De danske ministerier 1972-1993. Poul Schlüters tid 1982-1993 by Gads Forlag - Issuu\nDe danske ministerier 1972-1993 Del II Poul Schlüters tid 1982-1993 © 2018 Forfatterne og Gads Forlag Projektledelse: Henrik Sebro Forlagsredaktion: Grethe Jensen Billedredaktion: Rosanna Farbøl Omslagsdesign: Harvey Macaulay, Imperiet Forsidebilleder: Øverst Ritzau Scanpix, fotograf Bo Svane, nederst Ritzau Scanpix Grafisk tilrettelæggelse: Per Demuth, Demuth Grafisk Repro: Narayana Press Tryk og indbinding: GPS Group, Bosnien-Hercegovina ISBN 978-87-12-05527-3 1. udgave, 1. oplag Printed in Bosnia-Herzegovina\nKopiering fra denne bog må kun finde sted på institutioner, der har indgået aftale med COPY-DAN og kun inden for de i aftalen nævnte rammer. Det er tilladt at citere med kildeangivelse i anmeldelser.\nPoul Schlüters tid.indd 678\nDE DANSKE MINISTERIER 1972-1993 DEL 2\nPOUL SCHLÜTERS TID 1982-1993 Niels Wium Olesen under medvirken af Thorsten Borring Olesen\nPoul Schlüters tid.indd 3\nPoul SchlĂźters tid.indd 4\nIndhold Forord\t5 Forfatterens forord\t15\nMinisteriet Poul Schlüter I 10.9.1982-10.9.1987\t21 Genopretningspolitik, 1982-84\t23 Borgerlig samling i firkløveret\t26 Schlüter griber initiativet\t29 To dronningerunder\t32 Pres på kronen\t35 Poul Schlüter: sønderjyde og KU’er\t37 Kommunalpolitisk karriere\t38 Den konservative borgerkrig 1971-74\t39 Den ufarlige kompromiskandidat\t41 Lederrollen bygges op\t43 Henning Christophersen, vicestatsminister\t46 Nye tider i kultur og økonomisk tænkning\t48 Uanmeldt kasseeftersyn\t52 Koordinationsudvalget\t54 Åbningstalen 1982\t55 Svar på tiltale\t58 Kvindesagsforkæmper på arbejdsministerposten\t61 Dyrtidsregulering og dagpenge\t63 Havnearbejderkonflikten\t65\nPoul Schlüters tid.indd 7\nOverenskomstforhandlingerne 1983\t69 Partiets mand bliver industriminister\t71 Den anden side af indkomstpolitikken\t72 Socialministeren fra fattiggården\t73 Socialministerens sparekniv\t75 Forligsmulighederne\t78 Privatisering af ansvaret\t79 Indenrigsminister og godsejer\t81 Bloktilskud og kommunale besparelser\t82 Juraprofessoren bliver skatteminister\t86 Et løftebrud\t87 Finanslov 1983\t90 Skærmtrold i Udenrigsministeriet\t92 EF og dansk fiskeripolitik\t94 Det alternative flertal manifesterer sig\t98 De første fodnoter\t102 Brud med dobbeltbeslutningen\t105 Konsensus om bistandspolitikken\t109 Ninn\t110 Taktiker og strateg\t112 Udlændingelov\t113 Fiskeriminister på svær opgave hjemme og ude\t119 Ungdom på forsvarsministerposten\t121 Erfaring på økonomiministerposten\t125 Gårdmand og landbrugsminister\t126 Den pressesky energiminister\t127 Ideolog og undervisningsminister\t129 Fart på i Undervisningsministeriet\t131 Liberal kirkeminister\t134 Trafikministeren og den faste forbindelse over Storebælt\t135 Bollmann, Mimi og Høyem\t138 Kristelig miljøminister med politisk tæft\t141 Afslutningsdebatten juni 1983\t144 Mod en finanslov for 1984\t147 Hvad gør Socialdemokratiet?\t150 Valgkampen\t153\n8 | DE DA NSKE MINISTERIER 1972-1993 – DE L 2\nPoul Schlüters tid.indd 8\nMinisteriet Poul Schlüter I 10.9.1982-10.9.1987\t157 Med stabilt flertal, 1984-87\t159 Glistrup og det 180. folketingsmedlem\t160 Valgets tendenser\t161 Valget evalueret og fortolket af de centrale partigrupper\t162 Finanslov 1984 – igen\t166 Forlig om langsigtet plan\t173 Ved sæsonens slutning\t178 Christophersen til Bruxelles\t183 Ny finansminister\t186 Ny formand for Venstre\t189 Finanslov 1985\t192 Reformprogrammet\t196 Frikommunerne\t202 Forliste trepartsdrøftelser og dagpengereform\t203 Overenskomstforhandlingerne og påskestrejkerne 1985\t207 Skattereform\t215 Finanslov 1986 og Julepakke\t221 Påskepakken\t224 Forbrugsfest og overophedning\t226 Venstre moderniseres\t230 Ideologi er noget bras\t233 Kartoffelkuren\t236 Energipolitikken 1984-87\t239 Opbrud i Socialdemokratiet\t242 Forsoning i sikkerhedspolitikken?\t243 Sydafrika*\t247 Europapolitikken 1984-87*\t251 Regeringsrokade\t259 De afskedigede\t260 De omplacerede og de nye ministre\t263 TV 2*\t268 Dyrtidsreguleringen afskaffes\t275 Stramning af udlændingepolitikken\t277 Vandmiljøplaner\t281 Vi fortsætter med færger\t290 Fast forbindelse over Storebælt\t293\nPoul Schlüters tid.indd 9\nMelchiors fald – Nør Christensens entré\t298 Schlüter, Simonsen og Helveg\t302 Status sommeren 1987\t304 Valgkampen 1987\t308\nMinisteriet Poul Schlüter II 10.9.1987-3.6.1988\t315 Sidste år med firkløveret\t317 Ny socialdemokratisk formand og radikalt frihedsbrev\t318 Eftertanke oven på valget\t321 Nye ministre\t323 Tamilsagen 1.0\t328 Åbningstalen\t330 Trepartsdrøftelser\t332 Finanslov 1988\t336 Modløshed\t339 Anløbssagen\t342 Atomvalget\t350\nMinisteriet Poul Schlüter III 3.6.1988-18.12.1990\t355 Opbrud i blokkene – ude og hjemme\t357 Regeringskrise og dronningerunder\t359 KVR\t364 Forståelsesbrev mellem Lone og Uffe og radikal splittelse\t369 Den lille åbningstale og de første forlig\t371 Borgerligt stemningsskred\t374 Åbningstalen den 4. oktober 1988 og Finanslov 1989\t377 Ny formand for Folketinget og lille rokade\t381 Overenskomstforhandlinger og arbejdsmarkedspension\t384 Christiania\t389 Forsvarsforlig 1989\t391 Uddannelse på skrump\t393 Koldkrigskramper og Murens fald*\t396 Tyskland, NATO og CSCE*\t403 Bevægelse i EF-politikken*\t407\n10 | DE DAN SKE MINISTERIER 1972-1993 – D EL 2\nPoul Schlüters tid.indd 10\nTamilsagen 2.0\t410 Efterdønninger af sagen, der ikke ville stoppe\t413 Udlændingepolitik 1988-90\t417 Sundhedspolitik\t421 Værdispørgsmål og jura\t423 Reform af miljøpolitikken\t432 Privatisering\t438 Gang i 90’erne – en overhaling indenom\t442 Planen – århundredets største\t445 Seks modbydelige måneder\t449 Stilhed før stormen\t456 KVR – operationen lykkedes, men døde lægerne?\t460 Valgkamp og valium\t463\nMinisteriet Poul Schlüter IV 18.12.1990-25.1.1993\t467 Slutakt\t469 Det parlamentariske landskab\t471 KV-holdet\t474 En barsk start\t477 Finanslov 1991 og 6 procentskatten\t479 CO2-afgiften\t480 Ny chance til miljøreformen\t483 Problemet, der forsvandt\t485 Arbejdsmarkedspensionen\t486 Fra sammenbrud til forlig i arbejdsmarkedspolitikken\t488 Det socialdemokratiske formandsopgør\t493 Aktiv internationalisme*\t497 Baltikum*\t501 Golfen*\t504 Jugoslavien og den aktive internationalismes pris*\t509 Maastricht – og grænser for aktiv internationalisme* 515 Undervisnings- og forskningspolitik\t520 Anders Fogh, Skatteministeriet og AMBI’en\t523 Palæstinensersagen\t529 Det nationale kompromis og Edinburghaftalen\t532 Tamilsagen 3.0\t537\nPoul Schlüters tid.indd 11\nKonsekvensen\t541 Sidste chance\t543 Exit KV\t546\nAfslutning\t549 Genopretningen\t550 Udenrigspolitik i opbrud\t555 Schlüter-regeringerne og Folketinget\t559 Udlændingepolitikken og Tamilsagen\t564 Statsminister\t566\nAnker Jørgensens og Poul Schlüters tider 1972-1993\t569 Af Niels Wium Olesen & Thorsten Borring Olesen Efter guldalderen\t570 Jordskreddet og politik mellem nye og velkendte tonearter\t572 Aktiv internationalisme\t581 Regeringens førelse\t590\nMinisterier og valg 1982-1993\t601 Ministeriet Poul Schlüter I (K-V-CD-KrF)\t602 Ministeriet Poul Schlüter II (K-V-CD-KrF)\t603 Ministeriet Poul Schlüter III (K-V-R)\t604 Ministeriet Poul Schlüter IV (K-V)\t605 Valget 10. januar 1984\t606 Valget 8. september 1987\t606 Valget 10. maj 1988\t607 Valget 12. december 1990\t607\nThorsten Borring Olesen har været hovedforfatter på afsnit markeret med *\n12 | DE DANSKE MI NISTERIER 1972-1993 – DEL 2\nPoul Schlüters tid.indd 12\nKilder og litteratur\t608 Utrykt materiale\t609 Interview\t609 Web-referencer\t609 Trykt materiale\t609 Aviser mv.\t618\nNoter\t619 Ministeriet Poul Schlüter I, 1982-1984\t620 Ministeriet Poul Schlüter I, 1984-1987\t632 Ministeriet Poul Schlüter II\t647 Ministeriet Poul Schlüter III\t650 Ministeriet Poul Schlüter IV\t661\nPoul Schlüters tid.indd 13\nPoul SchlĂźters tid.indd 14\nForfatterens forord Det har været en stor fornøjelse at bidrage til fortsættelsen af serien De danske ministerier med et bind om Poul Schlüters regeringer 1982-93. Serien er en klassiker inden for historiefaget, og den er et uomgængeligt referenceværk for snart sagt al historieskrivning om dansk politik siden 1848 og frem til 1972. For mig ligger attraktionen i opgaven ikke kun i at kortlægge og analysere regeringernes liv i et spændende tiår af dansk historie. Attraktionen ligger også i at anvende den politiske historie som et prisme for den bredere samfundsudvikling i en periode, hvor det danske samfund og velfærdsstaten slog ind på en vej, der tydeligt leder frem til i dag. Vanskelige prioriteringsdiskussioner om den offentlige sektor og skattetrykket kom for alvor på dagsordenen i 1980’erne. Det samme gjorde spørgsmål om borgerens rolle og ansvar i forhold til velfærdsstaten. Desuden blev de instrumenter, vi i dag benævner New Public Management, introduceret som en måde at styre og effektivisere den offentlige sektor på. Endelig kendetegnedes 1980’ernes brede politiske debat i offentligheden af såkaldt værdipolitiske spørgsmål vedrørende udenrigs- og sikkerhedspolitik, indvandrere og flygtninge, organdonation, registreret partnerskab og miljø. Det omfattende forskningsarbejde bag denne bog har derfor ikke kun bibragt mig en dybere forståelse af min ungdoms samfundsudvikling og politiske liv, men i høj grad også udvidet min forståelse af det danske samfund og dansk politik i dag. Det er min forhåbning, at læseren vil opleve det samme. Selve bogudgivelsen og store dele af forskningsarbejdet bag den er finansieret af PFA. Anledningen er PFA’s 100-års jubilæum i 2017, hvor Anker Jørgensens tid 19721982 udkom; nu følger hermed Poul Schlüters tid 1982-1993. Dermed fortsætter PFA traditionen, idet det var Pensionsforsikringsanstalten Danmark, som udgav de foregående bind ved selskabets 50- og 75-års jubilæer. Der skal lyde en stor tak til de mange hos PFA, som har været involveret i projektet. Til direktør Søren Espersen og seniorkonsulent Henrik Ørholst, der bød projektet indenfor, og til kommunikationsdirektør Mikkel Friis-Thomsen, public affairs-direktør Janne Bram Jensen og projektleder i public affairs-afdelingen Signe Liliendahl Andreasen, der har fulgt det til dørs. Poul Schlüters tid udkommer et år efter Anker Jørgensens tid. Bøgerne er en del af samme projekt, som jeg nu gennem godt fem år har arbejdet på sammen med min gode kollega og ven Thorsten Borring Olesen. Det har været et nært og berigende samarbejde med spændende og udviklende diskussioner, gensidig hjælp og støtte og en lang, kontinuerlig samtale om dansk politik dengang og i dag – og om lighederne, forskellene og\nFo rfatteren s f or or d |\nPoul Schlüters tid.indd 15\nrelationerne mellem fortid og nutid. Det har været en fornøjelse at deles om den fælles glæde ved vores fag og vores interesse for politik. Ligesom jeg skrev afsnit i bogen om Anker Jørgensens tid, har Thorsten også bidraget med afsnit i Poul Schlüters tid. Jeg takker Thorsten varmt for vores samarbejde og hans flotte bidrag til denne bog. Som Thorsten Borring Olesen også redegjorde for i sit forord til Anker Jørgensens tid, har det været vores ambition at lave en nænsom fornyelse af den genre, som forgængerne Svend Thorsen og Tage Kaarsted grundlagde med deres fire bind om dansk politik 1848-1972. Deres bind er tæt fokuseret på regeringsførelsen og den politiske proces omkring Rigsdagen og senere Folketinget med ganske udfoldede biografier af de enkelte ministre. Vi har ikke fuldstændig brudt med traditionen, men har, hvor vi syntes det relevant, sat det politiske liv i relation til mere generelle samfunds- og kulturudviklinger i Danmark og i udlandet. Forståelsen af ’det politiske’ er for vores vedkommende en anden. Hvor Thorsen og Kaarsted i højere grad så det politiske liv som selve drivkraften i samfundsudviklingen, ser vi det også som en afspejling af samfundsudviklingen. Som et kulturelt fænomen, om man vil, der er præget af udviklinger, som den politiske magtudøvelse nok kan være med til at forme, men også selv er et resultat af. Takket været PFA’s gavmilde donation vil De danske ministerier 1972-1993 også blive formidlet på vor hjeminstitution, Aarhus Universitets, formidlingsplatform danmarkshistorien.dk. Her vil man i leksikalt format, altså i kortere form, kunne læse om dansk politik i perioden, ligesom en række kilder, der belyser det politiske liv og samfundsudviklingen, vil blive publiceret til brug for uddannelsesinstitutioner og den almindeligt interesserede bruger. Bogen bygger først og fremmest på studier af samtidigt, skriftligt kildemateriale fra centraladministrationen, de politiske partier og faglige organisationer. Ministermødereferaterne og koordinationsudvalgets materiale i Rigsarkivet har været særdeles givende kildemateriale. Det samme gælder arkivalierne i de enkelte fagministeriers arkiver. Her viste Finansministeriets arkiv sig særlig interessant i kraft af ministeriets stigende betydning i 1980’erne. Referaterne af møderne i de tre store partiers folketingsgrupper har givet et uvurderligt indblik i tidens politiske proces. Der er god grund til at takke for den åbenhed, som Det Konservative Folkeparti, Venstre og Socialdemokratiet har vist ved at give adgang til gruppemødeprotokollerne. Desværre viste det sig ikke muligt at opdrive Det Radikale Venstres gruppeprotokol for perioden trods henvendelser til partiets folketingsgruppe og ledende personer i partiets organisation fra dengang. Desuden er samtidige aviser og TV-udsendelser, især Danmarks Radios TV-Avis, blevet anvendt. Den righoldige erindrings- og selvbiografiske litteratur skrevet af periodens ledende politikere er også blevet anvendt. Tidens politiske liv er desuden blevet dækket i en række biografier skrevet af generationen af journalister, der så at sige voksede op med og formedes fagligt af deres dækning af Schlüters regeringer. Disse journalister gik\n16 | DE DANSKE MINISTERIER 1972-1993 – DE L 2\nPoul Schlüters tid.indd 16\ntæt på den politiske proces. Omkring et tiår senere kom mange af dem så tæt på den, at de blev en del af den ved at blive spindoktorer for det nye årtusindes mest centrale politiske aktører. Disse biografier begyndte at udkomme i begyndelsen af 1990’erne og udgjorde dengang et nybrud i litteraturen om dansk politik. Med først og fremmest amerikansk inspiration gik de tæt på ikke kun den politiske gerning, men også på politikeren som menneske og privatperson. Det så man meget sjældent i 1970’erne og årtierne før. I flere tilfælde er biografiernes kvalitet og lødighed efter min vurdering højere, end de nogle gange effektsøgende journalistiske greb lader ane. Der er generelt tale om godt håndværk med solid brug af som oftest ’levende’ kilder og aviser. Mange af dem svækkes dog af deres ugennemsigtige kildegrundlag, herunder den udbredte brug af anonyme kilder. Specielt problematisk er det i de tilfælde, hvor læseren, der er i besiddelse af særlig indsigt, kan se, at den biograferede person optræder som anonym kilde i biografien om sig selv. De nyere, amerikansk inspirerede biografier holdes i visse miljøer ud i strakt arm. Der er eksempler på politikere, der fordømmer genren, og der findes også faghistorikere, som rynker på næsen af dem. En del af kritikken handler om, at der angiveligt krydses en usynlig grænse ved at gå tæt på den biograferede persons privatliv. Det sker måske også i visse tilfælde, men man bør anerkende, at grænsen er svær at trække. Politik bedrives jo af hele mennesker, og privatlivet kan i visse situationer spille en politisk rolle. Som historiker har jeg ikke nogen særskilt interesse i politikernes privatliv, men i visse tilfælde spiller privatlivet faktisk en rolle. Nogle gange også en betydelig rolle. Privatøkonomiske overvejelser spillede således efter alt at dømme en rolle for finansminister Henning Christophersens afsked med dansk politik i 1984 til fordel for posten som EF-kommissær. I tilfældet Lone Dybkjær og Poul Nyrup Rasmussen kan man ikke forholde sig til den politiske historie og relationen til Svend Auken uden at medtænke, at de, ifølge litteraturen, dannede par fra slutningen af 1987. Særligt i mødet med arkivernes lukkede kilder i forholdets tidlige fase, før det blev kendt af offentligheden, kan man ane en betydning af forbindelsen, som hidtil ikke har været kendt. Men også kun ane, for de skriftlige kilder fortæller aldrig hele historien – og slet ikke i dette tilfælde. Her er historikerens forsigtighed derfor en dyd, men den må ikke kamme over i naivitet og berøringsangst. Selvom ikke alle kan nævnes, knytter den største glæde ved at skrive et forord sig til det at takke dem, som har hjulpet på forskellig vis. Jeg vil gerne takke de studerende på det såkaldte ’kildenært emne’ på historiestudiet ved Aarhus Universitet i 2015, 2017 og 2018. De har fulgt Thorstens og min undervisning i dansk politik 1972-93 med entusiasme og vist bogprojektet en rørende interesse. Deres medleven i projektets tilblivelse har i sig selv virket ansporende. Desuden har jeg også lært en del af dem. Det er en daglig glæde at være en del af universitetets forskningsbaserede undervisning. Der skal\nPoul Schlüters tid.indd 17\nogså gå en tak til vores samarbejdspartnere på danmarkshistorien.dk Anne Sørensen, Mette Frisk Jensen, Rosanna Farbøl og Astrid Elkjær Sørensen. Med sin omhyggelige billedredaktion har især Rosanna været behjælpelig med selve bogen. Desuden vil jeg takke alle kollegerne på Historisk Afdeling ved Aarhus Universitet. Selv om det er en travl arbejdsplads, har det aldrig skortet på et ’hvordan går det?’ og også tid til at stoppe op og lytte, hvis svaret lige dén dag var længere end ’godt’, ’tjah’ eller det, der var værre. En særlig tak skal lyde til afdelingsleder Niels Brimnes, der har været hensynsfuld, omsorgsfuld og støttende på så mange måder. Aarhus Universitet skal også takkes for at have medfinansieret projektet. Jeg skylder desuden tak til de arkiver og biblioteker, som er blevet benyttet i forbindelse med projektet. Det gælder Folketingets Bibliotek og Arkiv og dets tidligere leder Hanne Rasmussen, samt Arbejderbevægelsens Bibliotek og Arkiv og dets arkivar Jesper Jørgensen. Kenneth Sørensen på Venstres arkiv i Søllerød takkes også for sin hjælpsomhed. Rigsarkivets personale har også været til stor hjælp, især arkivar og forsker Anne Lif Jacobsen. Derudover har vores eget institutbibliotek i Nobel Parken samt Esbjerg Hovedbibliotek ydet stor hjælp. I forhold til projektets forskningsmæssige del skal der lyde en meget stor tak til vores entusiastiske studentermedhjælpere. Deres dygtighed samt deres evne til at arbejde selvstændigt og ’tænke med’ projektet har imponeret og glædet mig hele vejen igennem. De har ikke kun bidraget med at indhente materiale. De har også i flere tilfælde selvstændigt løst afgrænsede forskningsopgaver. Desuden har de kommenteret manuskripter og givet gode idéer og perspektiver. Det har været en ægte fornøjelse at arbejde med dem. Takken går til: Kristina Møller Andersen, Søren Pietsch-Thomsen, Joan Hald, Pelle Mortensen, Jeppe Fallesen og Max Odsbjerg Petersen. Jeg vil også gerne takke forskningsleder Rasmus Mariager og journalist Poul Smidt for at have læst og kommenteret dele af manuskriptet. Desuden har professor Marlene Wind, professor emeritus Niels Thygesen samt seniorrådgiver Jan Høst Schmidt og fhv. direktør ved EU-Kommissionen Niels Jørgen Thøgersen været behjælpelige med oplysninger om Henning Christophersens tid som EF-kommissær. En tak skal også gå til en række af datidens politikere og embedsmænd, som har stillet op til interviewsamtaler, der kunne supplere det skriftlige kildemateriale. Det gælder Anders Eldrup, Hans Engell, Uffe Ellemann-Jensen, Bertel Haarder og Mogens Lykketoft. Desværre viste det sig ikke muligt at få et interview med Poul Schlüter før bogens udgivelse. Jeg takker desuden Gads Forlag og især redaktionschef Henrik Sebro for fremragende og inspirerende samarbejde gennem hele processen. Desuden vil jeg takke redaktør Grethe Jensen, som har udført et kæmpe arbejde og vist imponerende overblik.\n18 | DE DANSKE MI NISTERIER 1972-1993 – DEL 2\nPoul Schlüters tid.indd 18\nFørst og fremmest skal min familie dog takkes for evnen til hele vejen igennem at leve med mit arbejde med Poul Schlüters tid. Det gælder i den dobbelte betydning af det at ’leve med’. Dels for deres medleven i form af interesse for og engagement i mit arbejde med at beskrive og forstå dansk politik i Schlüters periode. Dels for deres evne til at affinde sig med mange års travlhed. Derfor tak til mine børn, Peter Andreas, Hans Kristian og Johanne Elise. Og tak til min hustru, Stine, for aldrig svigtende støtte, og fordi hun ligesom jeg finder historie og politik vigtigt. Bogen er tilegnet hende. Niels Wium Olesen, den 27. september 2018\nPoul Schlüters tid.indd 19\nPoul SchlĂźters tid.indd 20\nMinisteriet Poul Schlüter I 10.9.1982-10.9.1987\nPoul Schlüters tid.indd 21\nOpslag forrige side: Ministeriet Poul Schlüter I i 1982. I forreste række ses fra venstre økonomiminister Anders Andersen, finansminister Henning Christophersen, statsminister Poul Schlüter, udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen og justitsminister Erik Ninn-Hansen. På de to næste trappetrin er det fra venstre landbrugsminister Niels Anker Kofoed, kirkeminister Elsebeth Kock-Petersen, fiskeriminister Henning Grove, boligminister Niels Bollmann, arbejdsminister Grethe Fenger Møller, indenrigsminister Britta Schall Holberg og energiminister Knud Enggaard. På de tre øverste trappetrin ses fra venstre minister for offentlige arbejder Arne Melchior, industriminister Ib Stetter, forsvarsminister Hans Engell, socialminister Palle Simonsen, kulturminister Mimi Jakobsen forrest og skatteminister Isi Foighel bagest, derefter miljøminister og minister for nordiske anliggender Christian Christensen, grønlandsminister Tom Høyem og undervisningsminister Bertel Haarder. Mydtskov Foto\nPoul Schlüters tid.indd 22\nGenopretningspolitik, 1982-84 Fredag den 10. september 1982 dannede Det Konservative Folkeparti, Venstre, Centrum-Demokraterne og Kristeligt Folkeparti en mindretalsregering baseret på 65 medlemmer af Folketinget. Med Poul Schlüter i spidsen for Firkløverregeringen, som den blev kaldt straks fra sin fødsel, fik Danmark sin første konservative statsminister siden Systemskiftet i 1901. Dette – og det i øvrigt usædvanlige i en borgerlig regering i Danmark – blev nævnt flere steder i mediebilledet. Blandt andet samme aften i TV-Avisens 19.30-udsendelse, der ganske naturligt var forlænget med 10 minutter og næsten kun omhandlede regeringsskiftet. Amalienborg Slotsplads den 10. september 1982: Finansminister Henning Christophersen og statsminister Poul Schlüter samler de kastede mønter op for at putte dem i statskassen. En spareregering – med sans for kommunikation – var trådt til. Foto: Kim Agersten, Ritzau Scanpix\nM in isteriet Poul Schlü ter I |\nPoul Schlüters tid.indd 23\nTV-Avisens første indslag var en reportage fra Amalienborg, hvor den 21 mand store regering i strålende septembersol stod opstillet foran porten ved siden af dronningens palæ til ære for presse- og TV-fotograferne og de omkring fem hundrede fremmødte borgere. Schlüter var flankeret af arbejdsminister Grethe Fenger Møller og kulturminister Mimi Jakobsen og disse igen af finansminister Henning Christophersen og udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen. De to sidste var nummer to og tre i ministerrangfølgen. Da en række af de fremmødte borgere kastede mønter frem på brolægningen foran den opstillede regering, bukkede både Schlüter og Christophersen sig ned og samlede dem op. Statsministeren gav demonstrativt sine mønter til finansministeren, ”regeringens overspareminister”, som indslagets speaker sagde. Der blev smilet bredt og grinet højlydt. Optrinnet gav indtryk af en regering, der gerne ville fremstille sig selv som såre bevidst om de alvorlige økonomiske problemer, landet stod i. Befolkningen måtte forstå, at ministrene ville spare på statshusholdningen, arbejde hårdt for det og på ingen måde var for fine til at bukke sig ned efter selv småpenge, hvis de bare endte i statskassen. Tilmed foregik det med godt humør, en optimistisk attitude og med statsministeriel lovning på, at ”det skal være lettere at være dansker”, som Schlüter formulerede det med sin karakteristiske flair for slogans. Dermed var optrinnet også et forvarsel om en regering, der var optaget af og – i højere grad end sine forgængere – mestrede den politiske kommunikation i et moderne mediesamfund. Landets økonomiske og politiske vanskeligheder var da også til at få øje på for enhver. Jyllands-Postens leder talte ligefrem om ”de største problemer, nogen dansk regering har stået over for siden Anden Verdenskrigs afslutning.”1 Arbejdsløsheden var på over en kvart million, og underskuddet på betalingsbalancen var på 19 mia. kr. Statens gæld for 1982 var beregnet til 275 mia. kr., og rentebetalingen af den udenlandske del af denne gæld udgjorde mere end halvdelen af betalingsbalanceunderskuddet. Oliekriser, devalueringer og lønudviklingen havde presset den danske inflation op på over 10 pct., og den lange rente op på 20 pct. Underskuddet på statsfinanserne var på 52 mia. kr. ud af et budget på 211 mia. og forventedes at stige til 75 mia. i 1983, altså omkring en tredjedel af det samlede budget.2 Blandt OECD-landene var Danmark det land i verden, hvor det statslige underskud var vokset kraftigst siden slutningen af 1970’erne, og kun Italien havde et større underskud. I medierne blev der jævnligt talt om statsbankerot med historiske henvisninger til 1813. Hvad næsten værre var, gjorde man det også i udlandet. Senest havde det franske nyhedsbureau AFP den 3. september underholdt den samlede verdensoffentlighed om muligheden. Det rejste tvivl om Danmarks fremtidige kreditværdighed. De økonomiske problemer var sammenvævede, hvad der gjorde dem så meget desto sværere at løse. Parlamentarisk var situationen for den nye mindretalsregering\n24 | DE DA N SKE MINISTERIER 1972-1993 – DE L 2\nPoul Schlüters tid.indd 24\nogså vanskelig. Den hvilede på et flertal af firkløverpartierne samt Det Radikale Venstre og Fremskridtspartiet, som tilsammen gav 90 mandater. Men Fremskridtspartiet blev anset for uberegneligt og havde ikke givet lovning på samarbejde. Hvordan Socialdemokratiet ville reagere i sin nye rolle som oppositionsparti, havde regeringen heller ikke noget klart billede af. Det vidste Socialdemokratiet sådan set heller ikke selv.3 Ved den traditionelle ’overdragelse af forretningerne’ i Statsministeriet holdt først den afgående statsminister tale, siden den tiltrædende Schlüter. Uden tvivl med de gevaldige økonomiske og politiske problemer i baghovedet sagde Schlüter henvendt til Anker Jørgensen, at han ikke ville ændre på indretningen i statsministerkontoret, da han regnede med, at hans efterfølger ville hedde Jørgensen. Sin hustru, Lisbeth, havde Schlüter et par dage tidligere betroet, at ”jeg aner ikke, om det hele kan holde til nytårsaften”.4 I den konservative folketingsgruppe havde han også dæmpet optimismen med en forudsigelse af valg inden et halvt år. Blandt medlemmer af den socialdemokratiske gruppe ytredes tilsvarende forventninger, om end Anker Jørgensen manede til ro med en bemærkning om, at den fremtidige borgerlige regering kunne vise sig af længere varighed, end man regnede med. Mest positiv var Det Radikale Venstres leder, Niels Helveg Petersen, som over for sin gruppe spåede, at ”Schlüter bliver sensationel[t] god”.5 Den schlüterske ydmyghed ved overdragelsesforretningen i Statsministeriet var dog den eneste gang i forbindelse med regeringsskiftet, at statsministeren offentligt antydede tvivl om regeringens levedygtighed. Tværtimod præsenterede regeringen og regeringslederen sig meget handlekraftigt såvel i den skriftligt udsendte tiltrædelseserklæring som på pressemødet på selve tiltrædelsesdagen. Da en journalist på pressemødet spurgte, hvorfor udlandet skulle have tillid til regeringens erklærede mål om ikke at devaluere kronen, svarede statsministeren med en optimisme og kækhed, der skulle blive et kendetegn for ham: ”Hvis udlandet endnu i eftermiddag ikke måtte have erhvervet sig tillid til den nye regering, så vil jeg anbefale udlandet at skynde sig med at få det.”6 Dermed var stilen lagt for Firkløverregeringens første valgperiode, frem til Schlüter udskrev valg i december 1983. Trods et vanskeligt sammensat Folketing blev det en regering, der i imponerende grad fik en barsk og gennemgribende økonomisk reformpolitik forhandlet igennem i Folketinget. Det skete under nervepirrende afstemninger, hvor udfaldet tit ikke stod klart, før stemmerne var talt op. Det Radikale Venstre bakkede ganske vist loyalt op om reformpolitikken, men Fremskridtspartiet slog sig i tøjret, og Socialdemokratiet sad med korslagte arme og ventede på, at regeringen faldt. Imens demonstrerede fagbevægelsen højlydt mod regeringsindgreb i overenskomsterne og velfærdsforringelser. Men regeringen kom igennem med sin politik og faldt ikke. Den parlamentariske\nPoul Schlüters tid.indd 25\ntumult og protesterne bekræftede blot, at der var dækning for Schlüters optimisme, og at den postulerede handlekraft var mere end blot facade. Den økonomiske reformpolitik havde sin tydelige positive virkning på de økonomiske nøgletal, og effekten blev forstærket af gode internationale konjunkturer. Schlüter og hans regering var en succes, og meningsmålingerne bekræftede det. Et triumftog kunne det dog ikke kaldes, alene fordi det var en regering, der næsten dagligt måtte kæmpe for sit liv i folketingssalen. Men også fordi Firkløveret uventet løb ind i en række nederlag i udenrigs- og sikkerhedspolitikken, hvor den flere gange blev stemt ned vedrørende NATO’s atomvåbenpolitik. Det skete, fordi Det Radikale Venstre nok var regeringsloyalt i den økonomiske politik, men i NATO-politikken svingede over og dannede et såkaldt ”alternativt flertal” med Socialdemokratiet og venstrefløjen. Regeringen blev imidlertid siddende trods Folketingets underkendelse af dens NATO-politik. Slet ikke uanfægtet, men dog siddende. Det var helt uhørt i dansk parlamentarisk historie, at regeringen accepterede nederlag på vigtige politikområder, og et sådant var udenrigs- og sikkerhedspolitikken umiskendeligt. Regeringen begrundede den usædvanlige praksis med, at dens hovedprioritet var den økonomiske politik, og at den derfor var villig til at acceptere nederlag på udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Den gennemgribende økonomiske reformpolitik og accepten af nederlagene i NATO-politikken satte overskriften for Schlüter-regeringens første valgperiode: viljen til at regere.\nBorgerlig samling i firkløveret Betegnelsen ’firkløveret’ gled ind i den politiske sprogbrug i 1978. Samarbejdet blev officielt, da Venstres fungerende formand, Henning Christophersen – han var endnu ikke valgt af medlemmerne efter Poul Hartlings udtræden af dansk politik i 1978 – og formanden for partiets folketingsgruppe, Ivar Hansen, den 9. maj 1978 sendte de tre andre partier en i pressen offentliggjort invitation til at holde en række møder om ”spørgsmål af fælles interesse”. Invitationen blev samme dag positivt modtaget.7 Af de to Venstrepolitikere var det Ivar Hansen, der var mest lun på samarbejdet.8 Samarbejdet blev imidlertid kort, da Anker Jørgensen lykkedes med at splitte ”det borgerlige sammenrend”, som han uelskværdigt kaldte det, ved efter forhandlinger med Henning Christophersen at danne SV-regeringen i august 1978. CD og Kristeligt Folkeparti indledte samarbejde med denne regering, mens Det Konservative Folkeparti stod skuffet tilbage og dets leder, Poul Schlüter, med en følelse af at være blevet forrådt. Det var ikke længere end et par måneder siden, at han havde genoplivet den gamle tanke om at slå Konservative og Venstre sammen til ét parti.9 Mistillid og ærgrelser Konservative og Venstre imellem blev dog lagt til side til\n26 | DE DANSKE MI NISTERIER 1972-1993 – D EL 2\nPoul Schlüters tid.indd 26\nfordel for pragmatisk samarbejde. I december 1981 gik de to partier til valg på den i november med fuld musik offentliggjorte VK-plan, der anbefalede offentlige besparelser og erhvervsfremmende tiltag. Venstres finanspolitiske ordfører, Bertel Haarder, og politisk ordfører for De Konservative Palle Simonsen var planens penneførere. Navnet VK-planen var næppe tilfældigt valgt. Tilbage i 1959 havde de to partier præsenteret et fælles udspil med samme navn. Det rummede betydelige offentlige besparelser og løfter om store skattelettelser, og det lagde ikke skjul på sin principielle modvilje mod udviklingen i retning mod en velfærdsstat. VK-planen af 1959 regnes for det sidste, men forgæves borgerlige forsøg på at stoppe velfærdsstatens udvikling, inden 1960’ernes gyldne årti reelt gjorde det politisk umuligt at åbne borgernes øren for sådanne synspunkter. Planen led dog en krank skæbne ved folketingsvalget i 1960, som den socialdemokratiske statsminister Viggo Kampmann i stedet vandt stort under sloganet ”gør gode tider bedre”.10 Med den skæbne for 1959-planen in mente forekom det modigt, næsten trodsigt, at give 1981-planen samme navn. På afstand af begivenhederne må man dog konkludere, at V og K var heldigere med deres plan i 1981, end de var i 1959, fordi krisebevidstheden nu var en anden. Men også i 1981 mødte synspunkterne modstand i dele af vælgerkorpset, som omfavnede velfærdstankegangen. I tilfælde af flertal bag 1981-planen efter valget ville partierne danne en VK-regering. De to partier svarede ikke på pressens vedholdende spørgsmål om, hvem der i givet fald skulle være statsminister, Christophersen eller Schlüter, men CD og Kristeligt Folkeparti tilsagde en VK-regering støtte.11 Flere af VK-planens specifikke besparelser blev på Venstres initiativ inddraget i finanslovsdebatten i efteråret 1981. Forslaget om betaling for patientmad på sygehusene blev i valgkampen udsat for voldsom kritik af Socialdemokratiet, der med gravalvorlig mine spurgte, om det også gjaldt sondemad. Som journalisten Hans Mortensen skriver, var det et ”spørgsmål, der aldrig blev helt klart besvaret”.12 Venstre stod i høj grad for skud i valgkampen, og selv om Socialdemokratiet måtte inkassere en mandattilbagegang på ni, kunne partiet glæde sig over Venstres tab på to. I valgkampens debatter om besparelser lå Det Konservative Folkeparti i læ af Venstre, mens Schlüter plejede sit image som en samlende og ledende figur i den borgerlige lejr, uplettet som han var af det mislykkede samarbejde med Socialdemokratiet i SV-regeringen. Valget gav Det Konservative Folkeparti endnu en valgsejr og en mandatfremgang på fire oven i de syv, der var vundet i 1979. Venstre tabte to mandater og ramte et historisk lavpunkt med en folketingsgruppe på 20. Mens Venstre som den borgerlige sides største parti i 1978 havde haft initiativet, voksede De Konservatives og Schlüters pondus med fremgangen. Ved dronningerunden pegede CD og Kristeligt Folkeparti på Henning Christophersen som forhandlingsleder, blandt andet i kraft af at Venstre gennem nogen tid havde\nPoul Schlüters tid.indd 27\nkurtiseret Erhard Jakobsen, hvis sofa i hjemmet i Bagsværd havde opnået status som uofficielt forum for centrale politiske forhandlinger i det borgerlige Danmark. Trods positionen som den borgerlige sides største parti og til trods for, at Det Radikale Venstre havde til hensigt at pege på Schlüter, måtte De Konservative se sig udmanøvreret, hvorfor de også endte med at pege på Christophersen. Uden ærgrelse var det dog langtfra.13 Angiveligt havde Christophersen skriblet en ministerliste for en borgerlig regering ned, hvor Schlüter – ligesom i Hartlings påtænkte regering i 1975 – skulle have været udenrigsminister. Da den radikale Niels Helveg Petersen ikke ville pege på Christophersen, blev Anker Jørgensen forhandlingsleder og kunne danne endnu en mindretalsregering lige før jul 1981. Denne gang endnu svagere end de tidligere, hvad der var fuld opmærksomhed på i VK-lejren.14 Forløbet af de frugtesløse borgerlige bestræbelser efter valget i 1981 antyder nogle relationer, som i sommeren 1982 fik afgørende betydning for dannelsen af Firkløverregeringen. Mens Helveg Petersen i stigende grad mistede tilliden til Socialdemokratiet og Anker Jørgensen, havde han og Schlüter over årene 1979-82 udviklet et politisk fortrolighedsforhold, som i foråret 1982 blev til et regulært personligt venskab. Schlüter vurderede, at De Radikale var den afgørende brik i forhold til at bestemme, om en regering skulle ligge til venstre eller til højre for midterlinjen. Dansk parlamentarisk historie siden 1924 underbyggede den vurdering.15 I marts 1982 foreslog Schlüter temmelig spontant en flertalsregering af Socialdemokratiet, Konservative og Venstre, hvad der dagen efter resolut blev skudt ned af Christophersen og skabte betydelig misnøje hos de to juniorpartnere i firkløveret. Erhard Jakobsen betegner stemningen mellem firkløverpartierne i foråret 1982 som ”kølig” og præget af mistanken om, at Schlüter pønsede på at danne regering med Socialdemokratiet.16 Uenighederne på den borgerlige side var dog ikke slut hermed. Den 24. april 1982 bekendtgjorde det konservative repræsentantskabsmøde, at partiet ikke ville medvirke til en borgerlig regeringsdannelse, medmindre Poul Schlüter skulle være dens statsminister. Det blev i pressen udlagt som en sprængning af samarbejdet med Venstre.17 Iagttagende Anker Jørgensens stadig større problemer op mod sommeren 1982 pålagde Schlüter allerede i begyndelsen af juni den konservative folketingsgruppe at være klar til et regeringsskifte. I påkommende tilfælde var en flertalsregering inkluderende Socialdemokratiet at foretrække – i praksis en bred samlingsregering, som man kender fra regulære nationale krisesituationer. Var en sådan ikke mulig, var en smal VK-regering at foretrække frem for en firkløverregering, mente partilederen. Gruppen blev sendt på sommerferie med partilederens formaning om at være aktive i debatten i løbet af sommeren.18 Venstres folketingsgruppe synes ikke i samme grad at have været inddraget i drøftelserne af den højspændte politiske situation hen over sommeren 1982. De strategiske\n28 | D E DA NSKE MI NISTERIER 1972-1993 – D EL 2\nPoul Schlüters tid.indd 28\novervejelser blev overvejende foretaget i en snæver kreds bestående af partiformand Christophersen, politisk ordfører Ellemann-Jensen og finansordfører Haarder, lejlighedsvis suppleret af erfaringsballast i form af Anders Andersen.19 I løbet af august 1982 holdt Venstre og Konservative sig ikke tilbage med kritik af Anker Jørgensens bestræbelser på at finde en farbar vej ud af de politiske problemer. Kritikken blev forstærket, da De Radikale efter et sommergruppemøde på Langeland den 12. august sagde nej til Anker Jørgensens tilbud om at indtræde i regeringen. Poul Schlüter advarede Anker Jørgensen mod at fortsætte den hidtil praktiserede linje og lod ham forstå, at ”oppositionen helt naturligt ønsker at bringe regeringen til fald”.20 Rentebeskatning af pensions- og forsikringsformuer samt en fortsættelse af den automatiske dyrtidsregulering var uantagelig for V og K, og de offentlige besparelser blev betegnet som alt for små. Finansminister Knud Heinesens finanslovsforslag for 1983 blev kaldt et ”sminket regnskab” med påstand om, at underskuddet på de offentlige finanser samt de forudsete årlige stigninger i det var sat alt for lavt. Anklagen blev først fremført af unavngivne politikere fra oppositionen, senere af Christophersen, som også blev bakket op af flere økonomer, heriblandt, belejligt nok, Dansk Metals cheføkonom, Steffen Møller. Der var også noget om snakken, for Finansministeriets Budgetdepartement vurderede i et internt notat, at de forventede stigninger ville blive omkring 20 mia. kr. og ikke de 15, som finanslovsforslaget angav.21 Trods buldrende valgtrommer i pressen havde Schlüter allerede den 12. august over for den konservative folketingsgruppe forudsagt, at regeringen næppe ville udskrive valg, da den med sin fra alle sider sønderskudte politik ikke havde noget at gå til valg på. Det drejede sig derfor om at få den til at falde på den for den borgerlige side mest effektive måde.22 Den 20. august gav han sin første offentlige opfordring til, at regeringen skulle gå af, så der kunne dannes en flertalsregering.23 En sådan tænktes at være en SKV-regering, men forhandlingerne herom kom aldrig ordentligt i gang.24 Ingen troede rigtig på det; ingen orkede rigtig. Resultatet blev, at Anker Jørgensen gik af kl. 18.30 den 2. september 1982.\nSchlüter griber initiativet Anker Jørgensens demission var ikke uventet. I den konservative gruppe drøftedes muligheden herfor om formiddagen, før den var en realitet. I sin indledende redegørelse for situationen angav Schlüter to muligheder: Enten en SK-regering eller en firkløverregering, hvor han anså det sidste som mest sandsynligt, men eksplicit afstod fra en vurdering af, hvad var bedst. Flere gruppemedlemmer advarede mod en SK-regering. Konservative ville blive betragtet som forrædere af deres vælgere og i øvrigt blive kvalt i samarbejdet. Ib Stetter krævede, at Venstre skulle med, hvis Konservative skulle indgå\nPoul Schlüters tid.indd 29\ni en regering, som Socialdemokratiet stod i spidsen for. En firkløverregering var han ikke tilhænger af; en SKV-regering var hans foretrukne konstellation. Socialdemokratiet skulle holdes til ansvaret, betonede han. Henning Dyremose ønskede en KV-regering, der skulle samarbejde med Socialdemokratiet; Fremskridtspartiet betragtede han som ubrugeligt. Bernt Johan Collet omtalte en firkløverregering som regulær ”pest”, en SK-regering som ”kolera”. I betragtning af mødets forløb konkluderede Schlüter overraskende, at gruppen var enige, og at det var ”behageligt for os”. Nogen opfordring til at søge en firkløverregering dannet havde han på ingen måde fået. Men den upræcise konklusion havde måske givet ham lidt manøvrerum og eventuel absolution på basis af hans lederstatus, hvis han efter forhandlingerne skulle komme hjem med en firkløverregering.25 Modviljen hos visse konservative mod en firkløverregering og præferencen for en KV-regering skyldtes dels vurderingen af, at en KV-regering ville være mere manøvredygtig, dels at et firkløver ville styrke V over for K i det interne samarbejde, fordi Venstre havde tættere kontakt til CD og Kristeligt Folkeparti. Efter at have besluttet sig for at træde tilbage uden at udskrive valg, men endnu inden beslutningen var offentliggjort, indkaldte Anker Jørgensen Schlüter til et fortroligt møde i Statsministeriet kl. 16. I samtiden bibeholdt de to mødedeltagere fortroligheden og lod ikke noget sive til pressen om samtalens forløb. Anker Jørgensen har dog efterladt et referat af mødet i sit arkiv. Børsen-journalisten Kurt Boelsgaard har også skrevet om mødet et par år efter, det fandt sted, tilsyneladende efter at have talt indgående med mindst én af deltagerne, antagelig Schlüter. Der var ingen dagsorden for mødet, og trods Jørgensens referat og Boelsgaards fremstilling af det fortoner formålet sig i det dunkle. Selv i Jørgensens ellers udførlige referat forekommer meningen med begge politikeres udtalelser også uklar; formentlig var de bange for at blotte sig. Hertil kom de fundamentalt forskellige interesser, de havde. Som den, der var på vej ud, ønskede Anker Jørgensen ikke at binde sig og sit parti for fremtiden. Det var jo selve formålet med at smide regeringsansvaret fra sig. Som den, der var på vej ind, var Schlüters interesse ikke at støde Folketingets største parti længere væk end nødvendigt. Så meget kan dog konstateres om mødet: Det forløb som en diplomatisk følen hinanden på tænderne. Begge ønskede at parkere en SK-regering som en umulighed. Personligt var Schlüter nok ikke helt uinteresseret i en SK-regering, men efter gruppemødet om formiddagen vidste han, at han ikke havde styrke til at sælge idéen til gruppen. Schlüter udtrykte også skepsis over for en firkløverregering. Han foretrak en KV-regering, men var på den anden side også interesseret i at afsøge Socialdemokratiets samarbejdsvilje. Måske endda afsøge, om denne rakte så langt, at det senere kunne komme på tale at danne regering sammen. Jørgensen afviste denne mulighed. Formentlig fordi stemningen i partiet ikke var til samarbejde med de borgerlige, men derimod til at være tilskuere til deres fald. Uudtalt lå det i luften, at Jørgensen ved indkaldelsen til\n30 | DE DA NSKE MI NISTERIER 1972-1993 – DE L 2\nPoul Schlüters tid.indd 30\nmødet velsignede Schlüter som leder af en kommende borgerlig regering og ville give ham og den en fair chance. Anker Jørgensen gik herefter til pressemøde og meddelte regeringens afgang. Schlüter lod straks pressen vide, at mødet havde været holdt.26 Schlüter og Christophersen mødtes om aftenen i TV-byen for at medvirke i et direkte dobbeltinterview i TV-Avisens 19.30-udsendelse. Det var ikke ligefrem noget reklamefremstød for en borgerlig regering, de leverede. Trods ihærdige bestræbelser på at bevare den kontrollerede facade kunne det ikke skjules, at de kæmpede benhårdt om forhandlingslederrollen i dronningerunden og dermed også statsministerposten. Schlüter gjorde dygtigt brug af mødet med Anker Jørgensen, ”en fortrolig og alvorlig samtale”, som han betegnede den. Med ansigtet lagt i passende alvorlige folder betonede han, at han derfor naturligvis ikke kunne referere fra samtalen med den nu kun fungerende statsminister Jørgensen. Schlüter lignede en statsmand; Henning Christophersen en, der først og fremmest gerne ville være det. Efter interviewet tog begge ledere tilbage til Christiansborg, hvor Schlüter mødtes med sine nærmeste, Stetter og Erik Ninn-Hansen, Christophersen med sine, formentlig Ellemann-Jensen og Haarder.27 Kampen om statsministerposten var gået ind i sin afgørende fase. I løbet af dagen summede Christiansborg af rygter om, at Folketingets formand, Svend Jakobsen, skulle være forhandlingsleder. Selv om aviserne dagen efter var fulde af spekulationer om Jakobsens mulige rolle som forhandlingsleder, var der dog ikke tale om andet end netop rygter. Socialdemokratiet ville i opposition, ønskede ikke at blande sig og ville ikke pege på nogen ved dronningerunden. Jakobsen ønskede heller ikke selv rollen.28 I den konservative kreds, der mødtes om aftenen den 2. september, regnede man sig sikker på radikal støtte til, at Schlüter skulle udpeges som forhandlingsleder. CD og de kristelige var allerede afskrevet som Venstrestøtter. Derfor var Glistrup og Fremskridtspartiets indstilling afgørende. Schlüter og Simonsen mødtes med Fremskridtspartiets gruppeformand, Uffe Thorndahl, som orienterede om sin præference for Schlüter, men fra et parti, hvor stifteren, Mogens Glistrup, havde det afgørende ord, var det ikke til nogen endegyldig beroligelse.29 For at undgå at blive afpresset indrømmelser af den uberegnelige Glistrup allerede inden regeringen var dannet, afslog Schlüter på det bestemteste at mødes med Z-lederen. Derfor besluttedes det, at Stetter – der havde gode relationer til Glistrup – skulle tage en uformel samtale med fremskridtsmanden for at lodde stemningen. Nogen afklaring gav samtalen dog ikke. Stetter turde ikke presse for hårdt, og Glistrup holdt sine kort skjult. Senere mødtes partierne i en større kreds med hver sin ledelse. Heller ikke det gav nogen afklaring. Fremskridtspartiet meddelte, at det helst så, at V og K blev enige, og hvis det var uladsiggørligt, ville dronningen være den første uden for fremskridtsgruppen, der erfarede, hvem partiet ville pege på som forhandlingsleder.30\nPoul Schlüters tid.indd 31\nTo dronningerunder Fredag den 3. september oprandt med første dronningerunde. Her anbefalede Konservative, Venstre, CD, Kristeligt Folkeparti og Fremskridtspartiet, altså 91 mandater, at der burde dannes en flertalsregering. Venstre, CD og Kristeligt Folkeparti pegede på Christophersen som forhandlingsleder, i alt 40 mandater.31 Konservative, Det Radikale Venstre og Fremskridtspartiet pegede på Schlüter som forhandlingsleder, i alt 51 mandater. Socialdemokratiet undlod at pege på nogen, men Anker Jørgensen blev peget på af SF. VS pegede på advokat og medlem af Det Konservative Folkeparti Kristian Mogensen. Han var ganske vist ikke folkevalgt, men med sin nære tilknytning til dansk erhvervslivs top og især A.P. Møller-koncernen repræsenterede han den reelle magtelite i Danmark, mente partiet. Hvorfor så bruge stråmænd som f.eks. Schlüter, spurgte VS retorisk og rigeligt garneret med tidens venstrefløjshumor.32 Men heller ikke i det spørgsmål havde VS indflydelse. Matematikken var klar. Flest havde peget på Poul Schlüter, som dermed var forhandlingsleder med det opdrag at danne en flertalsregering. Schlüter orienterede sin gruppe om, at han ikke havde stor tiltro til muligheden for at danne en flertalsregering. Socialdemokratiet ville i opposition, og De Radikale næppe i regering med fremskridtsfolkene, som var den anden flertalsmulighed. ”Jeg tror ikke, de radikale vil kunne snuppe det,” var hans vurdering, som det foregående tiårs danske politik havde gjort ganske troværdig.33 Orienteringen var en pæn måde at sige, at det gjaldt om at få flertalsregeringen kørt i grøften, uden at det over for offentligheden – og kongehuset – så alt for bevidst og kynisk ud. Så man kunne komme videre. Schlüter mødtes først med det største parti, Socialdemokratiet, mandag den 6. september. Mødereferatet afdækker en række taktiske og strategiske overvejelser hos både Schlüter og modparten, som også blev antydet ved det tidligere omtalte fortrolige møde mellem Schlüter og Anker Jørgensen torsdagen før. Fra det afgående regeringsparti mødte nu Anker Jørgensen, Ritt Bjerregaard, Mogens Camre og Knud Heinesen. Mødereferatet, formentlig skrevet af Statsministeriets departementschef, Peter Wiese, er mærket ”strengt fortroligt”. En SKV-regering var næppe mulig nu, ræsonnerede Schlüter, men ”der kan komme en anden dag”, fortsatte han. Taget i betragtning, at Schlüter på De Konservatives gruppemøde fredagen før havde sagt, at ”man må regne med, at et valg kommer i løbet af et halvt år”, er det fristende at tage udsagnet bogstaveligt og tolke det som et ønske om at sikre sig et forhandlingsvilligt Socialdemokrati efter et valg. Der er dog nok snarere tale om, at Schlüter ved hjælp af en anerkendende attitude ville sikre sig forhandlingsvillighed fra Socialdemokratiet i indeværende valgperiode, ud fra en opfattelse af, at regeringen næppe kunne regne med Fremskridtspartiet som en stabil del af et borgerligt flertal. Endelig var det jo også hans pligt at afprøve muligheden for dannelsen af en bred flertalsregering. Anker Jørgensen kvitterede for Schlüters\n32 | DE DAN SKE MINISTERIER 1972-1993 – D EL 2\nPoul Schlüters tid.indd 32\nord med at give ham ret i det udsigtsløse i en SKV-regering, men også ved høfligt at forsikre, at det ”ikke var Socialdemokratiets ønske omgående at vælte en borgerlig regering … Vi farer altså ikke over jer lige med det samme.”34 Parterne havde spillet deres roller perfekt. Socialdemokratiet slap for ansvar, Schlüter havde fået plads til at gå videre med sit næste projekt, begge var enige om konklusionen. Der var lovet konstruktiv og imødekommende opposition i nogen tid, og mødet havde varet tilpas længe til, at den udenfor ventende presse måtte forstå, at man da i det mindste havde prøvet. Flertalsmuligheden var havareret som planlagt, inden de øvrige partier overhovedet var mødtes med forhandlingslederen. Der skulle nu en ny dronningerunde til, men denne var kun en formalitet. Schlüter kunne kun få i opdrag at danne en borgerlig mindretalsregering. Derfor var Schlüters næste projekt efter mødet med Socialdemokratiet at blive enig med Venstre om en borgerlig mindretalsregering og – ikke mindst – afgøre, hvem der skulle være statsminister. Forinden mandagens første dronningerunde havde Schlüter brugt weekenden til at rydde marken for sten. Lørdag havde han besøgt Erhard Jakobsen. Under den uformelle samtale havde CD-lederen lovet ikke at blokere for Schlüter som statsminister – hvis da ellers V og K kunne blive enige. Søndag havde han opsøgt Christophersen, men Venstres formand var ikke til sinds at slå en handel af om statsministerspørgsmålet uden at have drøftet det med andre ledende Venstrefolk. De enedes i stedet om at drøfte det mandag aften på Christophersens kontor i en kreds af ledende personer fra hvert parti.35 På det mere end seks timer lange møde mandag aften troppede Schlüter, Ninn-Hansen, Simonsen og Stetter op for De Konservative. Venstre var repræsenteret af Christophersen, Ellemann-Jensen, Haarder og Anders Andersen. Forhandlingerne var hårde, hedder det i erindringslitteraturen.36 Stetter og Ninn-Hansen førte især ordet for De Konservative. Statsministerspørgsmålet blev taget op først. Som forhandlingsleder og manden, der havde bragt situationen så vidt, som tilfældet var, stod Schlüter stærkt. Med konservativ vilje til at tilgodese Venstre med vigtige ministerporteføljer lykkedes det at enes om Schlüter som statsminister. Næste spørgsmål var, hvem der skulle med i regeringen. Stetter og Ninn-Hansen fastholdt ønsket om en VK-regering, mens Venstre ønskede et firkløver. Palle Simonsen og Schlüter var mere lune på den idé end deres to partifæller. Schlüter så i øvrigt også en fordel i at få bundet Erhard Jakobsens retoriske energi til regeringsprojektet. Uden for regeringen kunne CD-lederen blive farlig. Forhandlingsbalancen var således i firkløverets favør, hvorfor det også blev beslutningen. Dernæst enedes man – med Christophersen og Simonsen som de aktivt forhandlende – om nogle centrale punkter i det politiske indhold. VK-planen skulle være det fælles grundlag for regeringen.37 Besættelsen af en række af de centrale ministerporteføljer aftaltes herefter, ligesom fordelingen mellem partierne blev besluttet. Konservative skulle have otte ministerposter, Venstre – trods seks mandater færre i Folketinget –\nPoul Schlüters tid.indd 33\nskulle ligeledes have otte. CD og Kristeligt Folkeparti skulle have henholdsvis fire og én ministerpost. De to mindre partier havde endnu ikke været inddraget i substantielle forhandlinger. Da mødet var slut, trådte deltagerne ud, og Henning Christophersen orienterede pressen om, at der skulle dannes en firkløverregering med Poul Schlüter som statsminister og ham selv som vicestatsminister, det sidste et plaster på såret og en nydannelse i dansk politik. På det konservative gruppemøde næste dags formiddag blev Schlüter modtaget med stående applaus. Det historiske vingesus var til at mærke. Schlüter skulle stå i spidsen for den første konservativt ledede regering efter Systemskiftet i 1901. Den vordende statsminister indledte mødet med at rette en personlig tak til Ib Stetter og Erik Ninn-Hansen. Sidstnævnte blev ovenikøbet tildelt ”hovedansvaret for, at dette lykkes”. Man skal bide mærke i, at Palle Simonsen ikke fik nogen personlig tak. Det skyldes, at Schlüter aldrig tvivlede på hans loyaliltet. Også en statsminister skal balancere magtforholdene i baglandet. Intentionen om at danne en firkløverregering – og ikke en KV-regering – blev meddelt til orientering. Ifølge mødereferatet havde ingen ud over partiformanden ordet.38 Også Venstre holdt gruppemøde tirsdag den 7. september om formiddagen. Her var der ikke meget vingesus. Christophersen skulle redegøre for et nederlag i form af tabet af statsministerposten. Han forklarede sig med kravet om hurtige beslutninger, for ”at CD og Kr. F.s nerver ikke skulle svigte”, samt at man ikke vidste, hvor Fremskridtspartiet ville stille sig i den næste dronningerunde, hvis V og K var uenige. Han formanede videre gruppen om at holde mund over for pressen. Regeringen skulle have ro til at komme på plads. På et spørgsmål fra gruppen bemærkede Christophersen, at han overvejede at modtage finansministerposten, da det kunne være svært for en udenrigsminister – i danske regeringer hyppigt nr. 2 i ministerrangfølgen – at deltage i den hjemlige debat. Her talte en mand af personlig erfaring. På et senere gruppemøde orienterede han gruppen om, at han havde indgået en aftale med Schlüter om, at denne afgav et af en statsministers stærkeste prærogativer, retten til egenhændigt at beslutte udskrivelse af valg. Vicestatsministeren skulle i givet fald være enig.39 Ikke en uvæsentlig klausul for en partileder, der ved efterhånden flere valg var gået markant tilbage, og for hvem meningsmålinger nok var imødeset med spænding, men aldrig var blevet lystlæsning. Tirsdag eftermiddag var det tid for den anden dronningerunde, der som nævnt måtte være en formssag. Der viste sig heller ingen overraskelser. På baggrund af støtte fra Konservative, Venstre, CD, Kristeligt Folkeparti, Radikale og Fremskridtspartiet pegede 91 mandater på Schlüter, der således fik i opdrag at danne en mindretalsregering og dermed grønt lys til at fortsætte den proces, der allerede var langt fremskreden. Pressen gik nu i gang med at gætte og forbinde navne og porteføljer. Nogle gæt var rigtige, mange var skudt langt ved siden af.40 Samtidig skulle CD og Kristeligt Folkeparti, der\n34 | DE DAN SKE MINISTERIER 1972-1993 – D EL 2\nPoul Schlüters tid.indd 34\nbegge i bemærkelsesværdig grad havde forholdt sig i ro den seneste uges tid og accepteret rollen som tilskuere, inddrages i regeringsdannelsesarbejdet. Dele af CD var noget tvære i det. Med 15 mandater var partiet trefjerdedele af Venstres størrelse, men havde med fire ministerposter kun fået halvt så mange som Venstre – og tilmed havde V og K allerede fordelt de tungeste af dem mellem sig. CD’s gruppeformand, Arne Melchior, lavede støj i pressen og krævede mere, men blev håndfast dysset ned af Erhard Jakobsen, der i øvrigt ikke selv ville være minister. Det havde han ikke tålmodighed til, sagde han.41 Sandheden var nok, at han som gammel politisk ræv vidste, at den disciplin, en minister skal pålægge sig selv vedrørende udtalelser til offentligheden, ville være ødelæggende for hans politiske image som ubunden debattør af alt mellem himmel og jord. Så hellere stå frit. Hvad angår CD’s accept af fordelingen af ministerposterne i antal og ressortområder, må man konkludere, at det nu ni år gamle parti reelt accepterede sin status som mindreværdigt i forhold til K og V. Kristeligt Folkeparti havde også sine interne overvejelser, om man overhovedet skulle indtræde i regeringen. Hen over onsdag den 8. september drøftede folketingsgruppen situationen. Man lod dog Schlüter få vished for, at han kunne regne med partiet. Schlüter tilbød først partiet Ministeriet for offentlige arbejder (Trafikministeriet), men partiets parlamentariske leder, Christian Christensen, ville hellere have Miljøministeriet, som De Kristelige anså som en god platform at pleje deres profil fra.42\nPres på kronen Mens regeringsskiftet gik sin gang, gik verden videre. Internationale observatører og finansmarkederne kunne følge verdenspressens omtale af muligheden for en dansk statsbankerot, en socialdemokratisk regering, der gav op, og usikkerhed om, hvem der skulle tage over. Det var ikke befordrende for at øge tilliden til dansk økonomi, så det var ikke et skud i tågen, når markederne i de første dage af september 1982 forventede en dansk devaluering. En sådan kunne give en nytiltrådt regering et, om end ikke længerevarende, løft i dansk økonomi at læne sig op ad. Markedets logik afstedkom da også et kraftigt salg af danske kroner og det i en grad, så Nationalbanken blev særdeles betænkelig. For at fastholde kronens værdi foretog banken støtteopkøb af danske kroner i et omfang, den ikke havde prøvet hidtil. Det anslåede daglige niveau på støttekøbene var omkring en mia. kr. i fremmed valuta.43 Situationen var ganske uholdbar. Schlüter og Christophersen blev orienteret om presset på kronen af Finansministeriets departementschef, Erling Jørgensen, den 8. september.44 Via en mellemmand – i respekt for Nationalbankens uafhængige status – bad regeringstoppen in spe om et møde med nationalbankdirektør Erik Hoffmeyer. Direktøren var imødekommende. Schlüter, Christophersen, Ib Stetter og Anders Andersen\nM i n isteriet Poul Schlü ter I |\nPoul Schlüters tid.indd 35\nmødtes med Hoffmeyer i banken onsdag den 8. september om aftenen. Nationalbankdirektøren advarede mod yderligere devalueringer, der ville kunne få stærkt negativ indflydelse på tilliden til dansk økonomi. Han lovede, at Nationalbanken nok skulle støtte kronen med markedsintervention og føre en stram kreditpolitik, hvis regeringen til gengæld ville afstå fra fremtidige devalueringer. Resultatet af mødet blev, at Schlüter og Christophersen dagen efter, den 9. september, udsendte en fælles erklæring på den kommende regerings vegne om, at Danmark ikke ville devaluere kronen, hverken nu eller for fremtiden. Siden har Danmark ført fastkurspolitik, og i almindelighed hyldes beslutningen som et vigtigt og afgørende skridt og som et tegn på Danmarks øgede troværdighed i den internationale økonomi. Fastkurspolitikken har opnået status af dogme, og sejren har som bekendt mange fædre. Der er da også uenighed om, hvem der skal have æren for beslutningen. Ifølge Hoffmeyers erindring slog de kommende ministre sig noget i tøjret. De var ikke meget for at binde sig. I erindringsperspektiv var det Hoffmeyers indtryk, at regeringen ville have devalueret, og at det først og fremmest var hans fasthed og formaninger, der afholdt den fra at gøre det. Schlüter har en noget andet erindring om mødet. Han beskriver det som et møde præget af enighed, og at initiativet til fastkurspolitikken kom fra Christophersen og ham selv, samt at Hoffmeyer gav helhjertet tilslutning. Ti år senere omtalte Schlüter endda beslutningen som den vigtigste, han og hans regeringer nogensinde traf.45 Det tog således en uges tid at danne Firkløverregeringen i en proces, der først og fremmest var præget af parlamentarisk taktik og personspørgsmål, mindre af diskussioner om politisk indhold. Det sidste var ikke, fordi man betragtede det som underordnet, men snarere fordi man mellem de to store partier følte sig trygge ved, at man overordnet var enige. Fredag den 10. september 1982 gik den nye regering til dronningen og stillede efterfølgende pænt op til hyldest og fotografering på Amalienborg Slotsplads. Ved det tidligere nævnte eftermiddagspressemøde bekendtgjorde statsministeren, at regeringen ikke ville indkalde Folketinget ekstraordinært, hvorfor tinget ville blive åbnet på den sædvanlige termin, første tirsdag i den følgende måned, den 5. oktober 1982. De nye ministre blev bedt om at sætte sig ind i sagerne og i øvrigt holde mund udadtil. Læse lektier og sidde stille. Der skulle være arbejdsro og klar kommunikation. Skulle offentligheden informeres om noget, ville stats- og vicestatsministeren tage sig af det. Nu skulle den nye politik udarbejdes. Statsminister Schlüter og finansminister Christophersen var regeringens to absolut centrale personligheder. Inden der kigges nærmere på regeringens meritter, skal de begge portrætteres i det følgende.\n36 | D E DANSKE MI NISTERIER 1972-1993 – D EL 2\nPoul Schlüters tid.indd 36\nDe danske ministerier 1972-1993. Poul Schlüters tid 1982-1993


Carcass: Surgical Steel ****** (6/6) - GFR\nHome Anmeldelser - Albums & EPer Albums & EPer Carcass: Surgical Steel ****** (6/6)\nCarcass er tilbage uden så meget fucking pis – god gammeldaws metal-smadder, udført med præcision som et kirurgisk indgreb. Et brutalt et af slagsen!\nMed en fødselsdato, der inden længe ligger 30 år tilbage, så er det ikke unormalt, at et band begynder at miste dampen lidt, lette foden fra gaspedalen og i det hele taget begynder at hive lidt efter vejret. Når det så samtidig er første album siden midt 90’erne, så kunne man godt frygte det værste. Det er heldigvis ikke tilfældet hos britiske Carcass, som siden 1985 (med en indlagt pause fra 95 til 07) har været blandt pionererne indenfor ikke kun én, men adskillige, metalgenrer. Over en af de tidligste udgaver af grindcore til melodisk dødsmetal, Carcass har aldrig holdt igen med at være blandt dem der gik først.\nSådan er det godt nok ikke helt længere på deres nyeste album Surgical Steel, men hvad der mangler af egentlig udvikling og innovation, kompenseres der for ved at fylde albummet til bristepunktet med tonstunge og kompromisløst tungmetalliske numre. Fyret af som var de kun halvt så gamle som tilfældet er, og med en tilsyneladende stålsat vilje til at vise verden, hvordan en klassisk metal plade skal skæres. Skuldrene op, hovedet let foroverbøjet, pump lårbasserne og kværn nådesløst fremad.\nUnder første gennemlytning var jeg ikke direkte skuffet, men lidt forbeholden, “det er da helt okay og solidt”, men allerede under anden gennemlytning åbenbarede Surgical Steel’s kvaliteter sig (heldigvis) for mig. Umiddelbart tromler de aldrende herrer bare løs i stort set samtlige 11 numre ,med en “take no prisoners” attitude, brutalt og lige på og hårdt. Men man opdager relativt hurtigt (når ørerne lige fintunes), at Carcass leverer meget mere end en habil nedslagtning. Albummet rummer masser af variation, og kommer på en måde hele karrierens metal-facetter rundt. Fra den korte, men stemningsfulde, intrumentalåbner “1985” til “Mount of Execution” afslutter operationen 47 benhårde minutter senere, Surgical Steel er lidt af en triumf og årets comeback album.\nLad os bare slå fast, der er ikke et eneste svagt nummer eller bløde mellemvarer på albummet, noget vil man sikkert synes bedre om end andet, bevares, jeg foretrækker bandet når de er mest melodisk, men niveauet kan man ikke sætte en finger noget sted. Uden at ryste på hånden, udfører Carcass det ene vellykkede indgreb efter det andet, bevæbnet med sylespids og knivskarp præcision – alt virker nøje gennemtænkt og perfekt doseret.\nVi åbner som død og helvede med de to tempofyldte og thrashede dødsmetalliske hovedknuser numre “Thrasher’s Abattoir” og “Cadaver Pouch Conveyor System” (Carcass kan et eller andet med titler der bare klinger), hvor de bare hensynsløst hærger igennem. Frontmand og bassist Jeff Walker har en af den slags vokaler, som muligvis deler vandene en smule. Variation og spændvidde er der ikke meget af, bare en halv-hæs, godt rusten og gusten sammenbidt råbe-rallen, nærmest som hvis man forestiller sig Dave Mustaine havde renset halsen med sandpapir. Bill Steer’s guitar skærer løs som en knoglesav på max hastighed, imens nyeste medlem, trommeslager Dan Wilding, smækker på tønderne som et tunet piskeris. En mildt sagt hæsblæsende åbningssalut, hvor det rasende tempo dog aldrig stikker af fra dem, ikke mindst “Cadaver Pouch Conveyor System” indeholder momentvis guitar, der tangerer melodisk heavy metal, imens kropsvæskerne sprøjter fra de andre medlemmer i det overrumplende lydbillede.\nHerefter skifter Carcass lidt gear, sætter tempoet en anelse ned og lader mere groove-melodiske virkemidler kigge frem. Mindre aggressivt og intenst bliver det ikke, men midlerne der benyttes, er måske det man kan kalde lidt mere afrundede og “bløde”. På den måde hvor musikken ikke flænser en i stykker, men mere hiver lemmerne af med rolige og langstrakte bevægelser. Delikat. “A Congealed Clot of Blood” føles som at hænge udspændt mellem to bryggerheste, der langsomt hiver i hver deres retning. Samtidig er det lyden af et band i total kontrol, der spiller med både teknisk og melodisk overskud – der er plads til begge dele. Hold kæft hvor de heste hiver til! “The Master Butcher’s Apron” bringer for en stund den sønderknusende tonsermetal tilbage, inden et mægtigt trampe groove tager over og ligger alt på sin vej fladt. En vuggende rytme der går lige i nakkemusklen. Det hele kulminerer i to af Surgical Steel’s absolutte højdepunkter, de medrivende og svimlende “Noncompliance to ASTM F 899-12 Standard” og “The Granulating Dark Satanic Mills”. Fart, tempo, brutalitet og raseri vælter imod én, med nok melodi til at man gladelig tager imod. Førstnævnte er den mest bistre, men leverer også pladens mest fængende og veludførte instrumental passage i anden halvdel af nummeret. “The Granulating Dark Satanic Mills” er Carcass når de er mest klassisk heavy metal, med et tordnende melodisk drive og, et for dem, meget catchy omkvæd.\nPå anden halvdel af albummet er lydbilledet og værktøjerne introduceret og på plads, der føjes ikke så mange nye elementer til, men varieres herligt og opfindsomt over de etablerede elementer. Mere af “det samme” kunne man sige, men her viser Carcass’ revitaliserede energi og overskuddet sig for alvor. Man får nærmest selv sved på panden og musikalsk vertigo, når de ufortrøddent hiver, slider og høvler sig igennem den bidske “Unfit for Human Consumption”, den mere sammenbidte “316L Grade Surgical Steel” og den massemorderisk fremfarende “Captive Bolt Pistol”.\nDet forbløffende er især, at både band, og én selv som lytter, ikke kører træt i de barbariske ubehageligheder – for der er kraftedeme smæk på! Først på sidste nummer, “Mount of Execution”, falder der en smule ro over Carcass’ operationsstue, der efterhånden må ligne en blodig slagmark. Musikken antager en mere episk og storladen metal-klang, som om bandet indtager “victory formation”, og rider en æresrunde på den store åbne slagterbænk. Nå ja, og så er det da forresten et fænomenalt godt nummer – bare lige for at sætte en tyk streg under det triumftog Surgical Steel er.\nDer er ikke så meget mere at sige – er du til metal med ekstreme toner, der ikke sætter den gode melodi og fremragende sangskrivning over styr, så er dette homogene album uomgængeligt. Og hvilken genkomst for Carcass. Uden at opfinde stålet påny, så smelter de på forbløffende vis gammelt metal sammen så det føles frisk og stærkere end nogensinde. Indenfor rammen, og vores skala, er det muligvis ikke gjort bedre i år, derfor 6 bloddryppende stjerner, som i den højest mulige anbefaling.\nKøb den, og oplev dem live på Roskilde Festival 2014.\nCarcass nyt album\nPrevious articleThe Pogues – Fairytale of New York – 24/12 – 2013\nNext articlePocket Pet – Ghost & Marathon – 27/12 – 2013


Cave Story, et platformspil for fans af klassikeren | Ubunlog\nCave Story, et platformspil for fans af klassikeren\nFor længe siden husker jeg, at jeg spillede et Play Station 1-spil og var meget overrasket over 3D-simuleringsgrafik og effekter. Faktisk husker jeg, at jeg blev lidt svimmel ved at gå ned i et hul, der syntes at være realistisk for mig. Og det er, at jeg har kendt 8bit-spil og endnu tidligere. I sidste ende bliver du vant til det nye, og du kan også lide det, men du fortsætter med at spille, hvad du gjorde for mange år siden. Det er derfor et tweet, hvor de talte om Cave Story, en titel, der er højt værdsat af gaming-samfundet.\nCave Story fylder 15 år denne jul den 20. december. I 2004 eksisterede PS2 allerede, og der var spil med meget god grafik som Fifa af den tid eller noget Metal Gear, hvor jeg husker en ven nævner hovedbåndet, der bevægede sig med karakteren. Men dette spillet er uafhængigt, en person gjorde det Og resultatet er spektakulært. Under hensyntagen til, at han ikke havde midlerne til et stort studie, kan han ikke bebrejdes for det faktum, at dette spil har et retrobillede, og endnu mindre, hvis vi tager i betragtning, at dets historie er meget god.\nCave Story, det roste spil er tilgængeligt som et snap\nCave Story er freeware, så ved at installere det bryder vi ikke regler eller love mod piratkopiering. Dette er et eventyr- og udforskningsspil med en ikke-lineær historie. Det var så vellykket, at det blev overført til de vigtigste konsoller fra Microsoft, Sony eller Nintendo. Det er også til pc, og alle dets versioner er gratis, selv dem, der fås i butikkerne i de store virksomheder. I enhver distribution kompatibel med snap pakker skriv bare følgende kommando for at installere den:\nKontrollerne er som følger:\nBevæge sig: markørpil.\nForrige våben: TIL.\nNæste våben: Ja\ninteragerende: Pil ned.\nDen sidste kontrol, jeg har tilføjet efter at have testet den, da den ikke vises i indstillingerne. Med pilen nedenunder kommer vi ind gennem døre, taler med tegn eller henter genstande. Ulempen er selvfølgelig, at det at spille på et keyboard ikke er så nøjagtigt som at spille på et keyboard. gamepad specielt designet til det. Personligt kan jeg ikke rigtig godt lide at spille med keyboardet, fordi jeg ikke vænner mig til det, og jeg er nødt til at tænke på hvilke knapper jeg skal trykke på, men alligevel er der noget, der fortæller mig, at jeg skal afslutte afspilningen spil på en eller anden måde. Jeg efterlader dig lidt gameplay så du kan se lidt, hvordan de første niveauer er op til den første "chef", som jeg på kun to forsøg ikke har været i stand til at opdage, hvordan man dræber ham.\nBasingstoke er nu gratis til Linux; snart resten af Puppygames-spil\nFuld vej til artikel: ubunlog » Ubuntu » Cave Story, et platformspil for fans af klassikeren\nEt vidunderligt spil. Du skal vide, at den har mere end en ende, og for at få den gode afslutning, tro mig, at jeg i det mindste ikke ville være i stand til at gøre det uden en kommando. Det er meget kompliceret!\nHej, stormrider.theli. Det vidste jeg ikke, men jeg vidste, at historien kunne variere (ikke lineær). Det er lidt som den første Silent Hill i den forstand, ikke?\nNå se, svarer dig, jeg har set på min side, og jeg har en fjernbetjening til mit Android TV, der kunne fungere 😀 Måske spiller jeg mere, end jeg troede.\nCouchPotato, download film via Usenet og Torrents på Ubuntu


Bostik - Lim, Spartel, Fix & Fuge, Tætningsmiddel\nProdukterDokumentarkivForhandlereOm BostikService Center\nVis flere abcdefghklmnprstuv\nProdukter: A - Å\nVores produkter ses ikke umiddelbart, men det kan garanteret mærkes på energiforbruget.\nLimFix & FugeTætningsmiddelSpartelIndustry\nFra bleer til finkultur\nBostik laver produkter til proffs og gør-det-selv folk. Produkterneanvendes i stort set i hele byggeprocessen og for mange steder i industrien. Overalt hvor limning og forsegling forekommer, findes også smarte løsninger fra Bostik.\nBostiks produkter anvendes til tusindvis af formål i hele verden. Vi producerer alt fra lim, der holder bleer sammen, til fuger som er vigtige elementer i bl.a. både, lastbiler og boliger med høje sikkerhedskrav. Vores produkter er anvendt i betydelsesfulde bygninger i hele verden med planlagt lang livstid. I Karolinske instituttet i Stockholm har man brugt vores brandsikre fugemasse Fire Bond og på tennistadion i Båstad er parketgulvet limet med Maxi Bond Parketlim.\nBostik er aktiv i en række brancheforeninger og har tæt samarbejde med Statens Provningsanstalt (SP) i Sverige, hvor vi kontinuerligt tester nye produkter, både udfra kvalitets- og miljøsynspunkt. Vi tilfører nye og forbedrer etablerede byggemetoder for hurtigere, enklere og mere holdbare konstruktioner.\nHvad kan vi hjælpe til med?\nHer kan du købe vores produkterTag kontakt til en sælgerSpørg Adam\n© 2012 Bostik A/SCookiesHåndtering af personoplysningerBostik A/S, Box 1480, DK-2600 Glostrup, tfn: +45 44 84 15 00, info.dk@bostik.comBostik is part of Total SA


Ulovlig jagt ved havnen ud for Vejlen Tåsinge | DOF Fyn\nUlovlig jagt ved havnen ud for Vejlen Tåsinge\nAf Poul V. Rasmussen.\nI oktober 2019 er jeg noget overrasket, da jeg oplever en ung mand slæbe en skydepram ud fra havnen ved Vejlen og slæbe den ind på kysten lige nord for havnen. Demonstrativt stiller jeg mig op og tager billede af ham, da jeg aldrig tidligere har set nogen drive jagt her og samtidig også er ganske sikker på, at det ikke er lovligt at jage her. Min irritation blev ikke mindre af, at han vinkede lystigt til mig, som ville han sige: ” Du kan hoppe og danse, det her er jeg i min gode ret til”! Jeg gik selvfølgelig hjem og tjekkede op på regler for jagt i det Sydfynske Øhav og kunne til min store forundring konstatere, at kravlejagt i området var lovligt. Altså jagt, hvor du i pram uden motor padler eller vader ud i området, hvor du lægger dig og skyder. Hvor urimeligt jeg end syntes det var, måtte jeg acceptere det og lod det ligge.\nUltimo oktober 2019, jæger lige nord for havnen ved Vejlen. Foto: Poul V. Rasmussen.\nDa jagten på svømmeænder 1. september i år går ind, kan jeg så igen se den unge mand trække sin skydepram ud fra havnen. Men med erfaringen fra tidligere år må jeg blot acceptere det og på trods af undren over lovligheden i denne jagt lade det ligge.\nJagten her er helt sikkert en stor forstyrrelse for andefugle, der trækker til og fra Vejlen morgen og aften – men jeg er samtidig forundret over, at det er lovligt at skyde så tæt på bebyggelse og havnen, hvor der færdes mennesker og samtidig tæt på kysten, som i princippet er offentlig tilgængelig.\nFlere gange i løbet af de første uger af september skyder han i området, hvor det primært er fra kysten nord for havnen. Nabo til Vejlen Bettina Gross, der bor tæt på kysten, hvor der bliver skudt, konfronter manden hvis eneste bemærkning er, at det er lovligt som dansk statsborger.\nJægeren tæt på Vejlen havn og halvt oppe på kysten med offentlig adgang. Foto Bettina Gross\nNår det gælder lovgivning på områder som jagt, kan det være svært at gennemskue reglerne, og det var også ved et rent tilfælde, at vi via en radioudsendelse erfarede, at når det handler om jagt fra skydepram, skal prammen ALTID være flydende. Det var et nyt argument mod jagt, som den var drevet her, for prammen var slæbt halvt op på kysten og bestemt ikke flydende.\nDen 16. september er han atter på jagt, denne gang ved kysten syd for Vejlen havn. Det er ikke muligt at kontakte ham, da han ligger for langt væk. Det bliver samme procedure som for et par år siden, hvor jeg åbenlyst fotografer ham, mens han lystigt vinker tilbage. Da jeg ikke har i sinde at vente, til han er færdig, lægger jeg en besked i hans bilrude, at det er ulovlig jagt og hvorfor, og at jeg agter at anmelde ham.\nEfterfølgende kontakter jeg DOF Fyn og vildtkonsulent Lars Erlandsen fra Naturstyrelsen. Jeg har samtidig kontaktet Søren Strandgaard fra Naturstyrelsen, og han er den første, der giver respons og fortæller, at det er en klar overtrædelse af jagtloven, da prammen, som skrevet, ikke er flydende.\nHvis det havde været et af Naturstyrelsens egne reservater eller områder, har de bemyndigelse til at gribe ind med civile anholdelser og bødeforlæg, men da det i dette tilfælde ikke er deres område, er det politiet, man direkte går til.\nPlacering af skydepram syd for havnen ved Vejlen. Foto: Poul V. Rasmussen.\nSom det tydeligt ses ligger skydeprammen halvt oppe på kysten. Foto: Poul V. Rasmussen.\nJæger med lokkeænder/gæs. Foto: Poul V. Rasmussen.\nJeg har de efterfølgende aftener været ved havnen, for at se om han stadig drev jagt i området, men har endnu ikke mødt ham. Mit håb er, at han har været lydhør over for den besked, jeg lagde i han bilrude, og at han stopper med denne jagt.\nHvis ikke, har jeg rigelig af dokumentation, både konkrete oplysninger om tidspunkter, placering af skydepram og registreringsnummer på hans bil - og det vil efterfølgende blive anmeldt til politiet.\nJeg er ikke direkte modstander af jagt drevet forsvarligt og på en etisk måde – men når det handler om ulovlig jagt som her, må man gribe ind. Men husk, det er vigtigt at samle al den dokumentation, der er mulig, men også sikre sig, at der nu også er tale om lovovertrædelser i forhold til gældende regler i det område, det handler om. Hvis der er tale om en overtrædelse af jagtloven, og det handler om områder Naturstyrelsen forvalter, kontakter man dem, men uden for deres områder går man direkte til politiet.


NEWS: Dronningen vækker opsigt i eget design\nNyheder | 17. juli 2017\nDronningen vækker opsigt i eget design · Sejr til fodboldkvinderne · LTF opruster blandt børn · Livstid på tale efter syreangreb · Trump kommenterer Frankrigs førstedames krop\nDronningen vækker opsigt i eget design. (Foto: /ritzau/)\nDronningen vækker opsigt i regnfrakke af eget design\nDronning Margrethe var ikke til at undgå, da hun deltog ved ringrideroptoget ved Gråsten Slot i weekenden. Majestæten var nemlig trukket i en sydvest af eget design, og den stak ud i de ellers mørke toner, som de fleste danskere iklæder sig.\nSydvesten er en farverig blomstret sag med store gule lommer, krave og hat til. “Stoffet” er en voksdug, som dronningen har købt i England for mange år siden.\nDronningens lillesøster Anne-Marie har tidligere afsløret, hvad hun synes om hendes storesøsters design.\n– Jeg ville eksempelvis aldrig kunne bruge den der voksdug-agtige, blomstrede regnfrakke, hun har, men den er sjov, og den passer lige til hende. Fordi hun er, som hun nu er, siger hun ifølge TV2.\nDronningen har selv designet regnfrakken, der er lavet af en voksdug. (Foto: /ritzau/)\nDanske foldboldkvinder vinder over Belgien\nDe danske fodboldkvinder skulle kæmpe for det, men vandt 1-0 over Belgien i deres første kamp i EM i fodbold.\nKun syv minutter inde i første halvleg scorede Sanne Troelsgaard kampens eneste mål, i en kamp som kommentatorerne, ifølge DR, kalder en flot start på Danmarks første EM for kvindefodbold.\nLæs også: Klumme: Hvorfor bliver kvindelige fodboldspillere ikke taget seriøst?\nSe også: Flere piger spiller fodbold, men dropper sporten, når de bliver teenagere\nSanne Troelsgaard bragte Danmark foran 1-0 og videre i EM. (Foto: /ritzau/)\nLoyal to Familia skruer op for rekrutteringen på Nørrebro\nBanden Loyal to Familia (LTF), der holder til på Nørrebro gør ifølge politiet en stor indsats for at rekruttere børn og unge i lokalområdet. Det skriver Berlingske.\nSiden nytår har Københavns Politi og SSP-samarbejdet i København talt med 61 børn og unge på Nørrebro helt ned i ni års alderen, som de frygter har været i kontakt med banden LTF.\n– Vi har oplevet en eskalering i forhold til rekrutteringen til LTF, og vi har forsøgt at være så meget på som overhovedet muligt, siger Tommy Laursen, sekretariatschef i SSP København, til Berlingske.\nMange af børnene, som politiet har talt med kommer fra ressourcesvage familier, og har ældre brødre, der allerede er en del af LTF.\nUd over samtaler med børnene, forsøger myndighederne at komme problemet til livs gennem gruppeforløb med forældrene, fritidsaktiviteter for børnene og opfølgning på deres uddannelsesforløb.\nBanden Loyal To Familia forsøger at rekruttere børn og unge. (Foto: /ritzau/)\nBritiske myndigheder overvejer livsstid efter syreangreb\nNår ofrene for syreangreb skal lide resten af livet, bør gerningsmændene også. Det mener den britiske indenrigsminister, Amber Rudd, efter fem mennesker blev ofre for syreangreb i det østlige London torsdag aften.\n– Syreangreb er en forfærdelig forbrydelse, der har en ødelæggende virkning på ofrene, både fysisk og følelsesmæssigt, skriver Amber Rudd i et indlæg i The Sunday Times om angrebene.\nEn 16-årig mand er sigtet i forbindelse med angrebene, der fandt sted inden for et tidsrum på 70 minutter, hvor han kørte op på siden af ofrene på en knallert og smed væsken i hovedet på dem. Drengen er sigtet for 15 lovovertrædelser. Det skriver CNN.\nLondon har oplevet en voldsom stigning i antallet af syreangreb de seneste år. I 2015 havde politiet 166 sager med syreangreb, i 2015 var det steget til 261, og i 2016 var tallet oppe på 454 sagerifølge Londons politi. Myndighederne anslår, at mere end 400 syreangreb fandt sted i de første seks måneder af 2017.\nLæs mere: Fem personer indlagt efter syreangreb i London\nBritiske myndigheder overvejer livstidsstraffe efter fem syreangreb i London. (Foto: /ritzau/)\nTrump til Frankrigs præsidentkone: “Du holder dig godt”\nHen over weekenden besøgte Donald og Melania Trump det franske præsidentpar Emmanuel og Brigitte Macron, og pudsige optrin fra mødet har trukket flere overskrifter.\nBlandt andet har Trumps kommentarer til Macrons 24 år ældre hustru, 64-årige Brigitte Macron vakt opsigt. I en video fra BBC kan det ses, hvordan Trump siger til Brigitte;\n– Du er i så god form. Hun er i så godt fysisk form. Smuk, kommenterede den amerikanske præsident om den franske førstedame.\nDen amerikanske præsident kom i modvind under valgkampen for udtrykket “grab them by the pussy”, og præsidentens tidligere og efterfølgende kommentarer om kvinders udseende har flere gange vakt kritik.\nLær mere om Brigitte Macron: Derfor er det franske valg vigtigt for dig\nloral to familie


Jeg mangler penge - hvad kan jeg gøre? - få et online lån nu! | Monsar\n"Jeg mangler penge" - et lån er løsningen!\nJeg mangler penge, og har brug for en hurtig løsning nu og her. Og der er mulighed for at løse det akutte problem.\nVi har alle stået i en situation, hvor der har været pengemangel i huset. Kassekreditten er overtrukket, de sidste gemmesteder for kontanter er blevet tømt, og det er midt på måneden, så der er længe til næste lønudbetaling.\nDen situation kender de fleste af os, og den er ikke rar. Det vi havde mest brug for, var én der kom med 10.000 kroner og sage ”værsgo”.\nMen sådan går det sjældent – pengene hænger ikke på træerne eller kommer dalende ned fra himlen. Så der må findes andre løsninger på problemet. Man kan fx gå til sin arbejdsgiver og bede om forskud på lønnen, men mange er ikke så meget for den løsning, da det kan give arbejdsgiveren indtrykket af, at man ikke har styr på sin økonomi. Man kan også gå i banken, og få en forhøjelse af kassekreditten eller et lån i boligen, bilen, båden eller hvad man ellers har af værdier. Desværre er bankerne ikke så villige til at yde lån, så måske kan det slet ikke lade sig gøre.\nEn løsning kan også være at tage et forbrugslån, hurtiglån eller hvad man vælger at kalde det. Et hurtiglån er, som navnet siger, hurtigt at få, og der stilles ikke mange spørgsmål. Man kan få et hurtiglån selvom man har andre lån. Det kræves dog, at man ikke er i RKI. Tager man et forbrugslån eller hurtiglån for at få rettet lidt op på den pengemangel man har, så kommer man også til at betale lidt mere i renter. Det hænger sammen med, at dem der låner penge ud, ikke stiller helt så mange spørgsmål som fx bankerne, og dermed også løber en lidt større risiko. Men er der tale om et mindre lånebeløb, kan de fleste godt klare den lidt højere rente.\nJeg mangler mange penge\nMangler man rigtig mange penge fx 100.000 eller 200.000 er det rent faktisk også muligt at låne så store beløb hos enkelte låneformidlere der har forbrugslån og lån uden sikkerhed. Det anbefales dog, at gå ned og få gennemgået sin økonomi i banken, når det drejer sig om så store beløb og behov for finansiering. Er det derimod peng i størrelsesordenen 10-30.000 kroner, så kan et forbrugslån eller hurtiglån være en udemærket løsning for rigtig mange mennesker.


Oplevelser for børn i Danmark ⇒ 5 gode idéer til sjove oplevelser!\nOfte bliver Danmark overset, når vi skal vælge feriedestination. Folk skynder sig især væk til andre europæiske lande. Men de glemmer ofte, hvor mange attraktioner og oplevelser dette lille land rent faktisk byder på. Især for børnefamilier er Danmark et mekka. Der findes nemlig utrolig mange oplevelser for børn overalt i landet. Her følger nogle gode ideer til, hvad man kan opleve sammen med sine børn, uanset om man er på ferie eller bare gerne vil ud og se og prøve noget nyt.\nDet behøver ikke koste penge\nHvis man ikke har lyst til at bruge alt for mange penge, så findes der en masse oplevelser for børn, som kan gøres til ingen eller meget få penge. Der findes fx legepladser i enhver dansk by. Så det er bare om at pakke en taske og begive sig hen mod den nærmeste legeplads. Hvis man er træt af at tage på den samme legeplads hver gang, så kan en hurtig søgning på nettet fortælle dig, hvor der ellers ligger nogle i nærheden. Her kan du fx også søge efter en naturlegeplads eller trafiklegeplads, hvis det er det, du og dine børn er interesseret i.\nEn anden gratis oplevelse kunne være et museumsbesøg. Nogle museer har både gratis entre for voksne og børn, og de fleste har i hvert fald gratis entre for børn under 18 år. Find derfor et museum, som i alle vil blive glade for at besøge, og hvor i samtidig kan lære nogle nye og spændende ting. Af populære museer, som også henvender sig mod børn, kan bl.a. nævnes Louisiana, Fiskeri- og søfartsmuseet og Vikingeskibsmuseet. Ofte vil museer som disse også holde særlige arrangementer for børn, så det kan være en god ide at holde øje med disse.\nSlip børnene løs i forlystelsesparker\nHar man lyst og mulighed for at bruge lidt flere penge, så er et evigt hit, blandt oplevelser for børn, forlystelsesparker. Slip børnene løs blandt alverdens forlystelser, og der vil ikke være et øje tørt. Hvis ikke forældrene har mod på at kaste sig op i forlystelserne, kan de jo altid sætte sig på en nærliggende bænk og få noget koldt at drikke. Hvis man vil holde prisen lidt nede, er det jo også altid en mulighed at medbringe noget mad og drikke selv.\nHvilken forlystelsespark, skal I så besøge, spørger du måske? I forhold til hvor lille Danmark arealmæssigt er, så findes der faktisk rigtig mange forlystelsesparker, som henvender sig til børn i alle aldre. Nogle af de mest populære gælder bl.a. Tivoli, Bakken, Djurs Sommerland, Legoland og Fårup Sommerland. Med så mange forlystelsesparker betyder det også, at man ofte ikke behøver transportere sig selv særlig langt for at komme til den nærmeste.\nDyreattraktioner er en evig vinder\nEn anden sikker vinder, blandt oplevelser for børn, er attraktioner, hvor der er dyr involveret. En tur i zoologisk have vækker altid glæde. Her kan man fx tage i Odense ZOO eller Givskud ZOO. Der kan man opleve alt fra vilde løver til små geder. I Givskud ZOO kan man sågar både opleve dyrene på fods eller inde fra bilen. Man skal derfor ikke engang føle sig begrænset af dårligt vejr. Det er også en god ide at holde sig opdateret på begge steders hjemmesider i forhold til, hvornår dyrene bliver fodret. Det er i hvert fald altid sjovt at se, og som regel lærer man også en masse samtidig, da dyrepasseren kommer med facts og viden undervejs.\nHvis vejret er dårligt, er et andet alternativ Randers Regnskov. Her får man lov til at opleve alle regnskovens finurlige dyr på helt tæt hold. Man kan bevæge sig mellem Sydamerika, Afrika og Asien og på den måde finde ud af, hvilke dyr, som lever de pågældende steder. Er man rigtig modig, kan man endda tage børnene med ind i slangetemplet, hvor bl.a. kvælerslanger slanger sig afsted. En stor fordel ved denne attraktion er, at den har åbent alle årets 365 dage. Hvor mange andre oplevelser for børn er sæsonbetinget, så kan man altså altid tage en tur til Randers Regnskov, uanset vinter eller sommer.\nOplev fortiden i Den Gamle By\nEn sidste børnevenlig attraktion, som der skal slås et slag for, er den Gamle By i Århus. Her træder man ind i en helt anden tidsalder, og man kan ikke undgå at lade sig drage af den helt særlige stemning. En tur forbi den Gamle By er også en lærerig oplevelse for børnene. De kan fx få indblik i, hvordan husene så ud før 1900-tallet, hvordan folk kørte rundt i automobiler i 1927, eller hvordan et kollektiv var indrettet i 1974. Man kan hurtig få en dag til at gå med at vandre rundt blandt de gamle huse og butikker, og det vil føles helt mærkeligt at vende tilbage til den ”normale” dagligdag uden for byen igen.