Кметът Иво Димов: Най-големият капитал на Димитровград остава неговата уникалност и като идея, и като архитектура\nНачало Интервю Кметът Иво Димов: Най-големият капитал на Димитровград остава неговата уникалност и като...\nГРАДОНАЧАЛНИКЪТ ПРЕД FOCUS-NEWS.NET\nГ-н Димов, очаква се в Димитровград да бъдат открити два чуждестранни\nзавода за автомобилни аксесоари. Наскоро анонсирахте още една подобна инвестиция. Две други производства също избраха вашата община. С какво Димитровград привлича инвеститори от такъв ранг?\nНа първо място с много инициативност от наша страна. Има компании, които желаят да позиционират своите производства в България, но са ред факторите като инфраструктура, геоложка среда, кадрови потенциал на региона, които определят това. Най-важното обаче е да спечелиш доверието на тези хора. Да ги убедиш, че цениш времето им, че разбираш значимостта на подобна крачка. Отварянето на нови производствени мощности в чужда страна не е просто емоционална прищявка, а ясно обоснована икономическа стратегия. Когато инвеститорите срещнат в местната власт адекватност на техните намерения, нещата се получават. Иска се да излезеш от обвивката на бюрократичното забавеното мислене и да действаш с темпа на бизнеса. Вече направихме първа копка на новите заводи на „Язаки”, „Щрабаг” и „Са-ба”. Започна изграждането и на фабрика за дантели. В края на месеца ни предстои среща с друга голяма международна компания, насочена отново към автомобилната промишленост. Виждате, че в Димитровград се обособи икономическа зона, каквато няма в цяла Южна България, изключвайки тази около Пловдив.\nДимитровград бе обявен за „Община в България с най-много инвестиции за 2016 г.”. Как това се отразява на икономиката на града?\nДа, така е. Благодаря за признанието на Българска агенция за инвестиции. Димитровград получи заслужено признание за работата, която в последните няколко години извършваме с моят екип. От няколко месеца компаниите, които ще отворят своите производства през лятото набират специалисти от града, съседно Хасково, а и от региона. Покачва се и интересът към жилищни имоти в града, а това е индикатор за това, че хората виждат перспектива в развитието си тук. Информацията ми от брокерите е, че това са преди всичко млади хора, които се завръщат в града и такива, които със семействата си предпочитат да се установят в Димитровград. Очаквам покачване нивото на средната работна заплата в региона. Има и много съпътстващи обслужващи дейности около подобни икономически инвестиции за по-малките местни фирми. Доволен съм от постигнатото до момента.\nКои са основните проблеми, с които се сблъскват инвеститорите и как общинската администрация спомага за преодоляването им?\nЧесто давам за пример една от срещите ни със „Са-ба”. Когато разбраха, че в България държавата не осигурява комуникациите до новото производство, а това е задача на инвеститора, те бяха на прага да се откажат от намерението си да инвестират в страната. Само за час направихме среща с всички ангажирани институции – ВиК, EVN, Ситигаз…така, че бързо да съгласуваме нужните процедури, за да улесним инвеститора. Представете си това е фирма, която за пръв път изнася производство извън страната си, а това е една доста решителна стъпка. Ако не виждат адекватност в местната власт при решаването на възникващите проблеми, не бихме могли да бъдем атрактивни. Признанието на компании, които на практика са от цял свят, е сериозно доверие за нас и сериозна атестация пред бизнес средите.\nКвалифицираните кадри са в основата на развитието на всяка икономика. През февруари стана ясно, че Община Димитровград ще проучи интереса за евентуалното откриване на филиал на висше учебно заведение в града. На какъв етап е то и кога може да очакваме това да стане факт?\nЕстествено другата ни стратегическа цел, наред с инвестициите, е образованието. Целенасочено работим към профилирането на този ресурс в региона към технически специалности. Като се започне още от средното ниво на образование и се продължи към висшето. Откриването на филиал на висше учебно заведение в града е намерение, към което се стремим от доста време. Наясно сме, че това няма как да стане днес или утре, но все трябва да се започне от някъде. С Технически университет – Варна подписахме меморандум за сътрудничество. Вратите ни са отворени и за други висши учебни заведения. Имаме подходящата образователната инфраструктура, ясни са ни нуждите на бизнеса, остава да насочим интереса на младите хора към подобна бъдеща реализация. Това е дългосрочна политика, резултатите от която ще се усетят в следващите години.\nПредстоят ли още инфраструктурни подобрения в града?\nГрадът се преобрази много в последните години. В момента усилено работим по обновяването на Централна градска част – емблемата на града ни. Преобразяваме напълно спортната ни зала, която не е ремонтирана повече от 40 години. Ще имаме една модерна, отговаряща на съвременните изисквания зала, която освен спортни ще посреща и множество културни събития. Продължаваме да благоустрояваме улици, междублокови пространства, училища… По програмата за енергийна ефективност завършихме няколко десетки жилищни блока. Подобряването на инфраструктурата преминава и през това да реновираме облика и на сградите, които от създаването си не са докосвани за ремонти.\nДимитровград е един от малкото градове в света, построен с доброволен труд и по планов път, в резултат на което притежава уникална архитектура. Проявяват ли интерес българските и чуждестранните туристи към града?\nОпределено най-големият капитал на Димитровград остава неговата уникалност и като идея и като архитектура. Преди три години Съвета на Европа открои Димитровград, наред с още 10 други градове, като израз на епоха, оставила своя отпечатък върху архитектурата. Европейско признание, което направи така необходим прочит на историческата същност на града. Все повече туристи търсят с любопитство да се докоснат до един свят, който е в учебниците по история или в разказите на техните родители, баби и дядовци. С времето тази нишка ще става още по-тънка. Предстои ни да предложим на туристите в града и възможността да видят реален апартамент от времето на соца. Там ще се пренесат в един свят преди десетилетия без интернет, смартфони и геймърски виртуален свят.\nКолко туристи очаквате да посетят Димитровград през летния сезон?\nТази година сме подготвили нещо изключително за гостите на града. Обърнати сме към младите хора, които искат да прекарат един запомнящ се уикенд в нашият град. По повод 70 години от създаването на Димитровград ще им предложим интересни туристически маршрути, чрез които ще имат възможност да опознаят богатствата на нашата община и забележителности в непосредствена близост. В края на юни ще ги стартираме. Всяка събота до 2 септември. Самите турове по туристически забележителности ще са безплатни, който желае ще може да си наеме хотел или да отседне при приятели и да направи и шопинг на прочутият ни Димитровградски пазар в неделя.\nКои обекти будят най-голям интерес у туристите?\nГолямата пейка, маса и стол, Извора на Нимфите, село Крепост със своите пана на открито, Централна градска част, самият Димитровград е своеобразна галерия на открито, парк „Пеньо Пенев”, създаден за световно изложение за паркостроителство, Димитровградския пазар… Всичко това и още. Димитровград умее да очарова със своята уникалност.\nПредишна статияДен на победата, Ден на Европа и честване края на Втората световна война на 9 май\nСледваща статия175 деца на сцената за Весело шарено хорце


pastir - Акатист на Св. преподобномъченица велика княгиня Елисавета\nВие сте тук » ХИМНОГРАФИЯ » АКАТИСТИ » Акатист на Св. преподобномъченица велика княгиня Елисавета\nНА СВЕТА ПРЕПОДОБНОМЪЧЕНИЦА\nВЕЛИКА КНЯГИНЯ ЕЛИСАВЕТА\n5 / 18 юли\nИзбрана от държавнически род дъще на Руската Църква, с любов и милосърдие послужила добре на Бога и ближните, положила за Христa своята душа и с венеца на славата украсена от Него, като възхваляваме твоите подвизи и страдния, с любов ти възпяваме: Радвай се, благоверна княгиньо Елисавето, преподобномъченице достославна.\nС ангелска грижа пазена и на благочестие от твоята майка поучавана, в трудове, молитви и милостини от младини си показала образец на добродетелен живот. След кончината на твоята майка и на близките твои сродници кръстния път, заповядан от Господа, си разбрала. Затова като се удивяваме на твоето такова избиранничество още от младини, с умиление ти зовем:\nРадвай се ти, която от младини възлюби Христа;\nрадвай се ти, която прие от родителите началото на благочестието.\nРадвай се, избрана Христова агнице;\nрадвай се, в страх Божий възпитана.\nРадвай се ти, която наследи добродетелите на твоята майка;\nрадвай се ти, която понесе своя кръст с вяра и упование.\nРдавай се ти, която си научена на трудолюбие и милосърдие;\nрадвай се ти, която си със сърцето си утвърдена в Бога.\nРадвай се, благоуханно цвете на земята на твоето отечество;\nрадвай се ти, която възвесели Небесата с чистотата на твоя живот.\nРадвай се, избрана от Бога за служение на страдащите;\nрадвай се, наша топла молитвенице пред Бога.\nРадвай се, благоверна княгиньо Елисавето, преподобномъченице достославна.\nКато видя Господ благоразположението на твоето сърце, че от младини си възжелала да прекарваш своя живот в благочестие и чистота, дарува ти ново отечество, утвърдено от Православието. Ние пък, като се удивяваме на това, вoпием към Бога: Алилуия.\nПросвещавана с разум свише, света Елисавето, като възложи цялото си упование на Бога, не си се убояла да оставиш дома на твоя баща и да се поселиш в ново отечество, където в благословен брак си се съчетала с руския велик княз Сергий. Ние пък, ценейки високото ти смирение, с любов ти пеем така:\nРадвай се ти, която дойде от Запада в Изтока;\nрадвай се ти, която намери ново отечество – руската земя.\nРадвай се, благоверна княгиньо, послужила вярно на руската страна;\nрадвай се ти, която поживя в съпружество, в любов и целомъдрие.\nРадвай се, наша наставнице в добрите дела;\nрадвай се, вярна помощнице на твоя съпруг.\nРадвай се ти, която възпламеняваш ревността по Бога в сърцата ни;\nрадвай се ти, която покриваш благочестивото съпружество в зли беди.\nРдавай се ти, която възложи цялото си упование на Бога;\nрадвай се ти, която докрай възжела да изпълняваш заповедите на Господа.\nРадвай се ти, която яви душевната и телесната красота;\nрадвай се ти, която с цялото си сърце възлюби Православието.\nУмъдрена за спасение със силата на Божествената благодат, познала си истинската вяра, благоверна княгиньо Елисавето, и пребивавайки на Светата Земя, утвърдила си се в желанието да приемеш Православието, като възпяваш на просветилия те Бог казвайки: Алилуия.\nКато имаше сърце, подобно на добра земя, приела си лесно Православната вяра, затова и на празника на Възкресяването на праведния Лазар си се сподобила със свето миропомазание и с причастие със светите Тайни Христови. Ние пък, като славим твоето просвещение от благодатта на Светия Дух, величем те така:\nРадвай се ти, която в деня на Възкресяването на праведния Лазар възкръсна с душа;\nрадвай се ти, която си запечатана в истината чрез миропомазанието на Светия Дух.\nРадвай се ти, която се съедини с Христос в причастието със светите Тайни;\nрадвай се ти, която духовно обогати в Православието даденото ти от рождение име.\nРадвай се, съименна на света праведна Елисавета;\nрадвай се ти, която подражаваш на нейната молитва и упование в Бога.\nРадвай се ти, която показваш на лютераните пътя към истинската вяра;\nрадвай се, защото благочестивите люде в руската земя почитат с любов твоята памет.\nРадвай се, милостива майко, намерила милост от Владиката Господ;\nрадвай се ти, която заради това ходатайстваш и за нашето помилване.\nРадвай се ти, която носиш Божествената светлина в своето сърце;\nрадвай се ти, която озаряваш тъмнината на нашия живот със светлината на Христовите заповеди.\nБурята на злобата на врага на човешкия род не те поколеба света Елисавето, когато твоят благоверен съпруг претърпя мъченическа смърт, но ти като му състрадаваше, си показала велико мъжество и християнска любов. Ангелите пък, възнасяйки душата на твоя съпруг, пееха Богу: Алилуия.\nКато чуваха руските люде за убийството на благоверния княз Сергий, молеха Бога да те укрепи, света Елисавето, в понасянето на тази скръб. Ти пък, движена от евангелска любов, си посетила в тъмницата убиеца на твоя съпруг, увещавайки го към покаяние и възнасяйки молитви към Господ за неговото опрощение. Заради това приеми от нас, недостойните, тези похвали:\nРадвай се ти, която изпълни заповедта Христова за любов към врага;\nрадвай се ти, която по евангелски прости на убиеца на твоя съпруг.\nРдавай се ти, която си претърпяла много скърби и беди;\nрадвай се ти, която ни помагаш да носим бремето на скърбите и бедите.\nРадвай се ти, която наставяш заблудените по пътя на истината и покаянието;\nрадвай се ти, която топло ходатайстваш пред Бога за спасението на грешниците.\nРадвай се ти, която ни озаряваш в тъмнината на печалите със светлината на надеждата;\nрадвай се звезда, която посочваш пътя на всички, които търсят Царството Небесно.\nРадвай се ти, която довеждаш в умиление нашите окаменели сърца;\nрадвай се ти, която във всяка наша скръб усърдно се молиш за нас на Христа.\nРадвай се ти, която побеждаваш с милосърдие злобата на света;\nрадвай се ти, която показа истинската любов на руските люде.\nКато богопратена звезда си възсияла в руската земя, света Елисавето, когато, смятайки за прах богатството и славата, си предала в Божиите ръце своя живот и си послужила усърдно на Бога, проявявайки велика любов и милосърдие към страдащите. Така и пътя на нашия живот озари със светлината на твоите добродетели, та радостно да извикаме към Бога: Алилуия.\nКато те видяха хората на богоспасаемия град Москва като чудна устроителка на обител на милосърдието, възрадваха се, защото много руски жени и девици намериха тук тихо и душеспасително пристанище, подражавайки на светите жени мироносици Мария и Марта в служението на Бога и ближните. Заради това, като те прославяме, казваме ти въодушевено така:\nРадвай се ти, която, пребивавайки в земна слава, проумя суетата на светския живот;\nрадвай се ти, която раздаде своето имение и възлюби Христовата нищета.\nРадвай се ти, която украси град Москва с дивна обител;\nрадвай се ти, която прие върху себе си благото иго Христово.\nРадвай се ти, която доведе много жени и девици в обителта на милосърдието;\nрадвай се, мъдра управителко в спасението на твоите сестри.\nРадвай се ти, която подражаваш на служението на светите жени мироносици Марта и Мария;\nрадвай се, незаспиваща пазителко на твоята обител.\nРадвай се ти, която ни утвърждаваш в подвига на духовния живот;\nрадвай се ти, която ни посочваш пътя от земята към Небето.\nРдвай се ти, която яви образа на милосърдието в град Москва;\nрадвай се ти, която с твоето служение обърна много хора към Бога.\nКато проповедница на любовта Христова и на Неговото милосърдие и ревнителка на благочестието в руската земя, се яви, света Елисавето, възгрявайки в сърцата на руските люде любовта към Господ и милосърдието към ближните, които са в беди. Ние пък, като следваме твоите завети, възпяваме на Бога: Алилуия.\nВъзсияла си със светлината на добродетелния живот в руската страна, преподобна майко наша Елисавето, носейки в сърцето си образа на евангелското служение на Христос, на светите праведни Марта и Мария. Ние пък, наставлявани от теб по тесния път на духовния подвиг, те ублажаваме така:\nРдавай се, мъдра княгиньо и пречестна монахиньо;\nрадвай се, предназначена свише за образец на жените християнки.\nРдавай се ти, която избра пътя на монашеското равноангелно житие;\nрадвай се ти, която придоби целомъдрие и чистота на сърцето.\nРадвай се ти, която показа чрез бедността висотата на твоя дух;\nрадвай се ти, която послужи с послушание към Църквата на Бога и ближните.\nРадвай се ти, която с пост, бдение и непрестанни молитви угоди на Бога;\nрадвай се ти, която пробуждаш нашите души от греховния сън.\nРадвай се ти, която наставляваш всички към изпълняването на заповедта за любов към Бога и ближните;\nрадвай се ти, която ни учиш на топла молитва.\nРадвай се, наставнице на монахините и събеседнице на Ангелите;\nрадвай се, прославена на Небесата в сонма на преподобните жени.\nКато искаше да разбереш волята Господня, света Елисавето, всецяло си предала себе си в послушание на старците Гавриил, Алексий и други старци наставници, като нищо без тяхното благословение и съвет не си вършила, отсичайки своята воля. Затова и живота в обителта си устройвала към добро, викайки към Бога непрестанно: Алилуия.\nНово чудо показа Господ, когато ти дарува, света Елисавето, благодат и сила болести да лекуваш, разслабени да укрепяваш, на бедстващи да помагаш, за обидени да се застъпваш. Ти пък, като даваш облекчение и отрада на страдащите, със смирение и любов си послужила на оставени от всички немощни и сакати. Затова и нас, грешните, с твоята молитва изцели и бъди ни наставница към спасението, та благодарствено да ти възпяваме:\nРадвай се ти, която поживя в послушание на духовните отци и велики старци;\nрадвай се ти, която беше наречена Велика Майчица от руските хора.\nРадвай се ти, която придоби от Бога дар да лекуваш немощните души;\nрадвай се ти, която издигаш от одъра на болестта болящи и безнадеждни.\nРадвай се, добросърдечна попечителко на вдовици и сираци;\nрадвай се, хранителко на гладните и бърза застъпнице на тези, които са в беди.\nРадвай се ти, която не оставяш презрените и отхвърлените от всички;\nрадвай се ти, която спаси много души от греховната тъмнина и от погибел.\nРадвай се, мъдра утешителко на униващите в скърби и нападения;\nрадвай се ти, която укрепяваш и нас, притиснатите от болести и скърби.\nРадвай се, ходатайко пред Бога за каещите се грешници;\nрадвай се на руските и българските люде богодарувана и милостива помощнице.\nСтранно и страшно видение яви Господ на духовника на Марто-Мариинската обител отец Митрофан. А ти, свята майко, като изясняваше това видение, предсказала си, че иде велико и страшно изпитание за Руската Църква и държава: поругание на светините, братоубийствена война, голяма размирица, мъченическа кончина на Царското семейство; но и това, че Бог ще помилва Русия по молитвите на нейните светии, с които и ти сега пееш на Бога: Алилуия.\nПросвещавана цялата от Божествената благодат, света Елисавето, с мислените си очи си виждала Божието посещение на руската страна и пророчески си предсказвала, че много мъченици и изповедници ще възсияят в нея земя. Затова си призовавала вярващите люде в Русия да възлагат всичкото си упование на Божията Майка, защото по Нейните молитви ще се устрои и благослови тяхната земя. Ние пък, като знаем за изпълнението на твоето пророчество, с похвали те ублажаваме така:\nРадвай се ти, която въздигна храм на Покрова на Пресвета Богородица в обителта на милосърдието;\nрадвай се ти, която повери на Нейния покров твоята обител.\nРадвай се, устроителко на Божиите храмове;\nрадвай се, наша незаспиваща молитвенице пред Богородица.\nРадвай се ти, която добротвори на Божиите църкви;\nрадвай се ти, която заради вечния живот неуморно се потруди.\nРадвай се ти, която с твоето житие послужи вярно на Бога и на Пресветата Дева Богородица;\nрадвай се ти, която ни учиш да възлагаме всичкото си упование на Бога.\nРадвай се ти, която подаваш кротост, тишина и мир на нашите сърца;\nрадвай се ти, която си украсена с благодатните дарове на светия Дух.\nРадвай се ти, която мъжествено претърпя скърби и клевета;\nрадвай се ти, която приготви себе си в жертва на Бога.\nКато пламтеше цялата от любов към Бога, света Елисавето, не си се побояла, когато дойдоха в създадената от теб обител богоборците, искащи да извършат неправеден съд над теб. Ти пък, пазена от Божия Промисъл, си избягнала смъртта, молейки се за вразумлението на неразумните и заблудените, които не знаят да пеят на Бога: Алилуия.\nЧовешките уста на витиите не ще смогат да възхвалят достойно силата на твоята любов в дните на големи беди и напасти, сполетели руското отечество, когато не си пожелала да напуснеш Русия и създадената от теб обител, подбуждайки сестрите в нея да отстояват даже до смърт православната вяра. Заради тази ти твърдост и упование в Бога и ние с любов те възхваляваме така:\nРадвай се ти, която възлюби руската земя;\nрадвай се, с любов прославяна от руските люде.\nРадвай се ти, която ни учиш да се ограждаме с щита на вярата в битката с врага;\nрадвай се ти, която укрепяваш в нас волята да последваме кръстния път на Господа.\nРадвай се ти, която утвърждаваш във вярата и надеждата сестрите на Марто-Мариинската обител;\nрадвай се ти, която ги наставляваш към мъченически подвиг за Христа.\nРадвай се ти, която се удостои да се приобщиш към Христовите страдания;\nрадвай се ти, която укрепяваш руските люде в изповедническия подвиг.\nРадвай се ти, която спаси много люде от рова на погибелта;\nрадвай се, помощнице, покрове и защитнице на твоята обител и на град Москва.\nРадвай се ти, която ни учиш на жертвена, вечна любов;\nрадвай се ти, която влезе в радостта на твоя и наш Господ.\nТърсейки спасителен подвиг, света Елисавето, с радост си благодарила на Бога, защото те сподоби да понесеш Неговия кръст. Затова просия с победа твоята вяра, когато възлизайки към своята Голгота, непрестанно си възгласяла: Слава Богу за всичко! Умоли, о наша майко, Господ да ни дарува да придобием мъдрост и сила да стоим даже до смърт за правата вяра и да Му пеем с едни уста и едно сърце: Алилуия.\nКато необорима стена и застъпничество се дарува светата икона на Божията Майка Държавна, която в дните на бедствията си приела в обителта на милосърдието, света Елисавето, като знамение на победата над миродържателите на тъмнината на този век. Заради това и ние, възлагайки цялото си упование на Държавната Владичица на руското и на всяко православно отечество, възхваляме те като послушница и истинска служителка на Пречистата Богородица, като зовем така:\nРадвай се, изпълнена с благодат и Божия сила;\nрадвай се ти, която избра добрата част, която няма да ти се отнеме.\nРадвай се ти, която с кротостта и смирението подражаваш на Божията Майка;\nрадвай се, мъдра евангелска дево, която събра елея на благодатта.\nРадвай се, благоговейна почитателко на Пресветата Дева Богородица;\nрадвай се ти, която Й се молиш и сега непрестанно за нас.\nРадвай се ти, която ни яви образец на себеотричане;\nрадвай се ти, която евангелски ни учиш да понасяме един другиму теготите.\nРадвай се ти, която влезе чрез земните скърби и страдания в Царството Небесно;\nрадвай се ти, която учиш всички на любов към враговете заради Господ.\nРадвай се ти, която поживя ангелски на земята;\nрадвай се ти, която наследи венеца на славата на Небесата.\nМолебно пение на Божията Майка си възнасяла, света Елисавето, в деня на празнуването на Нейната Иверска икона, когато те взеха нечестивците и те хвърлиха в тъмница. Ти пък си благодарила на Христос нашия Бог, Който ти даде не само да вярваш в Него, но и да пострадаш за Него, възпявайки Му в тъмничните окови: Алилуия.\nБожествена светлина те осия, мъченице Елисавето, когато, хвърлена в дълбокия ров, си превързала раните на Великия княз Иоан и си облекчавала страданията на умиращите, възпявайки свещени песнопения си се молела за убийците казвайки: Отче, прости им, те не знаят какво правят. А сега наша майко, излекувай и раните на нашите души, та с любов да ти възпяваме:\nРадвай се ти, която предузна своята мъченическа кончина;\nрадвай се, страстотерпице, която произхождаш от царски род.\nРадвай се ти, която в деня на именния светия на твоя убит съпруг се приобщи със страстите Христови;\nрадвай се ти, която от Божествената сила си укрепявана в страданията.\nРадвай се ти, която, подражавайки на Христа, се моли за твоите мъчители;\nрадвай се ти, която възпяваше песен на Бога до самата си кончина.\nРадвай се ти, която ороси с кръвта си руската земя;\nрадвай се ти, която си причислена към сонма на руските новомъченици.\nРадвай се ти, която се приобщи към лика на преподобните и праведни жени;\nрадвай се ти, която си причислена към лика на светите благоверни княгини на руската земя.\nРадвай се, непорочна и благоприятна жертво, принесена на Бога;\nрадвай се ти, която тържествуваш с всички светии на руската земя.\nКато съсъди, изпълнени с благодат, свети преподобномъченици Елисавето и Варваро, се явиха честните ви мощи, които благочестиви хора от Русия, искайки да ги спасят от поругание и безчестие, донесоха в светия град Иерусалим и ги погребаха в Гетсиманското селище на Елеонската планина, идващите пък при тях ви облажават, възпявайки на дивния в своите светии Бог: Алилуия.\nС небесна светлина и чудно благоухание се изпълни храмът на светата мироносица Мария Магдалина в Иерусалим, когато беше отворен ковчега с тялото на Великата княгиня Елисавета. Затова сега всички чеда на Православната Църква се радват и ликуват, като прибягват към раката с твоите мощи, преподобномъченице Елисавето, и, благодарейки на прославилия те Господ, пеят така:\nРадвай се, защото твоите мощи, донесени в светия град Иерусалим процъфтяха с нетление;\nрадвай се ти, която с твоите мощи съедини духовно Светата земя с руската земя.\nРадвай се ти, която с намирането на твоите мощи възвесели Руската църква;\nрадвай се ти, която духовно укрепи разпръснатите руски люде.\nРадвай се, погребана до Гроба Господен;\nрадвай се, упокоена в храма на света Мария Магдалина.\nРадвай се, защото твоите мощи изцеляват всякакви скърби и болести;\nрадвай се, свидетелко на вечността във временния живот.\nРадвай се ти, която съедни в себе си множество добродетели;\nрадвай се, прославена по неизповедими Божии определения.\nРадвай се, блажена обитателко на Горния Иерусалим;\nрадвай се, пътеводителко на всички нас в Царството Небесно.\nО велика страстотерпице, украшение на руските жени и радост наша, милостива княгиньо Елисавето, приеми въздишките на нашите сърца, принасяни ти с любов и с твоето застъпничество пред Господа духа на правата вяра и на благочестието в нас укрепи, в добродетелта и милосърдието ни утвърди, помогни ни с търпение и надежда да понасяме кръста на скърбите, в любов и съгласие руския и българския народ запази, та да се сподобим да влезем и ние в радостта на Бога, пеейки Му с Ангелите и всички светии: Алилуия.\nСвета новомъченице руска, Велика княгиньо Елисавето, свършила своя път в много страдания, изпълнила евангелските заповеди през целия си живот и даже до смърт добрия плод на вярата в търпение на скърбите принесла на Христос! Моли се на Господ като на Победител на смъртта, да утвърди Руската и Българската Църква и двете държави в Православието, да повали цялата немощна дързост на врага на спасението, вярата, надеждата и любовта в руските и българските сърца да укрепи. Дарувай ни, боголюбива майко, нелицемерно покаяние, тишина и мир на нашите души. Изпроси от Господ за всички нас да се избавим от горчивите митарства и вечните мъки и да станем наследници на Небесното Царство с всички светии, от века угодили на Бога, та като се радваме, да въздадем хвала, чест и поклонение на Отец и Син и Светия Дух во веки веков. Амин.\nКато скри със смирение княжеското достойнство, богомъдра Елисавето, с удвоено служение на Марта и Мария си почела Христос. Очиствайки се предварително с милосърдие, търпение и любов, като праведна жертва си се принесла на Бога. Ние пък, като почитаме твоя добродетелен живот и страдания, те молим като истинска наставница: света мъченице Велика княгиня Елисавето, моли Христа Бога да спаси и просвети нашите души.\nПревод от църковнославянски: Наталия Стоянова 2016 г.\nДопълнение на текст: протоиерей Алеко Рачев\nИзточник: Акафист святой преподобномученице Великой княгине Елисавете. Издательство Сретенского монастыря. Москва, 2008


Хлебчета с крема сирене и бекон | Рецепта от Веселият Готвач\nХлебчета с крема сирене и бекон\n2-3 кръгли хлебчета(земел)\n100 гр пак. крема сирене\n150гр сирене чедър\nВ купа смесваме крема сиренето, чедър(настърган или нарязан на ситно) и бекона нарязан на малки кубчета,за да се получи консистенция за мазане.\nРежем земелчетата на половини,намазваме ги с малко масло и отгоре мажем със вее готовата смес.\nВ тава се слага хартия за печене и отгоре се нареждат хлебчетата.\nПече се на предварително загрята на 180 градуса фурна за около 10-15мин.\nСандвичи ⋅ Хлябове и питки с друга плънка


Аз съм финансово зависим от моя партньор и това е гадно\nОбичам да се смятам за силна и независима жена - не всички ли? Работих от 16-годишна възраст, платих си през колежа и аспирантурата, купих всяка кола, която някога съм притежавал. И всички тези прекрасни разходи като наем, хранителни стоки, телефонни и болнични сметки? Бях над всичко - това е, докато влязох в прекрасна връзка и станах финансово зависим . Говорете за бедствие.\nВинаги съм свързвал стойността си с финансовата си независимост.\nКогато пораснах, ценностите, които ми бяха насадени, бяха много прости: работете усилено и след това работете повече. От ранна възраст се научих да виждам себе си през стъпалото на самодостатъчност и силна работна етика. Неживянето по този начин означаваше да се провали и да разочарова хората. Сега, като пораснала жена, е много странно да съм финансово зависима от някой друг, особено когато никога не съм искала да бъда зависима дори от собствения си баща.\nПо душа съм капиталист.\nС това ме хващат на език, защото всъщност мисля, че има много грешки в капитализма и консуматорството. Независимо от това, аз обичам добра доза собственост и да мога да напечатам „моя“ върху всичко, което съм закупил. Може би това е американската култура или, може би просто ми харесва да мога да се издържам и да се налага да плъзна чужда банкова карта понякога ми вкарва яма в стомаха.\nКонцепцията ми за идентичност е тясно преплетена с пари.\nДа бъда беден никога не ме е привличало. Кого се шегувам? Никога не е било привлекателно за никого. Не че съм мечтал някога да съм заможен - винаги ми е било достатъчно да се наслаждавам на прости удоволствия. По този начин не трябваше да си подавам ръка и да получа помощ от други хора. Това ми се стори мързеливо, безотговорно и дразнещо. Сега виждам, че може би съм бил супер горд и арогантен, що се отнася до това пари .\nПолучаването не е моята силна страна.\nКогато виждах други хора да получават финансова подкрепа, си мислех: „Хайде! Аз работя усилено, вие също! “ Това, което така и не разбрах, е, че тези хора, получили финансова помощ, всъщност се нуждаеха от нея. (Дъ!) Преди си мислех, че трябва да е толкова лесно да седиш и да позволиш на други хора да ти платят, но, честно казано, наистина е трудно. Това означава да погълнете (или да се храните насила) много гордост. Това означава да се научите да се виждате достойни и ценни, дори ако не спечелите луда сума пари.\nЧувствам се срам да направя по-малко от мъж.\nМного от нас си мислят, че не печелим достатъчно пари и че нашите заплати всъщност не отразяват цялата упорита работа, която влагаме във всяка работна седмица. Аз не съм по-различен. Вярвам, че работя усилено, но в този момент от живота си доходите ми не отразяват това. Въпреки че нямам никакви финансови притеснения, все още се сблъсквам с много срам.\n8 признака Той има ниско самочувствие\nНикога не можах да излизам с момче, което е спало с много жени - всъщност аз скъсах с една заради това


Моето Дете - Не е любов, ако... Моето Дете\nНачало 15 05 2021\nПартньорът на Вили не й разрешава да работи, осигурява й нещата от които е преценил че тя се нуждае, двамата навсякъде са заедно и никъде не ходят по сами, но финансите са у него, той решава какво тя ще купи, къде ще отиде и какво ще направи, тя няма право на вземане на решения и изказване на мнение. Тя е доволна, затова че няма никакви грижи, но щастлива ли е Вили?!\nНасилието не е само физическо, то е е още сексуално, психическо/емоционално и икономическо. Правете разлика между любов и емоционално насилие! Много жени грешно тълкуват посланията на партньора си и живеят в заблуда и подтисничество.\nНе е любов, ако партньорът ви:\n- Всеки ден споделя с вас обедната ви почивка.\n- Всяка вечер ви прибира от работа, хванати за ръка.\n- Десетки пъти ви звъни на ден по телефона, за да ви пита как сте, къде сте, с кого сте и какво правите.\n- Иска да споделяте единствено и само с него всяка своя свободна минута време.\n- Не ви разрешава да работите с обещанието, че ще ви осигури нещата от които имате нужда.\n- Има достъп до пощата, Фейсбук профила и телефона ви под претекст, че това е нещо нормално, след като си "имате доверие и нямате тайни един от друг".\n- Ако той решава всичко, защото е "промислил за всичко".\n- Ако от всичко и от всеки ви ревнува без повод.\n- Ако за всичко трябва да търсите точните думи и много да се обяснявате...\nНе е любов, ако връзката ви се крепи на принципа "Дай, за да ти дам." Това не е любов, а егоизъм, контрол, манипулиране, деспотизъм и емоционално насилие.\nЛюбов е, ако партньорът ви:\n- Зачита правото ви на лично време и пространство.\n- Има ви доверие и ви е дал пълна свобода...\n- Ако за нищо на света не би надникнал в телефона, в кореспонденцията или в чантата ви... защото ви вярва и уважава.\n- Ако се разбирате с малко думи, понякога дори само с поглед и дори споделената тишина е приятна.\n- Ако можете за всичко искрено и свободно да разговаряте.\n- Ако с взаимно удоволствие заедно споделяте голяма част от свободното си време, но без да се задушавате и "дишате зад врата си".\nПравете разлика между любов и емоционално насилие! Много жени грешно тълкуват посланията на партньора си и живеят в заблуда и подтисничество. Двете основни предпоставки за любящо семейство и равноправни партньори, освен любовта са още- общата семейна каса и уважението!\nДа се върнем на историята на Вили. Няма как да е щастлив и удовлетворен човек, който е лишен от правото на професионална реализация, на финансови средства и лични покупки, на вземане на решения и изказване на мнение, такъв човек е обгрижван, но не и уважаван... Защото тънката граница между любовта и насилието е манипулирането!\nМариана Йорданова- социален педагог


Оцеляване в градска среда (Страница 3) / Умения за Оцеляване / XENOS::BUSHCRAFT FORUM > Българският Бушкрафт Форум\nСтраници: Предишна 1 2 3 4 5 … 19 Следваща\n#31 13.01.2011 13:40:03\nПри сериозна епидемия (която съпътства почти всяко бедствие в градски условия) клошарите и бездомниците ще са от първите, които ще се срещнат със Свети Петър, защото нямат елементарни хигиенни навици. Всъщност вие страшно много ги надценявате! Това са хора, които съвсем не са толкова интелигентни, и със комбинативно мислене: ако беше така, те нямаше да стигнат до там, да са клошари. Другият вариант е да са страшно мързеливи, и доволни на подаяние, без да направят дори една крачка сами да се погрижат за себе си! Това не виждам как ще им помогне при бедствие.\nИскам обаче да кажа нещо общо за книгите, понеже често се сблъсквам с нагласата, че те не помагат за нищо, и най-важното нещо е практиката. Е НЕ Е ТАКА! Аз съм живия пример, и ще отстоявам тая позиция винаги, и пред всекиго! Много от нещата, които в момента умея, нямаше никога да успея, ако не бяха книгите. Или поне щях да ги правя нескопосано, и само като подобие на това, което трябва да бъде!\nЦивилизациите по цял свят са дръпнали напред точно след появата на писмеността и книгите! Ако не бяха те, сега дори нямаше да ни се налага да оцеляваме в градски условия, по простата причина, че нямаше да има градове! Щяхме да си живеем на племена из горите, и щяхме да знаем, че "племето оттатък Голямата планина знае как се правят кремъчни ножове, а племето зад Виещата се река - как се правят лодки". Защото книгите са събраният опит на стотици хора и животи, на едно място.\nАко някой си мисли, че съзнателният му живот е достатъчно дълъг, че да замени всичките тия животи и чужд опит, и че може да постигне всичко с личен опит - много се лъже!!! Народната "сентенция" "Не питай старило, а питай патило!" не е съвсем вярна, и затова аз съм я променил в подписа си! Патят си тия, които имат неблагоразумието да пробват всичко на своя глава, без да поразучат това-онова от книгите (които са опитът на други преди него), както и тия, които чакат нещо да се случи, та да разберат дали го могат, или не! Някак си не е здравословно да разбереш от собствен опит, че морската вода не става за пиене, или че ако ядеш само зайци, ще пукнеш от глад!\nКнигите ако не заместват практиката, то поне значително я улесняват, и ни спестяват огромно време, загубено в опити, грешки (някои от които и фатални), и чуденки! (Естествено тук си оставям вратичка, че е важно да четеш правилната книга!) Затова никога няма да бъда съгласен с тия, които ми казват, че няма смисъл да чета книги. Никога!\nМога и още много да кажа по темата, но да не увеличавам оффтопика... който не е съвсем оффтопик но...\n#32 13.01.2011 14:09:33\nТака, като човек прочел камаз и полвина с книги и дори се опитващ да пише сам понякога (тук приемам иронични забележки ), съм далеч от мисълта да подценявам силата на писаното слово.\nСамо че говорим за контретни книги с конкретно съдържание и доколко са приложими. Съгласен съм, че си направил много нещо и си ни ги показал. Поздравления, за което. Но има една малка подробност. Техники и умения, които развиваш в една спокойна среда. Лагеруване в Шуменското плато или в Сергена над Лом, не се брои за постижение. Ако нещо се обърка винаги можем да се приберем у дома. А тези теоретични умения и знания не струват пукната пара в реална ситуация на оцеляване. Било то градска или в пустошта. Докато мислим дали правим всичко по правилата, дали изпълняваме точно инструкциите на инструктора Х, то белята ставала. Дано не се налага. Теоретичната подготовка е нищо без практични умения. Мога да го илюстрирам с пример, макар и далеч от темата, но даващ представа за мнението ми. Имах преподавател в университета. Блестящ теоретик, с куп научни статия и книги. Но, в редките случаи, когато влизаше в съдебната зала да практикува и ставаше за смях. Липсваше му елементарна практична подготовка и опит.\nТези, които са поставени реално в екстремни условия не са по четенето на инструкции, не си носят ръководства в джоба. Разчитат на своите познания, практика и наученото от други като тях. Това, че клошарите нямат хигиенни навици, хич не им пречи да си оцеляват и да се справят с градската среда. Ако нас с теб един обикновен грипен вирус може да ни върже за леглото, те си го прекарват навън, при условия, които нас ще ни убият.\nПредо доста време, още в стария форум, по друга тема, писах, че сме "чечако" и тогава доста хора се почувстваха засегнати. Но това е горчивата истина. Натъпкали сме се с теория, като бибе с дуди и си мислим, че всичко ни е ясно. Да, ама не. В реална ситуация сме гола вода. Безпомощни и беззащитни и там теорията няма да ни помогне, нито скъпите играчки, с които се фукаме по форумите. С пустошта или в градска екстремна ситуация се иска и малко практика. А именно нея я имат клошари, бездомници, улични бандити всякаква друга измет, на която гледаме с пренепрежение. Така че сентенцията си е напълно вярна.\n#33 13.01.2011 14:17:08\nАз не говорех за нещата, които съм показал в блога, и във форума! Говорех за почти всичко, което знам и умея. В това тук все още съм нов, и далеч не съм експерт! Но пък и то е доста показателно!\nГовориш ми, че теорията не струвала, но в момента и ти говориш теоретично! Аз пък няма да се съглася, че тя е излишна, и че без нея бих се справил по-добре в каквото и да било (като изключим вродените рефлекси дишане, кашляне, кихане, сукане и т.н.)\nАз казах, каквото имах да казвам!\n#34 13.01.2011 14:20:07\nГовориш ми, че теорията не струвала, но в момента и ти говориш теоретично!\nЧе ние общо взето това правим. Аз не изключвам себе си. Но пък примерът с моя преподавател си е съвсем реален, нищо, че е е извън темата.\n#35 13.01.2011 14:29:46\nНикой не е казал , че не трябва да се четат книги или аз поне не съм (аз също чета и действам). Но дори след като е прочел нещо човек , после го пробва наистина и това вече е практика . Освен това в книгите не пише всичко , винаги има някои тънкости които ги знаят само майсторите .Те са практици най-вече и цял живот работят това ,в което са специалисти . Ако не беше така нямаше да има школи за... нещо си и УЧИТЕЛИ (инструктори,треньори и др.) . Останалото е самообучение,което може да е правилно , ама може и да не е .\nАз не твърдя , че е нужна само практика и нищо повече , напротив . Аз в моите твърдения по-горе говоря за ситуация в която няма време да четеш и тогава опитът на клошарите ще им помогне , а обикновеният гражданин ще закъса . Не всеки, разбира се . Няма нужда да се караме, всеки си има своя гледна точка .\n#36 13.01.2011 14:30:38\nsamotniqt valk каза:\nНо пък примерът с моя преподавател си е съвсем реален, нищо, че е е извън темата.\nИ това ти дава право да смяташ, че знаеш примерно аз колко струвам в реална ситуация?! Че то аз това не го знам още!!! Само знам, че "цената ми се е повишила" след като почнах да чета, и практикувам прочетеното, през последните няколко години!\nАз в моите твърдения по-горе говоря за ситуация в която няма време да четеш...\nЕ затова трябва да се чете, и то да се чете предварително!\n#37 13.01.2011 14:44:52\nИ това ти дава право да смяташ, че знаеш примерно аз колко струвам в реална ситуация?!\nНе го знам. Но имам само един последен въпрос. Готов ли си да заложиш теоретичната си подготовка при реален сблъсък с улична банда. Дори и да не е по време на някаква градска криза. Аз не\nНяма нужда да се караме, всеки си има своя гледна точка .\nНе мисля, че излагането на гледната ни точка в спор е каране. Ако някой така го е приел, поднасям извиненията си\n#38 13.01.2011 14:46:23\nСтояне ето един пример - срутва ти се къщата и всичките ти материални неща си заминават, нямаш пари , нямаш нищо,намираш се в града . Всеки си пази своето и не дава - откъде ще намериш храна да преживееш ден , два ...месец . Не говорим за бягане в гората - оставаме в града. Дрехи ,подслон, лекарства ит.н.\n#39 13.01.2011 14:52:44\nanjsan, струва ми се, че ти не говориш за срутване, а за анихилация! Как така всичко да ми изчезне! По-добре кажи, че съм попаднал някъде далеч от дома. И защо да не бягам в гората?! Бих отишъл там, където смятам, че имам по-добри възможности. Ако това е гората - бегом към гората!\nГотов ли си да заложиш теоретичната си подготовка при реален сблъсък с улична банда.\nНямам такава подготовка, но това не ми дава право да я омаловажавам! Теоретичните знания за избягване на сблъсъци с банди обаче, според мен са полезни!\n#40 13.01.2011 14:57:23\nТо не е нужно да си прочел инструкции за оцеляване, за да знаеш, че е желателно да стоиш настрана от подобни елементи\n#41 13.01.2011 15:07:24\nТемата е за градско оцеляване - не за горско.\nАз твърдя че клошарите са истинските оцеляващи в съвременият град . Те нямат нищо , не четат книги за оцеляване,може въобще да не могат да четат и може да нямат хич акъл и хигиенни навици . Обаче всичко това въобще не им пречи да са живи всеки ден . Отвреме навреме намират някой премръзнал от студ - той е от неоцеляващите . Клошара знае къде има храна безплатно ,а аз не знам . Знае къде може да се преспи през нощта на топло без да те приберат полицаите и знае коя храна става за ядене и коя не и т.н. Още намира нещо за да изкара дори и пари да си купи хляб . Аз съм виждал пунктове за изкупуване , ама дали там трябва да дам картоните не съм сигурен . Няма време да проучвам, а клошара директно при храната ще отиде примерно. Това си е истинско оцеляване .\nПиташ как така - от това да останеш без нищо аз по-екстремна ситуация в града не виждам . Може още да я усложним , но и така смятам , че е достатъчно . Нима не може да ти се случи никога ? Веднага се сещам за Хаваи.\n#42 13.01.2011 15:20:06\nanjsan, дай да не задълбаваме чак толкова. Казах, че клошарите са се нагодили към живот, зависещ именно от тия дадености, които ще изчезнат с бедствието: изхвърлена храна, подаяния, пунктове за изкупуване на отпадъци... Повечето от нашенските клошари не са били цял живот такива. Някои са били като теб и мен. И са се научили. Гарантирам ти, че и ти ще се научиш, ако да не дава Бог, ти се наложи!\nА иначе - много рядко има бедствие, при което ти изчезва абсолютно всичко. Дори да стане така, то вероятно ще намериш пък загубеното на някой друг! Иначе ситуациите ала "само ризата на гърба ти" са ми доста интересни, и живот и здраве, някой ден може да реализирам някои планувани експерименти!\n#43 13.01.2011 15:31:04\nКазах, че клошарите са се нагодили към живот, зависещ именно от тия дадености, които ще изчезнат с бедствието\nНе мисля, че си прав. Точно при евентуално бедствие тяхната "хранителна среда" ще се увеличи. Срутени магаззини, затворени ресторанти. Все места, откъдето те могат да се снабдяват с хранителни запаси. Като прибавим и тренирания им организъм, който е способен да приеме храна, която ние не можем. С изтекъл срок на годност, примерно. Към това добавим и доброто им познаване на тайните кътчета на града, за които ние дори не подозираме. А всеки град има такива. Точно при бедствие, те имат в пъти по-големи шансове. Без да са промели нищо за оцеляването.\nНякои са били като теб и мен. И са се научили. Гарантирам ти, че и ти ще се научиш, ако да не дава Бог, ти се наложи!\nТочно за това говорим. Научили са се от практиката и от опита на други като тях. Не от книги и ръководства.\nА иначе - много рядко има бедствие, при което ти изчезва абсолютно всичко. Дори да стане така, то вероятно ще намериш пък загубеното на някой друг!\nИменно те имат уменията за намиране на изгубеното от някой друг. Знаят какво, къде и как да търсят. Все умения, които никой от нас няма, нито книжките ще му ги дадат. Но хората от улицата ги имат.\n#44 13.01.2011 15:31:09\nНе знам пичове, смятам, че Стоян е много прав в коментарите си относно клошарите. Последно гледах един филм " Последната буря" http://www.trailerspy.com/trailer/9658/ … rm-Trailer и трябва да ви кажа, че е наистина много добър ( поне за мен ) Филма е пример за това, как храната изчезва дори и във фермерските региони и как хората се обръщат един срещу друг и всеки гледа да опази себе си и семейството си на цена живота на някой друг. Филма си е доста реален и показателен за това, че в даден момент няма да е от особено значение дали си клошар или не си- важно е нагласата ти и запазването на самообладание.\n#45 13.01.2011 15:34:51\nФилма е пример за това, как храната изчезва дори и във фермерските региони и как хората се обръщат един срещу друг и всеки гледа да опази себе си и семейството си на цена живота на някой друг.\nЯ да видим кой е по-присобен към оскъдна храна и продължително гладуване, кой е свикнал да бъде отхвърлян и към него да се подхожда агресивно? Ние, дето сме се настанили в момента удобно зад мониторите или онези, дето сега са навън и търсят храна?


Д-р Атанас Мангъров: Няма опасност за плода на бременната жена, болна от морбили – Труд\n19.02.2019 • 09:03\nПродължават да се увеличават случаите на морбили у нас. По последни данни на здравното министерство заболелите вече са 27. Три от тях са в Софийска област. Всички седем деца, постъпили в УМБАЛ „Света Анна”, са с придружаващи заболявания. Настанените за лечение вчера 10-месечно бебе и 19-годишната му майка, която е бременна, са се заразили в детското отделение на болницата в Разлог. Те са без опасност за живота.\n„Всички са от София, но по адресна регистрация са извън София – от Костенец. Състоянието им е задоволително – с остра вирусна инфекция, каквото представлява морбилито. Няма опасност за плода при това заболяване. Те ще останат 4-5 дни, докато премине острата фаза на заболяването и карантинния период. Няма информация да са влизали в контакт със здрави хора”, коментира по БТВ д-р Атанас Мангъров, началник на детското отделение в Инфекциозна болница.


Конвертиране на Датска крона (DKK) и Хондурас Lempiras (HNL) : Обмяна на валута калкулатор обменен курс\nДатска крона (DKK) и Хондурас Lempira (HNL) Валутна обмяна обменен курс, Калкулатор\nТова Датска крона и Хондурас Lempira конвертор да е актуална при валутните курсове от 22 Януари 2018.\nВъведете сумата, която трябва да се преобразува в полето отляво на Датска крона. Използвайте "суап валути", за да Хондурас Lempira валута по подразбиране. Кликнете върху Хондурас Lempiras или Датска крона да конвертирате между тази валута и всички други валути.\nДатската крона е валутата, в Дания (DK, DNK), Фарьорските острови, и Гренландия (GL, GRL). Хондурас Lempira е валутата, в Хондурас (HN, HND). Датската крона е известен също като Кронес. Символът за DKK могат да бъдат написани Dkr. Символът за HNL могат да бъдат написани L. Датската крона е разделена на 100 ore. Хондурас Lempira е разделена на 100 centavos. Обменният курс за датската крона е актуализиран последно на 22 Януари 2018 от Международният валутен фонд. Обменният курс за Хондурас Lempira е актуализиран последно на 22 Януари 2018 от Yahoo Finance. В DKK фактор на конверсия 6 значещи цифри. В HNL фактор на конверсия 5 значещи цифри.


В "Луфтханза" започна двудневна стачка, щe бъдат засегнати 1300 полета - Европа - Дневник\n08:20, 07 ное 19 , 2889\nДвудневна стачка на кабинния персонал на германската авиокомпания "Луфтханза" започна днес, като се очаква да бъдат засегнати 1300 полета и 180 хил. пътници, предаде ДПА.\nЗа днес са отменени 700 от планираните 3 хил. полета, а за утре 600 полета ще бъдат анулирани.\nСтачката е организирана от синдиката на кабинния персонал УФО (UFO) и е част от спор за заплатите и правния статут на синдиката, посочва "Асошиейтед прес".\n"Луфтханза" изготвя алтернативно разписание и пътниците ще могат да намерят информация за полета си на сайта на превозвача. Предлагат се и опции за безплатно пререзервиране за друг полет, допълва ДПА.\nВчера франкфуртски съд отхвърли опита на компанията да блокира стачката. "Луфтханза" обяви, че ще обжалва.\nПовечето от полетите на "Луфтханза", потеглящи от Германия, са анулирани, включително много междуконтинентални връзки от Франкфурт и Мюнхен.\nКомпаниите "Суис", "Остриън", "Бръсълс еърлайнс" и "Еделвайс" няма да бъдат засегнати, въпреки че са притежавани от "Луфтханза". Може да бъде засегнат нискотарифният превозвач "Юроуингс", който е филиал на "Луфтханза". /БТА\n"Луфтханза" отменя всички полети до и от София заради стачката\nСтачка на "Луфтханза" ще засегне всичките им полети\n07:07, 26 окт 20 / Европа 57\n18:36, 25 окт 20 / България 89\n09:35, 26 окт 20 / Свят 6\n09:06, 26 окт 20 / България 50\nРейтинг: 677 08:27, 07 ное 19 Неутрално\nГретхен ще е доволна.\nРейтинг: 5324 08:46, 07 ное 19 Неутрално\nПоредна стачка на Луфтханза...\nРейтинг: 2318 09:16, 07 ное 19 Неутрално\nТия ми втръснаха с техните стачки, поне няколко пъти годишно прецакват маса народ. И спряха всякаква храна, една гадна бисквита ми дадоха есента а на връщане даже и тя беше свършила. Зарекъл съм се ползвам БгЕър ако нямам трансфер.\nРейтинг: 776 10:43, 07 ное 19 Неутрално\nДо коментар [#2] от "penetrating": Ще стачкуват я? Персоналът се скъсва от бачкане, а не получава нищо от нетната печалба от 2,4млд. Повишават се изискванията и натовареността, а заплатата им не.\nРейтинг: 776 10:48, 07 ное 19 Неутрално\nДо коментар [#3] от "m17": Не са я спрели. Ако искаш храна плащаш допълнително затова или си купваш билет за бизнес или 1ва класа. Най-готино е да си купиш цял полет с бизнес джет!\nРейтинг: 5324 11:17, 07 ное 19 Весело\nДо коментар [#4] от "Гарван":\nИ намлява размера на обяда на борда :)\nРейтинг: 2318 11:39, 07 ное 19 Неутрално\nДо коментар [#5] от "Гарван":\nРазликата между економи и бизнес е 2-3 пъти, сандвича е 3 евро цена на едро. Аз не искам да ям гурме с метални прибори, искам да вкарам един сандвич ако в бързането съм пропуснал да го направя на летището. Ако държат да оптимизират, да вземат да направят услугите платени като в други компании. На много места и храната и забавленията се доплащат и това е чудесно - плащаш си возенето с билета и си добавяш каквито екстри искаш допълнително.\nРейтинг: 2318 11:42, 07 ное 19 Неутрално\nПолет София-Франкфурт не се споменаваше да има доплащане за храна и нито един друг човек не получи нищо т.е никой не го е знаел ако го е имало. В далечните им полети си го рекламират - базова храна е включена, за някакви специални си доплащаш.\nРейтинг: 2318 11:44, 07 ное 19 Неутрално\nКойто иска да получава част от печалбата, да си купи акции. И да си носи риска при проблеми в бизнеса да му се обезценят. Щото ако при печалба им вдигат заплатите, дали ще са навити при загуби да им ги намалят ?\nРейтинг: 275 12:00, 07 ное 19 Неутрално\nНе, не може да бъде! Това може да се случи само на нискотарифни компании като "Райънеър" и "Уизеър"! Или поне така тръби "елитът", пишещ коментари под статиите в "Дневник".\nИзвън комплексираните хорица, за които е много важно да си лепнат определен статус (къде ядат, с какво пътуват, за повече пари, без значение на един елементарен анализ разходи-ползи), тези стачки, обявени в последния момент, са много дразнещи и лично аз така няма как да подкрепя дори и чисто морално протестиращите. Да ги обявят месеци преди съответните дати, така хората няма да си купуват билети за въпросната компания и ще има наистина наказващ ефект.\nРейтинг: 316 12:07, 07 ное 19 Неутрално\n—цитат от коментар 5 на Гарван\nТова е признак на изчезването на западната средна класа--в смисъл че постепенно година след година, очаквания стандарт падна до почти непоносими нива, а ако искаш повече--качи си нивото ве, парцалев.\nНе е ОК това. Повече от нормално е да се очкава един минимум удобства в самолет, в автобус, в тролей, в трамвай, в метро, и в такси. Това че големите корпорации отдавна не изпитват някаква лоялност нито към своите държави нито към своите потребители, е свинщина.\nИзпитват лоялност единствено към качване на бонуси на своите шефчета, и да правят "върчу сигналинг" постановки колко са загрижени за правата на травеститите в Конго.\nТака че е ясно защо стачкуват техните служители, но е разбираемо и пътниците да озверяват от тези глупости, а Луфтханза има смисъл да се ползват само ако се лети междуконтинентално--там нивото е друго.\nАко в рамките на Европа и големите си свалят стандарта към ниво лоу костове--ми директно лоу костове тогава.\nРейтинг: 776 12:20, 07 ное 19 Неутрално\nДо коментар [#8] от "m17": ЛХ ползвам само при дълги полети, където храната е вкл. в цената на билета. За къси полети ( до 2часа) ползвам дъщерните Суиз и АУА. Винаги съм получавал запитване дали искам допълнително храна, при чекирането онлайн също те питат дали искаш такава или ъпгрейд на класата.\nРейтинг: 776 12:32, 07 ное 19 Неутрално\nКакто съм споменавал откакто авиационният транспорт започна да става масов, нещата се измениха. Ако се гледа този принак, определено мога да заява, че средната класа не изчезва, а просто прави стъпка напред ( поради това, че е изместена от по-долните слоеве). Средната класа се вози в бизнес или 1ва класа, съоветно елита има собствени самолети или ползва услугите на т.н. EVA (executive & vip aviation)


Елица Василева Архиви - Страница 3 от 8 - insport.bg\nКапитанът на волейболните националки Елица Василева и нейният „Новара“ се класираха за полуфиналите на световното клубно първенство по волейбол за жени, което се провежда в Шаосин (Китай). Италианският тим записа трети успех в група „В“, като надигра по категоричен начин бразилския „Дентил Прая“ с 3:0 (21, 24, 19). „Новара” е водач в класирането със 7 точки (3 победи), “Дентил” е на четвърто място с 1 точка (3 поражения). Елица Василева…\nКапитанът на женския национален отбор по волейбол Елица Василева и нейният отбор Игор Горгонзола (Новара) започнаха с победа сезона в италианската Серия А1. Вицешампионките се наложиха като гости над Сан Бернардо (Кунео) с 3:1 (23:25, 25:23, 25:17, 25:22) в мач от първи кръг на шампионата, който се игра в зала „Уби Банка“. Василева стана най-добър реализатор за победата с 19 точки. Иза Млакар завърши с 14 точки. За домакините Лизе…\nВолейболистките се класираха за 1/8-финал на европейското\nЖенският национален отбор по волейбол премина груповата фаза на Европейското първенство. В решителен мач момичетата на селекционера Иван Петков победиха тима на Финландия с 3:0 гейма (25:14, 25:21, 25:19) в турската столица Анкара. Именно това беше условието, за да продължат напред в турнира. Най-полезни за българския тим станаха Нася Димитрова (3 блока и 57% ефективност в атака) и Елица Василева (2 блока, 33% ефективност в атака и 65% позитивно посрещане)…\nФалстарт за България на Евроволей за жени\nЖенският национален отбор по волейбол на България започна с драматична загуба на старта на европейското първенство. „Лъвиците“, водени от селекционера Иван Петков, отстъпиха на Франция с 2:3 (20:25, 25:13, 15:25, 25:19,13:15 ) в първия двубой от предварителна група А, мачовете от която се играят в Анкара (Турция). Това бе първа загуба на България от „петлите“ от 34 години и едва втора в цялата история на сблъсъците им помежду при жените….


Джо Холдеман — Armaja Das — Моята библиотека\nArmaja Das, 1976 (Пълни авторски права)\nМногоетажната сграда, построена през 1980 година, все още поразяваше с модерната си архитектура. И с внушението за богатство.\nПортиерът със сериозен израз на лицето направи лек поклон и отвори вратата пред прегърбената възрастна дама. В съсухрената си ръка тя стискаше карта на ветераните. Портиерът отново пренебрегна охраната, но този път щеше да има ядове.\nКожата на лицето й беше сбръчкана и отпусната, а носът и брадичката й — прекомерно дълги и увиснали. Перде замъгляваше едното й око, а черното кръгче на другото бе заобиколено от жълто-червена еклера и не мигаше. С времето зъбите й бяха изпопадали. Едва се влачеше. Дългата й черна рокля бе избеляла от многократно пране. Ако изобщо имаше някаква коса, тя беше скрита под бледосиня кърпа. От кръста нагоре тялото й бе пребито успоредно на пода.\n— С какво мога да ви помогна? — попита човекът от охраната с уморен глас, който съответстваше на уморените рамене и на уморения му гръб. Първите два-три дена работата му се струваше романтична — да охранява всички тези богаташи, седнал пред свръхмодерния пулт с видеомонитори и отпуснал автомата на коленете си. Но поради енергиен недостиг мониторите не работеха освен по време на ежечасовата проверка, а ако му се наложеше да използва автомата, трябваше да попълни пет формуляра и да се обади в полицията. Пък и портиерът не връщаше никого.\n— Купи едно цвете за момчетата, които не са щастливи като теб — прозвуча в отговор немощният й, дрезгав баритон. Съдейки по възрастта и акцента й, нейните момчета сигурно бяха участвали в Руската революция.\n— Съжалявам. Не ми е разрешено… да давам подаяния, когато съм дежурен.\nТя го изгледа продължително, като едва забележимо поклащаше глава.\n— Тогава ме прати при някой с по-отзивчиво сърце.\nТъкмо обмисляше как да й отговори, когато входната врата рязко се отвори.\n— Гори кола! — изкрещя портиерът.\nЧовекът от охраната скочи от стола си, грабна един пожарогасител и се втурна към вратата. Старицата закрета след него, докато двамата изчезнаха зад ъгъла. После забърза към асансьора с неподозирана енергичност.\nСлезе на седемнайсетия етаж, след като натисна бутона, който щеше да върне асансьора обратно във фоайето. Погледна табелката на стая 1738: „Г-н Золд“. Беше неграмотна, но разпознаваше имена.\nБез дори да докосне дръжката на вратата, тя продължи по коридора, докато намери една от стаичките за персонала. Затвори вратата след себе си, скри се зад закачалка с бели колосани униформени облекла, облегна се на стената и остави чантата между краката си. Леката миризма на бензин изобщо не я обезпокои.\nДжон Золд натисна бутона на интеркома:\n— Преди да затвориш магазина, бих искал да провериш излишъците по сметка 408. Срещу запис 408.\nВключи селектора за изписване на екрана и докато чакаше, натъпка лулата си с тютюн и я запали.\nСложна комбинация от зелени нули и единици изпълни екрана. За секунда те избледняха и на тяхно място се появиха само нули. Редиците от нули се завъртяха като началните надписи на филм.\nРед 746 се състоеше само от единици. Джон отново натисна интеркома.\n— Това трябва да е. Имаш ли време да се справиш?\nПолучи утвърдителен отговор.\n— Благодаря, Марта. До утре.\nОтвори плъзгащия се капак на бюрото, под който имаше клавиатура, и бързо написа: „523 784 00926//Лека нощ, машино. Моля те, запиши тази база данни.“\nЛЕКА НОЩ, ДЖОН. НЕ ЗАБРАВЯЙ ОБЯДА С Г-Н БРАУН УТРЕ. ПРЕГЛЕД ПРИ ЗЪБОЛЕКАРЯ СРЯДА 09:45. ПРОВЕРКА НА ГЕНЕРАЛНИТЕ СИСТЕМИ СРЯДА 13:00. DEL 0 DEL BAXT. ЗАПИСАНО.\n„Del 0 del baxt“ означава „Бог да ти дава късмет“ на древния език на ромите. Джон Золд, който наистина бе циганин по кръв, но далеч не и по начин на живот, изключи пулта и отвори най-долното чекмедже на бюрото. Извади плосък пистолет в кобур със скоба и го закачи на колана на панталоните си под сакото. Носеше оръжие само от две седмици и продължаваше да се чувства неудобно. Но писмата го принуждаваха.\nДжон беше роден в Чикаго няколко години след бягството на родителите му от Европа и Хитлер. Баща му беше изключително горд мъж и след един разгорещен спор относно честта на дванайсетгодишната му дъщеря се прибра вкъщи с ожулени и кървящи кокалчета на юмруците и връчи на своята съпруга огромен сгъваем нож, целия покрит със засъхнала кръв.\nДжон бе доста дребен за петгодишната си възраст и брадичката му едва се подаваше над кухненската маса, докато семейството обсъждаше несигурното си бъдеще, а госпожа Золд превързваше ръцете на своя съпруг. Именно дребният ръст го спаси от залпа ловджийски сачми, който избухна през кухненския прозорец и уби на място единствените хора на света, които обичаше и на които се уповаваше. Полицаите го намериха притиснат между телата на баща си и майка си и отначало го помислиха също за мъртъв — целият бе потънал в кръв, не помръдваше, очите му бяха широко отворени и не плачеше. Минаха цели шест месеца, преди всеотдайните служители от сиропиталището да чуят първата дума от устата му: ratvalo, която той повтаряше непрекъснато и която така и не успяха да преведат. Кървав, кървящ.\nВсъщност в семейството му говореха най-вече на английски и той знаеше само няколко ромски и унгарски думи за разкош. След около година стана проблем не как да го накарат да проговори, а как да млъкне.\nНикой не осинови дребното циганче и това съвпадаше със собствените му предпочитания. Вече бе имал семейство и знаеше какво е.\nВ сиропиталището нямаше особени успехи в краснописа и поведението, но се справяше доста прилично с всичко останало. По аритметика и по-късно по математика бе направо блестящ. На осемнайсет години се записа в университета в Илинойс и се издържаше сам като помощник-библиотекар и манекен. От грозничкия юноша бе израснал младеж, който поразително приличаше на младия Кларк Гейбъл.\nОт колежа го взеха войник и две години си игра с компютри във форт Луис, след което защити магистърска степен по закона за военнослужещите. Дисертацията му „Симулиране на непрекъснати физически системи чрез универсализиране на алгоритмите на Трактенброт“ беше посрещната много добре и математическият факултет му предостави асистентско място за изследователска дейност, за да защити докторат. Но и други хора прочетоха дисертацията му и след няколко месеца получи предложение от „Белком интернешънъл“. Бързо изкачи йерархическата стълбица. Още не бе навършил четирийсет, а вече бе старши аналитик на групата за изследвания и развитие. Разполагаше със собствен кабинет с изглед към Сентръл парк и малко владение само на двайсет минути с влака.\nКакто обикновено, на път за влака Джон си купи голяма кутия бира и щом седна, я отвори. Това му осигуряваше занимание, докато чакаше влакът да се напълни.\nИзвади дебел технически доклад от куфарчето и се загледа в съдържанието на първата страница. Не че толкова го интересуваше, но се надяваше, като се престори на зает, да си спести компанията на някой непознат спътник.\nВлакът се оказа експрес и след дванайсет минути спряха при ферибота на Доб. Джон не вдигна поглед от доклада, докато не излязоха от град Ню Йорк. Разноцветните светлини през прозореца, които се сливаха в безкраен пъстър поток, го дразнеха, а когато бе преуморен, направо му се гадеше от тях. Тази вечер бе смъртно уморен.\nСлезе от влака две спирки след ферибота на Доб. Лимузината очакваше него и още двама души. Беше приятна пролетна вечер и обикновено Джон изминаваше пеша разстоянието от половин — един километър — независимо дали беше уморен, или не. Но тези писма без подпис…\nДжон Золд, или престани с тези проповеди, или ще умреш. Armaja das, Джон Золд.\nИ в трите писма все това:\nArmaja das, проклятието ни ще те настигне. Заради проповедите.\nКлетвите го плашеха далеч по-малко от куршумите. Щом слезе от влака, разкопча долното копче на сакото си, готов светкавично да измъкне пистолета и да се търкулне зад контейнера за боклук, както беше гледал в екшъните. Наоколо обаче не се навъртаха съмнителни типове. Само няколко местни съпруги и старият полицай, който бе вечно дежурен.\nУбийство по светло не беше по вкуса на ромите. Но пък вкусовете се менят. Вмъкна се в колата и заоглежда страничните пътища, докато пътуваше към вкъщи.\nВ пощенската си кутия намери поредното парцаливо писмо. Нямаше намерение да го отвори, преди да се прибере. Влезе с другите в асансьора и натисна „17“.\nБяха побеснели, защото Джон Золд им отнемаше децата. Миналия март данъчният счетоводител на Джон го бе посъветвал да вложи четири хиляди долара в каквато и да е законна благотворителна дейност, което значително би намалило данъците му, така че да се получи разлика от неколкостотин долара в негова полза. Тъй като не беше от хората, които постъпват по най-лесния и общоприет начин, Джон направи редица проучвания и след обичайните бюрократични усложнения основа Младежки цигански асимилационен съвет с участието на федерални, щатски и градски фондове и издейства една постоянна стипендия от фондацията „Форд“.\nВсъщност МЦАС имаше едностаен офис в Уест Вилидж и там работеха доброволци. Беше натъпкан с брошури и листовки, повечето съчинени от Джон, в които се обясняваше как младите цигани биха могли да се възползват от услугите на американското общество. А именно като станат негова съставна част. Точно това никак не се харесваше на старите цигани. Служби, стипендии, учебни програми — всичко това е за gadjos. Отрова за волния цигански дух.\nПрез ноември един от доброволните сътрудници отвори офиса сутринта и намери саморъчно взривно устройство — една запалена свещ трябваше да вдигне във въздуха пет галона бензин. Свещта се бе разтопила на милиметри от тънката ивица барут, който трябваше да взриви бензина. През януари пък изсипаха в картотечните шкафове и разплискаха по стените няколко кофи пилешки вътрешности. Джон се принуди да наеме един як младеж, който нощно време спеше на походно легло в офиса със заредена ловджийска пушка до себе си. От този момент вече не му създаваха подобни притеснения. Но в офиса непрекъснато идваха възрастни мъже и жени и вземаха големи количества брошури, които след това биваха разхвърляни из фоайето или употребявани за по-непристойни нужди. Добре че хартията беше евтина.\nДжон пусна секрета и закачи палтото си във вградения гардероб. Пъхна пистолета в едно чекмедже на бюрото и седна да разпечата писмото.\nБеше най-краткото от всички досега:\nДовечера, Джон Золд. Armaja das.\nГолям късмет, помисли си той. Довечера нямаше да си е вкъщи: имаше среща. Ще остане при нея в Гремърси парк. Дали проклятието ще го настигне там? По време на представлението или в „Сарди“?\nРазпечата други две писма, няколко сметки и на вратата се почука.\nОтдолу не го бяха предупредили. Може би някой съсед. Момчето от съседната стая непрекъснато искаше нещо на заем. Спокойно. Почувства се малко неловко, но закачи пистолета на колана. Отново облече сакото.\nНе видя нищо през шпионката. Неприятно. Извади пистолета и го прикри, а със свободната си ръка отключи секрета и открехна вратата. Отвън стоеше циганката. Беше прекалено ниска, за да я види през шпионката. Тя отстъпи крачка назад и каза:\n— Джон Золд.\nТой я изгледа продължително.\n— Какво искаш, püridaia?\nЗнаеше само стотина ромски думи и една от тях беше „баба“. Как ли беше „вещица“?\n— Нося ти един подарък.\nТя извади от чантата си смачкана тъмнозелена книжка с оръфани краища и му я подаде. Беше овехтял канадски паспорт на името на някой си Уйлям Белини. Но снимката от вътрешната страна на корицата беше неговата.\nВътре имаше и самолетен билет в плик. Джон не го извади. Затвори рязко паспорта и й го подаде. Старата дама не го взе.\n— Поразително. Радвам се, че някой ме смята за толкова важен.\n— Вземи го и заминавай завинаги, Джон Золд. Или ще трябва да направя другото нещо.\nТой измъкна билета от паспорта.\n— Ще го взема. Мога да възстановя сумата. С парите можеш да купиш много плакати и брошури.\nОпита се да хвърли паспорта в чантата й, но не улучи.\n— Какво е другото ти нещо?\nТя му метна обратно паспорта.\n— Вземи го — опита се да произнесе властно тя, но гласът й трепна раздразнено и неуверено.\n— Съжалявам, но не ми трябва. Какво е…?\n— Другото нещо е смъртта ти, Джон Золд.\nИ тя бръкна в чантата си.\nДжон измъкна пистолета и го насочи към челото й.\n— Не, не съм съгласен.\nТя не му обърна никакво внимание, извади шепа бяла птича перушина и я хвърли на прага.\n— Armaja das — каза и монотонно занарежда на ромски, пръскайки перушина на равни интервали.\nДжон разпозна думите „joovi“ и „kari“, които означаваха „жена“ и „пенис“, и му се стори, че ако тя произнася фразите по-ясно, би могъл да разбере повече.\nВърна пистолета обратно в кобура и изчака, докато тя свърши.\n— Наистина ли мислиш…\n— Armaja das — повтори тя и отново занарежда.\nЕдна от думите означаваше „разруха“ или „зараза“, а за последната беше напълно сигурен: смърт. Meripen.\n— Това са глупости и изобщо…\nНо тя вече се отдалечаваше по коридора. Опита се да се изсмее зад гърба й, докато я наблюдаваше как подминава асансьора и продължава към стълбището зад ъгъла.\nМожеше да извика охраната. Да не й позволи да се измъкне през задния вход. Сигурно беше влязла, без да я усетят. Мина му през ума, че тя може би разчита на нежеланието му да си създава главоболия с нея, и това малко го подразни. Запъти се към телефона, погледна часовника си и се върна на вратата. Събра перушината и я хвърли в кошчето за смет. Имаше точно толкова време, че да не закъснее. Бръснене, душ, обличане. Лимузина до гарата, влак до града и такси до апартамента й в Гранд сентръл.\nПредставлението беше истинско удоволствие — сексуална версия на „Лизистрата“. Както винаги, „Сарди“ беше на ниво. Тя беше нежна жена с характер, вкус и блясък и само дето не го отвлече в апартамента си, където за първи път в живота му се случи да е импотентен.\nПсихиатърът не използваше обичайния реквизит: в кабинета нямаше нито мека кушетка, нито библиотека с подредени по лавиците скъпи книги. Нито килим, нито ламперия, нито номерирани гравюри. Нямаше дори бележник. Вместо това имаше скрито звукозаписно устройство, едноцветни гипсови стени, обикновено бюро и два твърди стола. Стил.\n— Вие съвсем точно преценявате проблема си — каза тя.\n— Предполагам. Някакви… остатъци от предишното ми възпитание. Възприемам я като авторитет. От малкото думи, които схванах, мисля, че…\n— От думите „пенис“ и „жена“ сте си изградили собствено проклятие. И го използвате вероятно за да се самонакажете за това, че сте оцелели от трагедията, причинила смъртта на останалата част от семейството ви.\n— Твърде старомодно е. И изсмукано от пръстите. Досега имах на разположение почти четирийсет години, за да се самонакажа, ако имах угризения. Но нямам.\n— Все пак да го приемем за работна хипотеза — размърда се тя на стола си, втренчена във фигурките по фурнира на празното бюро. — Ако успеем да опростим нещата, и лечението ще е по-просто.\n— Нямам нищо против — отвърна Джон.\nПри тези сто двайсет и пет долара на час — колкото по-бързо, толкова по-добре.\n— Ако го схващате и усещате по този начин, то ключът за вашето лечение е прехвърлянето.\nТя се наведе над бюрото, опряла лакти о плота, и пред очите му попаднаха шаващите й гърди, които не събудиха какъвто и да е интерес у него, а това продължаваше вече цяла седмица.\n— Ако аз застана на мястото на авторитетната личност — продължи тя, — бих могла евентуално да повлияя на детето във вас и да го убедя, че няма никакво проклятие. А само сгрешена идентичност… нищо повече от една старица, която го е уплашила. Една внимателна хипноза ще свърши чудесна работа.\n— Звучи разумно — отвърна замислено Джон.\nДа си представи, че тази младичка geyri е по-могъща от старата вещица? Като зрял мъж би могъл. Но ако в него наистина се крие някое подплашено циганче, кой знае.\n„523 784 00926//Здравей, машино — набра Джон. — Кой е най-добрият дерматолог в района?“\nДОБРО УТРО, ДЖОН. В ПОСОЧЕНИЯ ПЕРИМЕТЪР ДВАМА ДЕРМАТОЛОЗИ РАБОТЯТ С НАЙ-ВИСОКАТА ТАКСА НА ЧАС, А ИМЕННО 95 Щ.Д., И ТЕ СА Д-Р БРАЙЪН ДИЛ, 245 ЗАПАД, 45-А УЛ., СПЕЦИАЛИСТ ПО КОЗМЕТИЧНА ДЕРМАТОЛОГИЯ; Д-Р АРТЪР МААС, 198 ЗАПАД, 44-А УЛ., СПЕЦИАЛИСТ ПО ТЕЖКИ КОЖНИ ЗАБОЛЯВАНИЯ.\n„Д-р Маас занимава ли се с болести на психична основа?“\nРАЗБИРА СЕ. ПОВЕЧЕТО ДЕРМАТОЗИ СА НА ПСИХИЧНА ОСНОВА.\n„Я не се надувай“ — каза си на ум Джон.\n„Уреди ми преглед при д-р Маас в рамките на следващите два дни.“\nПРЕГЛЕДЪТ ТИ Е УТРЕ В 1:45, ЕДИН ЧАС. ЩЕ ТИ ОСТАНАТ 45 МИНУТИ, ЗА ДА СТИГНЕШ В ЛЪЧОУ ЗА СРЕЩАТА С ГРУПАТА „АМКСЕ“. НАДЯВАМ СЕ, НЕ Е НЕЩО СЕРИОЗНО, ДЖОН.\n„И аз се надявам.“\nТези гадни емпатични системи.\n„Уреди ли дистанционна връзка с Лъчоу?“\nНЕ БЕШЕ НЕОБХОДИМО. ЩЕ ИЗПОЛЗВАМ КОНД/ДЖЕНЕРАЛ. ПОЛЗВАНЕТО НА ТЕХНИЧЕСКИТЕ УСЛУГИ В ЛЪЧОУ ЩЕ СТРУВА САМО 588 ОТ ПРОЕКТИРАНАТА СУМА ЗА ТРАНСПОРТ И ОСЪЩЕСТВЯВАНЕ НА ДИСТАНЦИОННА ВРЪЗКА. „Умна си ми е машината.“\n„Много добре, машино. Засега остани на тази база.“\nБуквите избледняха, но контролната светлинка продължи да блещука.\nНе трябваше да негодува срещу емпатичните системи. Те бяха негова рожба и главната причина, поради която „Белком“ му плащаха такава тлъста заплата, за да го задържат. Държеше авторското право върху емпатичната платка за още дванайсет години и с течение на времето щеше да натрупа истинско състояние. Всъщност всеки мощен компютър в света бе техен клиент, като се започне от „Конд/Дженерал“, който управлява цял Ню Йорк, и се стигне до Женева и до Академия наук, които заедно управляваха половината свят.\nПовечето клиенти даваха на платката име — обикновено женско. Джон я наричаше „машина“ заради не твърде сполучливия си опит да се предпази да мисли за нея като за човешко същество.\nС усилие на волята се въздържа да не разчеше циреите по врата си. Трябваше да отиде на лекар още щом се появиха, но психиатърът бе сигурен, че ще ги излекува — „разрухата“ от втората клетва. Успя, колкото излекува и импотентността му. Тази сутрин се появиха циреи и по гърдите, по слабините и по гърба му, а имаше и червени пришки по носа и скулите. Разполагаше с някакви успокоителни, но до края на работния ден реши да използва само аспирин.\nД-р Маас нарече заболяването импетиго и му предписа някакъв специален сапун и антибиотичен мехлем. Каза му да отиде на контролен преглед след десет-петнайсет дни. Ако нямало подобрение, щял да вземе по-сериозни мерки. Изглеждаше твърде млад и Джон не посмя да спомене за клетвите. Пък и вече си имаше лекар за тази цел.\nСлед три дни отново беше в кабинета на д-р Маас. Почти нямаше сантиметър от кожата му, който да не беше поразен от обриви. Температурата му беше 38,6. Докторът му предписа широкоспектърен антибиотик и му препоръча да остане два-три дни на легло. Джон най-накрая му каза за клетвите и той му даде една брошура за психосоматичните заболявания. Всичко, което прочете в нея, вече му беше известно.\nВъпреки мощните антипиретици на другата сутрин температурата му се бе покачила на 38,9. Замаян от високата температура и от болкоуспокояващите, Джон изпълзя от леглото и пристигна в Уест Вилидж, в офиса на МЦАС. Фред Джорджо, който бе на пост през нощта, Все още беше там.\n— Господин Золд! — скочи от бюрото Джорджо и го хвана за ръката. Джон потръпна от болката, която му причини докосването, и се остави да бъде отведен до едно кресло. — Какво се е случило?\nВече беше заприличал на болен от неизлечима шарка. Остана дълго време неподвижен, втренчил поглед във възпалените циреи, които покриваха дланите му.\n— Имам нужда от знахар — едва изрече той, пречеха му пришките около устата, покрити с корички.\n— Chovihanni? — ококори очи Джорджо.\nДжон го погледна неразбиращо.\n— Вещица ли?\n— Не — поклати глава той. — Билкарка.\n— Ходил ли сте на доктор gadjo?\n— При двама. Циганка ми причини това, циганка трябва да ме излекува.\n— Значи болестта е в главата ви?\n— И докторите gadjo казват същото. Но пак може да ме убие.\nДжорджо вдигна слушалката, набра един местен номер и избълва цял порой ромски, италиански и английски думи.\n— Обадих се на братовчед си — каза той, след като затвори. — Майка му е лечителка и се ползва с добро име. Ако я намери вкъщи, ще бъде тук след по-малко от час.\nДжон измънка някаква благодарност, докато Джорджо го отвеждаше към леглото.\nЗнахарката дойде много скоро и се втурна в офиса с плетена чанта, пълна с разни потракващи предмети. Огледа Джон и Джорджо и се зае да разчисти една странична масичка от брошурите. Изглеждаше петдесет и няколкогодишна и бе прибрала сребристата си коса в стегнат кок, който се поклащаше на тила й, докато чевръсто шеташе из стаята. Постави на масата електрическо котлонче и наля вода в две глинени панички. Беше облечена в не много овехтяла черна рокля и носеше удобни обувки. От бръчиците около устата й личеше, че обича да се смее.\nНадвеси се над Джон, тихичко избърбори нещо на италиански и пъхна сребърния кръст, който висеше на врата й, между дланите му.\n— Кажи й да говори на английски… или на унгарски — каза Джон.\n— Казва, че тези старовремски суеверия не би трябвало да ти влияят до такава степен. Ти си съвременен мъж и не трябва да вярваш на разни приказки за деца и старци.\nДжон разгледа кръста и го повъртя между пръстите си.\n— Всички суеверия си приличат.\nНо не й върна кръстчето.\nПо-малкият съд забълбука и тя пусна шепа билки в него. След това се обърна към Джон и го разсъблече внимателно.\nКогато настойката кипна, изпразни пакетче нишесте в паничката със студената вода и разбърка енергично сместа. След това добави горещата течност и отново разбърка. Накара Джорджо да преведе, че не е сигурна дали билките ще го излекуват, но поне ще го накарат да се почувства по-добре.\nТечността желира и тя провери с пръст температурата. Когато изстина достатъчно, започна да я нанася внимателно върху лицето му. Вратата изскърца и тя ахна. Беше дъртата вещица, която го бе проклела.\nВещицата изрече нещо на ромски, което прозвуча като команда, и жената се отдръпна от Джон.\n— Все още ли не вярваш, Джон Золд? — Тя прецени ефекта от деянието си. — Нали каза, че са глупости?\nДжон я изгледа гневно, без да отговори.\n— Чух, че си търсил знахарка — добави тя и гърлено каза нещо на другата.\nБез да продума, жената изсипа сместа в мивката и започна да прибира принадлежностите си.\n— Дърта кучка! — извика дрезгаво Джон. — Какво й каза?\n— Казах й, че ако продължи да те цери, същото ще се случи и със синовете й.\n— Страхуваш се, че ще му помогне — обади се Джорджо.\n— Не. Само ще му помогне да умре по-лесно. Ако исках това, щях да го убия още на прага.\nНаведе се светкавично и целуна Джон по възпалените устни.\n— Скоро пак ще те видя, Джон Золд. Но не на този свят.\nИ се измъкна през вратата, последвана от жената. Джорджо я напсува на италиански, но тя не му отвърна.\nДжон се облече с големи мъки.\n— Сега какво? — попита Джорджо. — Мога да намеря друга знахарка…\n— Няма нужда. Ще отида пак при докторите gadjo. Уверяват ме, че могат да изправят и мъртвец от гроба.\nПодаде му кръста и закуцука навън.\nЛекарят му предписа огромна доза мощни антибиотици, която спокойно би могла да го умъртви. За следващия ден му запази легло в една първокласна клиника в Уестчестър. Щеше да бъде двайсет и четири часа под наблюдение и ако се наложеше, щяха постоянно да му преливат кръв. Даваха пълни гаранции, че ще го излекуват. Невъзможно било мъж на неговата възраст и с неговата физика да умре от дерматоза.\nБеше време за обяд и лекарят го покани да обядва заедно със семейството му. Отклони поканата отчасти защото нямаше апетит и отчасти защото не можеше да си представи, че дори едно лекарско семейство би могло да се нахрани спокойно в присъствието на такова зловещо привидение на масата като него. Взе такси до офиса.\nНа етажа нямаше никой освен един портиер, който заби очи в пода, щом видя Джон.\n„523 784 00926//Машино, ще умра. Моля за съвет.“\nВСИЧКИ ЧОВЕЦИ И МАШИНИ УМИРАТ, ДЖОН. АКО ИСКАШ ДА КАЖЕШ, ЧЕ ЩЕ УМРЕШ СКОРО, ТОВА ВЕЧЕ Е ТЪЖНО.\n„Точно това искам да кажа. От кожната инфекция; абсолютно е извън контрол. Белите кръвни телца се увеличават независимо от хапчетата. Утре постъпвам в болница, за да умра.“\nНО НАЛИ СЪЗНАВАШ, ЧЕ ЗАБОЛЯВАНЕТО Е ПСИХОСОМАТИЧНО. ТОВА ОЗНАЧАВА, ЧЕ САМ СЕ УБИВАШ, ДЖОН. НЯМАШ ОСНОВАНИЕ ДА СИ ТОЛКОВА ТЪЖЕН.\nНаруга на ум машината и се опита да й разкаже по-подробно за МЦАС, за дъртата вещица, за проклятията и за днешния неуспешен опит със знахарката.\nРАЗСЪЖДЕНИЯТА ТИ СА ЛОГИЧНИ, НО ДЕЙСТВИЯТА ТИ СА НЕУМЕСТНИ, ДЖОН. ТРЯБВАШЕ ДА СЕ ОБЪРНЕШ КЪМ МЕН. ДОСТАТЪЧНИ МИ БЯХА 2,037 СЕКУНДИ, ЗА ДА ОТКРИЯ РЕШЕНИЕ НА ПРОБЛЕМА ТИ. НАМЕРИ МАЛКА ЧЕРНА ПТИЧКА И ВКЛЮЧИ ГОВОРНОТО МИ УСТРОЙСТВО.\n— Какво? — възкликна Джон.\nИ набра: „Моля за пояснение.“\nИЗТОЧНИЦИ: НЮЙОРКСКА БИБЛИОТЕКА, КОЛЕКЦИЯ ОТ ГОДИШНИЦИТЕ НА СПИСАНИЕТО НА ЦИГАНСКОТО НАУЧНО ОБЩЕСТВО, ЕДИНБУРГ; СПИСАНИЯ ПО АНТРОПОЛОГИЧНА ЛИНГВИСТИКА И СЛАВЯНСКИ ФИЛОЛОГИИ; ДОКТОРСКА ДИСЕРТАЦИЯ НА ХЕР ЛУДВИГ Р. ГРОС (ХАЙДЕЛБЕРГ, 1976) — ТРАНСКРИПЦИЯ НА СЪХРАНЕНО КОПИЕ В АКАДЕМИЯ НАУК — МОСКВА, ЗАГРАБЕНО ОТ ГЕРМАНСКИ УЧЕНИ (ОПИТИ ЦИГАНИ В КОНЦЕНТРАЦИОННИ ЛАГЕРИ ДА БЪДАТ УМЪРТВЕНИ ЧРЕЗ ПОВТАРЯНЕ НА ЗАПИСАНИ НА ЗВУКОВЪЗПРОИЗВЕЖДАЩО УСТРОЙСТВО ПРОКЛЯТИЯ) В КРАЯ НА ВТОРАТА СВЕТОВНА ВОЙНА.\nМЕЖДУ ДРУГОТО, ДЖОН, ОПИТЪТ НА НАЦИСТИТЕ НЕ УСПЯЛ. ОЩЕ ПРЕДИ ДВЕ ПОКОЛЕНИЯ ПОВЕЧЕТО ЦИГАНИ СКЪСВАТ СЪС СТАРОДАВНИТЕ ТРАДИЦИИ И СИ ИЗГРАЖДАТ НЕЩО КАТО ИМУНИТЕТ КЪМ СМЪРТОНОСНИ ПРОКЛЯТИЯ. ТИ СИ ПРЕКАЛЕНО СУЕВЕРЕН. ОТКРИХ, ЧЕ ТОВА НЕ Е НЕОБИЧАЙНО ПРИ МАТЕМАТИЦИТЕ.\nСЪЩЕСТВУВА ПРЕХВЪРЛЯЩА КЛЕТВА, КОЯТО ЩЕ ТЕ ИЗЛЕКУВА, КАТО ПРЕХВЪРЛИ ИМПОТЕНТНОСТТА И ИНФЕКЦИЯТА НА НАЙ-БЛИЗКО НАМИРАЩИЯ СЕ ВЪЗПРИЕМЧИВ КЪМ ТЯХ ЧОВЕК. ТОВА БИ МОГЛО ДА БЪДЕ ДЪРТАТА КУЧКА, КОЯТО ТИ ГИ НАТРЕСЕ.\nМАГАЗИНЪТ ЗА ДОМАШНИ ЖИВОТНИ НА СЕДМО АВЕНЮ, № 588 Е ОТВОРЕН ДО 9:00 ВЕЧЕРТА. В АСОРТИМЕНТА ИМ Е ВКЛЮЧЕНА И КЛЕТКА С МАЛКИ ПЪСТРИ КЪЛВАЧИ. КУПИ ЧЕРНИЯ И СЕ ВЪРНИ. НАКРАЯ ВКЛЮЧИ ГОВОРНОТО УСТРОЙСТВО.\nОтне му по-малко от половин час да стигне с такси дотам, да купи птицата и да се върне. Шофьорът не го попита защо му е да носи един стаен кълвач в празната служебна сграда. Чувстваше се като идиот.\nДжон избягваше да използва говорното устройство, защото техникът, който го бе програмирал, му бе придал сладникавия тембър на възрастна дама. Включи устройството.\n— Благодаря, Джон. Хвани птичката в лявата си ръка и повтаряй след мен.\nУжасеният кълвач не оказа никаква съпротива, когато Джон го сграбчи в ръка.\nМашината заговори на ромски с руски акцент. Джон се стараеше да повтаря чутото, макар от десет думи да схващаше най-много една.\n— Сега убий птицата, Джон.\nДа я убие? Изпитваше чувство на вина, но стисна силно и усети как тънките костици изпукаха. Птичката изписка и след това сякаш изплака. Сърчицето й спря.\nДжон пусна мъртвото създание и набра: „Това ли е всичко?“\nМашината знаеше, че той не понася гласа й, и отговори на монитора:\nДА. ВЪРВИ СИ ВКЪЩИ И ЛЯГАЙ ДА СПИШ. ДОКАТО СЕ СЪБУДИШ, КЛЕТВАТА ЩЕ БЪДЕ ПРЕХВЪРЛЕНА. DEL 0 DEL BAXT, ДЖОН.\nЗаключи и тръгна към вкъщи. Закъснелите пътници във влака седяха далеч от него. Щом го погледна, шофьорът на таксито пребледня и внимателно пое банкнотата от противоположния й край.\nДжон взе две приспивателни и дълго съзерцава остатъка в шишенцето. Реши, че може да изчака още един ден, и отвори бутилката с най-хубавото си вино. Изпи половината за пет минути, без да почувства вкуса му. Когато усети, че тялото му започва да натежава, успя да се дотътри до спалнята и се строполи в леглото с дрехите.\nПървото, което разбра на следващата сутрин, бе, че не е импотентен. Второто, което забеляза, бе, че на дясната му ръка няма нито един цирей.\n„523 784 00926//Благодаря, машино. Контраклетвата подейства.“\nКонтролната светлинка блещукаше равномерно, но машината не отговори. Натисна бутона на интеркома.\n— Марта? Не получавам отговор на монитора си.\n— Минутка, господине. Само да си закача палтото. Ще се обадя на техниците. Добре дошли.\n„Можеш и сам да се обадиш на техниците, експлоататор такъв.“ Погледна отражението си в мътния монитор: по лицето му нямаше нито една пъпчица. Представи си старата вещица, цялата покрита с циреи, но това ни най-малко не го притесни. След това се сети за кълвача и видя дребното телце в средата на килима. Вдигна го и в този момент Марта влезе в офиса и се намръщи.\n— Мислех, че една птичка би развеселила този кабинет — посочи към клетката той. — Само че тя умря. — Пусна я в кошчето за боклук. — Какво казаха?\n— Ами… много странно. Никой не получава сигнал. Машината работи, но не… как да кажа… не разговаря.\n— Хм. По-добре сам да сляза.\nСпусна се с асансьора до подземния етаж. Тук винаги му се струваше неприятно топло. Може би психологическа компенсация от страна на екипа; поддържаха по-висока температура заради течния хелий в пастелните кутии на централния процесор. Няколко пълни с течен хелий вани, чиято температура трябваше да е по-ниска от тази на повърхността на Плутон.\n— О, господин Золд!\nМъжът бе облечен в бели работни дрехи и имаше табелка на гърдите: „Координатор, първа смяна.“ Позна го, но не си спомни името му. Обикновено питаше машината, преди да слезе.\n— Радвам се, че сте се върнали. Чух, че доста сте се измъчили.\nПриятелска загриженост или арогантност?\n— Някаква алергия. Не ме остави повече от седмица. Какъв е проблемът?\n— Щях да ви оставя съобщение, ако знаех, че ще дойдете на работа. Проблемът е в централния процесор, а не в софтуера. Тео Джаспър го откри малко след като го отвори в шест, но ни отне цял час, докато намерим специалист по охладителните смеси.\n— Това ли е той?\nНякакъв мъж обикаляше около процесора, поглеждаше контролните уреди и си записваше показанията в стенографски бележник. Отидоха при него и той се представи като Джон Курант от Отдела по охладителни смеси на „Авко/Еверт“.\n— Проблемът е в цилиндъра от живачни пръстени, по който минават свръхпроводниците за контакт. Някаква корозия, субмикроскопични пукнатинки по цялата повърхност.\n— Но как е възможно да корозира каквото и да било при четири градуса над абсолютната нула? — запита координаторът. — Що за химикал…\n— Съгласен съм, че е невероятно. Ще ги сменим безплатно. Гаранционният срок не е изтекъл.\nДжон проследи как двама работници измъкват сребърен цилиндър през едно отвърстие на централния процесор. От отвора струеше гъста ледена мъгла.\n— А другите цилиндри? Сигурен ли сте, че са наред?\n— Доколкото можахме да преценим, само контактният цилиндър е засегнат. Затова машината е импотентна, останалите…\n— Съжалявам. Знам, че вие, компютърджиите, не обичате да… персонифицирате машините. Но си е точно това: машината работи отлично. Само дето не може да общува.\n— Наистина. Много интересно.\nА и тази корозия. Субмикроскопични циреи.\n— Трябва да помисля над всичко това. Обадете ми се в кабинета, ако имате нужда от мен.\n— Това би трябвало да оправи нещата — каза Курант и се обърна към работниците: — Момчета, привършвате ли?\nЕдиният работник щракна автомата на отвърстието.\n— Можем да пробваме.\nКоординаторът ги заведе до един контролен пулт като този в кабинета на Джон.\n— Да проверим — каза той и натисна един бутон.\nОСТАВЕТЕ МЕ ДА УМРА. Координаторът се изхили нервно.\n— Вашите емпатични платки, господин Золд. Понякога наистина се държат странно.\nИ той отново натисна бутона.\nОСТАВЕТЕ МЕ ДА УМРА. И пак: ОСТ… М… Д… УМ… Буквите бавно избледняха и колкото и да натискаше бутона, не се появи нищо повече.\nДжон се върна в кабинета си и каза на секретарката да отложи всичките му ангажименти за деня. След това седна на бюрото и запуши.\nКак е възможно машина да се зарази с психосоматично заболяване от човек? И как би могла да бъде излекувана?\nА и как би могъл да сподели всичко това с някого, без да го помислят за луд?\nТелефонът иззвъня. Обаждаше се координаторът. Новият свръхпроводников елемент се държал по абсолютно същия начин като стария. Вместо да го подменят, смятали да поставят машината под контрола на големия компютър „Конд/дженерал“, за да използват мощността на неговата „диагностична платка“. Ако най-мощният компютър в тази част на Вашингтон не можел да реши проблема, положението ставало сериозно. Джон даде съгласието си. Постави слушалката и настрои селектора на монитора на канала на „Конд/дженерал“.\nЗащо машината искаше „да умре“? И всъщност кога умира една машина? Вероятно не бе достатъчно да я изключиш от енергийния й източник, но и да заличиш цялата й информация и всички останали умения. Така че да не може да бъде върната към живот просто като я включиш отново. Да унищожиш самоличността й. Но защо самоубийство? Спомни си как се бе почувствал, когато държеше шишенцето със сънотворни в ръката си.\nИнтуицията му заработи: машината бе предвидила техните действия. Тя бе пожелала да умре, защото съчувстваше не само на хората, но и на другите машини. Включеха ли я към „Конд/дженерал“, тя се превръщаше в неделима част от цялото. И всичко отиваше по дяволите. Щяха да се върнат там, откъдето бяха тръгнали, но на съвсем друг етап. Какво щеше да стане с Ню Йорк?\nТой грабна слушалката и осветлението угасна. Всичко бе приключило.\nПоследното съобщение, излъчено от „Конд/дженерал“, беше автоматичният сигнал, който настояваше за връзка с високоусъвършенстваното диагностично устройство на най-мощния компютър в САЩ: IBM vac 2000 във Вашингтон. Смъртоносната зараза плъзна по телефонните кабели на Източното крайбрежие.\nКомпютърът във Вашингтон също отправи зов за помощ по сателита към Женева. Женева се свърза с Москва.\nЧрез рутинната обмяна на информация проклятието се процеждаше не по-бавно и към по-малките компютри. До момента, в който Джон Золд вдигна слушалката, всеки компютър диспечер всъщност бе излязъл от строя.\nМожеха да възстановят всичко от нулата: да изтрият паметта им и да ги програмират наново. Но това нямаше да се случи никога. Защото бяха останали двата най-мощни компютъра, които не притежаваха емпатични устройства и поради тази причина не бяха заплашени от заразата. А и не биха могли да имат такива устройства, защото тяхната функция беше убийството, ядреното убийство. Единият се намираше под планините на Колорадо Спрингс, а другият — под една планина близо до Свердловск. Всеки от тях би оцелял дори при директен ядрен удар. И двата ежесекундно оценяваха ситуацията в света и единствената им задача се състоеше в това, да уцелят мига, в който противникът е достатъчно слаб, за да нанесат съкрушителен ядрен удар. И двата едновременно стигнаха до извода, че в момента противниковата цивилизация преживява неочакван срив.\nИ две ескадриракети с бойни глави кръстосаха пътищата си над северния Тих океан.\nЕдна старица размахва камшик по конските хълбоци, а крантата пристъпва тежко напред, без да й обръща особено внимание. Каруцата й е плимут, модел 1982, на който са извадени двигателят, предавателното устройство и целият излишен метал. Трудно й е да размахва камшика през страничния прозорец, но единственото, което би могла да направи, е да счупи предното стъкло и да среже покрива, а тя предпочита да е на сухо, когато вали.\nМалко момче седи безмълвно от едната й страна и се взира през стъклото. Родило се е с болестта на gadjo: тялото му е огромно и съразмерно, а главата му много малка и с неправилна форма. На нея й е все едно. Важното е да е силен и глупав, за да се грижи за нея, докато е жива. Купи го само срещу две пилета.\nТя му разправя приказка, макар да знае, че той не разбира почти нито дума.\n— … Наричат ни цигани, защото едно време за нас бе добре дошло да си мислят, че сме тръгнали от Египет. Но ние всъщност отникъде не сме тръгнали и наникъде не отиваме. Те забравиха боговете си и се кланяха на своите машини, но накрая машините се нахвърлиха върху им. А ние почитахме старовремските традиции и затова оцеляхме.\nТя завърта кормилото, за да помогне на кончето да си проправи път по натрошения асфалт покрай купчини ръждясали останки от машини и разхвърляни бели човешки кости. В деня, когато Джон Золд бе излекуван, тези хора са си мислели, че отиват нанякъде.\n На английски gipsy (циганин) и Egypt (Египет) имат близко звучене. Б.пр. ↑


АГРО: Пръскаме лозите и овошките в четвъртък - Телеграф+ - Телеграф\nАГРО: Пръскаме лозите и овошките в четвъртък\nП рез следващия седемдневен период (20-26.05.2022 г.) развитието на земеделските култури ще протича с ускорени темпове, при температури над климатичните норми за третото десетдневие на май. През периода вероятност за валежи и подобрение на почвените влагозапаси се прогнозира в южните и североизточните райони на страната.\nПадналите валежи през изтеклия период бяха неравномерно разпределени. Валежи със стопанско значение, над 15-20 l/m², бяха регистрирани в Софийското поле, на места в Дунавската равнина (Видин, Лом, Свищов, Русе, Силистра) и в Източна България (Разград, Добрич, Шумен, Варна, Елхово, Карнобат, Бургас).\nВ част от югозападните и южните райони валежите през второто десетдневие на май бяха незначителни, под 5-6 l/m². В тези райони нивото на почвените влагозапаси при зимните житни култури в 50 см слой е необичайно ниско за сезона – на места под 60% от ППВ (пределна полска влагоемност).\nПрез следващия период при пшеницата и ечемика ще протичат: цъфтеж, оплождане формиране и наливане на зърното - фази критични по отношение на влагата в почвата. При царевицата и слънчогледа ще се наблюдава листообразуване. При ранните пролетни култури (фий, грах) ще се осъществява цъфтеж и формиране на бобове.\nовошки пшеница дъжд


Нана Гладуиш: Не съм яла нормално от пет месеца - България | Факти.БГ\n27 Октомври, 2017 17:50 6 116 10\nНана Гладуиш: Не съм яла нормално от пет месеца\nХимиотерапията променяла вкуса на храната\nТелевизионната водеща Нана се върна от Израел вчера вечер след тежка химиотерапия. Резултатите от нея трябва да определят какво ще бъде последващото й лечение.\nПред Нова тв Нана сподели, че не усеща вкуса на храната от близо пет месеца. „Нямам рецептори, всяка храна има вкус само на антибиотик”.\nХимиотерапията променяла вкуса на храната, а тази при Нана била доста тежка, още повече, че водещата я преживява за втори път в последните пет години. „Това лято не съм яла нито домат, нито сирене, пробвах вчера да хапна малко хляб, но и него не успях да преглътна”, обясни още тя.\n1 17:55 27.10.17\n2 18:47 27.10.17\n3 19:01 27.10.17\nГруба грешка прави Нана,дето се доверява на традиционната медицина,пък била тя и израелска!Истината е в алтернативната и народна медицина!\n4 19:12 27.10.17\nДо № 1 : Почти съм сигурен , че името си не можеш да напишеш без грешки . Знаеш ли въобще за какво иде реч ? На никого да не идва на главата такова нещо . Който не го е преживял не знае ..... Нана дръж се , мила !\n5 22:39 27.10.17\nМОите уважения,но кой го интересува?\n6 02:22 28.10.17\nЯбълките са най-добрият вариант за усещане на вкус.Опитай Нана.\n7 08:15 28.10.17\nИди в Хасково ..село Бели пласт..има извор на зеолитна вода...вземи си от нея...на близка й давха шест месеца живот и вече три години си живее\nМного хора ги интересува, за разлика от\n8 11:03 28.10.17\nМного хара ги интересува, за разлика от теб, за който сигурно никой не се интересува .\n9 11:34 28.10.17\nНАНА...СТРАХОТНА СИ....ЗНАМ ,ЧЕ ЩЕ СЕ ПРЕБОРИШ....ТИ СИ СИЛНА.....ВЯРВАМ В ТЕБ... ОБИЧАМ ТЕ !!!! НА ВСЕКИ ТВОЙ ОБЯД И ВЕЧЕРЯ ХАПВАЙ ЧЕСЪН,3-4 СКИЛИДКИ....ТОВА ПОМАГА...\n10 16:15 30.10.17\nТой и Стив Джобс така викал и се лекувал с зелени ябълки, но не е изкарал дълго, а в късен етап вече и традиционната медицина не може да помогне. Мой близък мина през операции и химиотерапия, имам представа какво е, просто описаното от нея го преживяват повечето на химиотерапия. Това са много смели хора, уважавайте ги, докато не видиш мъката и болката в очите им, не си наясно. Не пожелавам на никого да го изживява.


Онлайн вестник Струма - Общество - Шедьовър на азиатското кино и филм на сценариста на култовия руски сериал „Бригада” тази вечер в Благоевград\n30 май 2014 14:46\t 4778 прочита\nСофия Филм Фест продължава днес в Благоевград с поредните два шедьовъра на световното кино, отличени с множество номинации и награди. От 18. 30 часа жителите и гостите на града могат да видят „Географът си пропи глобуса“. Режисьор на филма е Александър Веледински, който нашумя като сценарист на култовия руски сериал „Бригада”. Лентата е награждавана от Кинотавър ’13 – Голямата награда и най-добър актьор (Константин Хабенски), Одеса’13 – Награда на международното жури за най-добър филм, Сахалин ’13 – Почетна награда на фестивалните президенти и The Hollywood Reporter – Специална награда. В главните роли са Анфиса Черних, Иля Илиних, Константин Хабенски, Евгения Хиривская, Евгения Крегжде и Максим Лагашкин.\nВтората прожекция „Великият майстор“ е от 20. 30 часа и носи екзотиката на азиатското кино. Режисьор на филма е Уон Кар Уай, а в главните роли са Тони Лън, Джан Дзъи, Джао Бъншан, Ли Цун и Уан Цинсян. На Оскар’14 филмът получи номинация за най-добър оператор и костюми, а на Азия Пасифик’13 взе награда за най-добра актриса (Джан Дзъи).\nФестивалът ще остане в града до 1 юни, филмите се излъчват в кино „Синемакс“. Цените на билетите са преференциални.\nОще за: Ат. Камбитов шедьовър кино Още от: Общество


До манипулации на газовата борса ще доведат промените в Закона за енергетиката, смятат от БСП\nДо манипулации на газовата борса ще доведат промените...\n27.06.2019 10:25 739 0\n„Само от вчера имаме два примера – две дружества са купували 50 мегавата на ниски цени. И неслучайно българите са притеснени, защото за тях не остава евтина енергия.\nИскаме да се гарантира, че ще бъде на прозрачен принцип и ще се гарантира, че ще се предоставя конкурентна цена. Законопроектът е нужен, но сме притеснени и ще гласуваме „въздържали се“, заяви депутатът от БСП.\nЕтикети: Закон за енергетиката газова борса манипулация БСП