Foto: K.M. Asad\n»Mange i min landsby har mistet deres hjem«\nDe seneste 10 år har fotojournalist Abir Abdullah, som arbejder for European Pressphoto Agency, dokumenteret den globale opvarmnings konsekvenser i sit hjemland, Bangladesh. Han betegner landet som en frontlinje for klimaforandringerne.\nFørste gang jeg kan huske, at jeg tænkte, wow, det her er alvorligt, var i 2007. I løbet af året havde vi oplevet tre store oversvømmelser, og en forskergruppe havde lige forudsagt, at 40 procent af Bangladesh i løbet af 40 år ville stå under vand. Dér begyndte jeg for alvor at forstå, hvad klimaforandringerne handler om.\nBangladesh ligger meget lavt. Samtidig bliver landet krydset af tre store floder, og det gør os meget sårbare over for oversvømmelser. Der har altid været cirka én stor oversvømmelse om året, men de seneste år er der kommet flere. Nu er der to eller tre hvert år. Samtidig falder der mindre og mindre regn for hvert år, så tørkeperioderne varer længere.\nRigtig mange her i Bangladesh kan ikke læse, og hvis du spørger dem, hvad klimaforandringer er, vil de ikke kunne svare. Men de vil helt præcist kunne forklare dig om de forskelle i vejret, de alle sammen oplever. Om hvordan temperaturerne har ændret sig, hvordan tidevandet opfører sig anderledes, hvordan de pludselig ikke længere kan dyrke de afgrøder, som de ellers altid har kunnet dyrke og så videre. Det er alt sammen indikationer på den globale opvarmning.\nMit barndomshjem i landsbyen, jeg kommer fra, ligger lige ved én af de store floder, så den er blevet hårdt ramt. Mange i min landsby har mistet deres hjem, og mange kan ikke dyrke afgrøder på deres marker længere. Så de bliver nødt til at flygte fra landsbyerne og ind til de store byer for at overleve. Det fører til overbefolkning i byerne. Og hvis forudsigelserne holder stik, bliver problemet med klimaflygtninge kun værre i fremtiden. Mit næste store fotoprojekt skal handle om klimaflygtninge.\nSom nation udleder Bangladesh ikke selv særlig meget CO2. Men alligevel er det os, som bliver ofrene for de rige landes udledninger. Det er derfor, jeg kalder Bangladesh for klimaforandringernes frontlinje. Jeg kan huske, at jeg på et tidspunkt lavede et interview med en lokal landmand. Han fortalte, at han aldrig kører i bil, og at han aldrig bruger aircondition. Men det er ham, som lider under, at folk i andre dele af verden gør. Han sad ved en eroderet flodbred, og hans hjem var allerede styrtet i floden på grund af klimaforandringerne.\nNår jeg fotograferer ofre for klimaforandringer her i landet, har jeg altid i baghovedet, at jeg ikke bare vil fremstille dem som ofre. Det er ofte det billede, der bliver tegnet af dem i udenlandske medier, men jeg vil gerne vise den mentale styrke, de også har. Det har jeg for eksempel prøvet i en portrætserie, der viser, hvordan folk lever med, at deres hjem i 10-15 dage flere gange hvert år står under vand. Jeg vil gerne vise, hvordan deres liv fortsætter på trods.\nEfter at jeg lavede min første rigtige klima-reportage i 2007, har mange lokale fotografer gjort det samme. Styrken ved fotografiet er, at det kan forstås over hele verden. Derfor kan det nogle gange virke stærkere end noget andet. Det er også derfor, jeg bliver ved med at dokumentere konsekvenserne af klimaforandringerne her i landet; i håb om, at jeg kan skabe noget opmærksomhed omkring problemet både nationalt og internationalt.\nTilbage i 2007 besøgte fotograf Abir Abdullah nogle af de områder langs floderne i Bangladesh, som er værst ramt af oversvømmelser. Her mødte han blandt andet 26-årige Anna, som allerede én gang tidligere har måttet flygte fra sit hjem på grund af oversvømmelser. På billedet laver hun mad på en tømmerflåde af banantræ uden for sit oversvømmede køkken. »Når jeg fotograferer ofre for klimaforandringer her i landet, har jeg altid i baghovedet, at jeg ikke bare vil fremstille dem som ofre. Jeg vil gerne vise, hvordan deres liv fortsætter på trods,« fortæller Abir Abdullah. Foto: Abir Abdullah\nFoto: coleen Jose\n»Her er det hele lige uden for min hoveddør«\nSiden tyfonen Haiyan sidste år ramte Filippinerne og dræbte tusindvis af mennesker, har den amerikanske multimediejournalist\nColeen Jose boet i Manila og dækket klimaforandringerne i landet.\nJeg begyndte at arbejde med klima- og miljø-\njournalistik for cirka to år siden. Det, der fangede min interesse, var i virkeligheden meget personligt. Jeg er født i Filippinerne – hele min familie er derfra – men vi emigrerede til USA, da jeg var seks. Jeg har været tilbage i Filippinerne de fleste somre siden, og næsten hver gang jeg kom tilbage, var det lige efter, at en ny stor storm havde hærget landet.\nFilippinerne er det land på kloden, som oplever den hurtigste vandstandsstigning. Derudover er regnskyllene også mere intense nu, og de fører til mudderskred i mange områder. Det hele hænger sammen – for mudderskreddene rydder skove, og når der ikke er nogen træer, bliver byer og landsbyer totalt ødelagt, hver gang en storm rammer. Og det sker hvert år.\nDa tyfonen Haiyan ramte Filippinerne i november 2013, sad jeg i Washington DC. Jeg arbejdede på mediet ClimateWire og ledede vores dækning af tyfonen. Men jeg kunne mærke, at jeg gerne ville være der og se det selv. Hvis tyfonens bane havde været bare en smule mere nordlig, havde den ramt Manila, hvor hele min familie bor. Det virkede som det rigtige sted at være på det tidspunkt, så siden februar har jeg boet her og arbejdet med eftervirkningerne af tyfonen. Som dokumentarfilmsinstruktør kan jeg ikke bare lande et sted som en anden faldskærmsjournalist, være der i to uger og så rejse væk igen. Jeg vil gerne lære folk at kende.\nJeg tror, at Haiyan var et wake up call for mange i Filippinerne. Den satte virkelig barren for den slags storme, som kan ramme i fremtiden. Indtil det her kvartal var Filippinerne sammen med Kina det land i regionen med størst vækst. Men nu har naturkatastroferne vundet over BNP-vækstraterne. Det siger meget om, hvad der kommer til at ske; uanset hvor meget vækst der kommer til at være, vil der altid være tilbageslag, fordi vi ikke tilpasser os klimaforandringerne hurtigt nok.\nSiden tyfonen er de filippinske mediers dækning af klima og miljø steget. Nu er vi ovre dét punkt, hvor man hele tiden sætter spørgsmålstegn ved, om det, der sker, er et udtryk for klimaforandringerne eller ej. Jeg tror, der er opstået en kollektiv erkendelse af, at de her ting vil blive ved med at ske. For eksempel har mange i dag en båd ved deres hus, selv om de bor langt væk fra kysten. Så de kan flygte, hvis en ny stor storm rammer. Men politisk og lovgivningsmæssigt er der stadig ikke sket det store.\nUdfordringen, når man skal fortælle historier om klima og videnskab, er at fastholde folks opmærksomhed. For det kan godt være tørt stof. Men det handler om at fortælle historier, der er visuelle og drevet af mennesker. Du skal altid tage udgangspunkt i en person eller en familie. Den brede befolkning vil ikke kigge på noget, der bare handler om en rapport – for der har været så mange rapporter, og de beskriver altid et dommedagsscenarie.\nForskellen på at dække klima her og i USA er, at her er det hele lige uden for min hoveddør. Og det sker lige nu. Det er kun et spørgsmål om, hvilken vinkel du vil vælge. Du kan tage til et byområde eller et landområde, og der vil altid være historier om klima. Uanset om det er tørke, vandstigninger, afskovning, vandknaphed eller forurening. For eksempel kan jeg tage til Laguna Lake, som er den største sø, og se, hvordan den svømmer over, hver gang det regner. Her behøver jeg ikke at bruge fremtidsformer – det hele sker lige nu.\nI maj måned, knap syv måneder efter at tyfonen Haiyan ramte Filippinerne, besøgte multimediejournalist Coleen Jose en flygtningelejr i udkanten af Tacloban City. Her bor tusindvis af mennesker stadig i telte og flygtningebarakker. For børnene i lejren blev den monotone hverdag for en kort stund brudt, da en gruppe sydkoreanske soldater en dag kom forbi og sprøjtede myggespray ud mellem de endeløse rækker af barakker. Børnene grinede og legede i den kvælende tåge fra det giftige bekæmpelsesmiddel, fortæller Coleen Jose. Foto: Coleen Jose\nFoto: Karen Edquist\n»Grænsen mellem klimajournalistik og aktivisme er hårfin«\nEric Holthaus er meteorolog og arbejder som klimajournalist for det amerikanske online-medie Slate. I september sidste år meddelte han sine 20.000 twitterfølgere, at han aldrig mere ville flyve.\nJeg tog beslutningen, lige efter at der var blevet udgivet en ny stor rapport om klimaets tilstand. Jeg læste den, mens jeg sad i en lufthavn i San Francisco og ventede på et fly tilbage til mit hjem i Wisconsin. Jeg fløj rigtig meget på det tidspunkt, og pludselig indså jeg, at jeg måtte handle på den her nye viden. Jeg kunne ikke bare fortsætte med at leve mit liv som hidtil.\nRapporten fik mig til at ringe til min kone og bryde ud i gråd. Vi havde før talt om at stoppe med at flyve for at reducere vores CO2-udledning. Og da jeg ringede til hende fra lufthavnen, sagde hun: »Hvorfor stopper vi ikke bare med at flyve NU?« Kort tid efter skrev jeg på Twitter, at jeg lige nu tweetede fra min sidste flyvetur nogensinde. Jeg tror, jeg blev træt af, at selv om de her rapporter hele tiden kommer, fortsætter vi bare med at gøre, som vi plejer. Det stod klart for mig, at jeg blev nødt til selv at ændre noget, hvis jeg rent etisk skulle kunne forsvare at blive ved med at skrive om klima og miljø.\nJeg valgte at være offentlig omkring min beslutning for at vise folk, hvilke skridt man som individ kan tage for at nedbringe sit CO2-fodaftryk. Jeg forventede virkelig ikke, at min beslutning ville blive en stor nyhedshistorie, men pludselig talte de om mig på tv om aftenen.\nNu tager jeg bussen, toget eller bilen, når jeg skal på reportagerejse. Lige nu har vi for eksempel en stor tørke i Californien, og for nylig rejste jeg de mere end 3.000 kilometer dertil for at tale med landmænd, som er påvirket af tørken. Det meste af vores mad her i USA bliver dyrket i Californien, og jeg tror virkelig, det bekymrer folk, hvor vi skal få vores fødevarer fra – og hvad de kommer til at koste – når der ikke længere er vand nok til at dyrke afgrøder i Californien. Basale dele af vores hverdag begynder at blive påvirket af klimaforandringerne nu.\nNår jeg skriver, prøver jeg så vidt muligt altid at gøre klimaet til et personligt problem. Ved at tale til folk på det helt individuelle niveau frem for at tale om, hvordan hele nationer vil blive påvirket. Læserne reagerer ikke nødvendigvis lige så kraftigt på én-to graders temperaturændring, som de gør på, at de får vand i kælderen. Det betyder også noget, hvilke ord du bruger. Så sent som tidligere i dag slettede jeg ordet ’klimaforandringer’ og erstattede det med ’global opvarmning’, fordi en undersøgelse har vist, at folk har en tendens til at opfatte global opvarmning som mere farligt end klimaforandringer.\nJeg fik de fleste af mine twitterfølgere under stormen Sandy i New York i 2012. Jeg opdaterede løbende om situationen og sagde igen og igen, at det her er den type storme, vi kommer til at opleve i fremtiden. Sådan gør jeg stadig; jeg bruger ekstremt vejr som storme, oversvømmelser og tørke som en undskyldning for at skrive om klimaforandringer.\nJeg har opdaget, at grænsen mellem klimajournalistik og aktivisme er hårfin. Nogle journalister har for eksempel kritiseret mig for at være offentlig omkring min beslutning om aldrig mere at flyve. De mente, at det ville gøre min dækning af klima mere biased, og at de nu ville opfatte mig som en aktivist mere end som en objektiv journalist. Men forskellen er for mig at se, at hvis du er aktivist eller talsmand for en sag, så er du ikke villig til at se på andre beviser end dem, der støtter den side af sagen, som du tror på. Og sådan håber jeg ikke, at jeg er. Men når du taler om hele klodens fremtid, er det svært ikke at være lidt biased.\nSuperstormen Sandy, som ramte New York og USA’s østkyst i oktober 2012, var den største tropiske storm, der nogensinde er registreret i Atlanterhavet. Under stormen blev meteorolog og journalist Eric Holthaus et kendt navn blandt mange newyorkere, fordi han løbende opdaterede om situationen fra sin twitterprofil.\n»Jeg tror, det er første gang, folk her for alvor har kædet ekstremt vejr sammen med klimaforandringer,« siger han. På billedet ses et hus på Union Beach i New Jersey, som blev totalt smadret under stormen. Foto: VIEW/Demotix/Scanpix\nJeg er ikke i tvivl om, at\nJeg er ikke i tvivl om, at der er klimaforandringer. Men er oversvømmelser i Bangla Desh noget forholdsvis nyt, som først skete i 2007? Nej, det er det ikke, og det er da ufatteligt, at nogen lader som om. Det var en medvirkende årsag til, at George Harrison arrangerede Bangla Desh koncerten i 1971, en anden grund var krigshandlingerne i området. Før det havde der været seriøse oversvømmelser i 1842, 1858, 1871, 1875, 1885, 1892, i alt 15-20 gange i 1900-tallet, heraf 1951, en slem en i 1987, og så igen i 1988.\nEr det klimajournalistik I vil bringe eller énsidig kampagnejournalistik?\nJeg vil opfordre jer til at undersøge hvor mange orkaner og storme, der har været i USA.\nJørgen B. Mogensen\nNår man lever af at fortælle\nNår man lever af at fortælle at jorden er ved at gå under, mister man så ikke meget naturligt sin kritiske sans? Da hockeystikgrafen gik sin sejrsgang blandt verdens miljøjournalister, var der ingen der overvejede om den var et falsum. Det kom først frem længe efter, at den af selv samme miljøjournalister var blevet brugt som dokumentation for jordens forestående undergang.\nEller er sandheden bare at der er så mange skattekroner i at skrive om hvor slemt det hele er, at ingen interesserer sig for sandheden? Inklusiv de journalister som ellers elsker at påstå, at de er den fjerde statsmagt.\nEt lille eksempel fra min\nEt lille eksempel fra min egen dagligdag.\nTV2 Bornholm hævdede i går i en artikel dette:\n"Tidligere nåede blågrønalger først Østersøen i starten af august. I følge undersøgelsen er det den globale opvarmning, der er årsag til udviklingen, da blågrønalger trives i varmt vand."\nVi er her langt langt langt ude på det dybe vand. Blågrønne alger er dukket op i varme somre, siden jeg var barn.\n"Algerne kræver så høje vandtemperaturer, at de i Danmark trives bedst i juli og august." Skriver Naturstyrelsen på deres side.\nDer loves ikke kraftig regn i vejrudsigter mere men ekstraordinær kraftig regn eller skybrud. Der loves ikke blot varme, men hedebølge og rekordhøje temperaturer. Danske medier har i flere år koblet deres skeptiske sans fra. Vi skal bildes ind, at verden oversvømmes om ti år og at verden går under.\nHej Jan Eskildsen - Hvis du\nHej Jan Eskildsen - Hvis du læser engelsk og vil orientere dig om forskningen bag TV2 Bornholms historie, så kan du gøre det her:\nHer er indledningen på præsentationen af den videnskabelige artikel:\nHej igen Jan Eskildsen\nJeg kan se, at du tidligere efterlyser overblik over orkaner og storme i USA.\nFor året 2013 meddeler NOAA (USA's National Oceanic and Atmospheric Administration) følgende (på engelsk):\nFlere interessante klimadata/oplysninger findes for året 2013 i NOAA's State of the Climate in 2013. Opsummeringen af rapporten finder du her + link til selve rapporten (også på engelsk):


3 tilbud Syddjurs rengøring. Spar ved gratis rengøringstilbud\n3 tilbud på rengøring i Syddjurs kommune - Spar 21 pct.\nHer får du 3 tilbud på rengøring Syddjurs - En gratis netside\nSyddjurs firmaer fra branchen: Rengøringsfirmaer\n☑Tilbud rengøring Syddjurs\nFind 3 lønsomme tilbud på rengøring Syddjurs\nRengøringstilbud - Brug denne gratis tjeneste her\nIndsend formularen online på kun 5 minutter\nFå 3 Tilbud rengøring Syddjurs tilbud\n☑3 tilbud på rengøring i Syddjurs kommune - Spar 21 pct.\nDet er alt for kringlet at påtage sig din rengøringsopgave selv - indhent i stedet 3 fordelagtige tilbud. Du sparer mange penge (rundt regnet 20 procent) med 3 bundsolide uimodståelige pristilbud. Bestil prekvalificeret assistance til løsning af dine tiltrængte rengøringsopgaver til yderst fleksible priser.\nLad seriøse og grundige eksperter i Syddjurs løse din rengøringsopgave. Benytter du tilbudssiden Billig-rengøring.dk, kan du opnå henved 20 procent i favorabel reduktion på rengøringshjælpopgaven. Kreative rutinerede rengøringsfolk kan gøre tilbundsgående rent i din bolig i 8410 Syddjurs.\nMugdannelse er altid tegn på, at der er for fugtigt, og det er vigtigt at finde og fjerne kilden til fugtigheden. Mugpletter kan være sorte, grønne eller gule plamager, som selvfølgelig skal fjernes. Der vaskes af, skylles og tørres godt igennem. Til slut kan man vaske efter med et klorholdigt rengøringsmiddel.\nlndeklimaet er en vigtig ting for vores helbred og velvære. l dette kapitel er der nogle generelle råd omkring at opnå og bibeholde et godt indeklima. Ofte kan et godt indeklima sikres blot ved at vælge materialer og indretning med omtanke samt sørge for god udluftning. især luftens kvalitet har betydning for vores oplevelse af indeklimaet, herunder disse faktorer:\nMængden af støv og partikler\nBlot en af disse faktorer er i ´ubalance´, kan det mærkes som ubehag, symptomer eller endog sygdom eller skader på mennesker og bolig. Vær opmærksom på, at genstande, man har vasket af i fx salmiakspiritus, også afgiver dampe, mens de tørrer og et stykke tid efter de er tørre så bliv ved med at lufte ud.\nFor at undgå for store mængder støv i luften, skal boligen have en sådan indretning, at den kan gøres grundigt rent. Når der skal købes nyt eller flyttes om, så tænk rengøringen med. Tænk over hvilke materialer, det er praktisk at have i et hjem og vælg en type, der kan vaskes og tørres af. Gå fx efter:\nGardiner, der kan vaskes.\nLøse gulvtæpper, der kan renses eller vaskes.\nFrie arealer, så gulvet nemt kan rengøres.\nHar man allergi i familien, så undgå så vidt muligt faste tæpper, da disse er store skidt- og støvsamlere. Jo tættere døren fra den øvrige (opvarmede) bolig er, jo mindre fugt trænger der ind i uopvarmede rum, og jo lavere temperatur kan rummet have, uden at det giver fugtproblemer.\nVi sender 3 ovenud gode rengøringsassistenttilbud på f.ex. algebehandling, tagrenderens, universalrengøring eller privat rengøring. Skaf en certificeret rengøringsassistent til f.ex. at nå rengøringen af dit hjem på Syddjurs. I løbet af to-tre hverdage kontakter de tre bedst egnede rengøringsfirmaer dig med deres rundhåndede supertilbud.\nUndgå at betale mere end nødvendigt for en topmotiveret rengøringsassistent på Syddjurs. Brug vores 100% gratis service Billig-rengøring.dk i dag og spar 20%. Bestil en velrenommeret specialist til at ordne din rengøringsopgave på rimelig kort tid.\nSommetider har du ikke kræfter til at nå rengøringen af hjemmet selv - Løsningen er er bestille et antal kontante rengøringstilbud. Inden for ret kort tid får du gratis 3 konkurrencedygtige tilbud på smuk rengøringsarbejde. Skaf en godkendt rengøringsassistent til at nå rengøringen af boligen i dag.\nIndhent 3 personlige tilbud på pålidelig rengøring Syddjurs\n4 måder at få det bedste afkast på din rengøringsinvestering\n1. Udvikle et godt forhold til din janitorial servicerepræsentant\nNår du udvikler et stærkt samarbejdsforhold med din advokatkontor, vil du opdage, at de vil være mere lydhøre og pålidelige. De vil gå ud af deres måde at hjælpe dig og imødekomme din virksomheds behov hurtigt og effektivt. Fik et spil eller en anden situation, der kræver øjeblikkelig rengøring? Sørg for at du er partner med rengøringseksperter, der er der, når du har brug for dem.\nFor vores team på Billig-rengoering.dk er vores højeste prioritet at opfylde vores kunders behov med den bedste og mest lydhøreste service. Vi er stolte af at sige, at vores kunder ville være enige: Vi har en 99,7% kvartalsvis kundebeholdningsrate.\n2. Sørg for, at din vagthavende service renser for sundhed og ikke bare udseende.\nVi ønsker, at vi kunne sige, at alle vagtmænds serviceydelser er rene med medarbejdernes og miljøets sundhed i tankerne, men efter næsten 30 år i branchen er det simpelthen ikke tilfældet. Nogle virksomheder kan lide at "skære hjørner" eller bruge ineffektive processer eller produkter til skade for deres kunders helbred.\nDe bedste vaskeritjenester er dem, der sætter sundheden for deres kunders medarbejdere først i alt, hvad de gør. Dette er en af de mange fordele ved virksomheder, der tilbyder ægte grønne rengøringsservice. Den mest værdi, en grøn rengøringsleverandør kan tilbyde, er en forbedring af medarbejdernes generelle helbred. Ved at opretholde et sundt arbejdsmiljø med grøn rengøring kan du reducere medarbejderfravær og øge produktiviteten, hvilket gavner din bundlinje.\nSom en leverandør af grønne rengøringsservice bruger Billig-rengoering.dk´s grønne rengøringspersonale forsøg med sand og grøn sandrensning og følger nøje etablerede industristandarder. For eksempel følger vi strenge retningslinjer, som medfører, at hver rengørings professionel er uddannet og certificeret i et bestemt område. Det betyder, at hvert holdmedlem har viden, værktøjer og ekspertise til at gøre jobbet rigtigt første gang og desinficere dit arbejdsmiljø.\n3. Leje en vagtjeneste, der først og fremmest tager hensyn til medarbejdernes sikkerhed.\nNår du ansætter mange vaskerier, er et mindre kendt faktum, at de måske tager din betaling, men de gør ikke nødvendigvis arbejdet. Hvad nogle rengøringsvirksomheder gør, er at leje underentreprenører til at rense dit kontor eller anlæg. Hvad det betyder er, at du ikke ved hvem du laver gennem dine døre. Vil du overlade dine nøgler til en tilfældig, ubevidst fremmed? Sikkert ikke. Men det er i det væsentlige hvad du laver, når vaktmandsforretningen du ansætter underleverancer ud af deres arbejde til en tredjepart.\nPå Billig-rengoering.dk arbejder vi aldrig med underleverandører for at levere rengøringsservice. Vi er en kommerciel leverandør af forsyningspligtydelser, der er stolte af at sikre, at alle vores medarbejdere dokumenteres med verificerede Social Security-numre og har bestået flere baggrundskontroller, herunder en national baggrundssøgning, søgning på terrorbeklædning og en seksuel rovdyrskontrol. Derudover udleveres hver medarbejder en officiel uniform og foto ID, så vores kunder aldrig behøver at gætte eller bekymre sig om, hvem de lader gennem deres døre.\n4. Partner med en vaktmester, der også er en all-in-one-leverandør\nHvis du er ligesom mange af vores kunder, vil du gøre dine processer og operationer mere effektive og omkostningseffektive. En måde at nå begge disse mål på er at samarbejde med et vagtfirma, der også leverer både grøn rengøring og service vedligeholdelse. Tid er penge, og når du kun skal foretage et opkald, én gang til en leverandør, kan det spare dig for meget tid, penge og frustration.\nPå Billig-rengoering.dk slutter vores servicetilbud ikke ved grøn rengøring. Vi tilbyder også en lang række af vedligeholdelsestjenester, som udføres af vores kvalificerede og anerkendte eksperter.\nNimo Rengøring IVS\nÅ.J. Hus og Have\nMartin Staunsbjerg ApS


Skal I vinde Arbejdsmiljøprisen 2022?\nHar I gjort en særlig indsats for jeres arbejdsmiljø, som har ført til mærkbare forbedringer? Så indstil jer nu til Arbejdsmiljøprisen. Sidste frist er 1. februar 2022.\nNu kan du indstille din arbejdsplads til Arbejdsmiljøprisen 2022. Prisen uddeles i fire priskategorier, som alle har stor relevans inde for service og turisme:\n- Muskel- og skeletbesvær (ergonomi),\n- Psykisk arbejdsmiljø samt\n- Kemi og vådt arbejde.\nKriterier for de fire kategorier i Arbejdsmiljøprisen\nOg hvad skal der så til for at vinde? Arbejdsmiljøprisen skriver selv på deres hjemmeside:\nArbejdsmiljøprisen hylder arbejdspladser, hvor ledelse og medarbejdere samarbejder om at skabe et godt arbejdsmiljø. De gode eksempler er desuden med til at inspirere andre arbejdspladser til at gøre en ekstra indsats for arbejdsmiljøet.\nArbejdspladsen har nedbragt belastninger i det psykiske arbejdsmiljø. Indsatsen indeholder forebyggende elementer og bidrager samtidig til medarbejdernes trivsel – fx ved at sætte fokus på arbejdspladskultur, holdninger, interne rutiner og processer.\nArbejdspladsen har nedbragt risikoen for at medarbejdere udsættes for vådt arbejde, hyppig håndvask, hudkontakt med kemikalier eller har forebygget risikoen for indånding af farlig kemi eller organisk materiale – fx ved at erstatte farlig kemi, ved en teknisk løsning eller ved at organisere arbejdet på en ny måde.\nFrist for indstilling: 1. februar 2022\nHar I gennemført et projekt - eller er ved at gøre det - inden for en af de fire kategorier, vil vi opfordre til, at I indstiller jer selv til prisen.\nFristen for indstilling er 1. februar 2022.\nMå en virksomhed inden for service og turisme i år!\nBFA Service - Turisme.\nProblemer med at se nyhedsbrevet?\nOfte hjælper det at slette cookies og cachelagring\nTryk ”Ctrl + Shift + Delete” samtidig\nHak af i "Midlertidige internetfiler og webstedsfiler" og "Cookies og webstedsdata"\nLuk browseren ned. Åbn igen\nMarker "Browserdata", "Cookies og gemte webstedsdata", "Cachelagrede data og filer" og "Faner, jeg har sat til side eller lukket for nylig"\nwww.bfa-service.dk Send til en kollega Tilmeld nyhedsbrev


Dårligt nyt til storsvedende buspassagerer - Avisen.dk\nDårligt nyt til storsvedende buspassagerer\nDer er voldsomt varmt i hovedstadens busser, men der er ikke udsigt til bedre tider for de varme buspassagerer. (Foto: Foto: Andreas Hagemann Bro / Scanpix)\nDer er langt fra aircondition i alle Arrivas busser, og i dem der har, virker systemet ikke optimalt.\n12. juli 2010 14:14\nTermometeret viser langt over 30 grader i disse dage, og det gør ikke just indeklimaet i hovedstadens busser mere behageligt.\nPassagerne er ved at stege væk i sommervarmen, for i langt fra alle busser er der installeret aircondition eller trækvinduer, som gør busturen bare en anelse mindre forfærdelig.\n"Det er et stort problem, for kun halvdelen af vores busser har aircondition. Det er vores A- og S-busser, for her stiller Movia krav til et klimaanlæg, " siger pressechef hos Arriva, Martin Wex, til Newspaq.\nMen selv i de topmoderne busser, kan grader nå det ekstreme. For der er flere faktorer, der spiller ind.\n"Hvis der er for varmt, så gå til chaufføren, for han kan måske skrue højere op for den kolde luft. Men et afgørende problem er også tagluger og konstant åbne døre, som ikke ligefrem hjælper på at holde varmen ude" siger Martin Wex.\nOg i ældre busser er der ingen ting at gøre ved den ulidelige varme.\n"Her kan der godt blive stegende hedt. Men der er ikke noget, vi kan gøre ved problemet," fastslår Martin Wex.\nHos Arriva har man nemlig ikke valgt at sætte klimaanlæg højest på ønskelisten, da det er en noget dyr fornøjelse at køle buspassagerne af.\n"Det koster cirka 150.000 kroner per bus, og derudover bruger man cirka 10-15 procent mere brændstof. Så det er både ud fra et økonomisk men også et miljømæssigt perspektiv, at vi har vurderet, at det ikke kan betale sig," afrunder Martin Wex.\nDansk topchef taget som fartdjævel


Sommerserie: Gay Rome - Romerriget på film • POV\nFeatured·Kultur | Læsetid 25 min.\nMaria Helleberg\t 02.08.2018\nFILM – Maria Helleberg har genset to af efterkrigstidens amerikanske storfilm “Ben-Hur” og “Spartacus”, der begge bruger Romerriget og dets historie som baggrund. Men begge film har berøringsangst for at skildre den homoseksualitet, som var så almindelig i antikkens Rom, påpeger Helleberg i dette longread, der gennemgår de to film, som på trods af deres mange historiske fejl blev klassikere.\nBen-Hur blev forvandlet fra stum- til storfilm i 1959, reddede MGMs økonomi, og modtog hidtil uhørte 11 Oscars – herunder en til Charlton Heston for bedste skuespil i en mandlig hovedrolle.\nForklaringen på gavmildheden er den enkle, at Ben-Hur fortryllede Oscar-komiteen med sin skamløse, uproblematiske storhed.\nI en tid, hvor man frygtede at tv hurtigt ville udslette biograferne, slog man tilbage med storfilm, antik historie, sentimental kristendom og ganske simpelt – gode historier enkelt fortalt. Alt bundet sammen med enestående production value: søslag, romersk triumftog – og sidst og størst; rekonstrueret hestevæddeløb i en arena af hidtil usete dimensioner.\nDette er stadig en film, som imponerer. Den løftede forgængeren ud af naivitetens uskyldige verden og ind i efterkrigstidens overflod. I mellemtiden var USA blevet en del af verden, ja, fra 1945 var USA blevet et imperium, og ønskede ikke længere at lægge skjul på selvbevidstheden. Efter 2. Verdenskrig kom den første bølge af pro-semitisme – og genindspilningen af Ben Hur er en del af denne bølge. Tidligere havde jødiske manuskriptforfattere og instruktører bygget på erfaringer fra pogromerne i zarens Rusland.\nNu stod verdenshistorien gabåben.\nMan kunne ikke godtage stumfilmens forenklede, ikke-psykologiske skildringer af personerne. I den første filmatisering fra 1925 forrådte Messala sin barndomsven Ben Hur, simpelthen fordi Messala er et stort romersk svin. Den nye storfilm skulle have et moderne manuskript, med en acceptabel psykologisk udvikling hos personerne.\nJuda Ben-Hur skal bevæge sig fra at være sorgløs ung overklasseknægt, over galejslave, romersk senator og hævngerrig jødisk offer, til at blive en moderne kristen, og belønnes med et rigt liv. På den modsatte side står hans fjende, den nødvendige onde mand, som helten skal konfrontere i en duel, romeren Messala. Det er en manual for ca. 50 års kommende blockbustere. Men det er også en film, som er vidunderligt sorgløst ahistorisk. Den forlader endda sit forlæg for at koncentrere sig om production value.\nBen-Hur skulle ud af skabet\nManuskriptet blev underkastet flere forskellige forfatteres skarpsyn, herunder koryfæer som Gore Vidal og Maxwell Anderson. Vidal fortæller i sin selvbiografi Palimpsest hvordan han forsøgte at sandsynliggøre hadet mellem Juda Ben-Hur og Messala ved at indbygge ungdommelig homoseksualitet i venskabet. Eller et kærlighedsforhold, om man vil.\nDa Messala som voksen mand vender tilbage til sin ven og elskede, vil han genoptage forholdet, mens Juda har ”normaliseret” sig, og frastødes af vennens umodne opførsel. Denne afvisning skulle indbygges, om ikke i den officielle handling, så dog i motivationen for skuespillerne.\nOg det er her, Gay Rome kommer ind i billedet.\nStephen Boyd, der spiller Messala, gik helt ind for Vidals idé, og burde have haft den Oscar, Charles Heston modtog – for han udretter underværker med sin ellers så traurigt én-dimensionale karakter. Heston, derimod, blev dybt rystet over at høre, hvad hans kollega mente om sin rolle, og Vidal blev straks sparket ud fra MGM.\nStephen Boyd er, som før nævnt, en gave til rollen som Messala. Han går 110 procent ind for sin rolle, og giver Messala alt, hvad karakteren kan trække. Ingen kan gøre Messala til historiens helt, men hans drive og overbevisning er uimodsigelig – han tror på sin sag, og på at han kan overtale Juda til at følge sig\nMen han havde opnået at gøre opmærksom på historiens store svaghed: det kolossale had, som får Messala til at sælge sin ungdomsven som galejslave, og indespærre hans søster og mor hos spedalske… men som alligevel får ham til at lade det Hur’ske palads henstå ubeboet og usolgt i årtier.\nBen-Hurs største problem er altså ikke alle de vilde historiske fejl – de er nødvendige for at få historien til at “køre”. Nej, et er alle de sælsomme udeladelser, som får nutidens publikum til at undre sig. I filmen har Juda Ben-Hur en kæreste, Esther, en frodig, yndig og aktiv ung kvinde. Hun dukker op i Jerusalem, men forsvinder så i hele mellemperioden. Da Juda er blevet adopteret af en romersk konsul, tager han til Judæa og møder – Esther i sin slægts forladte palæ. Og det er her, man undrer sig. Når nu Juda er kommet til penge og sikkerhed, hvorfor så ikke sende besked til hende? De var trods alt forlovede engang.\nForklaringen er den simple, at filmen jo netop skal vise i dramatiske scener, og at der kun eksisterer de personer, som optræder i filmen. Og Esther er måske vigtig, men ikke nok til at vi følger hende – hun skal udgøre en overraskelse for Juda ved hans ankomst til det gamle land.\nSkuespil med følelserne\nSpillet i filmen er afhængigt af de store forhold. Mere end egentlig skuespil er der tale om at kunne fremstille ukomplicerede følelser, så ansigtsudtrykket virker troværdigt. Charlton Hestons Juda er mest interessant inden katastrofen rammer ham, hvor han har rum til at udtrykke splittelsen. Juda holder jo af sin ungdomsven, er bundet til sin familie og kan ikke ægte en slavinde. Men han har endnu ikke indset situationens alvor. Derefter er han sammenbidt og koncentreret.\nHvorimod Jack Hawkins som den romerske admiral tager alle stik hjem, hvad skuespil angår. Hans rå og direkte konsul har alligevel sin svage side. Han fascineres af den sære fange, nr. 41, i galejerne.\nHvis der er noget, man savner i Ben-Hur, er det en indførelse i, hvad der får Quintus Arrius til at adoptere denne forhenværende slave, i stedet for bare at give ham en sum penge og et liv i frihed. Hele den proces opsummeres i en enkelt replik (”the formalities of adoption has been concluded”), og herefter er Juda forvandlet til senatorsønnen Quintus Arrius den Yngre, fordi historien har brug for det! Nu er Juda formelt blevet en del af hele den undertrykkelse, han var imod fra begyndelsen. Og han har opnået beskyttelse, så han kan hævne – ikke skaffe sig retfærdighed – men netop hævne.\nI en tid, hvor man frygtede at tv hurtigt ville udslette biograferne, slog man tilbage med storfilm, antik historie, sentimental kristendom og ganske simpelt – gode historier enkelt fortalt. Alt bundet sammen med enestående production value: søslag, romersk triumftog – og sidst og størst; rekonstrueret hestevæddeløb i en arena af hidtil usete dimensioner\nStephen Boyd er, som før nævnt, en gave til rollen som Messala. Han går 110 procent ind for sin rolle, og giver Messala alt, hvad karakteren kan trække. Ingen kan gøre Messala til historiens helt, men hans drive og overbevisning er uimodsigelig – han tror på sin sag, og på at han kan overtale Juda til at følge sig. Brutaliteten bliver til en religion for ham. Og så har filmen udstyret ham med en tavs, mandlig ven, Flavius, der kan udlægges som hans samlever. Den aldrig udtrykte, latente homoseksualitet kan læses som endnu en advarsel mod Messala og Rom. Den dekadence, som filmen ikke engang må udtale.\nKvinderne har godt nok mindre at arbejde med, men Esther (spillet af Haya Harareet fra Israel, om hvem man aldrig hørte eller så mere) forsvarer sin karakter med alle til rådighed stående midler. Hun er så effektiv, at man kommer til at tænke på, om ikke hun er historiens egentlige heltinde. Hun har holdt sig skjult og i live i årevis, har fundet Judas mor og søster og holdt dem i live, samt skjult sin invalide far.\nUden hjælp fra romerske admiraler. Ingen adopterer hende, hun arbejder bare stædigt videre med sine projekter og fuldfører dem. Og så bliver kun kristen og får Juda med ind i sin religion og må normalisere ham…\nDet imponerende væddeløb\nDen jødiske religion, som Juda tilhører, lever et skyggeliv i filmen. Bortset fra, at jødestjernen anvendes som symbol. Nej, den var endnu ikke kommet til at stå for en forfulgt befolkningsgruppe, men sheik Ilderim overrækker Ben Hur en jødestjerne som symbol for hans ”race” inden det afgørende væddeløb. Ben-Hurs lidelser ligestilles her med jødernes lidelser i 1900-tallet – og paradoksalt nok får han lov at køre en arabisk sheiks heste i løbet! Stjernen er et universelt symbol og derfor et effektivt signal i filmen. Hvad skulle man ellers have brugt?\nNetop væddeløbet får stadig publikum til at åbne øjne og mund i betagelse. Her er alle sejl sat til, og filmen er selv yderst imponeret af sin egen storhed. Indimellem fremgår det meget tydeligt, at Charlton Hesten erstattes af en stand-in – og det er lige ved at gå galt for denne stand-in, den senere filminstruktør Yakima Canutt. Det er også tydeligt, at vildt skræmte heste ikke lader sig styre og simpelthen fortsætter ligeud efter at have passeret. I Rom var væddeløb ikke nødvendigvis en morderisk affære, der kostede både heste og kuske livet. Men der var absolut ikke tid til at lære ekvipagerne perfekt teknik. Og næppe heller ønskeligt. Man var ude efter drama, dog ikke en gentagelse af indspilningen i 1925, hvor en del vogne ramte hinanden, med adskillige døde heste og mænd til resultat, katastrofen kom endda med i den færdige film…\nDe andre spektakulære scener falder desværre igennem, set med moderne, forvænte øjne: søslaget blegner ved siden af konsulen Quintus Arrius’ ondskabsfulde leg med sit nye legetøj, flåden (”ramming speed!”), og triumftoget virker på alle måder kunstigt, ligesom hele det romerske establishment er inviteret til stående cocktail party i Villa d’Estes renæssance-haver, hvor underholdningen står på dansende ”tamme” afrikanere.\nDet er lidt kedeligt og ikke særligt opfindsomt.\nWilliam Wyler havde aldrig før lavet kæmpefilm. Hans force lå i intime moderne dramaer. Så hans søslag er en tryg konstruktion i våddok, mens et af skibene i 1925 brød i brand, så man på filmen kan iagttage desperate statister, der springer i vandet uden at kunne svømme. Tilsvarende katastrofer var utænkelige i 1959. Hvor man i 1925-udgaven kan se en skrækslagen hjælpe-instruktør, der forsøger at undgå massedrab på heste ved en kollision, er alle ulykkerne i arenaen i 59-udgaven kalkuleret og indskrevet i scriptet.\nHvis der er noget, man savner i Ben-Hur, er det en indførelse i, hvad der får Quintus Arrius til at adoptere denne forhenværende slave, i stedet for bare at give ham en sum penge og et liv i frihed\nMan brugte 42 kameraer og anvendte hele vejen igennem filmen yderst bevidst cinemascopes muligheder: således strækkes lærredet til sin yderste længde i scenen, hvor Juda og Messala spiser middag, men allerede har opdaget, at de nok ikke længere er venner – her er der kolossalt god plads til Judas mere og mere bestyrtede mor og søster, i gabet mellem de to mænd.\nDet var netop meningen at imponere biografgængerne ved at anvende hele formatet – ved at anbringe noget interessant i hele lærredets bredde, og i scenens dybde.\nMåske ligner Rom under triumfen kridhvid krydsfiner, og det er meget tydeligt, at slagscenerne til søs er filmet med modeller, men der er format over hvert valg. Man anvendte en slags tidlig u-teknologisk udgave af Gladiators animering: hele Rom bag triumftoget og de vældige søjler er indkopieret. Ligeledes de øverste rækker tilskuere og bjerglandskabet bag væddeløbsarenaen.\nStill fra en af scenerne i hippodromen. Wikimedia Commons.\nUnder væddeløbet klippes frit mellem de forskellige vogne, med kameraet placeret lige foran hhv. Messala og Juda Ben-Hur, til tracking shots af vognene i fuld fart.\nMest overbevisende er et sjældent tilfælde af ”film i dybden”. Vi følger den romerske guvernør og hans følge på vej til æreslogen, mens ekvipagerne i baggrunden kører æresrunde inden løbet. For en gangs skyld tænker klipperen ikke for publikum, men lader os selv lede med øjet i flere forskellige planer med forskellig handling.\nDet giver dybde og følelsen af at være til stede under en begivenhed, ikke kun at få den skåret ud i sammenklipning.\nEn slutning uden alternativer\nTankegangen bag Ben-Hur er i og for sig en fuldkommen negering af filmens egen handling: nok afgør Juda Ben-Hur striden med Messala i hippodromen og dræber sin fjende, men filmen postulerer at dette ikke er en løsning.\nSet i filmens perspektiv er det altså bare den eneste mulige løsning. Hvor er alternativerne? Man kan som bekendt ikke skrue tiden tilbage. Det lykkes dog helt godt for Juda gennem et mirakel. For den gennemført jødiske Juda Ben-Hur og hans familie skal selvfølgelig frelses ind i den moderne verden/religion/bevidsthed og blive kristne. Vi kan ikke efterlade dem som jøder. Ved sin død helbreder Jesus nu Judas mor og søster fra den uhelbredelige spedalskhed. Dermed er der ikke mere tilbage at hævne. Juda har fået navn, titel, velstand, hustru og familie tilbage. Og da fjenden er grudigt nedkæmpet, kan man vise storsind.\n”I see no enemy,” siger Ben-Hur, da han omsider kan tage sin døende fjende i øjesyn.\nDa Juda indser at kristendommen er svaret, og at hævn skal erstattes af tilgivelse, sker det praktisk nok efter at han på det mest brutale vis har fået udslettet sin fjende. I stedet for at angre, som han burde gøre, kan han glæde sig over, at hans mor og søster helbredes for spedalskhed.\nSammenlignet med andre “religiøse” film fra tiden opererer Ben Hur dog med diskretion: Jesus er nok til stede, men uden ansigt. En film, som handler om to mænds forsøg på at hævne sig på hinanden, skal ende med tilgivelse, efter at den ene er dræbt. Er man nogensinde i tvivl om, hvorvidt Juda vil vinde sin kamp? Spændingen ligger, som så ofte, i spørgsmålet: hvordan og med hvilke ofre.\nBen-Hur instrueret af Fred Niblo i 1925 er en på alle måder anderledes version af historien.\nFilmen var stadig meget ung, da man for første gang traf det logiske valg at iscenesætte de historier, som de fleste mennesker på det tidspunkt kendte til: Bibelens dramatiske fortællinger.\nBen-Hur virker, på trods af sin alder, sælsomt medrivende, især når figurerne træder tilbage for filmens production value. Der er en slags uskyld til stede overalt, selv hos kameramanden, der lystigt fortsatte at filme mens statister og heste omkom i arenaen. Vold er jo fremragende underholdning, ikke sandt?\nI 1925 greb Fred Niblo til et relativt nyt forlæg, romanen Ben-Hur, og hans film blev moder til alle senere ”kristne storfilm”. De fleste unoder, som senere kom til at præge romerfilm, dukker op i urform.\nBen-Hur var nu ikke ligefrem et jomfrueligt stof. Bogen havde tjent som forlæg for det sene 1800-tals filmiske totalteater, hvor man med lys, lyd og alskens illusionsmageri faktisk kunne få tilskuerne til at tro, at de var vidne til det store hestevæddeløb i Cirkus i Antiokia.\nHermed knyttes forbindelsen tilbage til det teater, som skabte filmens konventionelle billede af det antikke Rom.\nKæmpehallerne er uden loft, som teaterscenerne, og ofte arkitektonisk set umulige, men de er også i virkeligheden bare – kæmpe teaterscener med store kulisser og sætstykker. I 1925 er Jerusalem således udstyret med en kolonorm, ubrugelig byport – stort skal det være, selv om det er ulogisk og upraktisk.\nDet er Fred Niblos udgave, man skal opsøge, for at se hvordan genren blev født, for her er alle konventionerne endnu friske. Niblo var typisk for filmens unge dage, han avancerede fra vaudevillekunstner til at instruere Donald Fairbanks’ blockbustere, og han kunne holde sammen på masseoptrinene i sin Ben-Hur-film, der tog tre måneder at optage. Til sammenligning med gentagelsen i 1959 må man minde om, at søslaget i 1925 blev optaget med rigtige skibe i rigtigt vand.\nNiblos version gør faktisk meget bedre rede for selve forløbet, samtidig med at han har fattet, at en trireme har tre rækker roere over hinanden – ikke kun én række – eller tre rækker roere på samme bænk! Når et af Niblos skibe bryder i brand, kaster skrækslagne statister sig over bord, selv om de ikke kan svømme.\nDet er søreme realisme.\nRoman som forlæg\nHistorien begyndte som roman, skrevet af en borgerkrigs-general, Lew Wallace, der selv blev ”omvendt” ved at skrive. Det er en ikke særlig velskrevet roman, men med storslåede visuelle muligheder.\nSkildringen er – det er vigtigt at huske – fundamentalt ahistorisk. Der fandtes ingen ”jødiske prinser” i højadelige familier. Dem havde kong Herodes allerede kuet. Slægten Hur eksisterede ikke. Men det er kun begyndelsen! For Lew Wallace skabte en slags mytisk romertid, han kogte alle mulige emner og særheder sammen, som folk kendte i forvejen: væddeløbene på Circus Maximus, kristendommens opståen, sadisme og kynisme, triumftog, søslag og ung kærlighed. For at få historien til at hænge sammen, introducerede han en række anakronismer og umuligheder som han havde brug for i sin fortælling.\nForfatteren til “Ben-Hur” Lew Wallace, ca. 1862. Wikimedia Commons.\nBogen blev en bestseller uden sidestykke. Og omkring 1900 blev Ben-Hur triumfkortet for det moderne kommercielle teater: ved hjælp af levende heste, trædemølle og blafrende blå lagener kunne man fremstille både væddeløb og søslag på scenen. Filmen var på vej derude!\nI 1925 er filmen ofte teknisk tilbagestående: kameraet står, hvor det nu engang står – lige til Niblo sender det ud at køre i stridsvogn, eller anbringer det i arenaens sand under de fremstormende vogne. Modsætningen mellem konventionel affotografering og modige, nyskabende valg er typisk for tiden. (Også det faktum, at man kan se, hvilke scener interesserede Niblo, og hvilke bare skulle afvikles – det er yndlingsscenerne, som opfattes filmisk, mens resten er filmet pantomime).\nBen-Hur har både træske kurtisaner, skrækkelige romerske slyngler og ædle jødiske helte (og heltinder), der heldigvis omvendes til kristendommen, således at filmen kunne udsendes med den ret vildledende undertitel A Tale of the Christ.\nFilmen tager dog ikke Lew Wallaces vildtvoksende romans kristne sigte helt alvorligt (som heller ikke Wyler i 59). Det er og bliver en drengebogsfilm med ramasjang og hestevæddeløb – ikke kristen propaganda. Men der er også en konkret stillingtagen til filmens muligheder: de skulle udnyttes alle sammen, fordi det var sjovt, og fordi man endnu ikke havde talefilm, så udtrykket var ekstremt fysisk, gestikken en arv fra det klassiske teater. Ofte virker det, som om folkene bag filmen simpelthen udnyttede alle de gode ideer, de fik på stedet og overførte dem til film. En glad og legesyg opfindsomhed.\nDen sene stumfilm kunne noget med lyssætning og masseoptrin – der hviler et magisk lys over de kolorerede scener, f.eks. Arrius’ indtog i Rom, og filmens alder forlener den faktisk med en sødmefuld duft af gamle dage, som får urimelighederne til at glide ned. Flere af scenerne er i øvrigt farvelagt i hånden, frame for frame. Andre scener er tintet blå eller lilla, en slags overflodens ekspressionisme. Nok manglede lyden, men så måtte man kompensere.\nDen tidlige Ben-Hur fødte en ny genre, den episke, historiske blockbuster. Ben-Hur viste også, at i denne form for film er skuespillet egentlig ikke vigtigt. Bare de optrædende er i stand til at gengive helt, skurk og blid heltinde med klar gestik, er det nok.\nIngen, absolut ingen fandt på, at Juda og Messala kunne være homoseksuelle, i 1925. Til gengæld var man mindre berøringsangst over for forlæggets bizarre historie om Judas store oprør i Judæa. Vold har længe været mere accepteret end kærlighed.\nKubricks eneste sandal-film er i teorien en filmatisering af kommunisten Howard Fasts roman af samme navn. Men det er ikke meget af Fasts stof, som har overlevet. I realiteten er der tale om en så total omarbejdning, at dette er et helt selvstændigt kunstværk. Hovedpersonerne er stadig til stede i filmen, og indimellem foretager de sig noget, som ligner figurerne i romanen, men de er videreudviklet af manuskriptet, som igen videreudvikledes af skuespillerne.\nSpartacus Filmplakat. Wikimedia Commons.\nHandlingen udspiller sig kort fortalt over det sidste store slaveoprør i Roms republikanske priode. Kilderne til historien er selvfølgelig romerske – hovedkilden er den græsk-romerske historiker Plutarkhs biografi over Spartacus’ besejrer, Marcus Crassus.\nSlaven Spartacus og ca. 70 andre gladiatorer brød ud fra en gladiatorskole i Capua og drog hærgende gennem landet. Alt tyder på, at de kun ønskede at slippe væk fra Romerriget, men det lykkedes dem at træne hele hære, der gentagne gange slog romerske legioner. Til sidst blev de fanget i Syditalien, hæren knust og de overlevende mandlige slaver korsfæstet på Via Appia – hele strækningen mellem Capua og Rom.\nOpstandens midlertidige succes kom helt bag på de romerske politikere, der styrede staten. De mente, at man levede i den bedste af alle verdener, og at det romerske “demokrati” med senat og valgkampe og hemmelige valg havde taget højde for alle problemer. Men de havde glemt slaverne.\nManuskript fra ventrefløjen\nSlaveoprør i romertiden. Det lyder rødt. Og ja, manuskriptforfatteren Dalton Trumbo havde været blacklisted under og efter McCarthy-udrensningerne, men hans navn fremhæves på filmens credits. Manuskriptet har ikke alene sluppet forlægget. Howard Fasts roman, det har også meget lidt at gøre med, hvad Plutarkh fortæller om opstanden.\nI stedet for at genfortælle kendt stof, har man taget beslutningen at nutidiggøre Spartacus – at forvandle ham til en acceptabel nutidig helt. Følgelig må han være en mild, human og eftertænksom leder. Han kan umuligt være fyrstesøn, men søn af slaver, født som slave. En moderne politiker, idealist og født leder, tydeligvis ville han stemme på Demokraterne. Feltherre politiker og øm elsker. Der er ikke så meget som en gråzone hos ham.\nHan afskyr vold og uretfærdighed, men bliver alligevel gladiator, direkte fra stenbruddet. Ikke fordi han selv vælger denne metier, men fordi han skønnes egnet – og fordi han opfører sig oprørsk. Han bøjer sig ikke, og denne vrede bruges under uddannelsen til professionel kæmper. Under krigen mod romerne viger Spartacus sandelig ikke tilbage for at bruge ekstrem vold. Hans vrede forklares som ”politisk” snarere end personlig. Han kæmper for alles frihed.\nFilmen tager ikke stilling til, hvordan slaveri fungerede i den romerske antik. Ikke engang til gladiatorens stilling i samfundet, end sige i arenaen. Man kunne have valgt at spille djævelens advokat og sammenligne gladiatoren med professionelle fodboldspillere. Forskellen er, at mens nutidens spillere kan blive skadet og muligvis fodboldinvalide, har de stadig deres formue og resterne af berømmelsen i behold – risikerer gladiatoren at dø, hver gang han træder ind i arenaen. Det angiver egentlig meget godt forskellen på antikken og nutiden og grunden til, at vi er så fascineret af antikken, hvor konsekvensen var total. Det gjaldt livet. Den alvor fik også antikkens publikum til at elske gladiatorspillene. Hånden på hjertet: der også en god grund til, at vi ser film som Spartacus og Gladiator. Kampene i arenaen!\nAmerikanske film har af gode grunde svært ved at forholde sig nøgternt historisk til antikkens slaveri. Slaveriet var en nødvendighed for, at de ret avancerede samfund kunne fungere. Slaveriet udgjorde også et socialt sikkerhedsnet.\nVi kender ikke systemet i detaljer på Spartacus’ tid, men i kejsertiden virker det, som om systemet var blevet blødt op. Slaverne købte sig i mange tilfælde fri, og frigivne slaver kunne blive rige og/eller ligefrem komme til at styre staten, som under kejser Claudius. Var det undertrykkelse at eje slaver? Selvfølgelig. Hele det antikke samfund byggede på, hvad vi kalder undertrykkelse, men som romerne selv ville betegne som orden og underordning. Et patriarkalsk system af afhængighed, styring og produktion. De kendte ikke andet. Retfærdigt? Måske ikke. Men systemet rummede mulighed for social opstigning.\nSpartacus er stadig en både overbevisende, fascinerende og irriterende film – paradoksalt nok især fordi den forfalder til ren historieforfalskning, og gør filmens helt langt mindre interessant end han fremtræder i de romerske kilder. Man skaber en helt ny historie, som samler alle mulige personer, begivenheder, modsætninger og udviklinger. Roms historie i den sidste del af republikken fremstilles forkortet og forvrænget. Det er alt sammen til stede samtidig.\nSlaveoprør i romertiden. Det lyder rødt. Og ja, manuskriptforfatteren Dalton Trumbo havde været blacklisted under og efter McCarthy-udrensningerne, men hans navn fremhæves på filmens credits. Manuskriptet har ikke alene sluppet forlægget. Howard Fasts roman, det har også meget lidt at gøre med, hvad Plutarkh fortæller om opstanden\nMen det er egentlig de mere eller mindre ønskede/placerede fejl, som gør filmen særlig seværdig. Den bliver et katalog, snarere end en præcis gengivelse af en kort periode. Det er da også derfor, man har valgt at komprimere og inddrage. Alene valget af fiktive personers navne er forklarende: den hovedrige aristokrat Crassus’ politiske rival har fået navnet Gracchus, fordi bærerne af dette navn var nogle af de første “demokratiske” politikere, hvis skæbne vi kender i detaljer.\nFejl efter fejl afslører sig som fortællermæssige nødvendigheder, for at sikre sig at publikum umiddelbart forstår, hvad der ellers ville have taget tid og krævet mange replikker.\nDer var ingen “garnison” i Rom, men publikum kender udtrykket, og hvis man insisterede på at forklare de komplicerede forhold, risikerede man at kede. Ligeledes udnævnes Crassus i filmen til “førstekonsul”, en titel som var ukendt i Rom (man brugte i stedet titlen Diktator, men den var for kras til filmen, så man greb fremad til Napoleon Is storslåede titel.)\nFilmen fødtes under stort besvær. Den var fra begyndelsen Kirk Douglas hjertebarn (han fungerede selv som producer) – men udviklede sig mere og mere til et uhåndterligt politisk manifest. Selv i dag kan man opleve, at publikum undrer sig over, at denne film faktisk er amerikansk: den tager skamløst parti for slaverne, og udviser lige så skamløs foragt for de frie romere, som amerikanerne ellers ynder at sammenligne sig selv med.\nDer blev skiftet instruktør, og filmen blev strammet op, men den forblev et monstrum, en blanding af gode ideer, vragrester fra Howard Fasts roman, moderne tiders grelle opfattelse af en fjern fortid, blockbusteri og med skuespil der stritter i alle retninger.\nSpartacus skiftede instruktør efter to ugers indspilning – det skulle gå tjept, fordi et andet selskab ønskede at lave en Spartacus-film med Yul Brynner i titelrollen. Den effektive action-instruktør Anthony Mann blev erstattet af Stanley Kubrick, som fyrede næsten hele crewet. Han kom til arbejdet uden forberedelsestid, og kom aldrig til at elske projektet – end sige gøre sig til herre over det.\nOgså selve indspilningen var et mareridt. Stjernerne hadede og modarbejdede hinanden. Laurence Olivier og Charles Laughton nærede et næsten patologisk ubehag ved hinanden, og Laughton nægtede at udføre de scener, som blev udleveret til ham. Instruktøren Stanley Kubrick blev nødt til at udnytte hadet, i filmen afskyr Gracchus og Crassus jo også hinanden. Som en følge af Laughtons enmandsstrejke blev Peter Ustinov sat til at skrive nye scener til manuskriptet (alle dialogscener mellem Batiatus og Gracchus) under dæknavnet Stonewall Ustinov!\nOlivier var sat på en meget lav løn under indspilningerne, og oplevede det som dybt ydmygende, at Charles Laughton havde opbygget en kolossal formue. Laughtons filmroller havde mildt sagt ikke alle været lige lødige, og Olivier mente, at hans kollega og landsmand havde prostitueret sig. Han spiller sin liberale politiker Gracchus lige lovlig frikadellet, men effektivt. Laughton spiller med hele sin overvægtige krop, mens Olivier udnytter sin egen krops spændstighed og hårdhed.\nDet viste sig vanskeligt at finde en egnet skuespiller til rollen som Varinia, Spartacus’ hustru.\nJean Simmons var en nødløsning. Man havde endda promoveret en vis Sabine Brechmann, der skulle spille rollen, som ny stjerne i Hollywood. Men Simmons’ Varinia er faktisk et af filmens mirakler, en stolt og sammenbidt kvinde, ikke længere helt ung. Simmons fejler kun få gange, hvor den pæne pige tager overhånd – og hvor hendes reaktioner er små og sjuskede, hvorfor hun bliver borte som karakter. Men når hun indtager lærredet, er hun uafviselig – som filmens lone woman, der i sin person samler alle tænkelige kvinderoller og kvindelige muligheder og begrænsninger. Hun er interessant som potentiel partner, men hendes fødsel, alene på slagmarken, er ikke så interessant, mener manuskriptet, som gentagelser af huggende sværd mod hjelme…\nUdskiftning af instruktøren\nSpartacus havde fire europæiske skuespillere i fire ledende roller. Usædvanligt, men gavnligt for spillets professionelle niveau. Desværre spiller disse fire – Laughton, Simmons, Ustinov og Olivier – i hver sin toneart. Den sidste af de fire udgør en afvigelse.\nPeter Ustinov formår at gøre sin rundbuede gladiator-skole-ejer helt sympatisk. Batiatus er ikke en primitiv, end sige ond mand. Han lever af at lære folk at slå ihjel og selv overleve. Da oprøret udarter til hans egen overlevelseskamp, lærer han værdien af værdighed.\nUstinov havde spillet Nero i den første af alle romerfilmene, Quo Vadis, og figureret i flere sværd-og-sandal-film uden at yde den store kunst. Efter senere udtalelser at dømme, opfattede han rollen som Batiatus som lidt af en befrielse fra de hastemte historiske roller. Denne mand havde humor, og den fik Ustinov frem.\nMin favoritfejl er de dejlige romertrusser som skal skjule mændenes kønsdele – en nødvendighed, som først blev afskaffet år 2003 med filmen Troy, hvor man gjorde et stort nummer ud af, at Brad Pitt som Achilleus optrådte nøgen under kostumet\nHan hævder dog også at have researchet ved at læse periodens aviser, hvilket synes at være lidt vanskeligt med begivenhederne omkring år 70 f. Kr. Han undrer sig også over, at Spartacus er renset for referencer til Jesus og kristendommen. Det er nu ret naturligt. Der skulle gå ca. 70 år før Jesus blev født. Men han har ret i, at Spartacus er den eneste romerfilm uden nogen forbindelse til kampen mellem imperium og kirke.\nSpartacus skiftede instruktør efter to ugers indspilning – det skulle gå tjept, fordi et andet selskab ønskede at lave en Spartacus-film med Yul Brynner i titelrollen. Den effektive action-instruktør Anthony Mann blev erstattet af Stanley Kubrick, som fyrede næsten hele crewet. Han kom til arbejdet uden forberedelsestid, og kom aldrig til at elske projektet – end sige gøre sig til herre over det. Men han gjorde, hvad han kunne, og i dag opfattes Spartacussom en ægte Kubrick-film. Det er nu nok snarere Douglas, Simmons og Olivier, som holder filmen i live.\nFilmen blev desværre dårligt klippet efter at Kubrick havde sluppet tøjlerne. Hvis man så filmen ved dens danske premiere, og sammenligner med udgaven på dvd, er der kolossale forskelle. En uskyldig scene, hvor Varinia bader nøgen, blev befriet for ethvert billede af Jean Simmons bare skuldre. Slavernes vandring gennem Italien blev kasseret, fordi den tog for lang tid (2 min!).\nSlutscenen med den dobbelte række korsfæstede virkede stødende, fordi den formindskede Jesu’ død, hed det sig, så den måtte klippes ned til minimum.\nOg nu når vi så endelig frem til Gay Rome.\nFor censuren krævede en scene fjernet, hvor den romerske politiker og feltherre Crassus ved hjælp af smukke omskrivninger forklarer sin nye slave, at han er biseksuel. “Min smag inkluderer både snegle og østers,” siger Crassus til slaven, som hjælper ham med badet. Scenen blev fundet frem og indsat i filmen ved dens restauraring i 1989, dog var lydsiden gået tabt, og Anthony Hopkins indtalte Sir Laurence Oliviers replikker.\nScenen var ikke tænkt som et unikt indblik i romersk tankegang, den er udelukkende placeret i filmen for at bevise, at de antikke romere var bundløst depraverede. Howard Fasts roman har en del lignende scener, hvor forfatteren er dybt sædeligt forarget over homoseksualitet og utroskab, og fremstiller Spartacus og Varinias heteroseksuelle, monogame ægteskab som ideal.\nFilmiske og historiske fejl\nTrods uenighed, kiv og strid, en instruktør som ikke kunne overskue projektet, og et sjusket og fejlbefængt manus, gik Spartacus altså hen og blev en klassiker. Hvorfor? Fordi filmen er en spændende tragedie om mennesker, der jagter friheden, men selv bliver jagtet af de stærke, som altid har ejet friheden.\nDen historie har ikke brug for nuancer, tvivl eller perspektivering. “Fejlene” udgør et helt selvstændigt lag i filmen, der dog fungerer meget, meget bedre end bogen, som ærlig talt er noget værre juks, både som spændingsroman, historisk skildring og litteratur.\nMen filmen formår netop at fortælle uden at skulle forklare alt for meget. Nogle “fejl” hjælper på anden vis. Man skænkede ikke vin direkte fra kæmpestore amforaer, men de gør det svært for Varinia at skænke uden at spilde, så…\nSamme Varinia kommer næppe fra Britannien, da romerne på dette tidspunkt ikke engang havde erobret Gallien, og næppe anede, at der fandtes et ørige i Atlanten. Men det rykker hende jo nærmere på os, publikum.\nSkammen lå ikke i at have sex med eget køn – men i valget af metode. Den passive, som blev brugt af den aktive, opfattedes som den, der påtog sig slavens, den ufries, position. Som gik ind i den universelle undertrykkelse ganske frivilligt, formoder man\nMin favoritfejl er de dejlige romertrusser som skal skjule mændenes kønsdele – en nødvendighed, som først blev afskaffet år 2003 med filmen Troy, hvor man gjorde et stort nummer ud af, at Brad Pitt som Achilleus optrådte nøgen under kostumet.\nTil gengæld brugte man rent faktisk heldigvis masser af penge på at opbygge en troværdig romersk verden, så visuelt er Spartacusen sand fornøjelse.\nBatiatus’ gladiatorskole i Capua er filmens mest vellykkede og overbevisende miljø, også selv om vi ved meget lidt om, hvordan institutioner som denne var opbygget og fungerede. De gladiator-skoler, vi har fundet, synes at have været meget mere åbne. Men, som den antikke historiker skrev om Capua, netop Batiatus holdt sine gladiatorer meget strengere end andre skoler.\nI Pompeji f.eks. er der ingen spor af gitre og andre indhegninger – det virker, som om gladiatorerne har kunnet færdes i byen (hos en af gladiatorerne fandt man i udgravningerne endda en fornem dame, behængt med juveler).\nNår talen falder på de vældige tremme-indhegninger af gladiatorskolen i Capua, må man spørge sig selv, hvordan romerne egentlig holdt på deres slaver – hvorfor stak de ikke simpelthen af? I en anden scene i filmen når de selv-befriede slaver frem til en mark fuld af høstarbejdere, som opgiver arbejdet og følger slavehæren. Det er faktisk realistisk. Romernes slaver var ikke – som i det gamle USA – sorte mennesker fra Afrika og lette at genkende. De var ikke lænkede og kun sjældent mærkede. Alligevel forblev de i deres job og roller. Dette paradoks har folkene bag Spartacus ikke skænket en tanke.\nPaul Gettys villa i Californien – en perfekt kopi af Lucius Calpurnius Pisos villa fra Herculaneum – gør tjeneste som Crassus’ hjem. Der er en ironisk parallel mellem Getty og Crassus – begge havde åbenbart god smag.\nRent historisk er Gettys villa nok en generation for ung til at være bygget af Crassus, men det er i helt ligegyldigt. Fornemmelsen af, at figurerne vandrer rundt i et ægte miljø, ikke i papkulisser som i Qudo Vadis, er realistisk, og behagelig. Som Jean-Luc Godard forlangte en rigtig lejlighed med loft og vinduer og udsigt og gadelarm, for at Anna Karina kunne fremstille sin karakter troværdigt, blomstrer spillet i Gettys villa.\nFortælleteknisk lider Spartacus under under et par fejl, der undrer iagttageren: vi får ikke slavehæren at se i aktion før under det allersidste slag, sejrene over romerske legioner omtales af andre – eller tages for givet – eller vi nøjes med at se triumferende slaver indtage byer, plyndre og give slaver fri.\nVi møder heller ikke andre romerske politikere end Gracchus, Crassus og den unge Cæsar. Rom som by og verdenscentrum forbliver lukket land. Hvad mener almindelige mennesker om opstanden? Vil enhver form for regering ikke ønske at opretholde ligevægt og orden i verden? Og hvad var alternativet til slavearbejde i antikken? Hvad var slavernes mulighed for at vinde/købe frihed?\nAlligevel virker Spartacus upåklageligt, og formår stadig at fastholde sit publikum. En af hovedårsagerne er Laurence Oliviers tour de force som Crassus. Han udgør en formelig romersk enmandshær, og spillemæssigt hører han til i en anden verden end Kirk Douglas.\nLaurence Olivier, 1961. Wikimedia Commons.\nNetop Kirk Douglas havde hele sin karriere igennem et problem med sit meget ufleksible ansigt: han kan fremstille få, enkle følelser, og måske passer denne fattigdom til Spartacus, men ikke et øjeblik er hans ansigt spændende at iagttage, i alle de nærbilledsekvenser som Kubrick har indlagt. Charles Laughton er som regel sat på autopilot. Men Olivier spiller teater! Ingen skulle stjæle denne film fra ham! Hvor Kirk Douglas i titelrollen er en ensom hævner, en slags westernhelt i antikken, hele vejen igennem en god mand, og derfor uspændende, er Olivier en guldgrube af udtryk, påfund og karakter\nSelv hans gangart er speciel for Crassus, denne hovedrige, biseksuelle mand, der bruger mascara og eyeliner, og som bliver helt drenget i sin umodne betagelse af Spartacus’ enke, bedårende fremstillet af Jean Simmons. Indimellem er Olivier ved at kamme over, men hans fortolkning bærer et umiskendeligt ”antikt” stempel, han virker overbevisende. Også selv om man har på fornemmelsen, at han opfandt sin Crassus ud fra en særlig falsk næse, han fik monteret på sit ansigt.\nSomme tider drev han åbenbart crewet til vanvid: han havde haft stort held med at optræde til hest og sige replikker samtidig i sine Shakespeare-film Richard III og Henry V, og nu ville han gentage succesen. Men han nægtede at bruge moderne sadel og stigbøjler, det ville være historisk ukorrekt. Han var dog ikke i stand til at holde sig fast på hesten og føre lange konversationer, så han måtte anbringes på en stige, hvilket ikke huede ham. Ikke desto mindre formår han at stjæle scene efter scene – fordi hans fysisk smukke og erotisk farlige Crassus hele tiden afslører nye sider af sin personlighed.\nCharles Laughton sjusker med sin Gracchus, men vinder ved nærmere bekendtskab. Da den enorme mand til sidst rejser sig for at gå ud i badet, åbne sine pulsårer og få det overstået, virker han let som en fjer, en udvandring fra filmen som minder om John Waynes ryg i slutningen af John Fords Theer Searchers.\nTony Curtis er lutter sorte våde øjne og drivende Bronx-dialekt som Antoninus (A daut ma masdas childra de glassics! er hans forklaring på, hvad han udrettede for sin forrige ejermand). Er der et anstrøg af homoerotisk betagelse mellem ham og Spartacus? Antonius flygter jo netop fra Crassus, fordi romeren forventer, at han stiller sig erotisk til rådighed.\nSlutningen af filmen har sit højdepunkt i konfrontationen mellem Antoninus og Spartacus De to skalkæmpe til døden, og Antoninus opfatter Spartacus som sin far: han vil dræbe sin “far”, så han ikke skal korsfæstes. Døende siger Antoninus at han elsker Spartacus. Netop den sætning, den liderlige Crassus i sin tid ønskede at høre fra Antonius’ læber. De to kysser hinanden og erklærer hinanden kærlighed, men der er tale om en slags karsk, platonisk mandekærlighed, forstår man. Modsætningen til Crassus’ væmmelige biseksualitet.\nVarinia fortjener et nyt liv i overflod hos Crassus, men historien sender hende af sted til et Gallien, som sjovt nok endnu ikke er erobret af Cæsar, sammen med lanistaen Batiatus, og bærende på Spartacus’ nyfødte søn. Personligt ser jeg frem til en sequel Spartacus’ søn, hvor drengen som en anden Luke Skywalker realiserer sit potentiale i opgør med sin kvabsede stedfar.\nDe alvorlige fejl er til gengæld for en gangs skyld – foruroligende.’\nKlassekampen i det republikanske Rom udkæmpedes ikke mellem patriciere og plebejere. Spartacus’ opstand førte IKKE til diktatur. Eller til flere opstande.\nForfatteren til både bog og film ønsker at drage en konsekvens af deres beretning, som der ikke er belæg for. Der er altså tale om ren og bevidst historieforfalskning. Om end i en god sags tjeneste.\nNoget radikalt måtte ske med forlægget – det var utænkeligt at filmatisere det trofast. Så ville Spartacus have mindet lidt for meget om samtidens kommunistiske folkeførere. I bogen opstiller han heroiske gigant-statuer af sig selv og den Varinia, som her er en storslået germansk shaman. Det seksuelle forhold mellem Cæsar og Crassus vil det nok også være svært at inkludere i en film år 1960.\nHoward Fasts roman fortælles i flashback form, og Spartacus bliver aldrig en virkelig karakter. Der klippes mellem figurer, som forfatteren aldrig får til at leve, og selve handlingen går i selvspin. Men det var en af tidens få socialistiske bestsellere. Douglas og Trumbo ønskede at forvandle bogen til et vældigt epos – politisk korrekt og idealistisk.\nFasts roman blev øjensynlig opfattet som kildeskrift, snarere end forlæg. Paradoksalt nok samtidig med, at man kasserede bogens historie og besluttede sig for at fortælle en helt anden.\nFilmen har sjovt nok sine højdepunkter, hvor den er mest ”korrekt”. Paradoksalt nok er den – ganske som Gladiator – vildt fascineret af netop kampene i arenaen, der jo unægtelig er ægte blodig action. Lyt til Alex Norths majestætisk buldrende, Sjostakovitj-inspirerede underlægningsmusik til kampene – og forsøg derefter at se samme sekvens uden musik. Dette er en ballet, og musikken er nødvendig!\nDet store sidste slag mellem romere og oprørere er klassisk i sin udnyttelse af det enorme lærred. Denne scene kan faktisk ikke nydes fuldtud på dvd, men må opleves i cinemascope-format. Kun her går formatet op for én.\nKameraet er placeret, så man i fugleperspektiv foran Spartacus’ hær kan følge opbygningen af slagordenen – hver legion marcherer ud for sig, hvorefter Crassus blander kortene og satser på at bruge sin hær som en knytnæve mod modstandernes midte. En af de mest overvældende rekonstruktioner i filmhistorien.\nSå i et par timer vovede amerikansk film år 1960 altså at antyde biseksualitet, at skildre marxistisk klassekamp og at holde med røvere og forbrydere, snarere end med “demokratiske” stater. Den modsætning alene gør filmen eminent seværdig.\nUde i den virkelige vestlige verden flyttede fokus og skam sig efter 1960. Accepten af homoseksualitet ligner måske den romerske holdning. Men der er en vigtig forskel. Man skelnede egentlig ikke mellem hetero- bi- eller homoseksualitet, Alt var bare seksualitet. I lange tider hævdede bl.a. arkæologer, at romerne ikke afbildede sex mellem kvinder eller cunnilungus, men det er modbevist.\nSkammen lå ikke i at have sex med eget køn – men i valget af metode. Den passive, som blev brugt af den aktive, opfattedes som den, der påtog sig slavens, den ufries, position. Som gik ind i den universelle undertrykkelse ganske frivilligt, formoder man.\nDen praksis og holdning er endnu ikke nået frem til film om romertiden. “Frisind” havde sine grænser. Dengang som nu.\n#filmAntikkenBen-HurCharlton HestonFilmhistoriehistorieHollywoodhomoseksualitetKirk DouglasRomerrigetskuespilSpartacus


9 sjove og lærerige apps til skolestart - Telia Danmark\nSkolestarten er skudt i gang, og en lang række håbefulde og spændte elever er tilbage efter sommerferien. Går dit barn i de yngre klasser, kan udfordrende hjernegymnastik i form af apps være en sjov og anderledes måde at styrke indlæringen af matematik, læsning og selvstændig tænkning. Få her 9 gode apps til børn op til 10 år, der skal til at starte i skole eller er godt i gang med de første år.\nSlice Fractions. En sjov og lærerig matematikapp til brøk- og delingsregning, hvor dit barn skal hjælpe en lille sød mammut med at komme over den Sibiriske Teiga ved at fjerne det is af orange lavaklumper, der ligger på vejen. Nogle af klumperne er for store og skal deles, og således bliver barnet udfordret med en lang række matematikopgaver. App’en fås til både iOs og Android til 19kr.\nSmåpenge. SparNord har udviklet en app til de yngste elever, som introducerer børn for danske penge. I selskab med en række fjollede og gakkede karakterer lærer børn, hvad ting koster\nGangesange. Miniklub er kommet med en træningsapp, der skal træne gange-tabellerne på en sjov og interaktiv måde for børn i alderen 4-7 år. Prøv at fange tal-bobler og spinne vindmølleren og få mulighed for at vinde præmier og medaljer for gennemførte opgaver. Som et ekstra lag indeholder spillet ørehængende sange, som gør det lettere for barnet at synge med og huske gangetabellerne. App’en fås til både iOs og Android til 19kr.\nLæs også: Danske børn for den første mobil i 2. klasse\nLeo & Mona. Leo og Mona er et par nysgerrige børn, der elsker at eksperimentere og lære nyt. Gennem sjove lege leger de med bogstaver, lyd og ord trænes børnene i at kunne skelne mellem konsonanter og vokaler, lære alfabetet, udtalelse og ikke mindst at læse og forstå. App’en bygger på dansk og international forskning i tilegnelse og udvikling af basale læse- og stavefærdigheder. App’en er beregnet til børn fra 5-7 år og kan fås gratis til både iOs og Android.\nKnæk læsekoden. En effektiv app til den første læsetræning udviklet af Minitutor som en hjælp til dansklærere og specialundervisere. Formålet er at træne bogstaverne form, lyde og skriveretning, så børnene lærer, at flere lyde kan sættes sammen og danne et ord. App’en er både beregnet til børnehavebørn, men også børn op i 10-årsalderen, der skal øve sig i at skrive med den rigtige retning. App’en koster 29kr og fås kun til iOs.\nBogstavskolen. Bogstavskolen er udviklet af erfarne dansklærere, der skal træne de mindre elever i at skrive selvstændigt efter skriveprikker, skrive frit og træne finmotorik. App’en bygger på fire niveauer fra former og bogstaver til selve alfabetet og skriv selv, hvor sværhedsgraden intensiveres i takt med, at barnet i kronologisk rækkefølge arbejder sig gennem opgaverne. Til sidst kan barnet opleve at skrive frit og se, at træningen har båret frugt. Bogstavskolen koster 19kr og fås til både iOs og Android.\nLæs også: Skal der regler for børns brug af iPad og mobil?\nPili Pop. Har du et barn, som skal til at lære engelsk, kan Pili Pop anbefales. App’en er et leg-og-lær spil i mundtlig engelsk, som har vundet den prestigefyldte Parents Choice Award 2013. Pili Pop er udviklet til 6-10-årige og træner både barnets engelsk udtalelse og tilbyder blandt andet opgaver i kategorier om sport, dyr, tal, farver og tøj. App’en koster 45kr. og fås kun til iPads.\nHjernegymnastik og selvstændig, kreativ tænkning\nPattersons opfindelser. Vi kender alle de populære tegnefilm ”Petterson og Findus”, og svenske Filimundus har ligeledes udviklet et kreativt og finurligt legeunivers, der appellerer til børns fantasi ved at samle geniale opfindelser. Spillet indeholder 25 forskellige baner og særlige puslespil, der vil vække en Ole Opfinder op i alle børn. Alle baner har sjove formål, der skal indfries. App’en findes ikke på dansk, men kan fås på svensk og engelsk. Den er tilgængelig til iOs og Android til 13. kr.\nThinkrolls. Thinkrolls, som er udviklet af Avokiddo, er et underholdende labyrintspil, hvor man skal skubbe en figur rundt for at finde udgangen. App’en er en hjernevrider og træner børn i at tænke fremad og kreativt og regne ud, hvad man skal, for ellers skal man starte forfra. Spillet kan derfor være nemt og svært på samme tid. Animationerne er imødekommende og pastelfarver børnevenlige. Thinkrolls er rettet til 3-8-års alderen og koster 25kr. Kan fås både til iOs og Android.


11 mest populære turistattraktioner i Tanger\nEn gang en glitrende og afblæstede destination for 1960'erne litterære og kunstneriske sæt, har Tangier en stemningsfulde tinge af denne rasende fortid, selvom det ikke længere kan være et hjemsøg af berømte forfattere og malere. Medina-området er det største interessepunkt og sted at prøve at fange nogle af denne atmosfære. De snoede baner er her byens førende turistattraktion.\nUden for Tanger er kystlinjen stiplede med billed-perfekte badebyer, der gør at du vil bryde ud din akvarelpalette. Tanger er en god base for at udforske denne del af Marokko. Planlæg din tur med vores liste over de største attraktioner i Marokko.\nEn farverig gyde i Tanger Medina\nTangerens medina (gamle by) tumbles ned ad klippen mod havet i en labyrint af smalle gyder. Den centrale hvirvel af medina liv er torget kendt som Petit Socco, hvor gamle mænd sidder i timevis drikker te og spiller backgammon. Under sin hurtige fortid var medinaen en legeplads for forfatteren Paul Bowles og Amerikas legendariske beatnik-litterære figurer som Jack Kerouac, Allen Ginsberg og William Burroughs. Vandre rundt i dette område er et must for Tanger besøgende.\nLige vest for Petit Socco på Rue Siaghine er den ubesmittede undfangelseskirke, bygget af spansken i 1880. Øst for torvet er den store moske .\nI den sydøstlige hjørne af den gamle by er den gamle amerikanske legation, en gang det amerikanske konsulatbygning og den ældste amerikanske diplomatiske post. Museet indesporer historien om forholdet mellem USA og Marokko - da Marokko var et af de første lande til at anerkende amerikansk uafhængighed, etablerede USA sin legering i Tanger i 1821. De interessante udstillinger indefra omfatter George Washingtons berømte brev til Moulay Abdullah .\nOvernatning: Overnatning i Tanger\nIndgang til Kasbah\nKasbah , hvor sultanen engang boede, dominerer medinas nordlige del. Porten åbner ud til en stor gårdhave, som fører til Dar el-Makhzen Palace og det moderne Kasbah Museum . Slottet blev bygget i det 17. århundrede og forstørret af hver regerende sultan. De udskårne trælofter og marmor gårdhave udstiller intricacies af marokkanske håndværk.\nOgså i Kasbah er den berygtede Cafe Detroit, som blev et hjemsøgt for de besøgende og expat forfattere, kunstnere og bøjler på 1960'erne.\nHistorie elskere bør helt sikkert lægge Kasbah Museum på deres Tanger ting at gøre listen. Museet samler et utroligt antal udstillinger, der sporer Marokkos tumultiske og komplicerede historie. Antiquities Collection samler fund fra landets førende antikke romerske steder som Lixus og Volubilis og indeholder en livsstilsmodel af en karthaginsk grav.\nDer er også skærmbilleder, der forklarer Tangerens historie og et stort afsnit, der afsættes til marokkanske kunst. Fes-rummet er særligt interessant, der indeholder silke og illustrerede manuskripter, samt århundredgamle keramik dekoreret fra gylden gul til den berømte Fes-blå.\nAdresse: Rue Riad Sultan, Kasbah\nVille Nouvelle | Peter Collins / foto ændret\nTangerens ville nouvelle (ny by) er et must for fans af arkitektur fra slutningen af det 19. og det 20. århundrede, da det har mange fine bygninger fra denne tidsperiode. Her finder du Terrasse des Paresseux, hvor du kan kigge på den spektakulære havudsigt, der har fascineret så mange europæiske kunstnere. Med havnen foran dig, kig på tværs af vandet for de skøre silhuetter i Gibraltar og det sydlige Spanien i det fjerne.\nGrand Socco (hovedtorvet) markerer slutningen af den nye by og adgang til medinaen. Det er her, Tanger lokalbefolkningen kommer til at gå, spille og sidde i de omkringliggende caféer i flere timer. Lige til torvets nord er Mendoubia-haverne, et skyggefuldt sted fuld af figen og dragetræer.\nTanger City Beach\nTangerens strandkvarter er forbundet med byens hektiske 1960'ere, da de smukke og louche litterære beboere lavede denne af verdens mest berømte strimler af sand. Dens blomstrende tid er nu langt væk, men strandområdet er stadig et godt sted for en spadseretur, med masser af lokalbefolkningen promenader og fodbold langs dens længde.\nSvømning her er desværre ikke en god ide, da vandet ikke er meget rent, men hvis du bare vil have noget havluft, strække dine ben og tage lidt af det lokale liv, er det et besøg værd.\nBeliggenhed: Off Avenue Mohammed VI\nGeografi fans vil ikke gå glip af denne Tangier side tur. Cap Spartel, omkring 11 kilometer vest for Tanger, markerer Afrikas nordvestspids. Fremspringet projekterer i vandet, der markerer Middelhavets grænse med Atlanterhavet. Til atmosfæren er den bedste tid at komme her i solnedgang, når man kan se skumringen slå sig ned over Atlanterhavet. Fyret her, ved spidsen af fremspringet, er især fotogen, og der er en stor cafe ved siden af, hvor man kan tage en kaffe eller en saft og tage havudsigten.\nDenne anglikanske kirke er bygget i 1905 og er en af Tangerens mere afslappende steder og er et godt sted at besøge, hvis byens trængsel slipper dig ned. Den stadig fungerende kirke har et roligt og ret stærk interiør, mens den lille kirkegård udenfor indeholder interessante gravsten fra begyndelsen af det 20. århundrede. Hvis du er i Tanger på en søndag, kan du fange en morgenservice her eller på andre tidspunkter bare banke på døren, og vicevært vil åbne kirken op for dig.\nDen lille by Asilah, omkring 40 kilometer fra Tanger på den nordvestlige del af Marokkos atlanterhavskyst, har en historie, der strækker sig tilbage til den romerske æra. For nylig har det været under kontrol af både Spanien og Portugal. Men byens imponerende væld, med overlevende bastioner og tårne, tilbyder nu en ramme for dejlige vandreture langs kysten.\nDe portugisiske befæstninger lukker en gammel by med smukke hvide og blåvasket huse med en karakteristisk middelhavsfølelse. Byen er også berømt for stegte fisk og skaldyr retter. Restauranter ligger langs kysten, hvilket gør et godt sted at sætte dine fødder op, mens du prøver nogle fisk.\nKystbyen Larache, 88 km syd for Tanger, er det nærmeste bosættelsessted til Lixus arkæologiske område, hvor den græske legende fortæller, at Hercules samlet de gyldne æbler. Stedet var et handelscenter for først fønikerne, derefter karthaginerne og endelig romerne, men dens historie antages at være meget ældre end disse erobrere. Ruinerne omfatter et tempel, teater, akropolis og bad, og selv om stedet er overgroet, er det meget atmosfærisk.\nTilbage i byen selv er Laraches arkeologiske museum indrettet i Chateau de la Cigogne . Museet indeholder en samling fundne fund fra Lixus, herunder en interessant visning af parfumeflasker og smykker.\nSpaniens lille stykke Marokko, denne odditet i en by, 79 kilometer øst for Tanger, er et vigtigt transportcenter med færger over havet til Algeciras . De gamle befæstninger (bygget af portugisiske) omkring San Felipe Moat er byens vigtigste syn, men Ceuta-museet er også et besøg værd for sin veludviklede samling af puniske og romerske fund.\nDem med interesse for religiøs kunst og arkitektur bør også besøge Ceutas hovedtorv, der er hjemsted for det interessante katedralmuseum og den 15. århundredes kirke Vor Frue af Afrika .\nMelillas befæstede medina er hovedfokus for de fleste af byens sightseeing. Sammen med Ceuta er Melilla en spansk enklave på marokkansk jord, de sidste resterende jordstykker, som Spanien nægtede at give tilbage til Marokko efter uafhængighed.\nMuseet er her et besøg værd for sit interessante arkæologiske afsnit. Der er også en katedral fra det 17. århundrede her. På den nærliggende Three Fork's Cape, blik ud over det helt turkise vand. Fra fyret kan du se mange små strande og store antracitblokke stige ud af farvandet.\nIfølge den græske mytologi Tanger, eller Tingi, blev grundlagt af den kæmpe Antaeus. Tingi nævnes af karthagiske rejsende så tidligt som 500 f.Kr., og fønikiske sejlere besøgte endnu tidligere.\nEfter ødelæggelsen af Carthage var Tingi tilknyttet Berber-rige Mauretanien. Det blev derefter en selvstændig stat under romersk beskyttelse, som efterhånden blev en romersk koloni i det 3. århundrede e.Kr. under regeringstidspunktet for Diocletian, og slutter som hovedstaden i Mauretanien Tingitana. Vandals erobrede og okkuperede Tingi i det femte århundrede og blev herefter fejet over Nordafrika.\nEt århundrede senere blev Tingi en del af det byzantinske imperium og faldt gradvist til dunkel, indtil byens fangst af Moussa bin Nasser i de første år af det ottende århundrede. Byens indbyggere blev omdannet til islam, men mange berberstamme sluttede sig til det schismatiske Kharijitoprøret og greb havnebyen i 739 AD.\nDa Moulay Idriss etablerede sit rige ved Volubilis i 788 AD, blev Tangier et fokuspunkt i kampen mellem det idrisiske dynasti og umayyaderne. Denne kamp fortsatte, indtil Fatimid-dynastiet fra Tunesien overtog magten i AD 958.\nTanger kom under den efterfølgende svingning af Almoraviderne og Almohades, hvorefter byen faldt under indflydelse fra det tunisiske Hafsid-dynasti, inden de passerede ind i Merenids hænder. Ved det 14. århundrede blev Tangier en stor Middelhavet havn, der besejles af europæiske handelsfartøjer, der bringer klud, krydderier, metaller og jagtfugle til gengæld for læder, uld, tæpper, korn og sukker.\nEfter et mislykket forsøg på at beslaglægge Tanger i 1437, besejrede de portugisiske endelig og besatte byen i 1471 og konverterede den store moske til en katedral. I næsten tre århundreder blev byen passeret frem og tilbage mellem spansk, portugisisk og endelig engelsk, da den blev givet til Charles II som en del af brugen fra Catherine of Braganza.\nDen engelske gav Tangier et charter, som gjorde byen lig med engelske byer. I 1679 gjorde Moulay Ismail et mislykket forsøg på at beslaglægge byen, men opretholdt en forbløffende blokade, som i sidste ende førte til en britisk tilbagetog. Under Moulay Ismail blev byen til en vis grad rekonstrueret, men faldt gradvist, indtil befolkningen i 1810 ikke var mere end 5.000. Tanger begyndte at genoplive fra midten af det 19. århundrede, da europæiske koloniale regeringer kæmpede for indflydelse over Marokko.\nHvor skal man bo i Tanger for Sightseeing\nLuksus Hoteller: Grand Hotel Villa de France er et historisk femstjernet hotel, der engang var vært for malere Matisse og Delacroix. Med store interiører, frodige haver og panoramaudsigt over bugten samt et pool- og wellness-spa er det den øverste adresse i byen.\nFor noget mere moderne, kan faciliteter og service på Hilton Tanger City Centre ikke blive slået. Gæsterne kan sole sig ved siden af poolen på tagterrassen, benytte de fremragende fitness- og wellness-faciliteter, og de store, minimalistiske værelser har marmorbadeværelse.\nHvis du søger efter et mere intimt ophold, er La Maison de Tanger et luksuriøst gæstehus med en frodig, rolig have og en svømmetur. De elegante værelser er individuelt indrettede, med masser af karakter, og nogle har private terrasser.\nDen velbeliggende Royal Tulip City Centre blander moderne stil med poser med faciliteter. Værelserne har havudsigt og store badeværelser, mens udendørs swimmingpool, spa, morgenmad inkluderet og god restaurant gør det til en favorit blandt gæsterne på udkig efter et let og behageligt ophold.\nMellemklassehoteller: Den høje og moderne Hilton Garden Inn Tanger City Centre er et solidt mellemstort valg, der byder på stilfuldt interiør, et fitnesscenter og en restaurant. Det er kendt for sin usædvanligt hjælpsomme personale. Et stort indkøbscenter ligger ved siden af. Fredj Hotel & SPA har en swimmingpool på taget med flot udsigt over bugten; en restaurant; og spa, mens de store værelser har masser af minimalistisk, moderne stil.\nBudget Hoteller: Hotel Continental er et af de mest berømte historiske hoteller i Tanger og er fuld af gammeldags atmosfære. Værelserne er grundlæggende men har en fremragende udsigt over havnen, og placeringen kan ikke blive slået. Den værdifulde Dar El Kasbah har højt til loftet i en dejlig bygning fra det 19. århundrede og er kendt for det venlige personale.\nMere historiske Medinas: De bymidte gamle byer i Marokkos byer og byer er et af landets største historiske højdepunkter. Gå ikke glip af Marrakesh med sin berømte pink-tonede medina fuld af soukere, restaurerede historiske bygninger og hjemsted for Djemaa El-Fna og Fes, hvor der spadserer de labyrintiske, snoede gyder i dens højmure medina er den store attraktion for et besøg. For et mindre, lettere at komme rundt medina hoved til Meknes, som er en af Marokkos mest lettilgængelige byer.\nFlere kystbyer: For en smag af det moderne Marokko, gå til travle Casablanca, hjemsted for den enorme og smukke Hassan II-moske, der dominerer strandpromenaden eller til hovedstaden Rabat, hvor medina fronter Atlanterhavskysten. For ferie søn, er Agadir by Marokkos hot spot og en favorit sommer destination for europæiske turister.\n© Copyright 2021. All rights reserved. 11 mest populære turistattraktioner i Tanger


Arch 2 Tent Robens | Prismatch, Køb nu!\nRobens har med deres helt nye telte i Route-familien fremstillet en lille serie af telte til de mindre krævende eventyr, hvor man i sandhed får meget for sine penge! Telte, der er lette at forstå og lette at bruge. Og telte, hvor fx førstegangskøberen eller hende eller ham, der ikke bruger sit telt så tit, ønsker den rette balance mellem god kvalitet og en fornuftig pris.\nDette Arch 2 Tent er et ganske rummeligt og meget let tunneltelt med god plads til to personer. Den relativt dybe apsis fortil levner plads til madlavning i dårligt, de store vandrestøvler og noget den medbragte oppakning. Arch 2 Tent er det rigtige valg til dig, der vil have et pålideligt 'no-nonsense' telt til en pris, hvor alle kan være med.\nKonstruktionen af Arch 2 Tent gør det velegnet til de fleste former for friluftsliv, herunder trekking eller cykel- og kanoture. Konstruktionen er klassisk for et tunneltelt til to personer, dvs. to bærende stænger, hvoraf den forreste er længst for at give størst volumen i den forreste halvdel af teltet. Bag den store frontdør findes som nævnt en ganske rummelig apsis til rygsække, støvler og til forsigtig madlavning i dårligt vejr. Denne store åbning til teltet giver - sammen med de to ventilationsåbninger i toppen af teltet - samtidig mulighed for masser af ventilation i teltet, så kondensdannelsen minimeres.\nArch 2 Tent kan rejses i én og samme arbejdsgang, hvis man lader inderteltet hænge i oversejlet. Alternativt kan det splittes, hvis man vil have fordelt vægten på flere personer.\nDe to og i øvrigt farvekodede teltstænger er af 8,0 mm. anodiseret 7001 T6-aluminium, som både er lette og meget stærke. Anodiseringen af stængerne bevirker, at stængerne ikke korroderer. De to stænger føres ind i de to udvendige løbegange og ledes ned i et metaløje i hver side. Herefter kan oversejlet strammes op efter behov ved hjælp af alle de velplacerede reguleringsremme.\nVæggene i inderteltet er af imprægneret og åndbart 68 Denier polyester med mesh-paneler ved ventilationsåbningerne og den robuste bund er af en slidstærk 75 Denier Taffeta Polyester, som modstår et statisk vandsøjletryk på minimum 6.000 mm. Inderteltet er udstyret med de rigtige lommer til de personlige ejendele. Døren til inderteltet er lavet med et stort myggenetspanel, som kan dækkes til med et lynlåslukket panel, hvis teltet skal bruges, når det er køligt eller ventilationen skal reguleres.\nRobens Arch 2 Tent leveres med letvægtspløkker af aluminium og i en praktisk og helt vandtæt transportpose med rullelukning, så pakkevolumen kan minimeres, hvis man fx vil have teltstængerne siddende i siden af rygsækken.\nHermed er Arch 2 Tent et virkelig fint og gennemført telt til en pris, hvor ingen andre producenter kan være med!\nBund: 75 D Polyester Taffeta\nMål, indertelt (HxLxB): H: 95/80 / L: 220 / B: 120/90 cm\nMål, ydertelt (HxLxB): H: 105/90 / L: 330 / B: 140/120 cm\nVægt, minimum : 1800 gram


Ankestyrelsens principafgørelse 41-12 om revalideringsydelse - fradrag - legat - kunstnerisk udstillingsvirksomhed - retsinformation.dk\nKEN nr 9983 af 01/02/2012 Gældende\nAnkestyrelsens principafgørelse 41-12 om revalideringsydelse - fradrag - legat - kunstnerisk udstillingsvirksomhed\nLBK nr 946 af 01/10/2009 § 58\nKommunen havde ikke ret til at foretage fradrag i revalideringsydelsen for to legater, som revalidenden havde modtaget til brug for kunstnerisk udstillingsvirksomhed som led i studiet, og som derfor måtte anses for indtægter opnået i forbindelse med gennemførelse af revalideringen.\nBeskæftigelsesudvalget lagde til grund, at aktivloven ikke indeholder regler for regulering af indtægter, som er opnået i forbindelse med gennemførelse af jobplanen. Udvalget fandt dog, at aktivlovens § 58 om fradrag for indtægter fra andet arbejde kunne anvendes analogt i forhold til, om der er tale om en arbejdsindtægt.\nUdvalget lagdevægt på, at udstillingsvirksomhed måtte anses for et led i studiet med henblik på at udvikle den studerendes faglige kompetencer og forudsætninger for senere at virke som kunstner. Udvalget lagde yderligere vægt på, at legaterne var beregnet til at dække udgifter til udstillingsvirksomhed og således ikke kunne betragtes som arbejdsindtægt.\nBeskæftigelsesudvalget fandt derfor, at legaterne overordnet set måtte betragtes som studierelaterede ydelser, som ikke skulle trækkes fra i revalideringsydelsen.\nLov om aktiv socialpolitik - lovbekendtgørelse nr. 946 af 1. oktober 2009 - § 58\nBeskæftigelsesministeriets bekendtgørelse nr. 1344 af 11. december 2009 om fradrag i arbejdsløshedsdagpenge m.v. - § 10\nAnkestyrelsens Beskæftigelsesudvalg finder, at to legater à 15. 000 kr., som NN har modtaget til brug for kunstnerisk udstillingsvirksomhed, må anses for indtægter opnået i forbindelse med af gennemførelsen af revalideringen.


Føtex (Vesterbrogade 74) - åbningstider - Vesterbrogade 74 - København V\nVelkommen til Føtex på Vesterbrogade på Vesterbro. Vi ligger placeret i det hyggelige og trygge kvarter på Vesterbrogade på Vesterbro, som har et fantastisk hyggeligt og stemningsfyldt gademiljø, med masser af liv. Med få minutters gang fra Hovedbanegården, kan du komme ned og besøge Føtex og se vores fine udvalg.\nFøtex på Vesterbrogade på Vesterbro vil naturligvis hjælpe dig med den optimale service. Derudover har vi gode parkeringspladser langs vejen samt de små sidegader, hvilket gør det nemt og komfortabelt for kunderne at handle hos os. Kontakt Føtex på Vesterbrogade eller kom ned forbi os. Det vil glæde os at se dig, på glædelig gensyn.


skaldet kylling sex - snoet skaldet kylling porno | Darknessporn.com\nskaldet kylling Brutal Sex\nDisse skaldet kylling porno videoer er virkelig syge! Dette er den slags mørke pornovideoer, du ikke finder på noget andet rørwebsted. skaldet kyllingeporno er virkelig ekstrem, hvilket betyder at du helt sikkert vil elske det. Vi nød virkelig at vælge disse brutale videoer. Det var næsten umuligt ikke at rykke af, mens man så disse snoede klip fulde af ren brutalitet. Vi ved, at det er svært at finde indhold som dette, og det er derfor, vi besluttede at lave denne fantastiske skaldede kyllingesamling. Nu behøver du ikke grave gennem de mørke hjørner af Internettet. Nu har du alt, hvad du vil have på denne hurtige og sikre pornoside. Alle skaldet kyllingeporno videoer er gratis og uden irriterende annoncer. Vi gør vores bedste for at sikre, at du får glæde af at blive på vores websted. Hvis du vil hjælpe os med at gøre dette skaldede kyllingeafsnit endnu bedre, skal du bare bruge stemmeknapper og kommentarer til at hjælpe andre snoede sind med at finde ud af, hvad der er godt og hvad der ikke er. Simpelthen ved at stemme på videoer vil du fylde dem op eller skubbe dem ned, så andre brugere ved, hvad der er deres tid værd!


Stor kusse knep mig i røven - det har\nJeg tror jeg kunne genkende Noras prutter hvor som helst. Bente kunne heller ikke klare mere, hendes endetarmsåbning var blevet lidt øm af den lange kneppetur, men hun tilbød at tage mig med hånden, og til min store overraskelse lykkedes det hende krak kort odense bolleveninde give mig en udløsning og trylle lidt sperma ud af den - selv om pikken ikke blev stiv. Anbefalinger anbefalede denne artikel. Til sidst tiggede hun nærmest om at få pikken ind. Bagefter var vi så udmattede, at vi sov helt til middag næste dag.\nAllerede: Stor kusse knep mig i røven\nStor kusse knep mig i røven Og ved du hvad, det er så fucking rart at være et "dårligt" menneske. Termeni și expresii frecvente. Det er en vidunderlig kusse - næsten hårløs - for voksne liderlige mænd med hår på brystet - og tilbudsugen dk frække oplevelser steder. Bente foreslog smør, men i køkkenet fandt jeg en overmoden banan, som jeg mosede. Måske ikke så mærkeligt, idet han var Joyce-oversætter. Efterhånden havde jeg opgivet at komme i seng med min sekretær, men jeg tænkte ofte på det, for hun har altså sådan en lille lækker, svagt buttet, krop.\nESCORT HELSINGØR PORNO STORE PIKKE De vil bare fortsætte med at spørge deres fremtidige kærester og sexpartnere om pikstørrelsen. Da hun var kommet lidt til sig selv, roste hun mig meget for min indsats, og hun blev liggende i samme stilling lidt endnu. Det er godt at Joyce får gjort opmærksom på: Art People26 aug. Ah, Kim Gram, hvis du blot vidste, hvad andre dyrearter kan finde på! Til min store forbavselse blev stor kusse knep mig i røven meget begejstret og glad over min reaktion og smilede over hele hovedet. Efter fem eller ti stød, der gik helt til bunds i hendes krop, var vi begge færdige og faldt sammen i en lille blød klump.\nPORNOMODELS ESCORT I ØSTJYLLAND Naturlige bryster sex og escort


Ferier - Krydstogter - USA - Alaska - Side 9\nTrænger du til sol og varme\nSkrevet af\tTina Lund Andersen -\t Fredag, 22 februar 2013 i Rejser\nJeg længes efterhånden så meget efter forår, sol og varme! Jeg nu har brugt hele formiddagen på nettet for søge nye rejsemuligheder, og hos groupon.dk kan man finde mange dagens tilbud hvordan lyder for eksempel en solskinsferie til Thailand med masser af sol, varme og farverige drinks :)\nRigtig dejlig fredag - flyv så højt vingerne bær - kram\nTagget i: Blomster Kærlighed Livsglæde Rejser\nVisninger: 3679 10 Kommentarer Se mere\nGensyn med Formel 1\nSkrevet af\tTina Lund Andersen -\t Onsdag, 23 januar 2013 i Formel 1 Dubai og Abu Dhabi\nEn lille video over vores ferie\nHer er et gensyn med vores fantastiske ferie i Dubai og Abu Dhabi, hvor vi for første gang oplevede Formel 1. Nu med en lille video, det er rigtig sjovt at eksperimenterer med at lave små videoer, så det vil der helt sikkert komme meget mere af i fremtiden!\nUh skal jeg vælge den sorte, røde eller gule racer :)\nEn gennemført og helt unik ferieoplevelse...\nSelvfølgelig var Odd Molly, Speed Dress og Ladylike med på ferie...!\nTak fordi du havde lyst til at kigge med :)\nVil du se mere Formel 1 klik her\nTagget i: Formel 1 livsnyder Oplevelser Rejser Video\nVisninger: 4356 14 Kommentarer Se mere\nSkrevet af\tTina Lund Andersen -\t Tirsdag, 08 januar 2013 i Nordeuropa\nBeslutningen er taget og valget blev Svalbard\nSvalbard betyder “kold kyst”, og bliver først omtalt i islandske tekster i det tolvte århundrede. Øerne på Svalbard byder på fantastisk og vild natur, gamle miner, hvalrosser og isbjørne.\nKrydstogtet er 15 dage til afslapning og nydelse, i lækre og luksuøse omgivelser hvor spa/wellness bliver hverdagskost. Pynte sig om aftenen til en hyggelig middag, som skal nydes i en af resturanterne og måske afslutte dagen med en teaterforestilling, eller en solnedgang på dækket...\nSammen med manden i mit liv...\nHer får du lige en smuk solnedgang fra i sommers\nHer får du lidt stemningsbilleder fra Svalbard\nVisninger: 4127 20 Kommentarer Se mere\nVisninger: 4644 8 Kommentarer Se mere