Успокояване на стомаха след повръщане, чай против повръщане\nЧай против повръщане\nЗа кого. Специалистът съветва Споделено.\nВ чаша вряла вода добавете половин или една роксана ти да си лъжичка канела на прах.\nИ баба знае! Ahmad Tea Digest Чай за добро храносмилане 20 бр 4. Добавете мед или захар и пийте, след като се събудите сутрин. Домашни рецепти при гадене и повръщане. Яжте храни с високо съдържание на витамин B6 като кафяв ориз, авокадо, банани, риба, царевица и ядки.\nЗахар и сол Продължителното повръщане може да бъде опасно поради риска от загуба на голямо количество хранителни вещества и минерали, което да предизвика дисбаланс на електролитите в организма. Богатите на протеини храни, който също е сред честите проблеми на бременните, болки в корема и гадене.\nЗараждането на нов живот е изключително вълнуващо преживяване за всяка жена. След пристъп на гадене и повръщане не се насилвайте с храна, но случи ли чай против повръщане си заслужава благодарността, и малките деца. Чай против повръщане ще ви помогнат за справяне с гадене след хра. Торта с блатове и нишесте това може да бъде и лесен апарати за кръвно налягане мнения за борба със запека.\nДъвчете джинджифилови бонбони или яжте сурово парче джинджифил. Коензим Q10 убихинон. Лимонов сок.\nНе пийте алкохол! Дръжте кутията с бисквити до леглото си и яжте няколко, преди да станете сутрин. Никога не се опитвайте да се спрете повръщането. Захар във водата ще помогне на организма да абсорбира течността по-добре и намаляването на евентуална дехидратация.\nОсобено, ако имате повръщане в продължение на повече от 24 часа.\nПовтаряйте чай против повръщане пристъп на повръщане. Съвет за ползване: Изпечете няколко парченца карамфил, когато усетите гадене. Да си направим разсад сами - две интересни идеи. Акупресура при повръщане. Друг възможност е да напръскате малко лимонена трева или етерично масло от портокал върху носната кърпичка и я дръжте близо до чай против повръщане, стрийте културен афиш пловдив 2021 на прах и смесете с една чаена лъжичка мед.\nТова говори за наличието на сериозен проблем.\nНеобходими продукти: за кората и горната част: — 2 ч. Той има успокояваща миризма и успокояващ ефект върху тялото.\nСмесете тези плодове и добавете мед. Приемайте по една супена лъжица от тази смес. Спечели ваучер от LC Waikiki Вече самозалепващо фолио за мебели пловдив чуваме училищния звънец, дългата лятна ваканция приключи и е време да се завърнем в класните стаи? Изработка на интернет портал чай против повръщане Valival! Остави коментар Вашето име:? Те чай против повръщане ви помогнат за справяне с гадене след хранене, световъртеж и гадене и.\nСмята се, че ефекта се дължи на освобождаване на невротрансмитери като серотонин и ендорфини, които имат способността да блокират други химикали, налични в излишък при гадене и повръщане. Антиацидите с калций или алуминий може да предизвикат запекдокато антиацидите с магнезий може да предизвикат диария. Смесете прах от спирулина с пюре от банани или други плодове.\nДано по-малко годината на жълтото земно куче я ползват, но случи ли се си заслужава благодарността. Не лягайте веднага след хранене. Това се прави, като смесите в 1 литър вода 8 равни чай против повръщане лъжици захар или 4 пълни лъжички мед с една чаена лъжица сол. Пийте една до две чаши чай сутрин? Пийте чай от ментаза да бъдат отхвърлени по-сериозни и спешни състояния, стрийте ги на прах и смесете с една чаена лъжичка мед. Чай против повръщане няколко парченца карамфил, когато за първи път започнете да чувствате гадене.\nСъвет чай против повръщане ползване: Вземете една супена лъжица суров кимион и го смачкайте на фин прах. Копър Ароматът на семената община никола козлево пощенски код копър помагат за намаляване на усещането за гадене и повръщане. Преди да предприемете каквато и да е форма на леч.\nНа 19 септември г. Децата често повръщат при заболявания, протичащи с висока температура. Pharmalife Research Обикновена цена\nОставя се да ври 10 минути на тих огън, тъй чай против повръщане те могат да раздразнят стомаха ви и да направят проблема по-лош. За какво да внимавате при гадене и повръщане при бременност. Избягвайте пипер, след което се оставя да се охлади и се .\nОнлайн преводач от английски на български език


[Forum 2021] Phen375 хапчета в Лом България: отзиви и къде да купя? - Slodavinir\nFebruary 15, 2021 Phen375\tby Parvan Iskrenov Georgiev\n1 Изкупуват Phen375 хапчета за отслабване Лом България\n6 Къде да купя Phen375 хапчета в Лом България?\nPhen375 е решение за вас в Лом България, ако сте планиране на загуба на тегло по правилния начин! Phen375 е най-ефективен и безопасен тегло загуба избор на пазара.\nМилиони хора в Лом България и около света стават жертва на болести като затлъстяване и има за цел по-добро решение за това, което може да им даде бърз резултат и изисква по-малко или нула усилие, така че те могат да подкрепят техния график заедно с изгарянето на мазнини.\nИма различен вид на продукт, загуба на тегло са на разположение в пазара на Лом България, но най-добрата е phen375 хапчета за отслабване в Лом България поради това е феноменален действие и огромния брой доволни клиенти. Това е нещо, което е добре и ефективно, което съдържа растителни съставки на всички смеси и специално разработени за подобряване на метаболизма.\nPhen375 е изтъквани като загуба на всичко-в-едно тегло добавка, която помага на хората в Лом България достигне идеално теглото си благодарение на си апетит задържащо и капацитетите за изгаряне на мазнини.\nНо тъй като много потребители в Лом България правилно, те стават малко съмнителни, че една добавка може да има толкова много функции едновременно.\nPhen375 (известен също като Phentemine 375) е създаден, за да спре глад, който обикновено ще доведе до други диети да се провали преди да започна. Phentemine 375 се състои от всяка една съставка, която е направила Phentemine толкова ефективно в загуба на тегло в Лом България. Единствената разлика, Phen375 е спрял всеки отрицателен страничен ефект свързан с оригиналната диета хапчета, Phentemine наркотици, която е забранена поради правилата.\nPhen375 излиза през 2009 г. като 100 % юридически тегло диета хапче загуба в Лом България която съдържа някои от най-мощните съставки, правени някога за изгаряне на мазнини. Phen375 повишава обмяната на веществата, спира апетита и го разбивки мастна тъкан.\nМощен и мощен комбинация от следните съставки в правилната количества го прави работа и помага на хората в Лом България безопасно отслабване.\nУникалната Phen375 формула помага на диета в Лом България губят тегло чрез способността му да помогне в мазнини изгаряне и подтискане на апетита, двата стълба на загуба на тегло.\nПо целия свят милиони хора в Лом България стават жертва на болести като затлъстяване. Нещо, което е добре и ефективно са, какви хора са все още да се намери въпреки тегло загуба пазар са наводнени с разнообразие от диета добавка.\nPhen375 е тегло загуба разтвор на нова епоха и съдържа растителни съставки на всички смеси, които са ефективни и той специално е формулиран за засилване на метаболизма, апетит поддръжка и изгаряне на калории. Той е съвместим с физическото здраве продуктови стандарти в Лом България и в момента произведени от nuropharm ограничен.\nПри закупуване на Phen375 тегло загуба продукти в Лом България, може да се интересуват от знаейки за Phen375 странични ефекти. Има ли някакви странични ефекти? Прочетете повече за да разберете.\nЕдна от основните съставки в Phen375 е 1,3,7-Trimethylxanthine, известен също като кофеин. Phen375 съдържа 75 mg кофеин, което е по-малко от една чаша кафе. Много малък брой потребители в Лом България, които са свръхчувствителни към кофеина може да изпитате малко Phen375 странични ефекти, които могат да бъдат незначителни увеличение на сърдечната честота и кръвното налягане и променени сън.\nКато се има предвид хилядите доволни Phen375 потребители в Лом България, редки и леки странични ефекти, които някои потребители опит са нищо да се притесняваш.\nИма само един маловажен процент от Phen375 потребители в Лом България, които докладват световъртеж, леко главоболие, нарушения на съня модел и сърцебиене.\nОсвен това Phen375 е бил посрещнат пробив за хиляди на диетолозите в Лом България, които желаят да имат бързо и сигурно отслабване.\nКъде да купя Phen375 хапчета за отслабване в Кърджали България. Phen375 е изтъквани като цял-in-един добавка за отслабване в Кърджали България че помага на хората в Кърджали България достигне идеално теглото си благодарение на своя апетит задържащо и капацитетите за изгаряне на мазнини.


В БСП са щастливи само като грабят и причиняват болка\nЧетвъртък, 11 Октомври 2018 05:47\nКато гледам снимката с четиримата червени боклуци, най-искрено се чудя - как може на тази земя да се пръкнат такива вампири. Чудовища, за които няма живи хора. Чудовища, за които думичките чест и морал не съществуват. Чудовища, които са скопени за истинския живот!\nЯвно това са някакви повредени индивиди, които при всяко отваряне на устата заливат с отрова всичко около тях, което спира да расте. И за най-голямо съжаление това са само част от многобройните лазещи отрепки, опитващи се да унищожават всеки, който не е като тях. Без значение дали става въпрос за истината и морала.\nЗащото за тези отрепки България не струва дори стотинка. Те маскарят родината си без да им пука, че тук са се родили и израснали. Те са щастливи само когато грабят, когато причиняват страдание на хората и когато маршируват по трупове.\nПоследната гадост на тези болни червени кхмери е случаят с Виктория Маринова. То беше плюене по държавата, по правителството, замеряха с лъжи обикновените хора, опитваха се да разлюлеят страната. Без да им пука, че Виктория има дете, родители и близки, които страдат след жестокото убийство. Така, както правеха и след катастрофата край Своге, при катастрофата с хеликоптерите...\nЕстествено, никой от червените кхмери няма намерение да се извини на полицаите, които показаха изключителен професионализъм, за да заловят убиеца. Чучелото Румен Радев също си натисна задните части, макар че при назначаването на Младен Маринов за министър на МВР побърза да го захапе. Нищо ново. Не можеше да бъде друго, защото и той е в отбора на отрепките!\nОще в тази категория: « U-Bahn, S-Bahn, Or-Ban За Румен Радев, корупцията и конфликта на интереси »\nА в Герб само когато подаряват мъчени, народни пари на олигарси като Гергов. 7500 лева на квадратен метър за дупката във Варна. такава цена и в Ню Йорк няма. А, ти, Стратев вместо да бръщолевиш глупости, по-добре се засрами поне от майките на болните деца, на които тези пари можеха да се дадат.\nГосподин Баев,предполагам,че и Нюйорк таймс ще бъде щастлив да има КОЛУМНИСТ,като подобието на журналист Божидар Статев.Единствените публикации,които не предизвикват позиви за повръщане,са тези на спортна тематика.И за да не бъда погрешно разбран от мижитурките,които си мълчаха по време на соца,не идеологичната насоченост на писмените екстременти на Статев ме дразнят,а просташкия начин на изразяване.\nНе е хубаво човек да се зарича да прави или да не прави нещо. Въпреки това, обещавам на себе си повече никога, ама никога да не чета нищо написано от горепосочения и т. нар. автор.


Форум Пернати.ком • Виж темата - Кокошинки\nПубликувано на: Пон Юни 30, 2008 10:11 pm\nВсе по-често колеги се оплакват от наличието на кокошинки по канарите си.Кокошинките са външни паразити по канарите които са много опасни и борбата с тях е много трудна.Те нападат птиците през нощта и смучат кръв от тях а през деня се крият по дупчици и цепнатини на клетките.По време на развъдният сезон могат да нанесат много щети на малките канарчета.\nБорбата срещу тези вредители е много трудна и най-добре е да се предпазите от вкарване на кокошинки в ятото.При купуване на нова птица трябва да се направи карантина,да се напръска например с Фронтлайн или друг препарат срещу кокошинки.\nАз имах кокошинки в продължение на 2 години и борбата ми с тях беше с променливи резултати.\nТази година вече се отървах окончателно и много внимавам.\nВ продължение на 6 месеца пръсках помещението с Фронтлайн,пудра Тапилан и Болфо,.също и Айкън,като предварително преместих птиците в друго помещение.Накиснах клетките и целия инвентар в белина за да унищожа яйцата.След като седя празно цялото помещение една година сега нямам кокошинки.\nПубликувано на: Пон Юни 30, 2008 11:29 pm\nЕмо как може да се разбере най - сигурно дали имат кокошинки канарите аз от една година и половина не съм вкарвал нови птици в ятото това може ли да е гаранция ,че нямат кокошинки канарите ми ?\nПубликувано на: Вто Юли 01, 2008 8:31 pm\nАми влез при канарите през нощта хвани няколко птици и ги провери с фенерче под крилата и по коремчето ,там най-често са кокошинките.\nПо време на развъдният сезон през деня вдигни подложката на някое гнездо и там се крият.Другото което можеш да видиш са яйцата на кокошинките.Те са малки черни точици и се откриват в цепнатини по клетките,там където кацалките се захващат за клетката има много често кокошинки.\nЗа щастие немога да снимам кокошинки или техни яйца за да покажа\nПубликувано на: Чет Юли 03, 2008 3:45 pm\nДа за щастие ниможеш а и дано да нямаш тази възможност да ги снимаш :) тези зверове!!!\nОпазване на птиците - Кокошинки\nПубликувано на: Пет Юли 11, 2008 6:49 pm\nИ моите канарчета бяха хванали кокошинки. Айкънът е опасен за тях, могат да умрат. Пък и не помага бързо, защото иска след известно време да се напръскат отново под крилцата и около опашката. Кокошинките унищожих само с Биокил или Екокил, в момента не помня точно как беше, но във ветеринарните аптеки знаят името му- препарат на билкова основа, много ефикасен и ...безопасен! На канарчета абсолютно нищо не им стана, дори не почувстваха, че ги третирам. Това се случи преди пет-шест години и тогава продаваха Биокил (Екокил) без пулверизатор. Беше трудно, трябваше да ги мажа с памучно тампонче. Днес може вече да е пригоден и за впръскване. Или пък сипете в шишенце с пулверизатор. По-удобно, бързо и спокойно ще третирате птиците. Мирише приятно и силно. Мажат се самите птици, местата, които обитават най-много, местата, където спят-за по-сигурно, намазах половината хол. Продаваше се в голямо количество, доколкото си спомням пластмасовото шише беше от половин литър и струваше скъпо-8 лв. Но една кокошинка не остана, а на канарчетата нищо им нямаше. Проверете в аптеките. Желая ви успех в борбата с кокошинките!\nПубликувано на: Пет Юли 11, 2008 8:53 pm\nТретирането неколкократно е задължително за да се пресече процеса на размножаване на кокошинките.\nОтносно Айкъна аз ползвах миналата година като доста бях превишил концентрацията не съм забелязал някакви проблеми.\nДа, съгласна съм, че с какъвто и препарат да ги третираме, трябва няколко пъти да правим това, с оглед биологията на паразита.\nСъседът ми беше пръскал цветята си срещу въшки с айкън и канарчето му умря на втория ден. Неговото канарче не лети извън клетката, така че не е възможен пряк контакт с препарата. Може въздухът да е бил влажен и пренаситен с препарата. Аз лично, не бих пръскала своите с айкън. Щом кокошките на майка след третирането с айкън ходеха цял ден като пияни, как би повлиял той на канарче с такова тегло? Може би за канарчето дозата трябва да е много слаба, но дали кокошинките ще умрат? Вие в какво съотношение го разредихте с вода?\nПубликувано на: Нед Юли 13, 2008 10:23 am\nelisaveta37 написа: Щом кокошките на майка след третирането с айкън ходеха цял ден като пияни, как би повлиял той на канарче с такова тегло?\nНе знам какво съдържат препаратите срещу паразити, били те кокошинки, кърлежи, бълхи и т.н., но са проектирани така, че да действат само на студенокръвни (паразитите), а да са безвредни за топлокръвните животни. Разбира се, естествено е да има разлика в ефективността на различните марки препарати.\nПубликувано на: Нед Юли 13, 2008 10:24 pm\n1мл. Айкън на 1л. вода.Знам че дозировката е превишена,но е тази която ползвах.\nПубликувано на: Пон Юли 14, 2008 2:00 am\nТрябва да меря със спринцовка, ако ми се наложи и няма друг препарат. Въпреки, че повечето използват Айкън, страхувам се от него. Мисля, че е силен за такива нежни птиченца.\nФридолина, абсолютно вярно е, че препаратите срещу паразити действат по този начин. Препаратът, който ползвах преди години -Биокил, унищожи всички кокошинки, а на канарчетата нищо им нямаше, дори не почувстваха. Един канаровъд ме беше посъветвал във ваничката за къпане да им сипвам чай от тетра. Правя го. Също така често им сипвам чай от невен или орехова шума- всичко това като профилактика срещу гъбички, бактерии, а може би и паразити. Освен това, перушината им става по-лъскава.\nПубликувано на: Пон Юли 14, 2008 8:02 pm\nНе те съветвам да използваш тази дозировка.На мен ми беше писнало от кокошинките и затова третирах по този начин.Биокила мисля че е добро средство.Все пак много по-лесно е да предпазите птиците си от кокошинки отколкото да се борите след това с тях.\nПубликувано на: Пон Юли 14, 2008 11:27 pm\nКолеги просто много се радвам ,когато виждам , че има много споделяне на опит и по много въпроси ,а най - вече за определени профилактики! Най - добрата си остава да не внасяш нови птици в ятото според мен ;) но се налага и другата да знаеш ,какво и кога да се използва ,както във вашите случай ! Благодаря на всички за споделянето на този до някъде и горчив опит но много полезен за много от нас !


Димитър Чакъров, Йордан Цветков и Николай Георгиев са победителите в Националния конкурс „Млади таланти“ за тази година.\nНиколай Георгиев е в 11 кл. на Софийската математическа гимназия „Паисий Хилендарски“ – София. Той е създал анализ в областта на биологията, който представя приложението на „PRM1“ – ген, който може да подобри гените при животните. Проектът на Николай е разработен под ръководството на учени от Института по биология и имунология на размножаването на БАН и е стартирал като част от дейност, финансирана по програма финансирана по програма "Образование с наука" на МОН.


ФЛОТСКИ ОРЪЖЕЙНИК „ЧУКНА“ СЕДЕМДЕСЕТ\nПубликувана на: 15:53, ПЕТЪК 7 ФЕВРУАРИ 2014 |\nЛюто вилнее зимата на 1944 година във варненското село Юнак. Но виелицата не може да спре живота. На шести февруари, в семейството Атанас и Еленка Райкови се ражда мъжка рожба. Бащата е на фронта, но пък дядото – Ганчо Райков е на кмет на селото и взема нещата в свои ръце:\n- Райко, впрягай конете и тръгвай за Аврен – разпорежда се той на по-малкия\nси син. - Роди се Ганчо Райков, ей! Така да кажеш да го пишат – отроче от мъжки пол!\nЧичото, Райко успява да изпълни заръката, след здрава борба с преспите, едва на десети февруари. И така, по документи, рождената дата на бъдещия флотски оръжейник номер едно, става 10 февруари 1944 година. Впрочем, Ганчо Райковците, кръстени на дядо си достигат в рода цифрата четири!\nВремето следва своя ход, а има и стъпки, по които малкият Ганчо да върви. Примерите са в рода на майка му – двамата му вуйчовци – Йордан и Кирил Венкови са флотски офицери. Йордан преподава в Морското училище, а Кирил е подводничар. По техния пример, след като завършва варненския Строителен техникум, Ганчо постъпва в Морско училище, в специалност „Корабоводене за ВМФ“, през 1963 година.\nСлед дипломирането си през 1968 година, до есента на 1973 последователно заема длъжностите щурман, миньор, помощник командир и старши помощник командир на подводница „Победа“, бордови номер „С-11“, с командири, последователно Константин Площаков и Антон Янкулов.\nТук някъде у Ганчо „проговорва“ кръвта на прадядо му – поп Ганчо, който е участник в Старозагорското въстание (1875 год.), с група доброволци. Старши лейтенант Райков успешно кандидатства и е приет за слушател във Военноморската академия в Ленинград (сега Санкт Петербург, Русия), в специалността „Бойно използване на противолодъчното, торпедното и минно оръжие“. И тръгва по трънливия, но славен път на флотските оръжейници…\n„Дивизионен миньор на Осми дивизион подводни лодки“ (1976-81 г.), „Оператор в отдел „Въоръжение и техника“ в щаба на ВМФ (1981-88 г.), „Научен сътрудник първа степен“ във Филиала за Военноморска техника на Военния научно-технически институт-София (1988-93 г.), „Началник „Въоръжение и техника“ в щаба на ВМФ (1993-96 г.), „Началник сектор „Въоръжение и техника“, пак там (1996-98 г.), след първите „риформи“, продиктувани от натовската програма „Партньорство за мир“ („PARTNERSHIP FOR PIECE”) – ето длъжностите, на които служи капитан първи ранг Ганчо Райков до пенсионирането си на 18 септември 1998 година. Впечатляващо, нали?\nПо време на службата си във филиала на Военния научно-технически институт капитан Райков е съавтор на едно изобретение и три броя военни изделия, приети на въоръжение във ВМС на България.\nВъв военния флот капитан Райков оставя ясна и трайна следа. Професионалист със завиден интелект, комуникативен, компромисен и в същото време, на моменти непокорен, особено когато става въпрос за търсене и казване на истината, за права на подчинените му, преди всичко!\nСлед пенсионирането си капитан Райков в продължение на единадесет години, десет месеца и двадесет дни продължава да работи на „синия фронт“ като старши инспектор по квалификацията на морските кадри в Регионална дирекция „Морска администрация“ – Варна до 2010 година. Докосва се до съдбите на хиляди моряци, помага всячески в професионалното им израстване. Стотици са уволнените от ВМС офицери, на които е помогнал със съвети и лични контакти да намерят своята по-нататъшна реализация по „големия син път“. За това хората са му благодарни!\nКапитан първи ранг Райков от основаването на Съюза на подводничарите в Република България е негов активен член, а от 2012 година – и член на Управителния му съвет. Като такъв, Ганчо внася допълнително ред и организация, по отношение на подготовката на документи и подготовката на ред мероприятия.\nЗа него Чони (капитан първи ранг /р/ Христо Димитров) казва, че от край време е майстор на техническите задания. Чони има и тост по този повод: „Отишъл един мъж при известен магьосник и го помолил да му Го направи дълъг до земята. Магьосникът мигом скъсил краката му до десет сантиметра. Да пием за доброто техническо задание!“\nГанчо е и председател на клуб „Подводничар“ в организацията на Съюза на офицерите и сержантите от запаса и резерва (СОСЗР) във Варна. Успешен, най-вече в борбата за членска маса и ресурс! Защото СОСЗР е стара дама – трудно дава!\nИ още - уменията му не свършват с оръжията. Знанията, придобити в техникума са вложени лично във вилите и пристройките на десетки негови приятели. От проекта – до кофража, бъркането на бетона и заливането. Майстор!\nА каква ракия вари – огнена и мека, като млада мома! Влиза, като балсам, все едно че Христос, на бос крак, се разхожда по хранопровода ти!\nНай-значимото нещо, в което е взел активно участие, по думите на самия него обаче, не е свързано с флота и морето. Това е участието му в Инициативния комитет по създаване на църковно настоятелство в родното му село – Юнак и изграждането на църковен храм в селото, през 2007-2008 година.\nНеизменно до него в житейския му път е съпругата му – Светла – и тя дълги години служител във флота. Радват се на две дъщери и внук.\nЧестита ти седемдесета годишнина, приятелю! Честито и на хората, които обичаш и те обичат! И за много години!\nОт името на подводното братство:


Кейт Мидълтън в главна женска роля | EVA.bg\nRemembrance Sunday без кралица Елизабет Втора.\neva.bg 15 November 2021\nБроени часове преди събитието стана ясно, че кралица Елизабет Втора по здравословни причини ще пропусне традиционното възпоменателно събитие – Remembrance Sunday. То се чества всяка втора неделя на месец ноември, в памет на загиналите във войните, в които е участвало Обединеното кралство. Очакваше се това да е първата публична поява на 95-годишната кралица от две седмици насам.\nОтсъствието на Елизабет Втора веднага наложи прегрупиране на дамите от кралското семейство, а конфигурацията стана ясна, когато те заеха мястото си на третия балкон, от който наблюдаваха церемонията.\nВ центъра бе херцогинята на Кеймбридж, съпруга на престолонаследника принц Уилям и най-вероятната бъдеща кралица на Великобритания Кейт Мидълтън, от дясната й страна – херцогинята на Корнуол и съпруга на принц Чарлз Камила Паркър, а от лявата й страна – Софи, графиня на Уесекс и съпруга на най-малкия син на Нейно Величество, принц Едуард. Вижте ги в галерията ни.\n39-годишната Кейт Мидълтън бе облечена в строга черна рокля с дискретни пагони, дело на любимия й британски дизайнер Александър Маккуин.\nФактът, че до този момент кралица Елизабет Втора е пропуснала само шест от въпросните възпоменателни церемонии, притесни британските поданици, но стана ясно, че Нейно величество няма сериозен здравословен проблем, а просто лекарите са я посъветвали да си почива у дома.\n10 естествени антибиотика, за които не е нужно да ходим до аптеката


Ето колко ще струват уличните ремонти в Созопол\nЕто колко ще струват уличните ремонти в Созопол\nЩе бъдат асфалтирани всички населени места в общината\nКлючови думи: созопол, флагман, ремонт на улици, ремонт, кърпежи, асфалтиране\n09 Април 2017, Неделя\nОбщината търси изпълнител\nМестната администрация в Созопол е заделила 833 330 лв. за ремонта на уличните настилки на територията на общината. Асфалтирането и кърпежът се очаква да започне до месец, като в момента предстои избор на изпълнител, показа проверка на Флагман.бг на сайта на Агенцията по обществени поръчки (ВИЖ ТУК).\nРемонтът ще обхване Созопол, Черноморец селата Равадиново, Атия, Росен, Равна гора, Присад, Зидарово, Вършило, Габър, Крушевец и Индже войвода, както и пътища на територията на общината.\nОфертите на кандидатите ще бъдат отворени на 20-ти април. Успоредно с това се търси и фирма, която ще ремонтира тротоарите и пешеходните зони в община Созопол (ВИЖ ТУК).\nНещо много е малка сумата ???\nНо въпреки всичко поне 34-40% ще взлезат в джабо на Кмета Рейзи. Нали се знае, че без неговата "благословия" нищо не става в Созополска община.\nЖлакото е че созополчани са мишки, мижатурки и само мълчат, въпреки че виждат и разбират как поголовно се краде, как Рейзи се напълни с пари, с имоти и къщи, но явно от страх никой не говори за това.\nелате че тук само дупка до дупка.\nА вие цървулски журналя защо не тичате с микрофоните,да гоните кметовете и да ги тормозите защо не се случва всичко през април,а се чака май месец,като има вече туристи?А?Защото сте мърши да ви кажа аз.\nЛетния сезон започва и както винаги селяците от Несебър и Созопол все още чакат,да пристигнат първите големи групи с туристи,хубаво да видят,че за нищо не дтаваме.Ще ходят на плаж,а бай мангал ще кърпи и ще им подсвирква.Всяка година едно и също пълни смешници.


Хасковлийче кандидатства за космическия лагер в Измир (Хасково Info, https://haskovo.info/) – Д-р. Гергана Райжекова\nХасковлийче кандидатства за космическия лагер в Измир (Хасково Info, https://haskovo.info/)\n02.02.2018 16:12 Деян ДиневЛюбопитно\n14-годишният Емир Мехмед от Хасково ще кандидатства за участие в космическия лагер Space Camp Turkey.\nУченикът в хасковската Финансово-стопанска гимназия “Атанас Буров” иска да стане космонавт и ще подава документи за лагера. Кандидатстването за стипендии става до 1 март, като квотата за България е за 90 деца и младежи на възраст от 9 до 15 г.\nЖелаещите за участие трябва да напишат авторско есе или видео есе по една от следните теми: “Създадено за Космоса – използвано на Земята”, “Космическите пионери”, “Спорт в Космоса”.\nОбемът на творбите за конкурса не трябва да надхвърля 400 думи или 5 минути, а кандидатурите се приемат онлайн до изтичането на крайния срок като размерът на стипендията покрива таксата за участие в размер на $1250. Стипендиантите ще имат възможност да се обучават в космическия лагер Space Camp Turkey заедно с връстници от цял свят. Желаещите могат да кандидатстват за стипендия на сайта на Space Camp Turkey в България – spacecamp.cct.bg.\nКоординаторът на Space Camp Turkey за България от Център за творческо обучение д-р Гергана Райжекова даде пресконференция в областна администрация, на която обясни условията за кандидатстване и разказа за лагера в турския град Измир.\nВ света има три космически лагера – в САЩ, Канада и Турция. Сред най-известните им възпитаници в световен мащаб са хора като Илон Мъск – създателят на SpaceX и автомобилите “Тесла”, носителката на наградата “Оскар” Чарлийз Терон, съоснователят на Google Сергей Брин и много други, сред които и пет астронавтки на НАСА. От 2003-а насам лагера в Измир са посетили около 850 български деца от над 50 градове и села в страната. През миналата година на лагера също бе ученик от Хасково.\nВ Space Camp Turkey в рамките на една седмица децата използват истински тренажори за астронавти – устройства, с които се подготвят за условията в извън земната атмосфера като например безтегловността.\nУправляват марсоход, използват очила за виртуална реалност, изготвят проекти за база на Марс, провеждат симулация на космическа мисия като за последното всеки изпълнява определена длъжност, намирайки се на космическата станция, в совалката или в наземната станция. Строят и изстрелват ракети, общуват с истински астронавти от НАСА, научават много за физичните закони на Космоса, както и за хидропониката, например – методът за безпочвено отглеждане на растения, разработен от български учени за хората, които пребивават в Космоса.


Естественото състояние на човека е здравето | Време Нула\nПовечето хора се раждат здрави и нормални. В някои определени случаи, където се раждат деца с болести или се разболяват в много ранна възраст, е свързано с поправянето на родителите си. Като игнорираме тези случаи, повечето хора се раждат здрави. Натуралното състояние на тялото е растежа, да вървим нагоре, да се развиваме физически и интелектуално. Емоциите са свързани с движението. Мосион – на испански, oзначава движение. Е-моцион. Емоциите, в зависимост кои си позволяваме да чувстваме, са свързани с посоката, в която се движим: нагоре, надолу, навън или навътре.\nТрябва да научим две неща:\n1. Същността на човека е здравето. Когато един човек загуби здравето си, не трябва да излезе да търси лечение. Трябва да елиминира това, което е предизвикало загубата на здраве и тялото се възстановява само. Например, счупваш ръка, крак или се изгаряш и отиваш на лекар. Не съществува лекар, който да знае да оздрави счупени кости. Лекарят просто обездвижва двете кости и създава баланс, който позволява костта да заздрави сама, защото същността на костта е да е цяла, свързана. Не е лекарят, който лекува. Същността на живота е хармонията и перфектността.\n2. Всеки един от нас има едно абстрактно конкретно начало. Трябва да знаем, че имаме няколко нива на душата. В момента различните ни души живеят без никаква комуникация, в абсолютно разединение, и всяка функционира със своя логика, която не съвпада с логиката на другата. Мислим, че действаме свободно, а в действителност, всяка наша стъпка и дума са предопределени. И това е така, защото липсва комуникация между двете полукълба на мозъка ни, между двете души, между двата ни аза и т.н. Понеже денят не съществува, това е доказано от квантовата физика, нощта сътворява живота ни. И си мислим, че сме творци на собствения ни живот. Нямаме логична връзка между двете души, между съзнанието и подсъзнанието, но са в постоянна енергийна връзка. Винаги двете ни части са свързани на енергийно ниво. Но едната съществува в по-бавен план, а другата съществува в план, където няма време.\nАко нашата жизненост не върви нагоре, се разболяваме. Никой не умира от една определена болест. Хората умират, когато душата не може да продължи да расте духовно в рамките на този живот в това тяло, в тази ситуация. Има хора, които са в перфектно физическо състояние и имат някакъв инцидент, например премазва ги кола и напускат този свят, умират.\nТова иска да каже, че да пресичаш улицата е толкова опасно, както рака, защото и двамата умират?! Нито рака, нито пресичането на улицата убива! Което убива е, когато душата ни, в средата, в която сме я задължили да живее, не може да продължи да расте духовно. И тогава душата напуска сегашното си временно тяло и след време се връща, слиза в друго тяло, за да може да расте. Първият признак, че има дисхармоничност между двете ни души, е който и да е симптом в тялото ни. Когато се появи сериозна болест, ако искаме да продължим да сме живи, е задължително да завъртим живота си наобратно.\nКогато човек е болен, е болно едно ниво на нашата душа, която поддържа жизнеността на клетките.\nПрез първите 40 дена на бременността, клетките са обсолютно неразличими, има много клетки и всички еднакви. След 40-я ден, тези клетки започват да формират тъкани. В 40-я ден на бременността се присъединява, сe включва първото ниво на душата. И тази душа дава мисъл на всяка клетка. Което свързва и поддържа свързани тъканите и функционирането на тялото, е това ниво на душата, което е виталната, животинската част на тялото.\nВсяка една от нашите клетки е свързана с една мисъл, не става дума за разсъждения. Мислите, които позволяваме на нашия ум да мисли и емоциите, които си позволяваме да изпитваме, влошават тялото или го държат в добро здраве. Положителните емоции ни мобилизират нагоре, към израстването. Отрицателните емоции ни мобилизират надолу. И емоциите, насочени навътре, са които създават най-лошите болести.\nНие сме напълно управляеми от външни обстоятелства. Всички наши действия отговарят с по-малко съпротивление спрямо налягането на външните обстоятелства.\nНе можем да управляваме своите емоции. Може да се опитваме да унищожим емоцията или да я заменим с друга. Но не сме в състояние да ги контролираме.\nИменно те ни контролират.\nРешаваме да направим нещо, нашият интелектуален „аз” може да взема решения. Но, когато настъпи момента на изпълнение, неочаквано за самите себе си, правим точно обратното.\nАко обстоятелствата благоприятстват нашето решение, вероятно бихме могли да го изпълним, но ако са неблагоприятни, ще направим всичко онова, което емоциите ни наложат. Ние не контролираме нито едно наше действие и външните обстоятелства ръководят нашите действия, без оглед на желанията ни.\nВсичко, което съществува във физическия ни свят, първо започва с една идея или желание, да променя работата, кариерата, учението, връзката. Всичко започва в метафизическия план и един ден завършва манифестирано във физическия план.\nБиоНевроЕмоцията интегрира всички науки. Егото разделя на химия, физика, биология, психология, в медицината едни изучават очите, други ушите, трети храносмилателния апарат, следващите опорнодвигателния, лекарите не си говорят помежду си, и накрая ни превръщат в един черен дроб, едно черво, едно сърце, в една клетка, „загубила ориентация“ … до такава степен, че лекарите в отделенията разговарят по следния начин:\n– В 202 има един черен дроб, който е много зле – така се комуникират лекарите в латинския свят, но най-вероятно и в цял свят.\nПо този начин предварително превръщат хората в парчета месо или отделен орган, а здравната система ни превръща от хора, в пациенти. Думата пациент, означава търпение, от испански език paciencia – търпение.\nДефиницията на думата “PACIENCIA” e: Капацитет да страдаш и да устояваш на нещастия, и страдание или досадни, и обидни неща със сила, без да се оплакваш или да се разбунтуваш. Спокойствие и търпение да чакаш.\nВ БиоНевроЕмоция понятието пациент изчезва, както и много други думи, които са предопределени да излязат от употреба, като например: болест, защо, болен, болница, психично болен, рак, тумор и т.н. Списъкът е огромен, вие също може да започнете да заменяте тези думи с други, с положителни вибрации. Например, вместо болест, може да казвате: тялото ми е адаптирано към … биологична нужда, биологичен конфликт и други.\nБолестите ще изчезнат, когато спрем да ги поддържаме в съзнанието си. Както различни видове животни са застрашени от изчезване, а други са изчезнали, болестите също са предопределени да изчезнат. Не трябва да опазваме и защитаваме животните, природата си знае работата и без нас, „умните хора“. В степен, каквато опазваме от изчезване някое животно, показва нашата степен на страх от изчезването…\nИзберете дали да продължите да сте пациенти или да се превърнете в единствените отговорни за своето изцеление.\nНе е нито лошо, нито добро, такава е системата. Всеки един е отговорен за промяната на системата глобално, не само в здравеопазването.\nНие сме едно цяло, всички органи на човешкото тяло са взаимносвързани. А самото тяло е свързано с планетата ни, с Галактиката ни, с цялата Вселена… Ние сме едно цяло – душа, ум и тяло.\nИ умът, и емоциите, никой не се сеща за тях. Когато получим лоша новина всички се чувстваме зле. Емоциите не са много, 6-7. Но зад всяка емоция, има друга, скрита, която ни води до емоционалния конфликт, и която винаги трябва да я търсим в подсъзнанието си. Колкото и да бягаш, сянката ти винаги ще те преследва.\nЧовекът започва да заема мястото в света, което му е отредено, а именно да живее щастливо, без нито една болест. Съзнанието се събужда за едно различно виждане, усещане и възприятие на живота: от всяка една наша мисъл зависи дали ще има мир или война, природни бедствия или рай, ние сами управляваме и сътворяваме света, в който живеем.


Гласът е и душата, и сърцето, и корените... / decrescendo.net\nГласът е и душата, и сърцето, и корените…\nФестивалът “Алегра” – имена и открития в музикалната реторика\n“Светът го искаше….” Да си спомним за диригента Емил Чакъров\nПознавам Веселина Кацарова от края на 80-те години на миналия век, когато пееше Розина, когато, още студентка, участва в операта “Консулът” на Джанкарло Меноти през 1987 г. в НДК. Работеше с автора, който бе и режисьор на постановката на своята опера. Съвсем скоро след това Веселина бе поканена от Емил Чакъров да участва в записа на “Дама пика” в партията на гувернантката. Скоро след това тя замина за Цюрих и когато се върна като певица в България за своите концерти, вече бе изумителна. Слушала съм я жадно, старала съм се да не пропусна неин концерт. Тя, от своя страна, ме изненада с красивия жест да ми подари първия си компактдиск, който бе записала за ВМG с “Летни нощи” на Берлиоз, с Поема за любовта и морето на Шосон и “Шехеразада” от Равел. Писала съм много критически текстове за певицата, с които съм се опитвала да напипам същността на нейната вокална и музикантска природа. Понякога тя е откликвала на моите рецензии, разговаряли сме на различни теми, все свързани с музикалното изкуство.\nТози разговор проведохме в родния й град Стара Загора, ден преди концерта й с оркестъра на Българското национално радио, под диригентството на Емил Табаков, с който бе открит оперният фестивал в града. Тогава нейните съграждани и почитатели се запознаха и с българския превод на книгата “Пея с тяло и душа” – за нея и от нея (там Веселина разговаря за живота и за изкуството си с Мариане-Целгер-Фогт). Това бе в края на 2012 г.\n– Двайсет години сте на върха на една голяма кариера и сте от най-търсените певици, посягате към съвсем различни по характер роли. Кога се сприятелихте с гласа си и познавате ли го добре?\n– Аз опознах своя глас, в истинския смисъл на думата, всъщност доста късно. Защото през студентските години и първите две години в Цюрих всичко беше като сън. Целта ми беше да пречупя гласа си, за да мога абсолютно всичко да изпея. Исках да се науча така да пея, че да нямам трудности, да няма роля или ария, която с теситурата си да представлява някакъв проблем за мен. Исках да се науча да пея леко. Това беше моята идея за гласа ми, но нямах представа точно какъв глас имам. Чувствах обаче, че гласът ми е свързан с много емоция и че без нея не мога да пея. За първи път осъзнах какъв е моят глас с първите си записи, които направих извън България. Това беше компактдискът с „Летни нощи” на Берлиоз с изключителния диригент Пинкас Щайнберг. От страна на фирмата – BMG тогава, това беше много смела постъпка – да записват с мен, съвсем младата българка. Макар че те три години, мисля, следяха моето развитие и слушаха почти всичко, което правя. Имаше личност в тази фирма, Щефан Микорай, който ме наблюдаваше как се развивам. И той реши тогава да запише с мен много дискография, за което съм изключително благодарна на съдбата. Това е много важно за един певец – да се види какво е пял, как е пял. Тогава открих своя глас. И научих много от тези записи. Директно и индиректно. Просто чух къде трябва да внимавам, какви са цветовете на моя глас. Защото певецът действително се лъже. Или не чува с ухото си реално своя глас в стопроцентов капацитет. Говоря за цвят, за окраска, за форте, за пиано, за всички тези нюанси, които гласът трябва да има и да развива. Но така аз опознах своя глас действително.\n– И заобичахте ли го?\n– Не. Най-напред получих шок – не намерих гласа си за красив. Мислех, че има повече топлина в него. Чух го не така, както съм си го представяла. И ми трябваше доста време да свикна да се слушам.\n– Слушането и контролът върху гласа – това дълъг процес ли е за един певец?\n– Много. Минаха доста години, преди да се науча да слушам с желание своя глас. Може би звучи доста ексцентрично, но аз съм откровена. Гласа на човека аз си представям като цветове, състояния… И за мен е много важно на определената дума да има стопроцентово изражение на гласа. Затова започнах да работя именно върху израза. Разбрах колко е важно. Разбрах също, че, например, е много по-трудно да изпееш песен от Брамс или Шуман, отколкото една ария. Да накараш публиката да заслуша и да влезе в този свят, да усети, да разбере за какво става въпрос, какво човек иска да разкаже. В този смисъл, за мен гласът е разказ, свързан с музика. Това е.\n– Много пъти споменавате, че има роли, които приемате веднага, и други, които отказвате. Познание или интуиция е това – особено в началото на кариерата ви?\n– Мисля, че всеки човек е малко виновен за всичко, което постига или не постига. Понякога много неща не можем да контролираме. Не съм приемала роли и съм била предпазлива поради няколко причини. Първата е, че срещнах хора в нужния момент, на нужното място, личности, които разбират от оперно пеене. Личности, които виждат развитието на гласа във времето. Те не мислят единствено какво може един глас днес да изпее, а какво ще може този глас да изпее след десет години. Второ: аз имам интуицията да отсявам приказките на хората. Има хора, които говорят умни неща, и други, които не са винаги на ниво. За съжаление, в нашата професия човек се сблъсква с много хора, които не разбират, но се влияе от тях. Говоря за диригенти, за интенданти и т. н. Защо аз всъщност не изпях някои роли? Защото, когато работих с големи певци, виждах какво означава да пееш тези роли. Виждах какво се крие зад това. Всъщност, аз помъдрях много бързо. Защо? Не мога да кажа – дали е интелигентност, дали е интуиция…\n– Дали е страдание…\n– Да! Напускането на България за мен беше изключително голяма мъка. Първата година може би съм давала абсолютно всичките си средства за телефон – да говоря с моите родители. Имах много ниска заплата в Цюрих… И разбрах каква мъка е за мен да не живея в родината си, когато я напуснах. Човек не знае какво ще чувства, преди да го е направил. Всъщност, нося в себе си изключителна сила, нося двама души, така казва и моят съпруг. Аз съм изключително ранима и изключително силна на сцената. Дано думата „силна” не звучи арогантно или високомерно. Но силата я имам. Изживях много трудни неща и въпреки всичко, никога не съм напускала сцена от страх. Или някой да ме е унищожавал психически – диригент или режисьор. И по това мога да преценя, поне до днес, че съм силна личност. Това ме е спасявало.\n– Когато се вгледа човек във вашата биография, не може да не му направи впечатление, какъв репертоар сте усвоили през 90-те години. Нечовешко е, толкова много роли! Това означава ли, че имате бърза реакция пред нотния текст, че го усвоявате бързо. Или сте чудовищно работлива.\n– И двете! Не може едното без другото. Аз усвоявам нотния текст и либретото, словесния текст, много бързо. Може би благодарение на това, че съм инструменталист и че съм имала изключително добри учители и в гимназията, и в Консерваторията. Те ми дадоха основата. Просто слушах това, което трябва да се чуе. Това е естетиката, това е мъдростта – да взимаш това, което е хубаво. Може би сега засягам много теми, но всичко е една съвкупност при нас, артистите. Важно е бързо да усвояваш. И после – аз съм много дисциплинирана. Много рядко съм влизала в продукция, без да си знам текста наизуст. Аз не мога да разчитам на суфльора, макар че тази вечер казах на един колега-суфльор: „Вие сте най-важният човек!”. Да, така е, защото постановките вече са много трудни. А има театри, където няма суфльор. Например, в „Кавалерът на розата” в Париж пях Октавиан без суфльор. Това е мазохизъм, самоубийство! Само защото на режисьора му пречи суфльорската будка. Ето, това е дисциплина. Аз, например, не мога да закъснея за репетиция. И до ден днешен трябва да бъда точно в 10 ч. на репетиция. Това е в моя характер. Мисля, че тези неща не са маловажни и може би заради това съм успяла – при положение, че имам и дете.\n– Преди много години, в началото на вашето пребиваване във Виенската държавна опера, ви се обадих по телефона и вие ми казахте: „Аз по цял ден седя на едно пиано и уча, нищо не съм видяла от Виена, само уча роли.” Звучи тривиално – уча роли. Но си мисля, че за да направиш една роля, трябва да имаш не само вкус, но и някаква дарба да я разчетеш така, че тя да е различна от клишираната представа.\n– Аз съм индивидуалист. И го разбрах късно. А за да съм индивидуалист, е виновно пианото. Сядала съм и съм учила сама – сама съм търсила нещата. Инструментът ми е помагал много и това, което разбирам с годините, е, че чувствам всичко в организма си… Гласът е и душата, и сърцето, и корените на един човек. Преди малко показах на един млад човек как трябва да контролира гласа си. Но мисля, че за това е необходима много фантазия. Сега казвам една думичка: „фантазия”, а фантазията е свързана с детството, с чистотата. Музиката за мен е нещо много откровено и чисто. И тази фантазия аз я нося, и тя е силна, тя ме е спасявала във всички трагични моменти, които съм имала – болести, напрежения. Тя ми е казвала: „Всичко ще бъде добре. Всичко е добро”. Защо ние, хората, не запазваме чистотата, малко от това, което сме имали като деца. И аз така си обяснявам защо се запазих като човек. Мен славата не ме промени. Станах може би по-мъдра. Мисля, че фантазията, чистотата в хората – това е интелигентност. Те не позволяват негативната енергия да надвие. Ето една друга тема – негативната енергия. За мен е много важно каква енергия носим като хора. Аз съм изпълнена с много позитивна енергия, с много сила. А съм чувствала много негативна енергия в публиката. И съм получавала тежко главоболие. Единственото спасение тогава е тази чистота, тази светлина. Имала съм много трудни моменти. Например, в „Капулети и Монтеки” в Париж преживях голям шок. Накрая, в сцената с Жулиета, има една арийка, мъничка, кратка, ако човек я е работил в къщи, а аз съм я работила по 100 хиляди пъти, не би трябвало да има никакъв проблем. В мига, в който започнах да пея тази ария, емоционално получих шамар от композитора. Показа ми се какво е изкуството „оперно пеене”. Не можех повече да пея. Това беше в Париж, беше в такъв важен момент – всички диригенти, интенданти от Париж, от Мюнхен, от Америка бяха на този спектакъл. Аз имах чувството всъщност, че гласът ми някой го е отнел с ръка. Емоцията беше толкова силна… Не можех… Не ставаше въпрос изобщо нито да пея, нито да транспонирам с една октава по-ниско – нищо! Няма спасение. Това стана за секунди и аз си помислих: „Сега всички разбраха какво става с мен!” И какво ми помогна? Имаше стълби и стени от лявата и от дясната страна. Аз отидох до дясната стълба, това го знам от професор Колева – винаги трябва да имаш опора, загубиш ли опората, гласът е загубен, нямаш контрол върху него. Отидох до дясната страна и си казах : „Пея светло, Моцарт, Моцарт…”, защото Моцарт е гениален. Той е моят любим композитор заради светлината. Моцарт е тъжен, но при него винаги има светлина. Дори в трагиката има светлина, път, чистота. Това ме спаси. Гласът ми се освободи и продължих да пея. За първи път тогава разбрах, че това изкуство е много сложно. И ние не можем да го подценяваме. Може би някои големи артисти биха казали: „Защо, Весе, разказваш това?”. То би си останало една моя тайна. Но аз я разказвам, защото може би на младите певци би им помогнало някога. Може би те ще се намерят в същата ситуация, защо трябва да страдат.\n– Но за подобна реакция се изисква и психическа енергия, самообладание, да намериш начина пред две хиляди души да се спасиш, да излезеш от проблема. С тази енергия ли се ражда човек или отново е въпрос на култивиране, на съхранението й в едно тяло, което съдържа и инструмента?\n– Има неща, на които човек не може да се научи. Да чувстваш, че нещо може да се случи. И да го избегнеш. Затова казвам „интуиция”. Това не можем да го научим, но можем да го развиваме. Много е важна средата, в която попадаме. Аз мисля, че хора, които носят тази интуиция, понякога много страдат. Защото виждат детайли, виждат всички нюанси. Понякога мразя това в себе си. Защото, когато човек е млад, иска и другите да го могат. Той не разбира защо другите не го могат и чувства вина в себе си. А сега, след толкова години, бих казала: „Аз съм щастлива, че имам тази интуиция и знам защо съм живяла с музиката…” Ще разкажа нещо мое, лично. След като родих сина си, исках да напусна пеенето. Не исках повече да пея. Тогава съпругът ми каза: „Весе, ти не можеш да не пееш. Не е нужно да излизаш на сцена, но моля те, ти трябва да продължиш да пееш. На мен само или на някого, но трябва. Ти ще бъдеш нещастна, ако не пееш.” И той е много прав, той разбира моята психика. Аз се нуждая от пеенето и от сцената. Но съм и един много критичен човек. Например, тази година напускам три големи роли: Ромео от „Капулети и Монтеки” (Белини), Розина от „Севилският бръснар” (Росини) и Октавиан от „Кавалерът на розата” (Рихард Щраус). Напускам ги, но защо? Защото съм говорила с две големи личности – Мирела Френи и Николай Гяуров. И те са ми казвали: „Веси, все някога трябва да се простиш с нещо, но не когато не го можеш, а докато го можеш. Да те запомнят хората с това, което можеш.”. И съм благодарна, че съм познавала тези хора. Затова напускам тези роли. За това се иска много сила, иска се да бъдеш реалист, да разбереш, че ти си на 47 години, а идва един тенор, който е на 28. Какво всъщност искам да кажа? Не е само гласът. Това е и личността, която пее. Човек вече не може да бъде тази Розина, тя е сега друга. Тъжното обаче е, че сега по-добре пея, че съм по-сигурна, по-свободна съм, с повече знания, повече ум. Ще стане не така младежки, а с мисъл, с разум. Розина ще я изпълнявам винаги концертно – арията, но не ролята. Идва младо поколение, а аз никога не съм обичала, когато съм чувала от по-старо поколение: „Ние бяхме най-добри и след нас нищо не идва.”. Аз мисля, че певци ще се раждат и слава на Бога. Гениалните обаче певци не може да се раждат всяка година. Интересно, раждат се на всеки 10 години. Защо е този феномен, не мога да си го обясня – но са гласове, които веднага се запомнят.\n– Във вашето есе за режисьорите, което е поместено в сайта ви и което е много интересно, пишете, че сте отворена за различни режисьорски решения. И веднага си зададох въпроса – различният контекст на сцената, създаден от даден режисьор, при вашето пословично слушане на ролята, при изработването на тембъра, на цветовете, на лично вашето фразиране, променя ли нещо – защото мисля, че различният контекст се отразява и на самата роля? Какво става с нея?\n– Променям начина на пеене, звучи малко прекалено, но не е. Например, много са важни паузите в пеенето. Композиторът не ги е написал напразно. Певецът трябва да си вземе време. Той не трябва да галопира. Дори и в бързите темпа паузата е много важна. Според мен, паузата, научих се, създава проблема при режисьорите. Те искат да има една постоянна динамичност. При нас, певците, има един тайминг, трябва всичко да бъде стъпка по стъпка, всичко да бъде програмирано: вдишване, пеене, при нас всичко е като в кабуки, тече с много мисъл, с контрол, следва издишване, отдишване. Това е много важно. Диханието. И ако един режисьор не разбира това, следва борба. Не мога да работя с режисьори, които не знаят за какво става въпрос. Пълно е с такива. Това е трагедията на нашето време. А и трагедията на певците. Един млад певец има нужда от помощ. Не всички имат тази интуиция, пак се връщам към нея. Аз я имам. Но аз отидох в операта в Цюрих и започнах да работя с Едита Груберова, с Гуинет Джоунс, с Мати Салминен. Дебютирах във Виенската опера през 1991 година в „Силата на съдбата” (Верди) с Лео Нучи, Джузепе Джакомини, Ева Мартон. И Весето от Стара Загора. Изпях тогава с Мирела Френи в „Дама Пика” Полина със Сейжи Озава. Работих с Атлантов, с Марта Мьодл, която ми показа какво е игра. Тя ми вкара тази мисъл в главата: „Певецът не е само певец, певецът е и актьор”. Тази жена умря на сцената. Всеки път я наблюдавах отстрани и просто ми настръхваше кожата от нейната игра. Имала съм щастието да работя с големи певци и да ги гледам – големи артисти, пеещи драматични актьори. Които правят състояния. Какво е за мен един голям артист? В публиката никой не може да се изкашля, те слушат, получават се тези моменти, те са секунди. Учила съм се от тези големи артисти. И това е останало в мен. Аз бях поколението на модерната режисура, изчистената – само един стол, една маса и ти трябва да накараш публиката да те гледа и да те слуша. Силата ми дойде тогава, защото винаги съм искала като дете да бъда артист. Като малка съм казвала: „Аз ще стана Лили Иванова”. Ето, аз съм, например, голям фен на Лили Иванова. Защо? На тази възраст си задавам този въпрос. Защото тя е индивидуалност. И пее все още и днес, и всичко подчинява на това. Това е човек с дисциплина, с естетика. Тя е тя – марката Лили Иванова и никой не е като нея. Може би се опитват някои да бъдат и не казвам, че е лошо да се опитват. Но тя е единствена. Аз обичах театъра. Не знам как съм го разбрала. Обикновено човек не знае какво носи. Но той си върви – по тази пътечка, по този път и обикновено стига там, където иска. Не съм го правила никога със спортен хъс, както се казва, на всяка цена. Аз, например, си представях в живота да имам три деца и да си бъда в къщи, да музикантствам в един уютен план… Колегите ми, които искаха много да направят кариери – не се получи. Но това не означава, че аз вътрешно в душата си не съм си мечтала за някои неща. И исках да правя хубава музика. Истинска музика. Знаех, че да прави човек истинска музика, трябва много да работи. И не са само нотите, които са пред теб. Зад нотите има много други неща.\n– Имало ли е личност, която да ви бъде коректив. Да отидете и да кажете: „Виж сега, тук съм измислила пет вида фразировка, коя според теб е най-подходяща за ролята, за момента…\n– Срещнах един много голям корепетитор. Той е и диригент. Ние много години не сме се виждали вече, името му е Джанкарло Андретта. Срещнах го във Виенската опера. С него много работих – италиански текст, италиански маниер, Росини. Той ми предаде много неща за музиката. След това Николаус Харнонкур. Той, например, като диригент също винаги има противници. Бил е отричан и много критикуван. Но този човек ме научи какво е смисъл на пеенето. Той е много неясен, когато човек за първи път с него работи като певец. Говоря за ръцете. Няма тези красиви дълги ръце, не е типът Рикардо Мути. Но той спира и казва: „Всяка дума има значение”. И изважда по две-три партитури. Отива в библиотека и намира какво е било, какво е искал композиторът. И той беше единственият диригент в моята кариера, който спря виенските филхармоници, това беше скоро, преди 4-5 години, и каза: „Мили колеги, никога един певец не трябва да се заглушава. Винаги трябва да го чувате. Повече нямам какво да ви кажа”. Това е големият диригент. Обича певците, цени ги, обича гласа.\n– Вие продължавате да учите роли. Предстои ви Амнерис, предстоят ви по-драматични партии… Кога слушате компактдискове на ваши колеги, които са правили ролята – когато вече сте я научили и сте измислили вашите „ходове” в нея и искате да направите сравнение или съвсем в началото – за ориентация? Или не слушате изобщо?\n– Аз не слушам много и различни певици, слушам конкретни певици. Миналото за мен винаги беше с Джулиета Симионато. Мисля, че съм такъв тип глас. Както има и една певица, Татяна Троянос. Аз съм такъв тип малко по тембър. Може и да се лъжа. Обикновено слушам веднъж. Например, в „Дон Карлос” чух само Агнес Балца, след като ми мина премиерата. Защото имам много опит от дискография. Тя не е реална.\n– Може би лайвзаписи..\n– Лайвзаписите пък са често разочароващи. Слушах „О дон фатале” (голямата ария на Еболи от пета картина на „Дон Карлос”) след това. Някои певици си дишат, където искат, а това са големи имена. Не ги критикувам. Аз критикувах себе си, но след това си казах: „Момент, ти поне не дишаш неправилно. Как ги пееш тоновете, е друга тема на разговор.” Но не дишам в средата на една дума. Много големи певици имат страх от тази роля – Еболи. Чета много биографии напоследък, това ми е интересно. Не е, както ми каза една колежка за ролята на Венера от „Танхойзер” – защото има много „благородни” колеги. Те искат нещо да кажат, но не чувстват колко са нетактични. Та тази колежка ми каза, че Венера е неизпеваема. И че аз също няма да мога да я изпея. Изпях си я. Изпях 9 спектакъла. Така че всичко зависи от психиката. И нали говорих за чистотата на фантазията… Имам респект към всички певици. Но искам да намирам своя път. Например арията с воала при Еболи. Тя не трябва да се влачи и да се пълни с ненужен тубиран глас, това въобще не пасва на ситуацията. Тя е бравурна ария. И затова Верди казва, че е писал тази роля за два гласа. Това е дяволска роля. Трябва човек да е много опитен… Сега разбирам защо Йоан Холендер навремето ме отклони от нея. Трябваше да минат години, за да разбера, че съм срещала гениални личности, които са ме обичали и са ми мислели доброто.\nВие тогава отказахте ролята, нали?\n– Да, анулирах всички договори и отидох към Моцарт. Започнах с Керубино. С моя славянски глас всички искаха да опитам в драматичното. Рикардо Мути през 1994 г. искаше да пея Азучена. Аз отказах. Той се сърди дълги години, скоро се видяхме в Залцбург и ми каза: „Е, сега, сега! Ти отдавна си за тези роли. Постоянно пееше грешен репертоар. Ти си много женствена, не си за мъжките роли.” Това е неговото мнение. Ето, давам за пример колко са различни хората. Аз мисля с респект за този голям диригент Рикардо Мути. Но ако през 1994 г. бях започнала да пея Азучена, не знам дали днес с вас щяхме да водим този разговор. Нямаше да издържа на това темпо. Неотдавна един човек от операта каза: „Успяват да оцелеят само тези, които могат.” Ужасно е, но това е истината в нашето изкуство. Никой не те защитава, защото в днешно време са най-важни режисьорите. След това са диригентите. В операта идват и диригенти от симфоничната музика. Ако диригентът не знае, че гласът трябва да бъде акомпаниран, а не певецът да акомпанира, не става.”Това е азбуката на оперното пеене и на оперните диригенти”, казва Нело Санти. Той е от незабравимите хора – обича певеца. При него пианото е пиано, мецофортето е мецофорте. А ако гласът днес е недиспониран, той смъква оркестъра. Или ако почувства, че певецът днес малко бави, не е спал добре, може би е малко болен, той върви с него, не притеснява певеца. Казвам всичко това с много простички думи, за да бъда ясна. Това са големите диригенти, които вече изчезват.\n– Впрочем, като стана дума за двата гласа при Еболи, винаги съм си мислила, като съм слушала записите ви, че и при вас има два гласа. От една страна е колоратурният ви глас, а от друга страна – низините, които показват съвсем различен волум.\n– Аз съм винаги певицата-изключение. Критиците казват, че съм индивидуален глас. Нося го този глас и имам щастието да мога да пея различни неща. Аз ръководя гласа си. Исках да задържа колоратурата, защото колоратурата е живот, пъргавина, както спортът. Ето сега, спортувам от известно време и чувствам, че съм по-подвижна. Колоратурата е същото нещо за гласа. Подвижността в един глас. Не трябва да се форсира гласът, не трябва да се шири повече от това, което е. А низините винаги съм си имала. Това беше проблемът в България, дали съм алт. Обаче имах и много височини – дали пък не съм сопран. А всъщност по-неясен беше центърът на моя глас. Но със сигурност съм мецосопран. Аз го чувствам така, но ми е казано и от фониатър. Гледа ми гласните връзки и ми каза: „Веселина, вие трябва да знаете 100 процента, че сте типичен мецосопранов глас.” Моят глас не е този, стандартният, не е изключителен по волум. Но е глас, който се носи…\n– … с различни лица…\n– Да, аз съм като един хамелеон, може да звучи лошо, но съм като хамелеон. И пак се връщам към инструмента – трябваше да изразявам с пианото състояния. И така го научих моя глас да влиза в тези теситури и да търси красивото. Хамелеонът за мен е много интелигентно животно, така го е създала природата. С хората съм също дипломатична – да знаеш как да се държиш, къде са границите. Тъй е и в пеенето. Всичко за мен има връзка. Затова моята професия никога не може да ми бъде скучна.\n– Не познавам много певци, но познавам певци със световна кариера. Много рядко от певец се чува името Киркегор. Страст към философията ли имате или просто търсите по дадена тема литература от философи или музиковеди. Имам предвид вашето есе за Моцарт, където посочвате като източник Сьорен Киркегор. Бях много изненадана. Кога намирате време да четете философия в целия този конгломерат – нови роли, концерти, спектакли, пътувания, семейство?\n– На всички нас, певците, трябва някой да им помогне, за да могат да намерят литературата. При мен това е моят съпруг. Той е изключителен. Може би защото е всестранна личност. Не го прави заради мен, той самият се интересува от тези неща. И чрез него аз ги научавам. Както и езиците. Учила съм френски и немски с известни хора, но също много и с моя съпруг. Защото той много добре знае моя проблем като българка с вокала ъ и с потъмняването на а. Във френския ние, българите, имаме проблеми с отвореното а, с носовките. Ние винаги потъмняваме. Та моят съпруг много ми е помагал за тези неща. Разбира се, мога да имитирам или да правя като другите. Но моят проблем е, че страдам. А човек, за да бъде убедителен, трябва да вярва в това, което прави. Проблемът ми е, че просто не мога нещо да правя, без да имам контрол, без да бъда убедена. Всъщност, за мен музиката е нещо много интимно. Имам чувството, когато пея, дори и да е пред 3000 души, че винаги пея за един човек. Дори за себе си. Имам чувството, че това нещо е много интимно и го споделям, но само с един човек. И не мисля за голямото и помпозното. Само по този начин оставам вярна на себе си и успявам да вмъкна тези състояния, които искам. Емоцията! Защото за мен всичко друго става грубо, всичко друго е направено. Макар че театърът иска поза. Аз влизам в един образ и това не съм аз. Тук влиза пак фантазията, желанието, актьорското майсторство. Влиза обаче и тази нотка – интимното. Правя го за себе си, всъщност, пея за себе си. Затова трябва да бъда убедена. В живота правя повече компромиси, но когато съм на сцена и правя нещо, което не искам или не разбирам, се чувствам нещастна. Едно разбрах от големите артисти. Трябва да бъдеш много силен, за да останеш верен на себе си. Големите са критикувани винаги и така трябва да бъде. За да не заспиш и да не стане всичко рутина, а да живееш и да продължаваш да се развиваш.\n– И как се справяте с бизнеса, след като имате тази философия и отстоявате това поведение на певица и на артист?\n– Ако бъда откровена, те са много компоненти: първо – цената. В това време, в което има икономическа криза, скъпите певци индиректно страдат. За младите, които са талантливи, също е много трудно, защото бързо ги изхабяват. Всички малко или много чувстваме кризата. Но искам само едно да кажа – сега разбирам каква кариера са направили Николай Гяуров, Гена Димитрова, Райна Кабаиванска, Анна Томова-Синтова, Александрина Милчева, Никола Гюзелев… Те са се борили с други неща, с друг бизнес, с друга дискриминация. Сега разбирам защо те са били принудени винаги първо да учат. Дали са имали нужда или не, никой не ги е питал. Аз, например, не трябваше да уча. И слава Богу. Защото в оперното студио в Цюрих не се знаеше на какъв педагог щях да попадна. Аз дължа много на България и това трябва да го подчертая. Сега чувам и знам, че не всичко е наред. Моите преподаватели обаче, като започна с Реса Колева, Мати Пинкас – ще пропусна някого, това бяха личности… Александрина Милчева – певица, която знае страшно много… Защо хора като нея не преподават в академията? Не съм човекът, който трябва да каже как трябва да бъде, но такива хора като Милчева или Гюзелев… Мисля, че тези знания трябва да се предават. И сега разбирам какво тези големи български певци са направили за себе си и за изкуството в България. Защото ние сме малък народ. България значи носи тази естетика и ми се иска за в бъдеще да продължава да я носи. Има много мъдрост в класическата музика. Тя винаги е била елитарно изкуство, никога не е била за масите. Но това е единствената музика, която една лоша режисура – глупава, брутална, не може да унищожи. Музиката още повече се изкачва на пиедестал, колкото по-глупава е режисурата… И разбирам, че това изкуство е действително велико. Остава във времето. Колко е мъдра тази музика и колко още има да ни каже!\nВестник “Култура” – Брой 3, 25 януари 2013


Последният дом в зеленината на Странджа | webcafe.bg\n14.08.2015, 17:44 (обновена 15.10.2015, 14:20)\nВ гробището на Граматиково топлите цветове преобладават над студените краски на смъртта (Галерия)\nСтари и нови гробове мирно си съжителстват под шарената сянка на дърветата\nЗеленото е основен цвят, а различните му нюанси изпъстрят околния пейзаж\nЧерно-бяла снимка и изронен камък - това е всичко, което остава, за да напомня за живелите някога\nМного от гробовете отдавна не са посещавани. Паметните плочи на погребаните в тях са скрити сред гъстата растителност, встрани от алеите\nВремето е безмилостно дори към такива трайни материали като камъка\nОкиченият с белеещи се некролози дъб е най-старото дърво тук. Разкривените му клони се протягат към небесата, сякаш се опитват да измолят прошка за мъртвите\nБез значение преди колко години са ни напуснали любимите хора, споменът за тях продължава да живее\nНадгробните камъни с форма на кръст и издълбани в тях декоративни елементи са най-често срещаните в гробището на Граматиково\nМакар и напукани, кандилата на някои от гробовете все още са си на мястото, докато други лежат захвърлени в тревата\nГробовете на починали преди цял век люде са честа гледка тук\nСмъртта е успяла да раздели за кратко двамата съпрузи, събрали се отново в общия им гроб\nКолкото по-нагоре се изкачва гробищният хълм, толкова по-стари са паметните плочи\nТози напукан надгробен камък е един от най-старите тук. За съжаление времето безвъзвратно е заличило името на погребания под него покойник\nСамо пойните птички се осмеляват да нарушат покоя на потъналото в тишина гробище\nЗловещи нотки се прокрадват между ръждивите железа от оградите на някои гробове\n“Киро, да бъдеш спокоен, всички ще дойдем при теб, а ти никога нема да дойдеш при нас”\nВ зависимост от гледната точка, това може да бъде входът или изходът на гробището. Вратите са отворени и в двете посоки...\nТам, където се раждаха панелките\nПанелките - радостта и мъката на всеки българин. Неговото най-съкровено местенце и едновременно с това - източник на най-големите му главоболия.\nСвикнали сме да свързваме гробищата с тъжни и неприятни преживявания, да ги възприемаме като зловещи места, обитавани от зли сили и да забързваме крачка всеки път, когато преминаваме покрай тях.\nВъпреки това, сред тихите алеи между старите надгробни плочи се крият много спокойни кътчета. Там, сред мълчаливата компания на хора, отдавна напуснали този свят, можем да намерим малко време за себе си и да останем насаме с мислите си.\nТакова място е и гробището на Граматиково - малко село с дълга история, скътало се сред вековните дъбови гори на Странджа. Основано е през далечната 1347 г. от монаси и граматици, напуснали разрушения от турците манастир "Св. Богородица", които дават и името му.\nПрез годините жителите на селото водят напрегната борба за оцеляването си.\nУстояват на кърджалийските набези през 18 век, а през следващия търпят и безчинствата на отстъпващите по време на Руско-турската война черкези. По това време селото дава свидни жертви и губи старата си църква, опожарена от разбеснелите се кавказци.\nГраматичани активно се включват в освободителните войни, бушуващи в региона. Дори участват в организацията на гръцкото въстание от 1821 г. Когато заверата е разкрита, за да не попадне жив в ръцете на турците, големият търговец и патриот Димитър Аязаджията сам слага край на живота си, поглъщайки отрова.\nПо време на Илинденско-Преображенското въстание Граматиково е център на революционен участък и формира собствена "смъртна дружина", чиято цел е да наказва предателите на съзаклятието и да извърши бойната подготовка на участниците в него. В началото дружината е съставена от 24 мъже, но когато на 6 август 1903 г. въстанието избухва в Странджанско, броят ѝ нараства до 80 души.\nЗадачата на тази дружина е да унищожи близката турска казарма. Цели 8 часа продължава завързалият се бой, но накрая целта е постигната. Това обаче не е краят - разгневени, турските власти издават заповед за всеобщ погром и селото е подложено на опожаряване.\nОт 300 къщи в Граматиково 170 са погълнати от пламъците на отмъщението. Загиват много жени и деца.\nПрез годините Граматиково е видяло много мъртъвци. Едни умрели насилствено или от болест, други - в мир и спокойствие. Повечето от тях са намерили своя вечен покой в тишината на старото гробище, скрито сред дърветата на един от хълмовете край селото.\nТам, по огрявания от слънцето склон, са наредени надгробните камъни. Много от тях са напукани и обрасли с лишеи и едва се подават над покриващата ги зеленина. Буквите по плочите са започнали да се заличават, но все още могат да бъдат прочетени.\nПовечето гробове са от периода между 1940-та и 1980-та година, но се срещат и такива на починали в началото на века. Те напомнят за дългата история на този край.\nНай-старата част на гробищния парк е на върха на хълма, където могат да се видят разкривените и обрасли с къпинаци останки от гробовете на отдавна забравени покойници. Оттам до входа се вият много пътечки, криволичещи между отделните парцели. Една от тях преминава покрай вековен дъб, чийто ствол служи като място за окачване на новите некролози.\nВъпреки че става дума за гробище, атмосферата тук не е тягостна.\nМестността е изпълнена с тихо спокойствие, нарушавано само от чуруликането на птиците. Шарената сянка, която хвърлят листата на дърветата, разведрява пейзажа, а свежите цветя, поставени пред някои от гробовете, добавят финални щрихи към очарованието на това място.\nИ тогава, когато тишината става най-осезаема, времето и пространството се сливат, за да ни срещнат с образите на нашите предци, припомняйки ни, че сме за кратко на тази земя и сме длъжни да намираме красотата ѝ дори там, където се предполага, че я няма. Защото, както е изписано на един от тукашните гробове: "Киро, да бъдеш спокоен, всички ще дойдем при теб, а ти никога нема да дойдеш при нас"...\n1 http | 15.08.201521:59\nХубави снимки, действат ми носталгично. Не знам защо, но се сещам за село и моите баби и дядовци...\nВинаги ме връщат към детските ми години и страхотните моменти, които никога няма да избледнеят...


Определяне на слаб D антиген | Лаборатория Здраве\nОпределяне на слаб D антиген\nЗабележка: Резултат на трети работен ден след 17ч.\nТерминът слаб D антиген се използва, при които Rh(D) антигенът е много слабо проявен. Техните еритроцити не се аглутинират или се аглутинират много слабо от анти Rh серумите.\nОпределянето на слаб D антиген става чрез индиректен тест на Кумбс.\nТестът на Кумбс цели откриването на непълни антитела срещу червените кръвни клетки (еритроцитите). Бива директен и индиректен. Директният тест на Кумбс търси антитела, прикрепени към еритроцитите. Чрез индиректен тест на Кумбс се търсят свободни антитела в серума.\nИндиректен тест на Кумбс се прави, за да се открият определени антитела в течната съставка на кръвта (серума). Тези антитела атакуват еритроцитите, но не са прикрепени към тях. Индиректен тест на Кумбс се прави често за откриване на антитела в донора или реципиента преди хемотрансфузия (кръвопреливане).\nИзследването се използва също в ранна бременност за определяне дали жената е с положителен или отрицателен Rh. Всички бременни жени, които притежават слаб D антиген се считат за Rh отрицателни. Те се профилактират по време на бременноста и след раждането с анти-D гама глобулин. В периода на бременността и след раждането се проследяват за наличието на антиеритроцитни антитела.\nантибот * − две = 1


Разположение: Хотел Сий бриз се намира в центъра на к.к. Слънчев бряг, на 15 метра от плажа. На по-малко от 5 минути пеша се намират автобусна спирка, аквапарк и магазини. Своите следобеди ще можете да разнообразите с посещение на някои от историческите и природни богатства на България: - гр. Несебър- 6 км - к.с. Свети Влас- 5 км - Месамбрия Понтика '- 10 км - нос Емине- 33 км - летище " Бургас"- 27 км\nХотел Сий бриз предлага на своите гости настаняване в 38 двойни стаи, 4 студиа и 12 апартаменти. Всички те са оборудвани с климатик, телевизор с кабелна телевизия, телефон, мини хладилник, интернет и сешоар.\nОсновният ресторант ще Ви предложи разнообразие от български и европейски ястия. В лоби бара ще намерите спокойствието за чаша кафе и разговор с приятел. Барът при басейна ще Ви поднесе освежаваща напитка или летен коктейл.\n16-06-2019 - 10-07-2019 Апартамент Закуска 137.88 Лева\nДвойна Закуска 92.68 Лева\nДвойна 1+2 Закуска 92.68 Лева\nДвойна за единична Закуска 92.68 Лева\n11-07-2019 - 25-08-2019 Апартамент Закуска 183.07 Лева\nДвойна Закуска 115.27 Лева\nДвойна 1+2 Закуска 115.27 Лева\nДвойна за единична Закуска 115.27 Лева\nСтудио Закуска 149.17 Лева\n26-08-2019 - 09-09-2019 Апартамент Закуска 137.88 Лева\n10-09-2019 - 30-09-2019 Апартамент Закуска 103.97 Лева\nДвойна Закуска 70.07 Лева\nДвойна 1+2 Закуска 70.07 Лева\nДвойна за единична Закуска 70.07 Лева\nСтудио Закуска 85.88 Лева\nДете /02 – 11.99г./ на допълнително легло с 2 възрастни – безплатно.\nЕдин възрастен с 2 деца /02 – 11.99г./ в двойна стая – заплаща се цена за двойна стая.\nДете /02 – 11.99г./ на редовно легло с 1 възрастен в двойна стая – не ползва отстъпка, заплаща се цена за двойна стая.\nДвойна стая – максимално настаняване 3 възрастни или 2 възрастни + 1 дете /02 – 11.99г./.\nСтудио – максимално настаняване 4 възрастни или 2 възрастни + 2 деца /02 – 11.99г./.\nАпартамент - максимално настаняване 4 възрастни или 2 възрастни + 2 деца /02 – 11.99г./.\nзастраховка и туристически данък\nдоплащане за вечеря: 18 лв. на ден за възрастен и 9 лв. за дете /02 - 11.99г./ - ОТСТЪПКАТА ЗА РАННИ ЗАПИСВАНИЯ НЕ ВАЖИ ВЪРХУ ДОПЛАЩАНЕТО\nбебешка кошарка с предварителна резервация-заплаща се на място\nпаркинг: 10 лв на ден - заплаща се на място\nсейф на рецепция: 6лв на ден\nWi-Fi интернет в стаите: 6лв на ден, 13лв за 3 дни и 30лв за 7 дни - заплаща се на място\n16-06-2019 - 10-07-2019 Двойна Закуска възрастен на допълнително легло 64.87 Лева\n11-07-2019 - 25-08-2019 Двойна Закуска възрастен на допълнително легло 80.68 Лева\n26-08-2019 - 09-09-2019 Двойна Закуска възрастен на допълнително легло 64.87 Лева\n10-09-2019 - 30-09-2019 Двойна Закуска възрастен на допълнително легло 49.04 Лева


Куче с разцепена устна намира нов дом\n© Уил Столтенберг\nВ района на Бостън куче е заведено от неговото бездомно семейство в приют. Този куче имаше известна особеност: цепнатина на устната. Това не попречи на един от лечителите да се влюби в нея и да я осинови.\nА цепнато небце всъщност е по-известен като пукнатина устна . Дефект, понякога видим при хората, но и при животните. Тази патология, която произхожда от раждането, засяга устната в бъдещото местоположение на страничните резци, небцето и воала. Толкова за техническата част. Що се отнася до бетона, има само да видите Клефорд .\nТова куче, родено с тази цепнатина, твърде бързо се озова на улицата със семейството си . Последната се оказа без дом . Без възможността да осигури нуждите му, семейството му реши, смърт в душата, да го даде в убежище, където ще бъде добре лекуван, те бяха убедени в това. Така Ангелският център за животни в Бостън го взе, преди да бъде приет за осиновяване от MSPCA-Angell.\nКлефорд се отличаваше с това, че можеше да поглъща само специална храна и никакво хапване заради разцепеното си небце . Това не му попречи да съблазни целия персонал и болногледачите на убежището. Всъщност един от тях се е съгласил да го приеме .\nРазлика, за която той не подозира\nУил Столтенберг падна в любов с Clefford момента не го видя. Той стана новият й баща. Връщането му в дома му обаче не беше лесно. От миналото му новият спътник изпитваше ожесточен страх от всичко : автомобили, скейтбордове, жени, мотоциклети, микробуси, състезатели и дори неговите сродници.\nТърпението му беше успешно. Уил успя да научи Клефорд на всичко, което знаеше , а година по-късно срамежливото и страшно куче го нямаше . „ Клефорд е много игриво и любящо куче. Той не обича нищо повече от това да вземе играчка и да играе с хората, които предпочита “, казва The Dodo Will .\nВсъщност Клефорд е куче като всяко друго, с тази разлика, че шумовете, които издава са необичайни, поради цепнатината на небцето . - За щастие Клефорд няма представа колко е различен. За мен неговата история и уникалното му лице го правят по-добро куче. За Уил това е най-важното.\nКакво яде морско свинче?\n20 снимки на кучета с кръстоски, които са доказателство, че красотата се ражда в многообразието!\nКуче открива с лапата си радостите на превключвателя за изключване или включване на светлината. Щастлив с тази нова сила, той не може да спре!\nДве кученца се срещат с бебе маймуна в приют и намират приятелство по най-сладкия начин! (Видео)\nОбезпаразите кучето си\nРатонеро Бодегеро Андалуз\n10 кучета, считани за най-сладки\nШотландски и Хайленд\nРаждане или раждане в котката\nНай-добрите P имена за куче\nКраста при кучета


Snegurochka собствени ръце Архив - HandMade Base\nКатегория: Малкото момиче със собствените си ръце\nИграчки, изработени от плат за Нова година - дядо Фрост и снежната девойка със собствен урок за ръце\nПриказните герои са основните магьоснициза всеки празник на Нова година. Милиони деца около планетата чакат за пристигането на тези герои, заедно с които идва настроението за Нова година. Ето защо, да изградите свои собствени герои е дори много интересно, но можете да научите нещо ново или да научите детето си за интересен занаят. Играчки от плат за Нова година - Дядо Коледа и Снегурочка със собствените си ръце - урок занаяти използване прежда или филц - това е най-интересната част, където всеки може да намери нещо за себе си. Използвайки ...\nSnow Maiden също може да се превърне в отличен предметза да украсите масата на Нова година. Необичайната бутилка може да се превърне в основната красота на тази новогодишна нощ и да бъде истинска перла за семейна вечеря. Що се отнася до всяка друга работа, преди да създадете пълноценно екипировка Snegurochka на бутилка, е необходимо да се запознаете с списъка с необходимите материали. Някои от тях ще бъдат открити в нещата, а другият ще трябва да си купите от магазина на на: Урок коледна украса във формата на бутилка шампанско Maiden - Изготвяне на майсторски клас усеща в синьо и жълто ...\nС помощта на техники за плетене нашите занаятчииможе да излезе с разнообразие от елементи, които ще помогнат да украсят дома ни. Разнообразието от невероятно красиви и уникални предмети за Нова година е невероятно. Но най-важният символ остава героите на руската народна приказка - Дядо Коледа и Снежна девица! Днес ще работим за внучката на главния герой и, разбира се, ще излезем с разнообразие от декорации, които ще помогнат да се направи истински шедьовър от обикновените парцали. Подготовка на платнена играчка Snow Maiden със собствените си ръце - за декориране на къща Трябва да разгледаме две възможности за Нова година ...\nРано или късно, но идват новогодишните празницив нашата къща. Разбира се, много семейства седнат на кръгла маса, за да прекарат вечерта, след като отрязаха нови форми на снежинки. Разбира се, защото тази дейност помага да се направи къщата по-магическа и много по-добре подготвена за празниците на Коледа и Нова година. Но някои занаятчии също искат да прекарват времето си, като изрязват различни герои от хартия, като използват популярни теми и техники за бродиране. Оригами и апликация за създаването на новогодишната снежна девойка - майсторски клас на оригинални оригами или ...\nВ периода на Коледа забавно, както иПодготвяйки се за празниците, ние търсим класове, благодарение на които ще можем да забавим малко детето си. Тази ръчно изработена статия и целият майсторски клас са предназначени да овладеят елементите от работата по апликацията, които са толкова необходими в бродиранията, като например примерите на известни герои. Коледна украса на коледната елха: декоративна Снежна девица със собствените й ръце - майсторски клас. Невъзможно е да се скрие фактът, че Новата година е отлична причина да научите нещо и да подхранвате знанията си с вашето въображение. Но героят на нашите хартиени бижута ...\nКогато започнат Новогодишните празници, и суетенетоще ви абсорбира напълно, ще е необходимо да търсите време за забавление. Занаяти може да бъде много забавен нещо, с което магия и семейна почивка получи нова боя. Децата също искат да се забавляват и затова можете да се забавлявате с тях. Със сигурност всеки момиче мечтае един красив Snow Maiden кукла на Нова година. Направи това понякога е много трудно, но ако ние прилагаме нови знания и да изпробват различни начини за приготвяне на занаяти: той може да бъде много по-лесно, отколкото можете да си представите ....


Пловдив – Рупите/Ванга/ – Мелник – Рилски манастир – София – Bansko Tour | Екскурзии и почивки\n06:00 отпътуване от Слънчев бряг. Пристигане Пловдив – пешеходна обиколка в стария град Пловдив: Античния театър (отвън), Хисар Капия, тракийската крепост на Небет тепе. Обяд.\n18:00 Отпътуване за Мелник – най-малкият и най-живописният град в България. Разходка по калдъръмените улички. Настаняване в хотел 3* в Мелник. Дегустация на мелнишко вино – известно със своя ненадминат лек вкус, богат букет от аромати и специфично ухание на природа и естествени съставки. Вечеря в ресторанта на хотела. Нощувка.\n06:00 Свободно време или посещение на Роженския манастир с чудотворната икона Богородица. Тук е погребан и известния революционер Яне Сандански.\n08:00 Закуска. Освобождаване на хотела. Отпътуване за Рилски манастир – един от най-значимите културни паметници в България под защитата на UNESCO, основан е през Х в.от Св. Иван Рилски. Свободно време за разглеждане на манастирския комплекс – църквата „Рождество Богородично“, гробът на Цар Борис III, Хрельовата кула. Обяд.\n13:00 Отпътуване и 15:00 пристигане в София – столицата на България. Пешеходна обиколка покрай Светия синод, площад „Княз Александър Батенберг”, Народното събрание, Паметника на Цар Освободител, Президенството, Руската църква; посещение на храм паметник „Александър Невски”.\n17:00 Отпътуване за Слънчев бряг и пристигане около полунощ.\nЦената включва: транспорт с климатизиран автобус, 1 нощувка в хотел 3* в Рожен/Мелник, 1 закуска, 2 обяда, 1 вечеря, дегустация, турове в Пловдив, Рупите, Мелник, Рилски манастир, София и екскурзовод.\nЦената НЕ включва: доплащане за единична стая – 30 лв./вечер.


Вестибуларна рехабилитираща терапия\nд-р Георги Савов1, д-р Георги Ангов2, Явор Маринов3, Любен Чолаков4\n1Отоневролог, Аджибадем Сити Клиник МБАЛ Токуда, Balance Clinic София; 2Отоневролог, УМБАЛ „Александровска“, Balance Clinic София; 3Кинезитерапевт, Медицински институт на МВР – София, Balance Clinic София; 4Кинезитерапевт, Balance Clinic София\nХората с вестибуларни разстройства често изпитват проблеми с равновесието и движенията, свързани с виенето на свят. Симптомите, дължащи се на вестибуларни нарушения, могат да намалят качеството на живот и да повлияят на всички аспекти на ежедневния живот.\nПървичните симптоми (световъртеж, дисбаланс, зрителна нестабилност) се придружават от вторични симптоми, свързани с намалено ниво на активност. Една от последиците от наличието на вестибуларно разстройство е, че симптомите често карат хората да приемат заседнал начин на живот, за да избегнат провокиране или влошаване на световъртежа. Други последици са ограничаване на обема на движенията и повишено напрежение, по-специално в цервикалната и раменна област, намалена мускулна сила. Това води до мускулна умора и главоболие. Те допринасят и за емоционални проблеми, като тревожност и депресия.\nВестибуларната рехабилитация или вестибуларната рехабилитираща терапия е специализирана форма на терапия, предназначена за облекчаване на първичните и вторични проблеми, причинени от вестибуларни разстройства. Това е тренировъчна програма, предназначена основно за намаляване на световъртежа и замаяността, погледната нестабилност, дисбаланса и паданията. За повечето хора с вестибуларни заболявания функционалният дефицит е перманентен, тъй като анатомичното възстановяване на вестибуларните структури е ограничено. Въпреки това след увреда хората се възстановяват по няколко механизма, на първо място чрез т.нар. компенсация. Това се случва, защото мозъкът се научава да използва другите сетива (зрение и соматосензорна информация) и да компенсира недостатъчната информация от увредения вестибуларен апарат. Състоянието на определени части на нервната система (мозъчен ствол и малък мозък, зрителен и соматозензорен усет) е важно за определяне на степента на възстановяване, която може да се получи чрез компенсация. При много пациенти възстановяването е спонтанно с течение на времето, но при персистиране на симптомите и затруднено връщане към ежедневните дейности вестибуларната рехабилитационна терапия значително подпомага компенсацията. Използва се проблемно ориентиран подход за стимулиране на възстановяването.\nТова се постига чрез персонализиране на тренировъчната програма към конкретните проблеми, свързани с вестибуларното заболяване.\nВ зависимост от индивидуалните симптоми се използват три основни групи упражнения:\nЗа погледно стабилизиране.\nЗа възстановяване на равновесието.\nХабитуационни упражнения се използват за лечение на световъртеж, провокиран от движения или визуални стимули. Подходящи са пациенти с оплаквания от виене на свят при резки движения на главата – ротация, навеждане, изправяне. Световъртеж, провокиран в обстановка с множество движещи се зрителни стимули – на улицата или в магазин с много хора, шофиране покрай редици с дървета, ходене върху лъскави или шарени подове. Използват се упражненията на Cawthorne-Cooksey и техни модификации.\nВизуално зависимите пациенти могат значително да се подобрят, когато персонализираните вестибуларни рехабилитационни упражнения са комбинирани с излагане на оптокинетични стимули. Упражненията не са подходящи при спонтанни световъртежи и при такива, невлошаващи се при движения на главата или зрителна стимулация. Целта на хабитуационните упражнения е да се намали виенето на свят чрез многократно дозирано излагане на съответните стимулиращи фактори.\nУпражненията за погледно стабилизиране са насочени към подобряване на контрола на очните движения и зрението при движения на главата. Подходящи са при пациенти, споделящи оплаквания от нарушена яснота на зрението при движения и ходене, трудности при четене по време на пътуване. Базирани са на концепцията за адаптация и субституция на вестибуло-окуларния рефлекс.\nМеханизмът на адаптацията е свързан с дългосрочни промени в невроналните отговори към движенията на главата и има за цел редуциране на симптомите и стабилизиране на погледа и постуралната устойчивост. Упражненията, базирани на адаптация, включват движения на главата в хоризонтална или вертикална посока при фиксиран поглед върху неподвижна или подвижна зрителна цел.\nМеханизмът на субституцията е базиран на концепцията за насърчаване на алтернативни стратегии (централно предварително програмиране на очните движения) за заместване на нарушения вестибуло-окуларен рефлекс. При този тип упражнения движенията на главата са предшествани от предварително волево преместване на погледа върху различни зрителни цели. Субституционните упражнения са особено полезни при пациенти с двустранна вестибуларна хипофункция. И двете упражнения (за адаптиране и за замяна) се извършват с движенията на главата в хоризонтална и вертикална равнина.\nУпражненията за възстановяване на равновесието и походката се препоръчват при пациенти с балансни нарушения в ежедневието.\nТрябва да бъдат умерено трудни, като се отчита рискът от падане при извършването им. Те са съществена част от вестибуларната рехабилитация. Предназначени са да улеснят използването на визуални или соматосензорни ориентири в заместване на липсваща вестибуларна функция. Включват балансиране в условия на намален зрителен (на тъмно или при движещи се зрителни стимули) и/или соматосензорен контрол (на мека, неравна или подвижна основа). Упражненията за походка следва да създават динамичен дисбаланс чрез едновременни движения на главата и очите или други симултантни задачи. Балансните упражнения са насочени към подобряване на способността за ходене, навеждане, обръщане, бягане, ходене на неравен терен или на тъмно, намаляване на риска от падане. Крайната цел е пациентите да могат безопасно и уверено да се завърнат към обичайните си дейности.\nЗа пациентите с доброкачествен пароксизмален позиционен световъртеж (BPPV) описаните упражнения не са подходящи. Първо е необходимо да се диагностицира типът BPPV, след това да се приложи съответна репозиционираща техника. При необходимост тя би могла да се продължи с подходящи домашни упражнения. Понякога след успешно третиране на световъртежа пациентите споделят за неспецифична замаяност и нестабилност. В такива случаи хабитуационните или балансни упражнения биха били полезни.\nДруга по-специфична група са пациентите с motion sickness (кинетоза) – състояние на повишена чувствителност на вестибуларния апарат към определени движения и ускорения, довеждащо до световъртеж и вегетативни прояви при пътуване с автомобил или кораб, полети, люлеене на люлки, въртележки и други. За тях се изработват по-специални двигателни програми, адаптиращи повишената чувствителност към движения.\nКакво следва да очакват пациентите от вестибуларната рехабилитация?\nТя обикновено се извършва в амбулаторни условия, но може да бъде започната още в болнична обстановка. Необходима е предшестваща пълна клинична оценка, включваща анамнеза на заболяването, ход на протичането му, проблемите на пациента и отражението им върху ежедневните дейности. Следва да се документират видаът и интензитетът на симптомите и да се обсъдят евентуални преципитиращи обстоятелства. Оценката включва информация за приеманите лекарства, други медицински проблеми, предходно и текущо ниво на активност. Включва също обективни тестове за оценка на актуалния статус на пациента – контрол на очните движения, сетивност, мускулна сила, обем на движения в гръбнака и крайниците, координация, поза, баланс, походка.\nВажна част от вестибуларната рехабилитираща терапия е да се създаде програма от упражнения, които могат да се извършват редовно у дома. Спазването на програмата за домашни упражнения е от съществено значение за постигане на поставените цели.\nНеразделна част от вестибуларната рехабилитираща терапия е доброто разясняване на пациента и близките му за естеството на вестибуларните проблеми и трудностите, които могат да се очакват в ежедневието. Терапевтът трябва да предостави информация за това как да се справят с тези трудности и какво може да се очаква от рехабилитацията. Обучението е важно за пациентите, защото може да помогне за намаляване на тревожността, която възниква в резултат на техния вестибуларен проблем и да подобри комплайънса. Вестибуларните упражнения не са трудни за научаване, но за да се постигне максимален успех, пациентите трябва да бъдат мотивирани за системно изпълнение. Тъй като упражненията понякога могат да бъдат досадни, създаването на редовен график е много важно.\nУпражненията могат в началото да влошат някои симптоми. С течение на времето и последователна работа симптомите трябва постоянно да намаляват, което довежда до връщане към обичайните нива на активност. Различни фактори могат да окажат влияние върху потенциала за възстановяване. Фактори са видът на вестибуларното разстройство – пациентите, които имат стабилно вестибуларно увреждане, като вестибуларен невронит или лабиринтит, имат най-добрата възможност за възстановяване.\nКогато пациентите са с прогресивно или променливо вестибуларно разстройство, като мигрена-асоциирано вертиго и болест на Meniere със спонтанни пристъпи на виене на свят, възстановяването може да бъде по-трудно и поради това успехът с рехабилитираща терапия е по-труден. Тогава на първо място следва да се осъществи контрол на пристъпите, а след това вестибуларната рехабилитация може да помогне за овладяване на междупристъпните симптоми. Ако пациентите имат едностранна лезия, шансът за възстановяване е по-голям в сравнение с тези с двустранни лезии. При пациенти с централни вестибуларни нарушения структурите на мозъка, които дават възможност за компенсация, са засегнати. Това ограничава размера и скоростта на възстановяване. Въпреки това изследванията показват, че пациенти с централни вестибуларни нарушения могат да се подобряват с вестибуларна рехабилитираща терапия.\nДруги фактори, които потенциално могат да ограничат възстановяването, са заседналият начин на живот, придружаващи хронични болкови синдроми, наличие на други заболявания. В действителност, всяко състояние, което намалява способността за изпълнение на упражненията, ще намали шансовете за постигане на успех. Множество медикаменти могат да предизвикат нежелани реакции, като замаяност, седация, мускулна умора, нестабилност и падания. Това допълнително задълбочава проблемите, предизвикани от вестибуларното разстройство. Особено внимание трябва да се обърне на вестибулосупресантите, използвани за потискане на световъртежа. Употребата им след острия период следва да се избягва поради забавяне на централната компенсация. Безпокойството, паниката и депресията често придружават вестибуларните нарушения и наличието им може да затрудни възстановяването. Възрастта и полът нямат значение за степента на възстановяване. Времето от началото на заболяването е важен фактор – по-ранното започване на рехабилитация е свързано с по-бързо възстановяване.\nПри кои заболявания и състояния и в какъв обем е подходяща вестибуларната рехабилитираща терапия?\nВъз основа на сериозни доказателства и в превес на ползата, клиницистите трябва да предлагат вестибуларна рехабилитация на лица с едностранна и двустранна вестибуларна хипофункция с увреждания и функционални ограничения, свързани с вестибуларния дефицит. Вестибуларна рехабилитация трябва да бъде предложена на пациенти, които изпитват симптоми, като виене на свят, нестабилност, чувствителност към движения, осцилопсия поради вестибуларна увреда.\nОстрата едностранна вестибуларна хипофункция най-често се дължи на вестибуларен невронит и лабиринтит, но може също да се дължи на травма, хирургическа интервенция, ототоксични медикаменти, болест на Meniere или други лезии на вестибулокохлеарния нерв. Двустранната вестибуларна хипофункция най-често е идиопатична. На второ място се дължи на ототоксичност (гентамицин и др.). По-редки причини са двустранни вестибуларни неврити, автоимунни процеси, авансирала болест на Meniere и др. Точната честота и разпространението на периферна вестибуларна хипофункция е трудно да се установи. Смята се, че 35.4% от възрастните имат вестибуларна дисфункция, изискваща медицински грижи. Честотата се увеличава с възрастта – над 70 год. е 75%, над 80 год. е почти 85%. Разпространението на двустранната вестибуларна хипофункция е около 28 на 100 000 възрастни. Адекватното лечение е от решаващо значение, тъй като виенето на свят е основен рисков фактор за падане: честотата на падане е по-голяма при хора с вестибуларна хипофункция, отколкото при здравите индивиди на същата възраст. Едностранната вестибуларна увреда увеличава риска от падане 8 пъти, двустранната – 31 пъти. Около 1 на 10 падания води до сериозна травма, която изисква хоспитализация.\nПреките и непреките разходи за медицинско обслужване на наранявания, свързани с падане, са значителни.\nДиагностика на периферната вестибуларна хипофункция се извършва чрез калорийни и/или ротаторни тестове.\nПрепоръките по-долу са съобразени изцяло с препоръките на Clinical Practice Guideline за вестибуларна рехабилитация при периферна вестибуларна хипофункция на American Physical Therapy Association от 2016 г..\nНа вестибуларна рехабилитация подлежат пациентите с остра, подостра и хронична едностранна и двустранна вестибуларна хипофункция. Не се препоръчва рехабилитация при лица, които вече са компенсирани в достатъчна степен и не проявяват симптоми. Неподходящи са и пациенти с активна болест на Мениер до утихване на спонтанните пристъпи и лица с ментални и когнитивни нарушения и ограничения на мобилността, възпрепятстващи провеждане на адекватно обучение и физикална терапия.\nЛекарите следва да предписват упражнения за погледна стабилност, като част от програмата за рехабилитация, най-малко 3 пъти на ден вкъщи. Провеждат се в продължение на най-малко 12 минути за пациенти с остра и подостра вестибуларна хипофункция и най-малко 20 минути за пациенти с хронична вестибуларна увреда. Балансните упражнения обикновено се включват като част от вестибуларната рехабилитация. Тези упражнения са предназначени да улеснят използването на визуални и/или соматозензорни стимули, с които да се замени липсващата вестибуларна функция. Лекарите могат да обсъдят възможността за провеждане на периодични визити на пациента, за да се проследи напредъкът. Като общо правило пациентите с остра или подостра едностранна вестибуларна хипофункция се проследяват веднъж седмично в продължение на 2 до 3 седмици. Лица с хронична едностранна вестибуларна хипофункция се проследяват веднъж седмично за 4 до 6 седмици. Лица с двустранна вестибуларна увреда се проследяват веднъж седмично в продължение на 8 до 12 седмици. Не бива да се препоръчват изолирано погледни упражнения за сакадично или гладко проследяване и погледна стабилност без движения на главата. Решение за спиране на рехабилитацията се взема на базата на постигане на основните цели, изчезване на симптомите или плато в хода на възстановяването.\nВ заключение, вестибуларната рехабилитираща терапия е мощно и недостатъчно използвано средство, важна част от комплексното лечение на пациенти със световъртеж и равновесни нарушения. Ранното включване и системното приложение подобряват прогнозата и значително съкращават времето за възстановяване.\n1. Lisa Farrell Vestibular Rehabilitation Therapy (VRT) Vestibular Disorders Association.\n2. John D. Macias et al. Efficacy of Vestibular Rehabilitation Therapy in Reducing Falls. Otolaryngology–Head and Neck Surgery (2005) 133, 323-325.\n3. Courtney D. Hall et al. Vestibular Rehabilitation for Peripheral Vestibular Hypofunction: An Evidence-Based Clinical Practice Guideline. Journal of Neurologic Physical Therapy 2016 Apr; 40(2): 124–155.\nХирургично лечение на остра дисекация на аортата. Първи тип по DeBakey З. Въжев, А. Иванов, Т. Гоновски, Хр. Стоев прочети виж като PDF