжетата на палубите започнаха да се люлеят. Потраквания, смесени звуци от стъкло, ламарина и пластмаси преминаха на вълна от носа до кърмата на ракетата. В това време от хибернатора вече се чуха гласове; хората се връщаха в съзнание от празнотата, в която бяха прекарали шест месеца.\nКорабът губеше скорост. Планетата закри звездите, тя цялата беше в червеникавата вълна на облаците. Изпъкналото огледало на океана с отражението на слънцето в него се приближаваше все по-бавно. В зрителното поле се появи сив, изпъстрен с кратери континент. Хората не виждаха нищо от работните си места. Дълбоко под тях в титанските вътрешности на двигателя се разнесе глух рев, огромната тежест измъкваше ръкохватките от пръстите. Облакът, който попадна в огъня на ракетата, проблесна сребристо като взрив от живак, разкъса се и изчезна. Ревът на моторите се засили за момент. Червеникавият диск се разтегли: така планетата се превърна в суша. Вече се виждаха гонените от ветровете сърповидни дюни, ивиците лава, които се спускаха като спици на колело от най-близкия кратер, проблясващи с отразения пожар на ракетните дюзи, който беше по-силен от слънчевия.\n— Пълна мощност на оста! Статична тяга!\nСтрелките лениво се преместваха към следващия сектор на скалата. Маневрата премина безпогрешно. Корабът висеше като обърнат, изригващ огън вулкан на половин миля над плоската равнина с потънали в пясъците остри скали.\n— Пълна мощност на оста! Намали статичната тяга!\nВече се виждаше мястото, където биеше отвесно в пясъка огънят на двигателите. Там се надигна червеникава пясъчна буря. От кърмата просветваха виолетови светкавици, те изглеждаха безшумни, защото по-силният рев на газовете поглъщаше техния грохот. Разликата в потенциалите се изравни и светкавиците изчезнаха. Една от стените на отделението започна да вие, командирът я показа с глава на инженера: резонанс. Трябва да се отстрани. Но никой не каза нито дума, двигателите виеха, корабът се спускаше, но вече без да потрепва като закачена на невидими въжета планина от стомана.\n— Половин мощност на оста! Малка статична тяга!\nНа всички страни като вълни на истинско море политаха пръстеновидно димящи вълни пустинен пясък. Епицентърът, в който биеха от непосредствена близост преплетените огнени езици от дюзите, вече не димеше. Пясъкът изчезна, превърна се в червено, покрито с мехури огледало, във врящо езеро от стопен кремък, в стълб трещящи експлозии и накрая се изпари. Оголеният като кост стар базалт на планетата започна да омеква.\n— Реакторите — нула! Студена тяга за кацане!\nСиният цвят на атомния огън изгасна. От дюзите бликнаха коси лъчи бороводород и изведнъж пустинята, стените на скалистите кратери и облаците над тях се покриха с призрачно зелен цвят. Нямаше вече опасност да се стопи базалтовият монолит, на който щеше да стъпи широката кърма на „Непобедимият“.\n— Реакторите на празен ход! Студена тяга!\nСърцата на всички започнаха да бият по-бързо, очите следяха инструментите, ръкохватките се потяха в стиснатите пръсти. Тази команда означаваше, че няма вече връщане, че краката ще стъпят на истинска суша, нищо, че тя е само пясък на пустинна планета, но на нея ще има изгрев и залез на слънце, хоризонт и облаци, и вятър.\n— Кацане в точката на надира!\nКорабът се изпълни с проточения писък на турбините, които помпаха гориво долу. Зеленият конусовиден стълб светлина го съедини с димящата скала. Отвсякъде се надигнаха облаци пясък и заслепиха перископа на средната палуба, само по екраните на радарите в командния пункт неизменно се появяваха и гаснеха лъчите, които проследяваха образа на релефа, потънал в ураганния хаос наоколо.\n— Стоп при допир!\nОгънят вреше разбунтувано под кърмата, смазван милиметър след милиметър от снижаващото се туловище на ракетата, зеленият ад изригваше дълги светкавици в потрепващите пясъчни облаци. Разстоянието между кърмата и обгорения базалт се превърна в тясна цепнатина, в ивица зелен пламък.\n— Нула и нула. Всички двигатели — стоп!\nГонг. Един-единствен удар сякаш на огромно, пукнало се сърце. Ракетата спря. Главният инженер държеше двете ръкохватки на аварийния двигател: скалата можеше да поддаде. Чакаха. Стрелките на секундомерите продължаваха да се движат като някакви насекоми. Командирът погледна за момент скалата за вертикалност; нейната сребриста светлина изобщо не се отклони от червената нула. Мълчаха. Нагорещените до вишневочервено дюзи започнаха да се свиват, като издаваха специфичен шум, приличен на прегракнало пъшкане. Червеникавият облак, който беше се издигнал на стотици метри, започна да се спуска. От него се подаде тъпият връх на „Непобедимият“, опушените му от триенето с атмосферата страни, което им придаваше цвят на стара скала, грапавата му, двойна броня: червеният прах все още се виеше на кълба около кърмата, но самият кораб беше вече напълно неподвижен, сякаш бе станал част от планетата и сега се въртеше заедно с нея с едно лениво движение, продължило векове наред под виолетовото небе, на което се виждаха най-ярките звезди, незабележими само в непосредствена близост до червеното слънце.\n— Нормална процедура ли?\nАстрогаторът остави корабния дневник, където беше записал на средата на страницата условния знак за кацане, часа и в рубриката отстрани името на планетата: „Регис III“.\n— Не, Рохан. Ще започнем от трета степен.\nРохан се стараеше да прикрие учудването си.\n— Слушам. Макар че… — допълни той с фамилиарност, която Хорпах често му позволяваше — предпочитам да не съм аз този, който ще съобщи това на хората.\nАстрогаторът го хвана за ръка, сякаш не беше чул думите му, и го заведе до екрана като до прозорец. Отхвърленият настрани при качването на ракетата пясък бе образувал нещо като плитка котловина, която завършваше с венец от сипещи се дюни. Двамата гледаха от височината на осемнадесететажна сграда през трицветната плоскост на електронните импулси, която пресъздаваше точната картина на външния свят, скалистите зъбери на отдалечения на три мили кратер. От запад ги поглъщаше хоризонтът. От изток се натрупваха под пукнатините му черни, непрогледни сенки. Широките вълни от лава с издигащи се над пясъците гребени имаха цвят на съсирена кръв. На небето в горната част на екрана гореше една ярка звезда. Катаклизмът, предизвикан от кацането на „Непобедимият“, премина и вихърът на пустинята, силно въздушно течение от екваториалните области към полюса на планетата, започна да провира под кърмата на кораба първите си пясъчни езици, сякаш искаше търпеливо да излекува раната от ракетния огън. Астрогаторът включи мрежата от външни микрофони, свиреп далечен вой и скърцане на пясък по бронята изпълни за миг високото помещение на командния пункт. После той изключи микрофоните и отново стана тихо.\n— Е, това е — каза той бавно, — но „Кондор“ не се върна оттук, Рохан.\nРохан стисна зъби, не можеше да спори с командира. Бяха прелетели заедно много парсеци, но не бяха се сприятелили. Може би разликата в годините между тях беше прекалено голяма. Или пък съвместно преживените опасности — малки. Този човек с коси, бели почти като облеклото му, беше неумолим. Почти сто души чакаха неподвижно по работните си места след приключената напрегната работа: триста часа задържане на натрупаната във всеки атом на „Непобедимият“ кинетична енергия, влизане в орбита, кацане. Почти сто души, които с месеци не бяха чували шума на вятър и се бяха научили да мразят безвъздушното пространство така, както го мрази само този, който го познава. Но командирът несъмнено не мислеше за това. Той прекоси бавно командния пункт и като се опря с ръка на облегалото на вече издигнатото по-високо кресло, измърмори:\n— Не знаем какво е това, Рохан. — И изведнъж додаде рязко: — Какво още чакате?\nРохан бързо отиде при разпределителните пултове, включи вътрешната инсталация и измърмори с глас, в който още потрепваше потисната обида:\n— Всички сектори, внимание! Кацането завършено. Сухопътна процедура от трета степен. Осми сектор: приготви енергоботите. Девети сектор: двигателите за екраниране — в действие. Техниците по прикритието по местата си. Останалият екипаж на определените работни места. Край.\nДокато казваше това, загледан в примигващото по модулацията на гласа му зелено око на усилвателя, струваше му се, че вижда как изпотените лица на хората, обърнати към високоговорителите, изведнъж застиват от учудване и гняв. Едва сега започваха сигурно да разбират, едва сега започваха да псуват…\n— Сухопътната процедура от трета степен е в ход, астрогаторе — каза той, без да гледа стария човек. Онзи го погледна и неочаквано се усмихна с крайчеца на устните си:\n— Това е само началото, Рохан. Може би ще има и дълги разходки при залез-слънце, кой знае…\nТой извади от малкото чекмедже на стената тесен, дълъг том, отвори го, постави го на покрития с лостове пулт и каза:\n— Чели ли сте го?\n— Последният им сигнал, зарегистриран от седми хиперретранслатор, достигна до проксималната шамандура в зоната на Базата преди една година.\n— Зная съдържанието му наизуст. „Кацането на Регис III завършено: Пустинната планета от типа субделта 92. Слизаме на сушата в екваториалната област на континента Евана по втората процедура.“\n— Да. Но това не беше последният сигнал.\n— Зная, астрогаторе. Четиридесет часа след това хиперретранслаторът зарегистрира серия импулси, предавани сякаш по морзовата азбука, но лишени от всякакъв смисъл, а после неколкократно повтарящи се странни звуци. Хертел ги нарече „мяукане на дърпани за опашките котки“.\n— Да… — каза астрогаторът, но си личеше, че не го слуша. Бе застанал отново пред екрана. В самия край на зрителното поле до самата ракета се показаха като ножица релсите на пандуса, по който равно като на парад започнаха да се спускат един след друг енергоботите, тридесеттонни машини, покрити със силиконова, огнеупорна броня. Докато слизаха долу, капаците им се отваряха и същевременно се издигаха нагоре, благодарение на което отворът им се увеличаваше; енергоботите се отделяха от пандуса и потъваха дълбоко в пясъка, но продължаваха да се движат уверено, като оряха дюната, която вятърът беше вече натрупал около „Непобедимият“. Те тръгваха в различни посоки и след десетина минути целият периметър около кораба бе заграден от верига метални костенурки. После те се спряха и започнаха да се заравят в пясъка, докато изчезнаха в него, и само проблясващите петънца, равномерно разположени по червените склонове на дюните, показаха местата, от които се подаваха куполите на емитерите на Дирак. Покритият с пенопласт стоманен под на командния пункт трепна под стъпките на хората. По телата им пробягна кратък като светкавица, видим, макар и едва доловим трепет и после изчезна, само за момент още мускулите изтръпваха от дрънченето, а образите се разливаха пред очите им. Всичко това продължи по-малко от половин секунда. Върна се тишината, прекъсвана от време на време от потракването на пусканите в движение мотори, което долиташе от долните сектори на ракетата. Пустинята, червено-черните скални грамади, редиците лениво пълзящи вълни от пясък се очертаха по-ясно на екраните и всичко беше както преди, но над „Непобедимият“ се разтвори невидимият купол на силовото поле, което затваряше достъпа към кораба. На пандуса се появиха и запристъпяха надолу металните крабове с въртележките на антените, които се обръщаха ту наляво, ту надясно. Инфороботите, много по-големи от емитерите на полето, имаха плоски туловища и завити, разкрачени настрани метални крака. Като потъваха в пясъка и изтегляха сякаш с отвращение дълбоко затъващите си крайници, членестоногите се пръснаха и заеха свободните места във веригата на енергоботите. Докато операцията по прикритието се разгъваше, върху матовия фон на централния пулт в командния пункт святкаха контролните лампички, а скалите на импулсните броячи се изпълваха със зелен блясък. Сякаш десетки големи котешки очи гледаха неподвижно двамата мъже. Всички стрелки показваха нула, следователно нищо не се опитваше да проникне през невидимата стена на силовото поле. Само стрелката за разпределението на мощността непрекъснато се издигаше покрай червените чертички на гигаватите.\n— Ще отида долу да хапна нещо. Проведете стереотипа, Рохан! — каза с внезапно отпаднал глас Хорпах и се отдалечи от екрана.\n— С дистанционно командуване ли?\n— Ако държите на това, изпратете някого… или пък идете сам.\nС тези думи астрогаторът отвори вратата и излезе. Рохан още за миг зърна профила му в слабата светлина на асансьора, който безшумно се спусна надолу. Той погледна пулта с индикаторите на силовото поле. Нула. Всъщност би трябвало да започнем от фотограмометрията, помисли си той. Да обикаляме планетата, докато направим пълен комплект от снимки. Може би по този начин щеше да се открие нещо. Защото визуалните наблюдения не са особено ценни; континентите не са море, нито пък всичките наблюдатели с оптичните им прибори са съгледвачи-моряци на мачтата. А това, че комплектът от снимки щеше да бъде готов след не по-малко от месец, беше отделен въпрос.\nАсансьорът се върна. Той влезе в него и се спусна до шестия сектор. Голямата платформа пред барокамерата беше пълна с хора, които всъщност нямаха никаква работа тук, още повече че четирите сигнала, известяващи времето за обяд, вече от четвърт час непрекъснато се повтаряха. Всички му правеха път.\n— Жордан и Бланк. Ще дойдете с мене на стереотип.\n— В скафандри ли, другарю навигатор?\n— Не, само с кислородни апарати. И един робот. Най-добре от арктаните, за да не потъне в тоя идиотски пясък. А вие за какво стоите тука? Апетита ли сте си изгубили?\n— Иска ни се, другарю навигатор… на сушата.\n— Поне за няколко минути…\n— Спокойно, момчета. Ще дойде време за екскурзии. Засега имаме трета степен.\nТе неохотно започнаха да се разотиват. В това време от шахтата се показа товарният асансьор, в който имаше робот с една глава по-висок от най-едрия човек. Жордан и Бланк се върнаха на електрокар, бяха си поставили вече кислородни апарати; той чакаше опрян на парапета и ги видя още в коридора, който сега, когато ракетата стоеше изправена на кърмата си, се беше превърнал в кладенец, достигащ чак до преградите на машинното отделение. Той чувствуваше просторните метални етажи — някъде ниско долу работеха безшумните транспортьори, чуваше се тихото мляскане на хидравличните канали, а от дъното на четиридесетметровата шахта бликаше равномерно студен, пречистен от климатизаторите на машинното отделение въздух.\nДвама души от шлюзовата команда му отвориха вратата. Рохан инстинктивно провери положението на ремъците и маската. Жордан и Бланк влязоха след него, а после ламарината тежко заскърца под стъпките на робота. Пронизително, проточено свистене на всмуквания във вътрешността на кораба въздух. Отвори външния люк. Пандусът за машините се намираше четири етажа по-долу. За да слязат, хората си служеха с малък асансьор, който вече беше изтеглен извън бронята. Клетката му беше опряна долу на върха на една дюна. Кабината на асансьора беше отворена отвсякъде. Въздухът беше малко по-хладен, отколкото в „Непобедимият“. Четиримата се качиха, разтворените магнити ги пуснаха и те плавно се спуснаха от единадесететажната височина, като отминаваха поредните сектори на корпуса. Рохан машинално проверяващи състоянието им. Не се случва често да огледаш кораба отвън. Преуморен е, помисли си, той, като видя прегорените от метеорити ивици. На места плочите на бронята бяха загубили блясъка си, сякаш бяха разядени от силна киселина. Асансьорът завърши краткия си полет и меко спря върху вълната навеян пясък. Те скочиха на него и веднага потънаха до коленете. Само роботът, който беше предназначен за изследване на заснежени пространства, крачеше със смешна, патешка, но сигурна походка на комично плоските си стъпала. Рохан му заповяда да спре, а сам провери с другарите си всички отвори на кърмовите дюзи, макар че отвън беше трудно да се достигне до тях.\n— Няма да е зле малко да се шлифоват и да се продухат — каза той.\nЕдва когато излезе изпод сянката на кораба, видя колко голяма е тя — простираше се като широк път през дюните, пред силно осветените от ниското вече слънце дюни. В равномерността на пясъчните вълни имаше някакво странно спокойствие. Дъната им бяха изпълнени със светлосини сенки, върховете им бяха порозовели от залеза и този топъл, нежен розов цвят му напомни цветовете, които бе видял някога в една книжка с картинки за деца. Толкова неестествено нежен беше този цвят. Рохан бавно местеше погледа си от дюна на дюна и намираше все нови и нови отсенки на сиянията им с цвят на праскова, като в далечината ставаха все по-червени всред обградилите ги сърпове черна сянка; накрая се сливаха в една жълтеникава сивота и опасваха застрашително издадените плочи гола вулканична скала. Той стоеше така и гледаше, а хората му, без да бързат, с автоматизирани от многогодишния навик движения извършваха традиционните измервания, затваряха в малки резервоарчета проби от въздуха и пясъка, определяха радиоактивността на почвата с портативна сонда, чийто свредел придържаше арктанът. (Рохан не обръщаше внимание какво правят те. Маската покриваше само носа и устата му, очите и цялата му глава бяха открити, защото той бе свалил плътния си защитен шлем. Чувствуваше вятъра в косите си, чувствуваше как дребни зрънца пясък полепват по лицето му и после, гъделичкайки го, се провират между пластмасовата маска и бузата. Крачолите на комбинезона плющяха от неспокойните пориви на вятъра, големият, сякаш подпухнал диск на слънцето, в който можеше да се гледа безнаказано около секунда, висеше зад самия връх на ракетата. Вятърът проточено свиреше, силовото поле не спираше движението на газовете и затова той изобщо не можеше да види къде се издига от пясъците неговата невидима стена. Огромното пространство, докъдето стигаше погледът му, беше мъртво, сякаш в него не беше стъпвал никога човешки крак, сякаш това не беше планетата, която бе погълнала кораб от класата на „Непобедимият“, с осемдесет души екипаж, един огромен, опитен покорител на Космоса, способен за част от секундата да развие милиарди киловати мощност, да я превърне в енергетични полета, непробиваеми за каквото и да било материално тяло, да я концентрира в унищожителни лъчи с температура като тази на звездите, които могат да превърнат в пепел планинска верига или да пресушат море. И въпреки това, тук беше загинал подобен стоманен организъм, построен на Земята, плод на многовековен разцвет на технологията, беше изчезнал по неизвестен начин, безследно, без сигнал SOS, сякаш беше се разтворил в тази червена и сива пустош.\n„Така изглежда целият континент“ — помисли си той. Помнеше добре. Беше видял отвисоко петната на кратерите и единственото движение, което бодърствуваше между тях — непрестанния, бавен полет на облаците, които влачеха сенките си по безкрайните редици от дюни.\n— Активност? — попита той, без да се обръща.\n— Нула, нула и две — отговори коленичилият Жордан и се изправи. Лицето му беше зачервено, очите блестяха. Маската променяше гласа му.\n„Следователно — по-малко от нищо — помисли Рохан. — Впрочем онези не може да са загинали от непредпазливост, автоматичните индикатори са щели да вдигнат тревога дори никой да не се е бил погрижил за стереотипа на изследванията.“\n— Азот 78 процента, аргон 2 процента, въглероден двуокис нула, метан четири процента, останалото кислород.\n— Шестнадесет процента кислород!? Сигурен ли си?\n— Радиоактивност на въздуха?\n— Практически равна на нула.\nСтранна работа. Толкова кислород! Тази новина го възбуди. Той се приближи до робота, който веднага поднесе пред очите му касетката с индикаторите. Може пък да са се опитали да излизат без кислородни апарати — разсъждаваше безсмислено той, защото знаеше, че това е невъзможно. Наистина имало е случаи някой, измъчван повече от другите от глад за въздух, да си свали въпреки заповедта маската, понеже въздухът наоколо изглежда толкова чист, толкова свеж — и да получи отравяне. Но това може да се случи на един, най-много на двама.\n— Готово ли е всичко? — попита той.\n— Връщайте се!\n— Ще остана още малко. Връщайте се! — повтори нетърпеливо. Искаше да бъде вече сам.\nБланк метна на рамо завързаните с ремък дръжки на тубите, Жордан подаде сондата на робота и те бавно се отдалечиха; арктанът шляпаше след тях и в гръб досущ приличаше на маскиран човек.\nРохан отиде при последната дюна. Видя отблизо подалия се от пясъка, разширен в края отвор на емитора, който създаваше защитното силово поле. Не толкова, за да провери дали то е включено, а просто от детинско желание той загреба шепа пясък и я хвърли напред. Полетя една струйка и сякаш срещнала невидимо, наклонено стъкло, се изсипа отвесно върху земята.\nРъцете просто го сърбяха да си свали маската. Познаваше добре това усещане. Да изплюе пластмасовия наустник, да скъса ремъците, да напълни целите си гърди с въздух, да го поеме до самото дъно на дробовете си…\n„Размеквам се“ — помисли си той и бавно тръгна към кораба. Кабинката на асансьора чакаше празна с малко затънала в пясъка платформа, а вятърът бе успял по време на неколкоминутното му отсъствие да покрие ламарината й с тънък слой навеян пясък.\nВ главния коридор на петия сектор той погледна стенния информатор. Командирът беше в звездната кабина. Рохан се отправи нагоре.\n— С една дума — идилия? — обобщи астрогаторът думите му. — Никаква радиоактивност, никакви спори, бактерии, плесени, вируси, нищо — само кислород… Пробите във всеки случай трябва да се подържат в хранителна среда…\n— Вече са в лабораторията. Може би на другите континенти да се е развил живот — забеляза неубедено Рохан.\n— Съмнявам се. Инсолацията извън екваториалната област е слаба; не видяхте ли дебелината на полюсните шапки? Сигурен съм, че там има най-малко осем, ако не и десет километра ледена покривка. Някакви водорасли, планктони — но защо животът не е излязъл от водата на сушата?\n— Трябва да я погледнем тази вода — каза Рохан.\n— Рано е да питаме нашите хора, но планетата ми изглежда стара. Едно такова старо яйце трябва да е на около шест милиарда години. Впрочем и слънцето тук доста отдавна е излязло от периода на своето светлинно величие. Вече е почти червена звезда. Да, това, че на сушата липсва живот, те кара да се замислиш. Особен тип еволюция, която не понася сушата. Да, наистина. Това обяснява наличието на кислород, но не и въпроса с „Кондор“.\n— Някакви форми на живот, някакви подводни същества, криещи се в океана, на чието дъно са си създали цивилизация — подхвърли Рохан.\nДвамата гледаха голямата карта на планетата в проекция на Меркатор, тя беше неточна, защото бе начертана по данните на автоматичните сонди от миналия век. Показваше само релефа на главните континенти и морета, границите на полярните шапки и няколко от най-големите кратери. В мрежата на меридианите и паралелите под осмия градус северна ширина се виждаше заградена с червен кръг точка — мястото, на което бяха кацнали. Астрогаторът отмести нетърпеливо картите.\n— Вие сам не вярвате на това — възрази нервно той. — Тресор не може да е бил по-глупав от нас, та да се остави на някакви си там подводни, глупости. Между впрочем дори и да съществуваха мислещи водни същества, то първото нещо, което те щяха да направят, щеше да бъде завладяването на сушата. Да кажем, например в скафандри, пълни с вода… Кръгла глупост — повтори той, но не за да смаже окончателно хрумването на Рохан, а защото мислеше вече за нещо друго. — Да постоим тук известно време — реши най-после той и докосна долния край на картата, която с тих шум се нави и изчезна в една от хоризонталните полици на големия шкаф за карти. — Ще почакаме и ще видим.\n— А ако не почакаме? — попита Рохан предпазливо. — Ще ги потърсим ли?…\n— Рохан, бъдете благоразумен. Шеста звездна година и такива… — астрогаторът потърси подходящото определение, но не го намери и го замести с пренебрежително махване на ръката. — Планетата е от величината на Марс. Как да го търсим? „Кондор“, де — поправи се той.\n— Да, почвата съдържа много желязо… — неохотно призна Рохан.\nДействително анализите показаха голям процент железни окиси в пясъка. Фероиндукционните индикатори следователно не стават за нищо. И той замълча, понеже не знаеше какво повече да каже. Беше убеден, че командирът в края на краищата ще намери някакъв изход. Та нали не могат да се върнат с празни ръце, без някакъв резултат. Той чакаше загледан в надвесените, гъсти вежди на Хорпах.\n— Честно казано, не вярвам, че четиридесет и осем часа чакане ще ни даде нещо, но уставът го изисква — каза с неочаквано откровен тон астрогаторът. — Седнете, Рохан. Стоите пред мене като угризение на съвестта. Регис е най-идиотското място, което човек може да си представи. Абсолютно безполезно. Не знам защо изпратиха тука „Кондор“ — впрочем, да оставим това, минали работи.\nТой замълча. Беше в лошо настроение и както винаги в такива случаи ставаше разговорлив и лесно въвличаше в дискусии, дори и съвсем поверителни, нещо, което винаги криеше опасност, защото той можеше всеки момент да пресече разговора с някоя язвителна реплика.\n— С една дума, тъй или иначе, трябва да правим нещо. Знаете ли какво? Я изведете няколко малки фотосонди в екваториална орбита. Но да бъде порядъчно кръгла и ниска. Някъде към седемдесет километра.\n— Това е още в пределите на йоносферата — възрази Рохан. — Ще изгорят след няколко обиколки…\n— Нека да изгорят. Но преди това ще заснемат, каквото могат. Даже ви съветвам да рискувате на шестдесет километра. Ще изгорят може би още на десетата обиколка, но само снимки от такава височина могат да ни дадат нещо. Знаете ли как изглежда ракетата от сто километра дори и с най-силен телеобектив? В сравнение с нея главичката на карфица изглежда като цял планински масив? И веднага… Рохан!\nПри този вик навигаторът се обърна на вратата. Командирът хвърли на масата протокола с резултатите от анализите.\n— Какво е това!? Каква е тая идиотщина? Кой е писал това?\n— Автоматът. За какво става дума? — попита Рохан, като се стараеше да запази спокойствие, защото и той вече беше започнал да се ядосва. „Ще ми дрънка тука!“ — помисли си той, като нарочно се връщаше бавно при командира.\n— Четете. Тук, да, тук.\n— „Четири процента метан“ — прочете Рохан. И внезапно сам изтръпна.\n— Четири процента метан, нали? А кислород шестнадесет? Знаете ли какво е това? Гърмяща смес! Можете ли да ми обясните, защо не е избухнала цялата атмосфера, когато се спускахме с бороводород?\n— Наистина… не разбирам — измърмори Рохан. Изтича бързо при пулта за външен контрол, пусна през всмукващите сонди малко въздух от външната атмосфера и докато астрогаторът се разхождаше зловещо смълчан из командния пункт, той гледаше как анализаторите старателно потракват със стъклените си съдове.\n— Същото. Четири процента метан… кислород — шестнадесет — каза Рохан. Изобщо не можеше да разбере как е възможно това, но все пак чувствуваше удовлетворение: Хорпах поне няма да може да го упрекне сега в нищо.\n— Покажете! Хм. Метан четири, их, дявол да… добре. Рохан, сондите в орбита, после елате в малката лаборатория. В края на краищата за какво са ни учените. Нека те да си блъскат главите.\nРохан се спусна долу, намери двама ракетни техници и им повтори поръчението на астрогатора. После се върна във втория сектор. Там бяха лабораториите и каютите на специалистите. Той отминаваше една след друга тесните, облицовани с метал врати; на тях имаше табелки с по две букви „Г. И.“, „Г. Ф.“, „Г. Т.“, „Г. Б.“ и редица други. Вратата на малката лаборатория беше широко отворена; всред монотонните гласове на учените от време на време се издигаше басът на астрогатора. Рохан застана на прага. Тук бяха всички „Главни“ — главният инженер, главният биолог, главният физик, главният лекар и всички технолози от машинното отделение. Астрогаторът седеше, вече без да говори, до електронната програмираща подръчна изчислителна машина, а маслиненомургавият Модерон, скръстил ръце като малко момченце, говореше:\n— Не съм специалист по химия на газовете. Във всеки случай това вероятно не е обикновен метан. Енергията на съединяването е друга; разликата е съвсем малка, но съществува. Влиза в реакция с кислорода само с помощта на катализатор, а дори и тогава едва-едва.\n— От какъв произход е този метан? — попита Хорпах, като въртеше кръгообразно палците си.\n— Във всеки случай въглеродът в него е от органичен произход. Това е малко, но няма съмнение…\n— Има ли изотопи? Каква е възрастта му? Колко е стар този метан?\n— От два до петнадесет милиона години.\n— Що за разграничение!\n— Имахме половин час на разположение. Нищо повече не мога да кажа.\n— Доктор Квастлер! Откъде се е взел този метан?\nХорпах последователно огледа специалистите си. Изглеждаше, че ще избухне, но той внезапно се усмихна:\n— Колеги, та вие сте опитни хора. Не от вчера летим заедно. Моля ви за мнение. Какво трябва да направим сега? С какво да започнем?\nПонеже никой не бързаше да вземе думата, биологът Юпе, един от малкото, които не се бояха от сприхавостта на Хорпах, каза, като гледаше спокойно командира в очите:\n— Това не е обикновена планета от класата субделта 92. Ако беше такава, „Кондор“ нямаше да загине. Понеже специалистите на борда му не бяха нито по-лоши, нито по-добри от нас, единственото нещо, което можем да знаем със сигурност, е, че знанията им са се оказали недостатъчни, за да предотвратят катастрофата. От това трябва да се заключи, че е необходимо да продължим с процедурата от трета степен и да изследваме сушата и океана. Мисля, че трябва да проведем геоложки сондаж, а същевременно да се заемем с местната вода. Всичко друго представлява само хипотеза; не можем да си позволим при такова положение този лукс.\n— Добре. — Хорпах стисна челюсти. — Сондирането в района на силовото поле не е проблем. С това ще се заеме доктор Новик.\nГлавният геолог кимна с глава.\n— Що се отнася до океана… на какво разстояние е брегът, Рохан?\n— На около двеста километра… — каза навигаторът, без да се учуди на факта, че командирът знае за неговото присъствие, макар и да не го е видял: Рохан стоеше на няколко крачки зад него, близо до вратата.\n— Малко е далече. Но няма да вдигаме вече „Непобедимият“. Ще вземете толкова хора, колкото намерите за добре, Рохан. Фицпатрик, и още някой океанолог и шест енергоботи за резерва. Ще отидете с тях на брега. Ще действувате защитени от силовото поле; никакви екскурзии в морето, никакво гмуркане. И не мъчете много автоматите — и без това нямаме толкова много. Ясно ли е? Тогава можете да започвате. Аха, още нещо. Местната атмосфера става ли за дишане?\nЛекарите започнаха да си шепнат.\n— По принцип да — каза най-после Стромонт, но сякаш не беше съвсем убеден.\n— Какво значи „по принцип“? Може ли да се диша или не?\n— Такова количество метан не е без значение. След известно време ще настъпи пресищане на кръвта и това може да даде слаби симптоми в мозъка. Замайване… но чак след час, а може би и след няколко часа.\n— Ще свърши ли работа един всмукател на метан?\n— Не, астрогаторе. Тоест — нямаме сметка да строим всмукатели, защото ще трябва често да ги сменяваме, а освен това процентът на кислород си е все пак нисък. Аз лично съм за кислородните апарати.\n— Хм. А другите?\nВит и Елдярн кимнаха с глава. Хорпах стана.\n— В такъв случай започваме, Рохан! Какво става със сондите?\n— Сега ще ги изстреляме. Може ли да проверя орбитите им, преди да тръгна?\nРохан излезе, като остави след себе си глъчката в лабораторията. Когато влезе в командния пункт, слънцето тъкмо залязваше. Краят на диска му беше така тъмен, че се преливаше във виолетов пурпур и изрязваше на хоризонта с неестествена яснота назъбените контури на един кратер. Гъсто обсипаното със звезди в тази част на галактиката небе изглеждаше някак неимоверно увеличено. Все по-ниско проблясваха големите съзвездия и поглъщаха тънещата в прах пустиня. Рохан се свърза с носовия катапулт за спътници. Точно се готвеха да изстрелят първата двойка фотоспътници. Следващите щяха да излетят след един час. На следващия ден дневните и нощни снимки на двете полукълба на планетата би трябвало да дадат изображението на целия екваториален пояс.\n— Минута тридесет и седем… азимут седем. Насочвам… — повтаряше напевният глас от високоговорителите.\nРохан завъртя копчето и обърна креслото към контролната таблица. Никому не би признал това, но наистина го забавляваше играта на светлините при изстрелването на сонди в околопланетна орбита. Най-напред светваха рубинените, белите и сините контролни лампички на боостера. После започна да мърмори стартовият автомат. Когато потракването му спря внезапно, целият корпус на кораба леко потрепера. Същевременно пустинята в екраните се озари от фосфорен блясък. С тънко, неимоверно напрегнато свистене миниатюрният снаряд излетя от носовия катапулт, като заля кораба-майка с поток от пламъци. Блясъкът на отдалечаващия се боостер потрепваше по гребените на дюните, докато изгасна съвсем. Сега вече изобщо не се чуваше малката ракета, но затова пък цялата таблица трепна в светлинна треска. Припряно изскачаха от мрака дългите светлини на балистичния контрол, утвърдително им мигаха перлените лампички на дистанционното управление, после се показаха, наподобяващи пъстро украсени елхи, сигнали за поредното отделяне на изразходваната степен и накрая над целия този светлинен мравуняк заблестя бял, чист четириъгълник — знак, че спътникът е влязъл в орбита. В средата на неговата блестяща като сняг повърхност се появи сиво островче и треперейки, се превърна в числото 67. Това беше височината на полета. Рохан провери елементите на орбитата, но и перигеят, и апогеят се вместваха в предварително определените граници. Нямаше какво вече да прави тук. Той погледна стенния часовник, който показваше осемнадесет часа, след това погледна по-актуалния в момента часовник за местното време — беше единадесет през нощта. Затвори за момент очи. Радваше се на експедицията към океана. Обичаше да действува сам. Беше сънен и гладен. Известно време се колебаеше дали да вземе освежаваща таблетка. Но реши, че само вечерята е достатъчна. Като ставаше, той усети, че е много изморен, това го учуди и самото учудване го освежи малко. Слезе долу в столовата. Там бяха вече неговите нови хора — двама водачи на транспортьори с въздушна възглавница; един от тях беше Ярг, когото той обичаше за неизменно доброто му настроение, там беше и Фицпатрик с двама колеги, Броза и Кехлин; всички те привършваха вечерята си, а Рохан току-що бе поръчал гореща супа и извадил от стенния подавач хляб и бутилка безалкохолна бира. Той носеше всичко това върху една табла на масата и когато подът леко потрепера. „Непобедимият“ беше изстрелял следващия спътник.\nКомандирът не им позволи да пътуват през нощта. Те потеглиха в пет часа местно време преди изгрев-слънце. Продиктуваният от необходимостта ред на придвижване и неприятната му мудност ги караха да наричат този тип строй погребално шествие. В началото и в края бяха енергоботите, които охраняваха с елипсовидно силово поле всички машини — всъдеходите с въздушни възглавници, танкетките с радиостанции и радари, кухните, транспортьора със самосглобяваща се херметична жилищна кабина и малкия гъсеничен лазер за пряко поразяване, наричан в корабния жаргон шило. Рохан се беше качил заедно с трима учени в първия енергобот, там беше доста неудобно, защото нямаше достатъчно място за тримата, но поне имаха чувството, че пътуват горе-долу нормално. Скоростта трябваше да се изравни с тази на най-бавната машина в шествието — енергобота. Пътуването не представляваше изтънчено удоволствие. Веригите ръмжаха и цвилеха в пясъка, турбинните мотори виеха подобно на комари, големи като слонове; точно зад гърба им от предпазната решетка се изливаше въздушното охлаждане, а целият енергобот се движеше като тежък шлеп в развълнувано море. Черната игла на „Непобедимият“ бързо се скри зад хоризонта. Известно време те се движеха в полегатите лъчи на студеното, кървавочервено слънце през еднообразната пустиня; постепенно пясъкът започна да намалява, от него започнаха да се подават коси скални плочи, които се налагаше да заобикалят. Кислородните маски и воят на моторите не подтикваха към разговор. Внимателно наблюдаваха хоризонта, но изгледът беше все един и същ — грамади от скали, големи изветрели каменни блокове, на едно място равнината премина в наклон и те се спуснаха в една плитка долина, където течеше малък, полупресъхнал поток, чиято вода блестеше от червеното отражение на зората. Наносите, които се разстилаха на пластове по двата бряга на потока, свидетелствуваха, че понякога оттук преминават големи количества вода. Спряха се за момент, за да изследват водата. Тя беше съвсем чиста, доста твърда, съдържаше железни окиси и следи от серни съединения. Продължиха нататък, но вече с малко по-голяма скорост, защото гъсениците започнаха да пълзят плавно по каменистата почва. На запад се издигаха малки възвишения. Последната машина поддържаше постоянна връзка с „Непобедимият“, антените на радарите се въртяха, радаристите чакаха пред екраните и поправяйки от време на време слушалките си, дъвчеха филии концентрат; понякога изпод колите с въздушна възглавница изхвърчаше камък, сякаш беше грабнат от малък смерч, и подскачаше като внезапно оживял нагоре по чакъла. После пътят им бе преграден от полегати възвишения, плешиви и голи по върховете. Без да спират, те взеха няколко проби и Фицпатрик извика на Рохан, че кремъчната почва е от органичен произход. И накрая, когато се показа черно-синята линия на водното огледало, те намериха и варовици. Спускаха се към брега, тракайки по малките плоски камъчета. Горещият дъх на машината, скърцането на гъсениците и виенето на турбините изведнъж утихна в момента, когато достигнаха на сто метра от океана, който отблизо изглеждаше зеленикав и съвсем земен на вид. Сега трябваше да се извърши сложна маневра, тъй като, за да се защити работната група със силово поле, трябваше челният енергобот да навлезе във водата на доста голяма дълбочина. Най-напред машината беше херметизирана и после тя се потопи във вълните, насочвана от друг енергобот, като ги пресичаше и разбиваше, докато се превърна в едва забележимо тъмно петно в дълбочините; едва тогава по даден от централата сигнал потопеният колос издигна над повърхността емитора на Дирак и когато полето бе включено и покри с невидимото си полукълбо част от брега и крайбрежните води, започнаха истинските изследвания.\nОкеанът беше по-малко солен от земните; но анализите не дадоха някакви сензационни резултати. След двучасова работа знаеха горе-долу толкова, колкото и в началото на изследванията. Тогава изпратиха в открито море две телесонди с дистанционно управление и започнаха да следят от централния телевизионен пост полета им. Ала чак когато те се отдалечиха зад хоризонта, сигналите им донесоха първата съществена информация. В океана живееха някакви организми, прилични по форма на костноскелетните риби. При вида на сондите обаче те се пръсваха със страхотна бързина, търсейки спасение в дълбочините. Ехолотите установиха, че дълбочината на океана в мястото, където бяха срещнати живи същества, е сто и петдесет метра.\nБроза упорито твърдеше, че трябва да получи поне една такава риба. Започнаха да ловят, сондите преследваха потъващите в зеления мрак сенки и стреляха с електричен разред, но тези така наречени риби маневрираха с невероятна ловкост. Едва след многократни изстрели една от тях беше улучена. Сондата, която я хвана с клещите си, беше веднага върната на брега, а Кехлин и Фицпатрик манипулираха с другата — взимаха проби от влакънцата, които се издигаха от дъното върху вълните; бе им се сторило, че това са някакъв местен тип водорасли. Накрая те изпратиха сондата на самото дъно, на дълбочина двеста и петдесет метра. Силното течение на дъното много затрудняваше насочването на сондата, като я тласкаше непрекъснато към грамадите от подводни камъни. Все пак те успяха накрая да съборят няколко от тях; под тяхното прикритие, както правилно беше предположил Кехлин, имаше цяла колония гъвкави четковидни създания.\nКогато и двете сонди се върнаха в силовото поле и биолозите се хванаха на работа в сглобената междувременно кабина, където вече можеха да свалят омръзналите им маски, Рохан, Ярг и останалите пет души имаха възможност да хапнат първата топла храна.\nВремето до вечерта прекараха в събиране на минерални проби, в изследване на радиоактивността по дъното, в измерване на инсолацията и стотици такива уморителни занимания, които обаче трябваше да се извършат съвестно, дори педантично, за да дадат значителни резултати. Привечер всичко, което можеше да се извърши, беше вече извършено и Рохан можеше с чиста съвест да пристъпи към микрофона, когато от „Непобедимият“ го извика Хорпах. Океанът беше пълен с живи организми, които обаче, всички без изключение, избягваха крайбрежната зона. Дисекцията на рибата не показа нищо особено. Еволюцията на планетата, според предварителните изчисления продължаваше от стотици милиони години. Бяха открити големи количества зелени водорасли, което от своя страна обясняваше наличието на кислород в атмосферата. Делението на живите организми на растения и животни беше типично; типични бяха също скелетните конструкции на гръбначните. Единственото нещо у хванатата риба, за което учените не знаеха еквивалент на Земята, беше особеният сетивен орган, реагиращ дори на съвсем малки промени в силата на магнитните полета. Хорпах заповяда на целия екип да се върне веднага и в края на разговора каза, че има новини: по всяка вероятност е открито мястото, където е кацнал изчезналият „Кондор“.\nВъпреки протеста на биолозите, които твърдяха, че и няколко седмици няма да им стигнат за изследванията, кабината беше демонтирана, моторите пуснати и колоната потегли на северозапад. Рохан не можеше да съобщи на другарите си никакви подробности относно „Кондор“, защото сам не знаеше нищо. Искаше му се да стигне колкото се може по-бързо на кораба, защото смяташе, че командирът ще му повери следваща задача, която може би щеше да бъде по-богата на открития. Разбира се, сега най-напред би трябвало да се изследва предполагаемото място за кацане на „Кондор“. Рохан използуваше пълната мощност на машините и завръщането им беше съпроводено от още по-ужасния шум на разтрошаваните от гъсениците камъни. С настъпването на тъмнината бяха запалени големите фарове на машините; това беше една необикновена и дори страшна гледка — от време на време подвижните снопове светлина изтръгваха от мрака безформени, привидно движещи се силуети на великани, които се оказваха само скали — свидетели на миналото, последни остатъци на разядена от ерозията планинска верига. Няколко пъти им се наложи да спрат пред дълбоки, зейнали в базалта пукнатини. Но накрая, късно след полунощ, те видяха осветения от всички страни като на парад, проблясващ отдалече като метална кула корпус на „Непобедимият“. В целия периметър на силовото поле се движеха на всички страни върволици от машини; стоваряха припаси, гориво, хората стояха на групи край пандуса в ослепителната светлина на прожекторите. Още отдалече се чуваше шумът на това мравешко движение. Над разлюлените снопове светлина се издигаше мълчаливият корпус на кораба, по който играеха бляскави петна. Небесносини светлини означиха мястото, където щеше да бъде отворено силовото поле, и покритите с дебел пласт ситен прах машини една след друга навлязоха в кръглото защитено пространство. Рохан, още преди да скочи на земята, извика един от застаналите наблизо — беше познал, че това е Бланк — и го попита какво е станало с „Кондор“.\nНо боцманът не знаеше нищо за откритието. Рохан не научи много от него. Преди да изгорят в по-гъстите слоеве на атмосферата, четирите спътника изпратили единадесет хиляди снимки по радиото, които били наслагвани по реда на постъпването си върху специални, обработени с химикали плочи в картографската кабина. За да не губи време, Рохан извика техника на картографите Ерат при себе си и докато взимаше душ, го разпитваше за всичко, което е станало на кораба. Ерат беше един от тези, които търсеха „Кондор“ на получената фотограма. Това зърно от стомана в океана от пясък търсеха около тридесет души едновременно; освен планетолозите за тази цел бяха мобилизирани и картографите, радарооператорите и всички пилоти на кораба. Цяло денонощие те преглеждаха на смени приемания фотоматериал, като отбелязваха координатите на всеки по-подозрителен пункт на планетата. Но новината, която командирът беше съобщил на Рохан, се бе оказала погрешна. За кораб бяха взели един изключително висок скален стълб, защото сянката му беше удивително подобна на тези, които обикновено хвърлят ракетите. И така още нищо не се знаеше за съдбата на „Кондор“. Рохан искаше да се яви пред командира, но той беше отишъл да почива. Тогава Рохан отиде в каютата си. Въпреки умората дълго не можа да заспи. А когато сутринта стана, началникът на планетолозите Балмин му предаде, че командирът е заповядал целият събран материал да се предаде в главната лаборатория. В десет часа сутринта Рохан усети такъв глад — още не беше закусвал, — че отиде в малката столова за радарооператорите на втория сектор; и тук в момента, когато допиваше на крак кафето си, го намери Ерет.\n— Какво, намерихте ли го? — каза той, като видя възбуденото лице на картографа.\n— Не. Но намерихме нещо по-голямо. Елате веднага — астрогаторът ви вика…\nНа Рохан се стори, че остъкленият цилиндър на асансьора пълзи неимоверно бавно. В затъмнената кабина беше тихо, чуваше се само шумът на електрическите ретранслатори, а от подаващия механизъм на апаратурата се появяваха все нови и нови, лъскави от влага снимки, но никой не им обръщаше внимание. Двама техници извадиха от стенната клапа един уред от типа на епидиаскопите и загасиха светлината в момента, когато Рохан отвори вратата. Той различи белеещата се всред останалите глава на астрогатора. В следния миг спуснатият от тавана екран заблестя като сребро. Всички бяха затаили дъх и Рохан се приближи колкото беше възможно по-близо до голямата, светла плоскост. Снимката не беше от най-добрите, при това беше черно-бяла; край дребните, безредно пръснати кратери се открояваше голо плато, което от едната страна свършваше така равно, сякаш беше отрязано с гигантски нож; това беше бреговата линия, защото останалата част на снимката бе изпълнена с еднообразния тъмен цвят на океана. На известно разстояние от тази стръмна пропаст се простираше мозайка от не особено ясни форми, покрити на две места от облачни ивици и техните сенки. Но и без това нямаше никакво съмнение, че странната формация с неясни детайли не е от геологичен произход. „Град…“ — възбудено помисли Рохан, но не го каза гласно. Всички продължаваха да мълчат. Техникът на епидиаскопа напразно се опитваше да нагласи картината на фокус.\n— Имаше ли смущения при приемането? — разнесе се във всеобщата тишина спокойният глас на астрогатора.\n— Не — отвърна от тъмнината Балмин. — Приемането беше чисто, но това е една от последните снимки на третия спътник. Осем минути след като го изпратихме, той престана да отговаря на сигналите. По всяка вероятност снимката е била направена, когато обективите са били вече повредени от повишаващата се температура.\n— Асцензията на камерата над епицентъра не е била по-голяма от 70 километра — додаде друг глас, който принадлежеше, както се стори на Рохан, на един от най-способните планетолози, Малте. — А откровено казано, петдесет и пет до шестдесет километра по моя преценка… Моля, погледнете… — Фигурата му заслони част от екрана. Той притисна към картината прозрачен, пластмасов шаблон, с изрязани на него кръгчета, и го постави последователно върху няколко кратера в другата половина на снимката. — Те са много по-големи, отколкото на другите снимки. Впрочем — додаде той — това няма особено значение. Така или иначе…\nТой не довърши, но всички разбраха какво искаше да каже: че точността на снимката незабавно ще бъде проверена, понеже те ще изследват тази част на планетата. Известно време продължаваха да гледат картината на екрана. Рохан не беше вече така сигурен, че картината на екрана е град или развалини от град. За това, че геометрически правилните развалини отдавна вече са напуснати, свидетелствуваха тънките като чертички вълнообразни сенки на дюните, заградили от всички страни сложните форми, някои от които почти бяха затънали в пясъчния разлив на пустинята. Освен това геометричната констелация на тези развалини беше разделена на две неравни части от разширяваща се в посока към сушата черна, зигзагообразна линия — сеизмично разпукване, което беше разцепило на две някои от големите „сгради“. Съвсем ясно личеше как една от тях се е срутила и се е закачила с единия си край за отсрещния бряг, образувайки нещо като мост.\n— Дайте светлина — чу се гласът на астрогатора. Когато стана светло, той погледна циферблата на стенния часовник. — Старт след два часа.\nРазнесоха се смутени гласове: най-енергично протестираха хората на главния биолог, които бяха достигнали в пробното сондиране на двеста метра под повърхността. Хорпах даде знак с ръка, че няма да има никаква дискусия.\n— Всички машини се връщат на борда. Да се дадат на съхранение получените материали. Прегледът на снимките и останалите анализи ще се провеждат нормално. Къде е Рохан? А, тука ли сте? Добре. Чухте ли какво казах? След два часа всички хора трябва да са на стартовите си места.\nОперацията по завръщането на разтоварените машини се провеждаше бързо, но акуратно. Рохан остана глух към молбите на Балмин, който го молеше да го остави да продължи сондажа с още петнадесет минути.\n— Чухте ли какво каза командирът — той поглеждаше ту вляво, ту вдясно и подканваше монтажниците, които на големи самоходни кранове се приближаваха към изкопаните ровове. Една след друга сондажните апаратури, временните решетъчни платформи и контейнерите с гориво пътуваха към товарните отвори; когато вече само разровената почва свидетелствуваше за извършената работа, Рохан заедно със заместник главния инженер Вестергард обиколи за всеки случай мястото на изоставените разкопки. После хората изчезнаха във вътрешността на кораба. Едва тогава се раздвижиха пясъците в далечния периметър, извиканите по радиото енергоботи започнаха да се връщат в редица, да се скриват в кораба, който после прибра под плочите на бронята пандуса и отвесната конструкция на асансьора, остана за миг неподвижен и после металическото свистене на сгъстения въздух, който продухваше дюзите, заглуши виенето на вятъра. Кълба прах скриха кърмата, в тях трепна зелено сияние и се смеси с червената светлина на слънцето; нестихващи гръмотевици разтърсваха пустинята и се връщаха отразени от скалните стени като многократно ехо; корабът бавно се издигна във въздуха и като остави зад себе си обгорен кръг върху скалите, остъклени дюни и парчета кондензирана материя, увеличавайки скоростта си, изчезна във виолетовото небе. Дълго след това, когато и последната следа от неговия път, означен от белезникава струя пари, се разсея в атмосферата, а подвижните пясъци бяха започнали да покриват голата скала и да изпълват изоставените разкопки, от запад се появи тъмен облак. Като летеше ниско, той се разля, разтегли се, обгърна с кълбата си мястото на кацането и увисна неподвижно. Остана така известно време. Когато слънцето започна силно да клони на запад, от облака заваля над пустинята черен дъжд.


ПРЕВЪРНИ ГРИЖАТА ЗА КОЖАТА В ГРИЖА ЗА ГРАДСКИТЕ ДЪРВЕТА - NIVEA\nПРЕВЪРНИ ГРИЖАТА ЗА КОЖАТА В ГРИЖА ЗА ГРАДСКИТЕ ДЪРВЕТА\nВ ГРИЖА ЗА\nПОДКРЕПИ ГРИЖАТА ЗА\nГРАДСКИ ДЪРВЕТА, ДОКАТО СЕ ГРИЖИШ ЗА КОЖАТА СИ!\nС всяка покупка на продукти NIVEA от магазини dm в периода 4.03.-31.03.2021 г., подкрепяш програмата Tree Care за грижа за градските дървета. С нея ще осигурим профилактичен преглед и мерки за здраве и безопасност на дървета в два български града, за да се чувства кожата ни естествено добре в града.\nДЪРВЕТАТА, КОИТО ОСИГУРЯВАТ\nЕСТЕСТВЕНА ГРИЖА ЗА НАС В ГРАДА\nС ПРОГРАМАТА TREE CARE СЕ ГРИЖИМ\nЗА ЗДРАВЕ И БЕЗОПАСНОСТ НА ГРАДСКИТЕ ДЪРВЕТА\nВсе повече еколози, организации и проучвания посочват колко е важна устойчивата грижа за дърветата в града. Правилната грижа за тях помага да сме здрави и да се чувстваме естествено добре. А редовните експертни прегледи гарантират както здравето на дървото, така и безопасността ни като минувачи в парка. Затова стартираме програмата Tree Care, в която ще отделяме средства от продажба на продукти NIVEA в мрежата на dm през март, за да се погрижим за любими градски дървета с помощта на опитните еколози от Tree Doctor.\nи преглед на 50 дървета в София и Пловдив.\nна мерки за здраве и безопасност.\nи осигуряване на нужните процедури.\nС ОТДЕЛЕНИТЕ СРЕДСТВА ОТ ПРОДАЖБИ В dm В ПЕРИОДА 4.03 - 31.03.2021 г. СЕ ПОГРИЖИХМЕ ЗА 50 ДЪРВЕТА В СОФИЯ И ПЛОВДИВ\nПрез април направихме преглед на 50 градски дървета в емблематични паркове на София и Пловдив. Местата избрахме след обсъждане на различни варианти с ландшафтните архитекти на Община Пловдив и дирекция Зелени системи на Столична община. Те ни насочиха към обекти с подходящ статут и дървета, за които ще има най-голяма полза положената грижа. В София това са дърветата около естественото езеро с патици в Южен парк — едно от малкото места, които пазят дивата природа близо до сърцето на града, и емблематична локация за пикник. А “Цар-Симеоновата градина” със своите пеещи фонтани, е любима локация за разходка на пловдивчани и паметник на парковото изкуство. С помощта на експертите от Tree Doctor диагностицирахме дърветата там, за да им осигурим професионална грижа.\nОтиди до тях?\nДърветата бяха подбрани след експертна визуална оценка. Тяхното здравословно състояние обследвахме със специализираната апаратура: томограф — Арботом, разчитащ гнилите и слаби места в ствола на дървото и Резистограф за допълнително обследване за гнилостни процеси. След прегледите на дърветата, последва анализ на получените резултати. Препоръчани бяха мерки за здраве и безопасност за 15 от 50-те дървета, които бяха обследвани. На тях ще предоставим различни грижи: оформяща резитба или кастрене, премахване на паразити, отстраняване на изсъхнали и гниещи части, аериране на почвата, торене и лечение с препарати. Така ще подсигурим безопасността както на дървото, така и за хората, които се наслаждават на природата в града.\nЗащото и дърветата имат нужда от качествена грижа, също като нашата кожа.\nЗа да се чувстваме всички естествено добре в града!\nСКОРО ЩЕ ВИ ЗАПОЗНАЕМ ОТБЛИЗО С ДЪРВЕТА В СОФИЯ И ПЛОВДИВ И РЕЗУЛТАТИТЕ ОТ ПРОГРАМАТА TREE CARE, СЪЗДАДЕНА ОТ NIVEA С ГРИЖА ЗА ТЯХ.


Кървавият Велики четвъртък – ГЛАС ПРЕСС\nНачало / Новини / Кървавият Велики четвъртък\nНа Велики четвъртък, 16-ти април 1925 г., в 15.30 ч. е извършен един от най-мащабните терористични актове, които световната история познава. С благословията на ЦК на БКП се случва атентатът в катедралата Свети Крал, сега църквата „Света Неделя“. Загиват голяма част от елита на българската армия и политика, както и множество майки, деца и бременни жени.\nВ този момент комунистите запазват привиден неутралитет. След директна заповед от Коминтерна, БКП променя своето отношение и политика. От Москва пристига Васил Коларов, който заявява, че трябва да бъде установена „със сила работническо-селска власт“ с помощта на земеделците.\nТези паралелни сюжети се развиват по времето, когато България е принудена да заплати репарации на стойност 2, 25 млрд. златни франка на своите съседи, включително и на Гърция, която напада България през септември 1925 г. при т. нар. „Петрички инцидент“.\nТогава, както и впоследствие, българският народ не припознава болшевиките идеи за „пролетариата“, освен това голяма част от населението е селско и със собствена земя, която обработва.\nОт друга страна градското население е заето в търговия и преработка, като малка част от него са преселници от селата, търсещи „по-лесен“ начин на съществуване.\nТака през есента на 1924 г. към ЦК на БКП е създадена Специална наказателна група по болшевишкия образец на „Чека“, създадена от Феликс Дзерджински.\nСлед осуетения план за терористичен акт в „Юниън клуб“ се стига до идеята за атентат в църквата „Света Неделя“, който е подготвян дълго и изключително прецизно.\nПоказателен е и фактът, че дейно участие в организацията на атентата взема и един от най-опитните комунистически терористи – Антон Павлов, виновен за взрива в театър „Одеон“ от 1920 година, който има за цел да убие белогвардейци-имигранти в България.\nВ „шесторката“ по реализацията на атентата участват и Марко Фридман, Георги Коев, Петър Абаджиев, Иван Минков и Коста Янков, който заявява, че ще бъде изтребена „цялата фашистка сволоч“ .\nЗа първоначална „примамка“ е подготвено убийството на директора на полицията Владимир Начев, но след като се получава информация за покушението му е сложена засилена охрана.\nТерористите от БКП решават да убият генерал Константин Георгиев, политик от управляващия „Демократичен сговор“. Той е застрелян на 14 април вечерта до църквата „Свети Седмочисленици“.\nТук трябва да отбележим, че терористите от БКП не правят нищо, без да им бъде заплатен хонорар. Показателно е, че клисарят на църквата „Света Неделя“ Петър Задгорски получава по 1000 лева за всеки внесен пакет с експлозив – общо 11 000 лева.\nПо думи на Цола Драгойчева – „за най-елементарната услуга на какъвто и да член на партията, за каквато и да било работа се чакало възнаграждение“.\nПо време на опелото на генерал Константин Георгиев в църквата „Света Неделя“ има толкова граждани, че се налага ковчегът да бъде преместен по-напред от колоната, която трябва да бъде взривена.\nБорис III оцелява по чудо и за втори път в рамките на два дни е спасен от своите приятели проф. Делчо Илчев Петър Котев – той закъснява за опелото в църквата „Света Неделя“, защото е на погребенията им в Бели Искър.\nОпитите да бъде снета вината от Георги Димитров за атентата са разсеяни от Петър Искров, който заявява, че е държал „три дни писмото в ръцете си. Не съм сигурен за думите. Но съм сигурен за двете фрази – „аз (Станке Димитров – Марек) смятам, че трябва, Виктор (Георги Димитров) смята, че може“.\nТерористичният атентат на БКП в „Света Неделя“ може да бъде взет като отправна точка за последвалата политика на „Червения терор“, която не познава състрадание, свобода и каквито и да било човешки ценности.\nПредишно Втори ден на Радоница в Молдова\nСледвъщо Мило Джуканович побеждава на президентските избори в Черна гора, сочат резултати при обработени 97 процента от бюлетините


Как да отслабнете с 10 кг за една седмица е спешно и бързо - екстремните начини да отслабнете с меню\nКак да отслабнете с 10 кг за една седмица\nНаправим отслабнете само за една седмица? Цифрата зависи от входните данни: колкото повече имате килограм над нормата, толкова повече от тях ще си отиде и да превишава 10 кг – без лимит. Начините да отслабнете много, остава само да изберете подходящи за една седмица вариант.\nНачините да отслабнете с 10 кг за една седмица в домашни условия\nИскам с гордост да погледнем на везни, само една седмица? Тогава имате нужда от по-малко ядат, повече да пие, да се увеличи физическата активност. Очевидни неща, спазването на които ще ви помогне как спешно да отслабнете с 10 кг за една седмица, така че допълнително да се повиши силата на волята в борбата с мързела, принуждава себе си към спазване на правила в хранене, тренировки, питьевом режим. Ако мързел нищо, а фактът на липса на време, което му придава определена сума пари, опитайте да отслабнете с чудесата на козметиката.\nАко отслабнете не успее, тогава обърнете внимание на диетата си и признай си честно, че здравословна храна дори и тук не мирише. Постоянно надделява на вашата маса: макарони с пищен сос, или зеленчуци, с плодове? От какво се състои десерт: торти, сладкиши, тортиков или сушени плодове? Да завършва с вечеря: печени картофи или прясна салата с кисело мляко?\nПравилното хранене – изместване на фокуса от легкоусвояемой храна в полза на растителни фибри храни, с ограничение на мастни ястия. Само тази мярка не е достатъчно, за да отслабнете за една седмица. Брой утрамбованных вътре калории трябва да се намали до 300-500 единици по отношение на взискателни. Захар, тестени, колбасе, сварени и по-пържени картофи за този период, кажи не. Да се хранят често, но в малки количества, добре е да дъвче храната.\nОтслабнете помага обикновена питейна вода. Започнете сутрин с чаша жива вода, подготовка на храносмилането на работа. Преди всяко хранене, пийте още по толкова – сигнал за насищане ще дойде по-рано. Ако една задача – спешно да отслабнете, само за една седмица, след това на дневен обем выпиваемой вода трябва да бъде 1,5-2 л. С нейна помощ ще се появи опасни продукти на разпадане на мазнини, поддържа еластичността на кожата, склонна към обвисанию, когато организмът е решил бързо да отслабнете.\nЖивотът – това е движение. Колкото повече активност, толкова тя насыщенней, а бърз метаболизъм не дава шанс за натрупването на излишните мазнини. Модерна реалността се стоварва заседнал начин на живот, така че тялото ви да отслабнете, трябва да се постави изкуствена физическа размазващо. Как да губят тегло в домашни условия по 10 кг за една седмица? Добави към диета и малко спорт: 3-4 пъти на седмица, от 40 минути до един час. За жиросжигающего ефект са аеробни упражнения, които разгоняют на кръвта с кислород-поджигателем, а за стягане на дряблых мускули – сила.\nКомплекс от ефективни упражнения за отслабване у дома\nВ арсенала на индустрията за красота с медицински профил, има много начини, по които позволяват как да отслабнете с 10 кг за една седмица, така и леко тече този процес, подобряване на здравето. Наименованието (с ниско ниво на наранявания), които дават възможност да отслабнете: радиочестота, водоструйная, вибро-лазерна, ултразвукова, tumescent липосукция. Това е бърза хирургическа «изпомпване» средни и големи количества мазнини. Отслабнете възможно и с помощта на неоперабельных начини:\nХардуерна пресотерапия – вакуум масаж на проблемните зони. Допринася за жиросжиганию, помага да отслабнете.\nМоделирующий масаж – въздействие с ръце за корекция на слоя подкожна мастна тъкан.\nЛимфен дренаж на тяло – ускорява обмяната на веществата, служи като изходна точка за стартирането на процеса на изгаряне на мазнини, се бори с целулита.\nЭндермолифт – комбинация от вибро — и вакуум масаж.\nТайна от професионални козметични средства – допринасят за почистване, детоксикация, отвеждане на излишната течност, стяга силуета.\nИнтралипотерапия – безоперационная липосукция чрез инжектиране на наркотици, избирателно рассасывающего мазнини в локални точки на тялото, за една седмица може да отслабнете видимо.\nНай-бързи диети за намаляване на теглото до 10 кг за една седмица\nПоследна тенденция на модата – употребата на сода, за да отслабнете. За сметка неутрализира киселина съдържанието на стомаха и влошаване на усвояемост на мазнини, за да отслабнете сода диета може за седмица. Прекомерният прием на сода води до увреждане на лигавиците, нарушение на функциите на храносмилането, така че тук е такъв метод не е включено. Добре са се доказали диети за отслабване за седмица: протеин, елда, кефирная, на вода с ябълки. Отново, повече от седмица да ги прилагат, не могат да бъдат избегнати проблемите със здравето.\nУрезав количеството на въглехидрати храни, увеличаване на притока на протеини, излиза отслабнете за една седмица почти всички. Списък на «добри» и «лоши» продукти, менюто:\nХляб от брашно висш сорт, тестени изделия, сладкарски изделия, други продукти с тестото.\nСладки напитки, плодове, горски плодове, захар и всички сладки храни.\nМляко, млечни продукти: извара, нискомаслено сметана, кисело мляко, кефир и др\nПостно месо: говеждо, пилешко, сготовленное на пара или варено.\nВсяка риба: варени, печени, задушени.\nСурови зеленчуци: краставици, зеле, целина, зелена салата; цвят: домати, чушки, моркови.\nПлодове: кисели ябълки и ягоди, цитрусови плодове.\nРъжен хляб в много ограничено количество.\nОлио нерафинирано масло за зареждане ястия\nОбща диета меню за един ден: На 1-ви прием на храна – извара, грейпфрут;\n2-ри – зелена ябълка;\n3-ти – риба на пара или парче варено месо с ½ глава лук, пресни зеленчуци;\n4-то – варено яйце, портокал;\n5-та – кисело мляко, зелена салата.\nГречневую диета може да се замени с по-вкусна вариация, но, тъй като отслабнете 10 кг за една седмица в този случай едва ли ще успее, а след това използвайте класически:\nНачин на приготвяне на елда Меню за деня\nВечерта на пара 0,5 кг измити зърнени храни: залейте с вряла вода, оставете за една нощ. До сутринта кашата е готова. Разпределете количеството на готовите каши на броя хранения през деня, често се яде на малки порции – така цяла седмица. Не спестявам, за да не се запълни. Задължително включете прием на витамини.\nНачин за отслабване с кисело мляко за една седмица:\nДен Диетично Меню\n1 Всеки ден през цялата седмица: нискомаслено кисело мляко 1% – 1,5 л. Пресни зеленчуци.\n3 Минерална вода, чай от джинджифил, без захар.\n4 100 грама варено постно месо.\n5 Неподсладени плодове.\n6 Минерална вода.\n7 Пресни зеленчуци.\nНа вода и ябълки\nДиета за една седмица, което дава възможност силно да отслабнете с помощта на вода:\nВсеки ден, в продължение на една седмица се яде на 1,5-2 кг ябълки, пие 1,5-2 литра вода. Често, по малко.\nКак бързо да отслабнете до 10 кг. за седмица, без диети тийнейджър\nСтроги ограничения, които се практикуват в диети за седмица, са противопоказани за растящия организъм. Тогава как да отслабнете без диети? Трябва да се изключат от диетата на закупуване на полуготови продукти: котлети, пелмени и други подобни (те съдържат много мазнини), тестени изделия и сладкиши: торти, рула, шоколадови бонбони. Вместо бял хляб – ръжен хляб. За опасностите от тази говорят ненужно.\nВ храненето трябва да бъдат много сурови зеленчуци, плодове (не седмица, а за постоянно), супи трябва да се готви без бульон. За да отслабнете, от пържени трябва да се откаже. Размера на порциите трябва да са малки, трябва да яде често. Опити да отслабнете и прикрепена към седалката начин на живот – явления са несъвместими, така че физическата активност е задължителна. Колкото по-бързо трябва да отслабнете, толкова по-висока трябва да се натоварване. За да разберете причината за това не се поддава на коригиране на затлъстяване, посетете ендокринолог.\nDesi, на 30 години\nСедна на различни диети. Така, да отслабнете за една седмица при мен се получаваше: кисело мляко с течение на 8-12 кг, протеинова – 7-10 кг., Но с моята любов към чебурекам тегло винаги се връщаше. Отново започнах да се упражнявам диета за една седмица, в крайна сметка – рани СЧ. Сега теглото в норма, но на каква цена! Физически не мога да ям пържено, печено, така и нормалната храна не винаги в устата си отива.\nЗа мен диета – това е нещо болезнено неприемливо. Ми хвана окото протеин, ами, мисля, приятен начин да отслабнете по отношение на сытности, както яйца, сирене, месо обичам. Тук все още се влюбих точно – оказа двоен стимул. Никакъв глад не е имало, се откъсна от тежестта само 7 кг, но обеми в попе, талията са намалели доста осезаемо!\nТатяна, 29 години\nПлюнула аз съм на диета. С моя вечно дъвча нещо вкусно семейството си да отслабнете не се получаваше: срываюсь по-бързо, отколкото ще се проведе седмица. Започва да тренира на 15-минутна програма: подсмотрела при фитнес-треньор на ютюб. Отслабнете се случи, а това с корема не жирок не си отива! Мисля за липосукция.\nМаска за коса от яйце: най-добрите рецепти за готвене\nМечта: червени мравки, огромни мравки, черни мравки. Тълкуване на сън, на мравки


Взимат проби от река Марица, за да установят от какво е умряла рибата край Стамболийски - PlovdivNow.bg\nНачало Община Родопи Взимат проби от река Марица, за да установят от какво е умряла рибата край Стамболийски\nВзимат проби от река Марица, за да установят от какво е умряла рибата край Стамболийски\nАвтор: Plovdiv Now 15:30, 25.01.2020 1250\nОбщина "Родопи" е взела всички мерки по случая с изплувалата измряла риба в река Марица межди Цалапица и Стамболийски. На място в момента са началникът по сигурността Николай Кискинов, както и кметовете на двете села Оризари и Цалапица – Йордан Тотев и Ивайло Данаилов, съобщиха от общината.\nИздадена е заповед да не се изнася нищо от речното корито, докато не се установи причината за измирането на рибата. От Регионалната инспекция по опазване на околната среда вече са взели проби от реката.\nКметът на община "Родопи" Павел Михайлов и заместникът му Владимир Маринов са уведомени за случая.\nРъководството на общината е в постоянна координация с РИОСВ, "Басейнова дирекция" и Агенцията по храните. Поддържа се непрекъсната връзка и с щаба на Областна администация -Пловдив.\nОчаква се резулатът от речните проби.\nКакто PlovdivNow съобщи мъртвата риба е изплувала в района тази сутрин. Според източници е установено, че има теч на вредни вещества от фирма "Екоинвест" Пазарджик. Потърсихме фирмата за коментар по темата, но не успяхме да се свържем с тях. "Екоинвест" Пазарджик се занимава с преработка на отпадъци, събиране на вторични суровини - изкупува отпадъчна хартия, полиетилен, пластмаса, ПЕТ бутилки и поликарбон, стъкло, метални и композитни опаковки, дървени палети, рециклиране и други.\nСнимки: "НЕ на бракониерството в България"\nСтимулират работодатели в “Родопи“, Стамболийски, Кричим, Перущица и Куклен да наемат безработни


Когато някои "режеха" глави, наказание нямаше - 7 дни Левски\nКогато някои „режеха“ глави, наказание нямаше\nапр. 9, 2019 апр. 9, 2019 7dnilevski.com\nКапитанът на Левски Живко Миланов бе наказан по доклад с лишаване от състезателни права за една среща от Дисциплинарната комисия на БФС след мачовете от 28-ия кръг на Първа лига. По същата причината отново по доклад с наложена санкция е и играчът на „моряците“ – Радослав Василев. Левски победи Черно море във Варна с 1:0. – С наложеното наказание десният краен бранител Миланов ще пропусне следващия двубой на Левски, който е срещу Лудогорец в София на 14-и април.\nПредставяме ви формулировката на наказанията на Миланов и Василев от ДК на БФС: – За нанесена обида, на основание чл.22, ал.2, б. Й, колонка 4 от ДП /2018/2019/ – ДК наказва Живко Миланов – състезател на ПФК Левски гр. София със спиране на състезателни права за 1 среща и с глоба в размер на 1000 лева. – За неприличен жест без форма на дискриминация, на основание чл. 22, ал. 4 от ДП /2018/2019/ – ДК наказва Живко Миланов – състезател на ПФК Левски гр. София с глоба в размер на 3000 лева. – За нанесена обида, на основание чл.22, ал.2, б. Й, колонка 4 от ДП /2018/2019/ – ДК наказва Радослав Василев – състезател на ПФК Черно море гр. Варна със спиране на състезателни права за 1 среща и с глоба в размер на 1000 лева.\nНаказанието на Живко Миланов прави задачата на треньора на Левски Георги Дерменджиев още по-сложна преди сблъсъка с шампионите. Пловдивчанинът ще трябва да мисли сериозно как да окомплектова защитата си, тъй като с наказание за натрупани 5 жълти картона е централният бранител Нуно Рейш, а Седрик Унтонджи виси за мача заради контузия.\nСанкция от един мач ще изтърпи още французинът Луи Нганиони, който бе изгонен с втори жълт картон при успеха над варненци. Рейш аут за Лудогорец, Унтонджи под голям въпрос Междувременно припомняме, че Левски обяви решението си до края на сезона да не разчита на играчите с изтичащи договори. Става дума за десния бек Милош Цветкович, крилото Жерсон Кабрал и централния защитник Давид Яблонски. Последният по принцип е с наказание за два мача, което изтича именно в сблъсъка с Лудогорец.\nНека да си припомним обаче някои факти и това, как БФС не мери с еднакъв аршин спрямо подобни прояви. През месец март 2018г. след мача между най-обичания отбор в България и играещия на стадион „Българска армия“ тим, футболистът Фернандо Каранга демонстративно „отряза“ главите на феновете на Левски, след което непосредствено след последния съдийски сигнал издигна надуваем пенис с шал с лика на Апостола на свободата на него, бе наказан за един мач и глобен с 6 000 лева. Това обаче се случи след сигнал на Ръковдството на „сините“, подаден в централата на БФС и Прокуратурата на Р България. Напомняме на БФС, че това не беше единственият път, в който този футболист показваше такива жестове, защото в мача срещу Пирин Благоевград Каранга направи същото и пред феновете на Орлетата, но тогава санкция не последва. Сега обаче Живко Миланов бе санкциониран за неприличен жест срещу публиката на Черно море, но защо отборът не е санкциониран за обидни скандирания и хвърлени предмети по футболисти на гостуващия тим или това убегна удобно от погледа на делегата на БФС? ДОКОГА ТАКА?\nМорето се разби в синята стена\nСтана ясна причината за домакинството на Левски на националния стадион