Разграждането на националната държава - „Либерален преглед“\nРазграждането на националната държава\nАвтор(и): Рана Дасгупта\nКакво се случва с националните политики? Всеки ден събитията в САЩ продължават да надминават въображението на абсурдистките писатели и комици; политиката в Обединеното кралство все още показва само малко признаци на възстановяване след „националната нервна криза“ на Брекзита. Франция „едва избегна сърдечния удар“ на изборите през миналата година, но водещият ежедневник на страната смята, че това не е направило нищо, за да промени „ускореното разграждане“ на политическата система. В съседна Испания Ел Паис стига дотам да твърди, че „върховенството на закона, демократичната система и дори пазарната икономика са под съмнение“; в Италия „разпадането на истеблишмънта“ на изборите през март доведе дори до приказки за „варварско нашествие“, сякаш отново падаше Рим. А междувременно неофашистите в Германия се готвят да поемат ролята си на официална опозиция, като въведат тревожна колебливост в бастиона на европейската стабилност.\nНо конвулсиите в националната политика не са ограничени единствено до Запада. Изтощение, безнадеждност, намаляваща ефективност на старите начини [на управление]: това са темите на политиката по целия свят. Ето защо енергичните авторитарни „решения“ са толкова популярни в момента: отвличане на вниманието чрез война (Русия, Турция); етно-религиозно „прочистване“ (Индия, Унгария, Мианмар); увеличаване на президентските правомощия и съответен отказ от гражданските права и върховенството на закона (Китай, Руанда, Венецуела, Тайланд, Филипините и много други).\nНо каква точно е връзката между тези различни катаклизми? Ние сме склонни да ги считаме за напълно отделни – защото, в политическия живот, националният солипсизъм е правилото. Във всяка страна тенденцията е да обвиняваме „нашата“ история, нашите „популисти“, нашите „медии“, нашите „институции“, нашите „лоши политици“. И това е разбираемо, тъй като органите на съвременното политическо съзнание – публичното образование и средствата за масова информация – се появяват през 19-и век, като резултат от глобалната завоевателна идеология на „уникалните национални съдби“. Когато обсъждаме „политиката“, ние говорим за това, което се случва вътре в суверенните държави; всичко останало е „външна политика“ или „международни отношения“ – дори в тази епоха на глобална финансова и технологична интеграция. Можем да купуваме едни и същи продукти във всяка страна по света, може всички да използваме Гугъл и Фейсбук, но, любопитно, политическият живот е направен от различни материи и в него се поддържа античната вяра в границите.\nДа, вече има разбиране, че подобни едни на други сортове популизъм възникват в много страни. Неколцина са отбелязали паралелите в стила и същността между лидери като Доналд Тръмп, Владимир Путин, Нарендра Моди, Виктор Орбан и Реджеп Тайип Ердоган. Съществува усещане, че във въздуха витае нещо – някакво съвпадение на чувствата между различни места. Но това не стига достатъчно близо до някакво обяснение. Защото тук става дума не просто за съвпадение. Днес всички страни са вградени в една и съща система, която ги подлага на едни и същи напрежения: именно тези напрежения са, които навсякъде изстискват и деформират националния политически живот. А въздействието от тях е точно обратното на често отбелязваното „възраждане на националната държава“, въпреки отчаяното развяване на знамена.\nНай-важното [политическо] развитие в нашата епоха е именно отслабването на националната държава: нейната неспособност да издържи натиска на противостоящите сили от 21-ви век, както и бедствената ѝ загуба на влияние върху обстоятелствата на човешкия живот. Националната политическа власт е в упадък и, тъй като не познаваме някакъв друг вид, всичко това се преживява като края на света. Именно това е причината, поради която днес е толкова широко разпространен някакъв странен вид апокалиптичен национализъм. Но настоящата привлекателност на мачизма като политически стил, издигането на стени и ксенофобията, подновената митология и расова теория, фантастичните обещания за национално възстановяване – всичко това не са лечебни средства, а симптоми на нещото, което бавно се разкрива за всички: националните държави по целия свят се намират в напреднало състояние на политическо и морално разпадане, от което не могат да се измъкнат самостоятелно.\nЗащо се случва това? Накратко, политическите структури от двадесети век се давят в океана на двадесет и първия – дерегулирани финанси, автономни технологии, религиозна войнственост и съперничества между велики сили. А междувременно потиснатите последици от безразсъдството на 20-ти век в някога колонизирания свят избухват отново, разкъсват народи на фрагменти и принуждават населенията към пост-национални солидарности: скитащи племенни милиции, етнически и религиозни под- и супер-държави. И накрая, разрушаването (и то именно от страна на старите суперсили) на старите идеи за международното общество – идеите за „общество на народите“, които бяха от съществено значение за начините, по които се е схващал новият световен ред след 1918 – превърна системата на национални държави в беззаконна гангстерска територия. В момента това води до нихилистично теглене назад от страна точно на онези, които са били най-измъчвани и ограбвани.\nРезултатът? За един все по-нарастващ брой хора, нашите държави и системата, от която те са част, сега изглеждат неспособни да предложат някакво достоверно, жизнеспособно бъдеще. Това е особено вярно, когато хората наблюдават как финансовите елити – и техните богатства – все повече се измъкват от националните обвързаности. Днешният провал на националната политическа власт в края на краищата произтича в голяма степен от загубата на контрол над паричните потоци. На най-очевидно ниво, парите биват изцяло изтегляни от националното пространство, те отиват в различни процъфтяващи „офшорни“ зони. Тези бягащи билиони подкопават националните общности по реални и символични начини. Те са причина за национални спадове, но заедно с това са и резултат от тях: защото националните държави са загубили моралната си аура, което е една от причините, поради които укриването на данъци се е превърнало в общоприета основа на търговията от 21 век.\nВ по-драматичен план, голям брой хора губят всякакво подобие на национален дом и се оказват запокитени в един особен вид на съвременния ад. Седем години след падането на диктатурата на Кадафи, Либия се контролира от две съперничещи правителства, всяко от тях със свой собствен парламент, както и от няколко групи от милиции, които се борят за контрола над петролното богатство. Но Либия е само една от многото страни, които изглеждат цели единствено на картите. От 1989 г. насам едва 5% от световните войни са се провеждали между държави: националните колапси, а не чуждестранните инвазии, са основните причини за огромното мнозинство от 9-те милиона военновременни смъртни случаи през това време. И както знаем от случаите с Демократична република Конго и Сирия, последващият вакуум може да засмуче огнева мощ, идеща от цял свят, да унищожи условията за живот и да разхвърля шокирани бежанци във всевъзможни посоки. Нищо не излага толкова добре на показ кризата на нашата национална система, колкото нейните 65 милиона бежанци – една „нова нормалност“, далеч по-голяма от „старата криза“ (от 1945) – по време на която е имало „само“ 40 милиона. Нежеланието дори да се признае тази криза, междувременно е най-точно уловено в презрението към бежанците, което сега задвижва толкова много от политиките в богатия свят.\nТази криза никога не е била нещо неизбежно. От 1945 насам ние активно сме принизили световната политическа система до един вид опасна подигравка с онова, което е било разработено от американския президент Удроу Уилсън и много други след катаклизма на Първата световна война – и сега сме изправени пред последствията. Но пък и не трябва да скачаме прекалено бързо към някакви опити за обновяване. Тази система е направила далеч по-малко, отколкото си представяме, за да осигури човешката сигурност и достойнство (в някои отношения тя е колосален провал), и има добри причини, поради които тя остарява толкова по-бързо, отколкото империите, които е заместила.\nДори и ако бихме искали да възстановим онова, което някога сме имали, този момент е отминал. Причината, поради която националната държава е била в състояние да предостави постиженията които е предлагала – а на някои места дори да бъде впечатляваща – е, че през по-голямата част от 20-ти век е съществувало истинско „прилягане“ между политика, икономика и информация, всички те организирани в национален мащаб. Националните правителства са притежавали действителни правомощия да управляват съвременните икономически и идеологически енергии, и да ги използват за човешки – понякога почти утопични – цели. Но тази епоха е приключила. След толкова много десетилетия на глобализация, икономиката и информацията успешно са надраснали правомощията на националните правителства. Днес разпределението на планетното богатство и ресурси е до голяма степен недостижимо за каквито и да е политически механизми.\nНо да признаем това означава да признаем края на самата политиката. И ако продължим да вярваме, че административната система, която сме наследили от предците си, не позволява никакво новаторство, ние осъждаме самите себе си на дълъг период на чезнеща политическа и морална надежда. Половин век е похарчен за изграждането на глобалната система, от която сме зависими сега – и както изглежда, тя ще си остане с нас. Без политически нововъведения глобалният капитал и технологиите ще ни управляват без никакви демократични допитвания, също толкова естествено и неоспоримо, колкото и надигащите се океани.\nАко искаме да преоткрием чувството за политическа цел в нашата епоха на глобални финанси, масиви от данни, масова миграция и екологични катаклизми, то трябва да си представим политически форми, способни да функционират в същия мащаб. Сегашната политическа система със сигурност трябва да бъде допълнена от световни финансови регулации, а много вероятно и от транснационални политически механизми. Така ще завършим глобализацията си, която днес е опасно недовършена. Нейните икономически и технологични системи наистина са ослепителни, но за да служи на човешката общност, тя трябва да бъде подчинена и на също толкова зрелищна политическа инфраструктура, която дори не сме започнали да начеваме.\nТук с неизбежност ще ми се възрази, че всяка алтернатива на националната система е утопична невъзможност. Но дори технологичните постижения от последните няколко десетилетия изглеждаха неправдоподобни, преди да се появят, а има и основателни причини да се отнасяме с подозрение към титулярните авторитети, които ни говорят, че човешките същества не са способни на подобно величие в политическата област. Всъщност в историята има много моменти, в които политиката внезапно е била разширявана до нови, доскоро немислим мащаби – включително и създаването на самата национална държава. И – както става все по-ясно с всеки изминал ден – истинската заблуда е във вярата, че нещата биха могли да продължават такива, каквито са.\nПървата стъпка е да престанем да се преструваме, че няма алтернатива. Така че, нека започнем с едно разглеждане на мащабите на настоящата криза.\nДа започнем със Запада. Европа, разбира се, е изобретила националната държава: принципът на териториалния суверенитет е договорен чрез Вестфалския договор от 1648. Договорът е направил трудни всякакви голямомащабни завладявания на този континент; вместо това, европейските нации са започнали да се разширяват в останалите части на света. Дивидентите от колониалния грабеж са били превърнати, обратно у дома, в силни държави с мощни бюрокрации и демократични политики – шаблонът за съвременния европейски живот.\nКъм края на 19-и век европейските нации са придобили единни атрибути, които все още са познати и днес – по-специално, един набор от строго налагани държавни монополи (защита, данъчно облагане и право, между другото), които са дали на правителствата значителен контрол над националната съдба. В замяна на това за всички е направено едно морално обещание: развитие, духовно и материално, както на гражданите, така и на нацията. Възникват специални държавни проекти в областта на образованието, здравеопазването, благосъстоянието и културата, с цел да придадат реалност на обещанието.\nОттеглянето на това морално обещание в хода на последните четири десетилетия се превърна на Запад в разтърсващо метафизично събитие – и именно това е нещото, което кара населенията да търсят нови неща, в които да повярват. Защото обещанието е било голямо събитие в еволюцията на западната психика, То е част от една дълбока теологична реорганизация: Френската революция детронира не само монарха, но и Бог, чиито надминаващи всичко атрибути – всезнание и всемогъщество – вече са абсорбирани в институциите на самата държава. Силата на държавата да развива, освобождава и спасява човечеството, се превръща в основателска светска вяра.\nПрез периода на деколонизация, последвал Втората световна война, структурата на европейската национална държава се експортира навсякъде. Но западняците все още изживяват моралното обещание с една интензивност, която свързват най-вече със самите себе си – а всъщност днес повече от всякога, след създаването на социалната държава и десетилетията на безпрецедентен следвоенен растеж. Носталгията към тази златна епоха на националната държава продължава да изкривява западния политически дебат чак до наши дни, но всъщност тази епоха се основава на доста невероятно съвпадение от различни условия, които никога няма да се повторят. Много съществена е структурата на самата следвоенна държава, която е притежавала исторически уникално ниво на контрол над националната икономика. Капиталът не е можел да изтича неконтролиран през границите, а спекулациите в чуждестранна валута са били незначителни в сравнение с онези от днешно време. Правителствата, с други думи, са имали значителен контрол върху паричните потоци, и ако те са говорели за промяна на определени неща, то е било, защото наистина са можели. Фактът, че капиталът е бил пленник на държавата е означавал, че правителствата са можели да налагат исторически уникални данъчни ставки, които, в допълнение към ерата на рекорден икономически растеж, са им позволявали да насочват безпрецедентни енергии към националното развитие. В продължение на няколко десетилетия държавната власт е била монументална – почти божествена – и е създавала най-сигурните и равнопоставени капиталистически общества, които някога са били известни.\nУнищожаването на държавната власт над капитала, разбира се, беше най-важната цел на финансовата революция, която определя сегашната ни епоха. В резултат на това държавите се видяха принудени да се освободят от социалните ангажименти, след което да се преоткрият като един вид пазачи на пазара. Това драстично понижи националната политическа власт както в реален, така и в символен план. През 2013 Барак Обама нарече неравенството „определящото предизвикателство на нашето време“, но неравенството в САЩ се е покачвало непрекъснато от 1980 насам, без да се съобразява с неговите или на някой други президент, угризения.\nКартината е една и съща из целия Запад: богатството на най-богатите продължава да се увеличава скокообразно, докато след-кризисният остеритет осакатява социално-демократичната социална държава. Всички ние наблюдаваме нарастващата ярост на правителствата, които отказват да изпълнят старото си морално обещание – най-вероятно просто защото вече не могат. Западните правителства не разполагат с нищо подобно на предишната си власт над националния икономически живот и, ако все още продължават да обещават някакви фундаментални промени, то сега обещанията им са на най-вече ниво PR и пожелателно мислене.\nИма всички основания да се смята, че следващият етап от техно-финансовата революция ще бъде още по-катастрофален за националната политическа власт. Това ще се получи като естествено продължение на вече съществуващи технологични процеси, които обещават нови, алгоритмични видове управление, за да се подкопае още повече политическото разнообразие. Компаниите, работещи с гигантски масиви от данни (Гугъл, Фейсбук и др.) вече са иззели много функции, свързани преди това с държавата – от картографията до наблюдението. Сега те са основните посредници на социалната реалност: членството в тези системи е нова, корпоративна, де-териториализирана форма на гражданство, антагонистично на националния вид, на всякакво ниво. Както показва възходът на дигиталните валути, ще се появяват и нови технологии, чрез които ще се изземват и други фундаментални функции на националната държава. Либертарианската мечта – в която античните бюрокрации свеждат глава пред чисто нови, високотехнологични корпоративни системи, които на свой ред поемат мениджмънта на целия живот и ресурси на обществото – е по-реалистична визия за бъдещето в сравнение с всяка възможна фантазия за завръщане към социална демокрация.\nПравителства, контролирани от външни сили и разполагащи само с частично влияние върху националните дела: такова винаги е било състоянието на нещата в най-бедните страни по света. Но на Запад всичко това се изживява като някакво ужасяващо завръщане към примитивна уязвимост. Нападението над политическата власт не е просто „икономическо“ или „технологично“ събитие. Това е епохален катаклизъм, който оставя западните населения отчаяни и лишени от надежда. Налице са изблици на ирационална ярост, особено срещу имигрантите, нарочени като изкупителни жертви за много по-дълбоките форми на национално замърсяване. Идеята за западната нация като универсален дом се срива, а транснационалните племенни идентичности израстват по значение като един вид убежище: както белите супремасисти, така и радикалните ислямисти грабват оръжия в желанието си за борба срещу „замърсяването“ и корупцията.\nЗалогът едва ли би могъл да бъде по-висок. Ето защо става лесно да разберем защо западните правителства са толкова отчаяни в стремежа си да докажат онова, в което се съмняват всички: че все още са в състояние на контрол. Не само личността на Доналд Тръмп е нещото, което го кара да действа като социопатен главен мениджър. Ерата на глобализацията ни дава достатъчно примери за опити на американските президенти да засилят авторитета на изпълнителната власт, но те никога не са достатъчни. Кабинетът на Тръмп никога не може да разполага с нивото на власт над американския живот, с което е разполагал Кенеди, така че е той длъжен да се преструва, че го има. Той не може да направи Америка отново велика, но пък си има Туитър, чрез който може да създаде култ към личността на самотния борец – като междувременно обвинява жените, левичарите и тъмнокожите хора за импотентността на държавата. Той не може да излекува американските социални разделения, но все още контролира апарата за сигурност, който може да пусне в действие, за да му помогне да изглежда „корав“ – чрез обявяване на война срещу престъпността, депортиране на чужденци, втвърдяване на границите. Той не може да даде повече пари в ръцете на бедните, които са гласували за него, но вместо това може да раздава митологична валута; дори и най-бедните му избиратели, в крайна сметка, притежават един важен актив – американското гражданство – чиято стойност той може да „повиши с приказки“ [“talk up”], точно както преди е повишавал стойността на казина и хотели. Подобно на Путин или Орбан, Тръмп насища гражданството с нова войнствена сила и прави голямо шоу от недаването му на хора, които го искат: очевидно е, че дефицитните неща са по-ценни. Гражданите, които нямат нищо, биват убедени, че всъщност имат много.\nТези стратегии са грозни, но за тях не могат да бъдат обвинявани просто няколко лоши актьори. Проблемът е следният: политическата власт работи на празен ход и лидерите не са в състояние да предоставят съществени материални промени. Вместо това те трябва да възбуждат и разгръщат мощни чувства: например омраза към чужденците и вътрешните врагове, или еуфория от безсмислени военни кампании (анексирането на Крим от страна на Путин издигна на преден план изключително популярната перспектива за всеобщо царистко съживяване).\nНо нека не си въобразяваме, че тези стратегии ще се разпаднат бързо под тежестта на собствените си заблуди, докато по някакъв магически начин умереността отново се завръща на мода. Както показва Русия на Путин, шовинизмът е по-ефективен, отколкото ни се иска да вярваме. Това е така отчасти и защото самите граждани отчаяно си желаят фалшификацията да успее: дълбоко в себе си те знаят, че има достатъчно много основания да се страхуват от онова, което ще се случи, ако силата на държавата действително бъде разкрита като измама.\nВ най-бедните страни на света картината е много различна. Почти всички тези народи са се появили през 20-ти век от евразийските империи. Днес вече е станало задължително да се презират империите, но те са били „нормалният“ начин на управление през по-голямата част от историята. Османската империя, която е продължила от 1300 до 1922, е предоставяла на поданиците си нива на спокойствие и културни постижения, които изглеждат невероятни от гледната точка на днешния разпокъсан Близък изток. Изглежда малко вероятно съвременната нация в Сирия да издържи повече от един век, без да се разпадне, и тя едва ли осигурява на гражданите си сигурност или стабилност.\nИмпериите не са били демократични, но са били изградени по такъв начин, че да включват [в системата от имперски закони и привилегии] всички, които са се намирали под тяхно управление. Това изобщо не е така при нациите, които се основават на фундаменталното разграничение между това кой е вътре и кой е вън [в нацията] – и поради това постоянно тежнеят към етнически пречиствания. Това ги прави много по-нестабилни от империите, защото тази тенденция винаги може да бъде експлоатирана от местнически [nativist] демагози.\nНезависимо от това, през миналия век с невероятна готовност е било решено, че империите принадлежат на миналото, а бъдещето – на националните държави. И все пак тази революционна трансформация не е направила почти нищо за затваряне на икономическата пропаст между колонизираните и колонизиращите. А междувременно тя е подложила много постколониални населения на горчива диета от авторитаризъм, етническо прочистване, война, корупция и екологични опустошения.\nАко днес има толкова малко бивши колонизирани държави, които сега са мирни, богати и демократични, това е така не защото, както Западът често се преструва, собствените им „лоши водачи“ по някакъв начин са разрушили инак перфектно функционалните нации. При щурмовите темпове на деколонизация, нации са били „създавани“ буквално в хода на броени месеци; много често, силно стресираните им населения са изпадали незабавно в насилствен конфликт, за да контролират новия държавен апарат, плюс силата и богатството, които са идвали заедно с него. Много новопоявили се държави са били поддържани в някаква форма на „единство“ само от „силни мъже“, които са поверявали системата на собствените си племена или кланове и са запазвали властта си, като са подклаждали сектантски съперничества и превръщали етническите или религиозни различия в супер-мощни средства за упражняване на политически терор.\nСписъкът не е кратък. Помислете за хора като Не Уин (Бирма), Хисен Хабре (Чад), Хосни Мубарак (Египет), Менгисту Хайле Мариам (Етиопия), Ахмед Секу Туре (Гвинея), Мухамад Сухарто (Индонезия), шахът на Иран, Саддам Хюсеин (Ирак), Муамар Кадафи (Либия), Муса Траоре (Мали), генерал Зиа-ул-Хак (Пакистан), Фердинанд Маркос (Филипините), Сиака Стивънс (Сиера Леоне), Джафар Нимейри (Судан), Хафез ал Асад (Сирия), Иди Амин (Уганда), Мобуту Сесе Секо (Заир) или Робърт Мугабе (Зимбабве).\nТакива държави обикновено са осъдени да си останат онова, което един влиятелен коментатор нарича „квази-държави“. Официално еквивалентни на по-старите нации, с които те сега са започнали да споделят сцената, в реалността те са много по-различни единици и от тях никога не е могло да се очаква да допринасят на гражданите си ползи, съпоставими с онези на „старите държави“.\nТези диктатори никога не биха могли да държат под контрола си такива рехави общности без огромна подкрепа отвън – която в края на краищата е и нещото, което е затискало капака на тенджерата под налягане. Пост-имперският етос винаги е бил гостоприемен към диктаторите, разбира се: заедно с моралното отхвърляне на чуждото управление от страна на ООН идва и един всеобщ императив за зачитане на националните суверенитети, независимо от ужасите, които са се случвали зад затворените им врати. Но Студената война значително разширява ресурсите, с които разполагат бруталните режими, за да се защитават срещу революции и отцепнически движения. И двете суперсили финансираха ескалацията на постколониалните конфликти до зашеметяващи нива на смъртност: в кръвопролитните войни от този период са загинали най-малко 15 милиона души, по тотално разпръснати територии като Афганистан, Корея, Ел Салвадор, Ангола и Судан. А онова, което свръхсилите си желаеха от цялото това разрушение беше мрежа от твърдо установени клиенти, способни да надделеят над всичките си вътрешни врагове.\nВ „стабилността“ на Студената война нямаше нищо стабилно, но нейните разрушения се ограничаваха до границите на „квази-държавите“. Разпадането на системата на суперсилите обаче доведе до разпадане на държавната власт в големи групи от икономически и политически обеднели страни – а последващите от това катаклизми не бяха удържани от нищо. Разрушените политически култури доведоха до появата на изумителни „постнационални“ сили като Ислямската държава, които надхвърлят националните граници и потенциално пренасят хаоса във всяко кътче по света.\nПрез последните 20 години бавното гниене в Африка и Близкия изток беше обилно експлоатирано от тези видове сили – чиято позиция е пълна с най-разнообразни възможности, тъй като има немалко страни, които тепърва ще тръгват по пътя на Йемен, Южен Судан, Сирия и Сомалия. Техните привърженици са загубили очарованието пред старите лозунги, призоваващи към изграждане на нации. Тяхната политическа технология е харизматичната религия, а бъдещето, което те търсят, е вдъхновено от древните златни империи, съществували преди изобретяването на народите. Воюващите религиозни групи в Африка и Близкия изток днес са по-малко ангажирани със стария проект за изземане на държавния апарат; вместо това те правят дупки и тунели в държавната власт и по този начин осъществяват транснационални мрежи за събиране на данъци, търговски пътища и военни линии за доставка.\nЕдна такава мрежа се простира в момента от Мавритания на запад до Йемен на изток, от Кения и Сомалия на юг до Алжир и Сирия на север. Това разяжда старата политическа архитектура отвътре, правейки няколко национални държави (като Мали и Централноафриканската република) по същество нефункционални, което на свой ред създава допълнителни възможности за консолидация и разширяване [на постнационалните групировки]. А междувременно няколко етнически групи – като например кюрдите и туарегите – които са останали без родината след деколонизацията и са били изоставени оттогава насам в статуса на преследвани малцинства, също експлоатират разрива в държавната власт, за да поставят началото на транснационални територии. Именно в най-опасните региони по света се замислят днешните нови политически възможности.\nАнгажиментът на Запада към националните държави е егоистично-частичен. В продължение на много десетилетия се гледаше с безразличие на факта, че голяма част от света страдаше под ужасяващи пародии на утвърдените западни държави; едва ли днес можем да се оплакваме, че тези райони вече не демонстрират особен интерес към идеята за национална държава. Особено след като са понесли и най-травмиращите последици от промяната на климата – явление, за което те са най-малко отговорни и най-малко способни да издържат. Стратегическите съображения на новите групи в тази област са в много отношения доста точни: преходът от империя към независими държави е само един огромен и непрестанен неуспех – и след три поколения вече трябва да има някакъв изход от него.\nНо няма голяма вероятност организации от рода на ал-Шабаб, Джанджауид, Селека, Боко Харам, Ансар Дине, Изида или Ал Кайда да осигурят такъв изход. Ситуацията изисква нови идеи относно политическата организация и глобалното икономическо преразпределение. Няма вече достатъчно голяма суперсила, която да ограничи ефекта от експлозивните „квази-държави“. Бодливата тел и по-трудните за пресичане граници определено няма да са достатъчни, за да се задържат [далеч от нас] такива човешки бедствия.\nНека разгледаме характера на самата национална система. Международният ред, както го познаваме, не е чак толкова стар. Националната държава се превръща в универсален шаблон за човешката политическа организация едва след Първата световна война, когато един нов принцип – „Националното самоопределение“, както го е нарекъл американският президент Удроу Уилсън – слага кръст на многобройните други планове, които се обсъждат по онова време. Днес, след един век на печални „международни отношения“, единственият аспект на този принцип, който все още си спомняме, е най-познатият за всички ни: националната независимост. Но оригиналната програма на Уилсън, изградена в рехаво сътрудничество между различни международни визионери, сред които се намират личности като Андрю Карнеги и Леонард Улф (съпруг на Вирджиния), е имала далеч по-амбициозна цел: [нищо по-малко от] всеобхватна вътрешнодържавна демокрация, предназначена да осигури глобално сътрудничество, мир и справедливост.\nКак, в края на краищата, биха могли човешките същества да живеят сигурно в своите нови нации, ако самите нации не са подложени на никакъв закон? Новият ред на нациите би имал някакъв смисъл само ако те биха били интегрирани в някакъв вид „общество на народите“: формална глобална общност със собствени универсални институции, упълномощени да упражняват насилието, което отделните държави вече няма да регламентират сами: насилието, което те сами са [си] причинили, независимо дали срещу други държави или срещу собствените си граждани.\nСтудената война окончателно погребва това „общество“ и оттогава насам живеем с една драстично смалена версия на онова, което е било планирано първоначално. През този период и двете суперсили активно унищожиха всички ограничения върху международните действия, поддържайки ниво на международно беззаконие, достойно за времената от „надпреварата за Африка“. Без такива ограничения тяхната непропорционално голяма сила произвежда точно онова, което трябва да се очаква: гангстерство. Краят на Студената война не допринесе с нищо за промяна на американското поведение: днешните Съединени щати са силно зависими от беззаконието в международните отношения и от непрекъснатата война-срещу-слабите, която е негова основна последица.\nТочно както едно нелегитимно правителство вътре в нацията не може да продължи да съществува дълго време без съпротива, така и незаконният международен ред, с който сме живели вече толкова десетилетия, бързо изчерпва одобрението, с което някога се е ползвал. В много области на света днес няма илюзии по отношение на факта, че тази система не може да предложи някакво жизнеспособно бъдеще. Всичко, което ни остава, е да я напуснем. Някои хора залагат всичко на [притежаването на] западен паспорт, който е единствената гаранция за някаква значима конституционна защита, тъй като върховната ценност на западния живот все още е заложена в системата. Но такива паспорти са трудни за получаване.\nА това оставя само другия вид изход, който е да се вдигне оръжие срещу самата система на държавна организация. Привлекателността на ИДИЛ за неговите поддръжници се състоеше най-вече в искането на организацията да се изличи от Близкия изток катастрофата на пост-имперския век. Сигурно ще се помни дълго време, че най-триумфалната публична акция на групата е свързана със символичното премахване на иракско-сирийската граница. То беше представено като победа над договорите от 1916, чрез които британците и французите са разделили помежду си [източните части на] Османската империя – PR ръката на ИДИЛ издаде по онова време специален туитър-хаштаг (#SykesPicotOver) – и отчете „един век на бомбардировки в Месопотамия“. Всичко това произтича от напълно оправданото отхвърляне на една система, която твърдоглаво е настоявала да обозначава – в течение на век и повече – арабите като „диваци“, на които няма да се даде правото на достойнство или закрила.\nЕрата на националното самоопределение се е оказала ера на международно беззаконие, което пък осакатява легитимността на националната държавна система. И докато революционните групи се опитват да унищожат системата „отдолу“, агресивните регионални сили я унищожават „отгоре“ – като нарушават националните граници в собствените си задни дворове. Руската авантюра в Украйна показва, че и в наши дни за неоимперските демонстрации на сила няма почти никакви [наказателни] последици, а пътят за попълзновенията на Китай за узурпиране на 22-та най-богата държава в света – Тайван – изглежда е отворен. Истинската степен на несигурността, в която живеем, ще ни бъде разкрита в процеса на намаляване на относителната сила на Съединените щати – и те вече не са в състояние да направят нищо, за да контролират хаоса, който са създали сами.\nТрите елемента на кризата, описани дотук, само ще се влошават. Първо, екзистенциалният срив на богатите страни в резултат на ерозията на националната политическа власт, под натиска на глобални сили. Второ, нестабилността, в която изпаднаха най-бедните страни и региони, след като постепенното отпадане на „силните мъже“ от ерата на Студената война разкри истинската им нестабилност. Трето, незаконността на един „международен ред“, който никога не се е стремял към установяването на някакво „общество на народите“, управлявано от върховенството на закона.\nТъй като всички тези проблеми са вкоренени в транснационални сили, чиито мащаби надминават далеч възможностите [за контрол] на която и да е нация, те в голяма степен са имунизирани срещу някакъв вид добронамерена политическа реформа между народите (въпреки че следващите години ще ни дадат много примери за такава реформа). Ето защо сме задължени да преразгледаме застаряващите политически основи [върху които са изградени международните отношения], ако не бихме искали глобалната ни система да бъде тласната към още по-крайни форми на колапс.\nТова не е дребно начинание: то ще отнеме по-голямата част от този век. Още не знаем къде ще ни доведе. Всичко, което можем да очертаем засега, е набор от насоки. От гледна точка на настоящия момент те може би ще изглеждат невъзможни, тъй като никога не сме познавали нещо по-различно. Но такъв е начинът, по който започва всяка радикалната новост.\nПървото [решение] е ясно: глобално финансово регулиране. Днешните големи машини за създаване на богатство са разположени по такъв начин, че да се избегнат националните системи за данъчно облагане (94% от паричните резерви на Apple се държат офшорно; сумата от 250 милиарда долара е по-голяма от общите валутни резерви на британското правителство и на Bank of England) което пък смалява [диапазона за действие на] всички национални държави, материално и символично. Няма причина да вярваме на онези заинтересовани страни, които ни казват, че глобалното финансово регулиране е невъзможно: това е нещо технологично тривиално в сравнение с удивителните системи, които същите страни вече са изградили.\nИсторията на националната държава представлява вечна борба за данъчни нововъведения и следващото подобно нововъведение ще бъде транснационално: трябва да изградим системи за проследяване на транснационалните парични потоци и да прехвърлим част от тях в обществени канали. Без това нашата политическа инфраструктура ще продължи да става все по-излишна по отношение на действителния материален живот. В този процес трябва да мислим по-сериозно също и за глобалното преразпределение: не помощ (което е нещо, правено по изключение), а систематично прехвърляне на богатство от богати към бедни за подобряване на сигурността на всички, точно както се случва сега в националните общества.\nВторо: световна гъвкава демокрация. Тъй като новите местни и транснационални политически течения стават все по-силни, твърдият монопол на националната държава върху политическия живот става все по-неосъществим. Нациите трябва да бъдат вградени в някаква система от други стабилни и демократични структури – някои по-малки, други по-големи от тях – така че сътресенията на национално равнище да не водят до пълен срив. ЕС е основният експеримент в тази посока и е важно, че континентът, който е изобретил националната държава, е също и първият, който се придвижва отвъд нея. Съюзът не успя да изпълни много от функциите си, главно защото не е утвърдил истински демократичен дух. Но свободното движение [на стоки и хора] демократизира в голяма степен икономическите възможности в рамките на ЕС. И доколкото може да се превърне в „Европа на регионите“ – включваща Каталония и Шотландия, а не само Испания и Обединеното кралство – той може да помогне при стабилизацията на националните политически сътресения.\nИмаме нужда от повече такива експерименти в континенталната и глобалната политика. Самите национални правителства трябва да бъдат подложени на някакво по-високо ниво на власт. В ерата на националната държава те се оказаха най-опасните сили: те водеха безкрайни войни срещу други народи, докато в същото време потискаха, убиваха и по всякакви други начини подвеждаха собствените си населения. Потиснатите национални малцинства трябва да получат правен механизъм за обжалване, намиращ се над обсега на власт на собствените им правителства – това положение винаги е било част от визията на Уилсън, а загубата му е имала ужасни последици за човечеството.\nТрето и последно: трябва да изнамерим нови концепции за гражданство. Самото гражданство е първичният вид несправедливост в света. То функционира като екстремна форма на наследено имущество и, подобно на други системи, в които наследствената привилегия е определяща, то поражда само малко лоялност у онези, които не наследяват нищо. Много страни са полагали усилия, чрез политики на благосъстояние и образование, да неутрализират последствията от случайни предимства като мястото на раждане. Но „случайните предимства“ властват на световно ниво: 97% от гражданството по света е наследствено, което означава, че основните хоризонти на живота на тази планета вече са определени при раждането на човека.\nАко сте роден/а във Финландия, вашите правни защити и икономически очаквания са от толкова по-различен вид, в сравнение с онези на един сомалийски или сирийски гражданин, че дори взаимното разбирателство е трудно. Вашата мобилност – като финландец – също е много различна. Но в една световна система – а не в система от нации – не може да има оправдания за такива радикални различия в мобилността. Дерегулирането на човешкото движение е основна последица от дерегулацията на капитала: несправедливо е да се запази свободата да се придвижва капитал от едно място на друго – и заедно с това да се забрани на хората да го следват.\nСъвременните технологични системи предлагат модели за преосмисляне на гражданството, така че то може да бъде отделено от конкретната територия и предимствата му могат да бъдат по-справедливо разпределени. Например правата и възможностите, свързани със западното гражданство, могат да бъдат предявявани отдалеч, без да се налага да се пътува на Запад, за да може човек го направи. Можем да участваме в далечни политически процеси, които въпреки това ни засягат: например, ако демокрацията би трябвало да дава на гласоподавателите някакъв контрол над собствените им жизнени условия, то дали изборите в САЩ не би трябвало да включват повечето хора на земята? Как би изглеждал американският политически дискурс, ако трябваше да задоволи избирателите в Ирак или Афганистан?\nВ навечерието на стогодишнината от утвърждаването ѝ, нашата система от национални държави вече е в криза, да се измъкне от която в момента тя не разполага с възможности. Време е да помислим как могат да се изградят тези възможности. Все още не знаем как ще изглежда всичко това. Но научихме много от икономическата и технологичната фаза на глобализацията, и сега вече разполагаме с основните идеи за следващата фаза: изграждане на политиката на една интегрирана световна система. Разбира се, всичко това е акт на политическо въображение, също толкова важен, колкото и онези, което са създали големите визии от края на ХVІІІ век – а заедно с тях и републики като френската и американската. Но вече сме в състояние да започнем.\n Тук: пълна изолация от останалия свят, затваряне единствено в собствените гледни точки и мнения. Бел. пр.\n Тоест онова, което в днешна Русия (а и много други места по света) се нарича „политически технологии“. Бел. пр.\n Това е безспорно вярно за „етническото“ разбиране на нацията (етнонационализма). Що се отнася до гражданския национализъм, при който обединяващата идея е не културното, езиково и етническо единство, а лоялността към гражданската общност, картината не е чак толкова ясна. Бел. пр.\n Тоест борбата за преразпределение на африканските територии между европейските сили от края на 19 век, по времето на „новия колониализъм“ ((1881–1914). Бел. пр.\n Без да се опитвам да противореча на автора, с чиито базисни гледни точки съм съгласен, ще посоча само, че има и други начини за оказване на влияние върху гигантските движения на капитали – както центробежни, така и центростремителни. Данъчната реформа на Доналд Тръмп, при цялата си спорност, все пак успя да накара мениджърите на Apple да върнат – или поне да заявят, че ще върнат обратно в САЩ – огромната част от офшорните си спестявания. Бързината и лекотата, с която се случи всичко това, е почти прекалена, за да може човек да повярва в дълготрайността на подобни подходи, но си остава „факт“, че изглежда има и други начини. Само налагането на регулативни „намордници“ едва ли може да реши проблема с „живачната подвижност“ на капитала в дългосрочен план. Бел. пр.


Обществото и технологизирането трябва да вървят ръка за ръка | Bloombergtv.bg\nОбществото и технологизацията трябва да вървят ръка за ръка\nРичард Клег, партньор във Wolf Theiss, В развитие, 13.06.2018\nТрябва да внимаваме някои хора от обществото да не изостанат при технологичния напредък за изграждане на инфраструктура в градовете. Това каза Ричард Клег, партньор във „Wolf Theiss“, в предаването „В развитие“ с водеща Вероника Денизова. Той ще бъде един от лекторите на предстоящата конференция „Е-Infratech Conference 2018", която ще се проведе на 21 юни в София.\n„Условие, за което трябва да внимаваме, е някои хора от обществото да не изостанат, тъй като сме граждани и държавата осигурява основната инфраструктура. Но не трябва да забравяме, че не всички имат достъп до тези технологии и, ако те станат необходими и задължителни, цената не трябва да е висока“.\n„Е-Infratech“ е комбинация между всичко, което е свързано със софтуерните технологии и интернет комуникациите, които се използват да подпомагат градовете, инфраструктурата и енергетиката. Причината за тази конференция е, че софтуерните технологии стават все по-мощни, има все повече възможности за технологичните компании и усетихме, че особено тук има много добри възможности тези компании да се свържат с инфраструктурните“.\nКлючова е ролята на държавата при изграждането на подобна инфраструктура в градовете.\nВ днешно време виждаме създаването на много нови услуги на пазара, особено за тези технологии, чуваме за автономни автомобили и начини, по които се придвижваме в градовете, как управляваме водата и здравеопазването, но тези ползи, които създават възможности за нови бизнес модели и нови начини за печалба, също идват с известни опасения относно политиката, добави Ричард Клег.\n„Има множество умни градове, които са много добре развити, дори в Индия и Близкия Изток. Виждаме някои уроци, които може да научим от тях. Например, дали да приватизираме обществените услуги. В Индия, където частният сектор има изключително голяма роля, има градове с невероятни услуги в своите центрове, като например електронно управление на боклука, на водата и транспортиране, но тези услуги се предлагат само на най-богатите. И извън този кръг на богатството има много малко инфраструктура. Така че мисля, че една от дискусиите относно политиката е къде свършва желанието за честни печалби на частните компании и къде идват нуждите на обществото. И тук правителството трябва да изиграе своята роля в пазара на инфратек“.\nТой отбеляза, че в бъдеще потребителите ще ползват все повече продукти, свързани с чистия въздух и начина, по който управляват своите отпадъци и води, как храните се доставят до техните домове.\nГости на конференцията ще бъдат някои от традиционните инфраструктурни, строителни компании, доставчици на транспортни, железопътни услуги и водоснабдяване. Те ще се срещнат с големи компании като „Microsoft” и много от по-малките и иновативни технологични компании.\nТехнологиите и IoT променят много индустрии, включително и традиционния сектор енергетика. Първата годишна конференция „E-Infratech“, организирана от Investor.bg и „Wolf Theiss“ на 21 юни 2018 г. в „Капитал Форт“, София, ще отвори платформа за дискусии върху възможностите, които свързаността и технологиите предоставят на обществото, индустрията и инфраструктурата. Повече за нея вижте тук.


Възпроизвеждането на Каланхое по различни начини - Храсти 2020\nКаланхое - грижи за дома и развъждане\nПрез последните години отглеждането на Каланхое се превърна в доста често срещано явление. Заводът изненадва с нетърпение и издръжливост, така че често може да се намери в колекциите на начинаещи цветя. Понякога обаче възникват проблеми с тази огромна сочност - и тогава трябва да потърсите съвет от специалисти.\nКаланхое: грижи у дома и избор на място за цвете\nKalanchoe е чудесно растение, което задоволява своите собственици с дълъг цъфтеж, с дължимата грижа и внимание. За начало е необходимо да вземете подходящо място в дома си за растение, тъй като това ще зависи много от него. Ако местонахождението е неправилно, сухият ще откаже да цъфти, а листата му ще са плитки и незабележими. Идеалната опция за разполагане е прозорецът на изток или запад, където има достатъчно светлина, но слънчевите лъчи не горят листата. Разбира се, Каланхое може да расте на южния прозорец, но в този случай ще трябва непрекъснато да се притегля. Ако имате тъмен и тъмен апартамент, тогава заводът ще трябва да се облекчи. В тъмна стая каланчото расте, но ще бъде трудно да се постигне цъфтеж от него.\nПоливането трябва да бъде умерено, тъй като растението може да натрупва влага. Дори лесното изсушаване на земната кома е допустимо, след което просто организирате дъждовен сезон за цветята. Само е необходимо да се уверите, че водата не застава, тъй като разпадането на корените бързо убива Каланхое. Грижа в дома след това, нищо няма да даде, и цветар ще трябва да започне незабавно нов завод. Можете да опитате да трансплантирате наводнения другар в нова земя - и дайте малко суха, но такива мерки само помагат с едно изливане.\nМного растения трудно търпят сух въздух, но Каланхое е щастливо изключение. От лично съчувствие, цветът може да се поръсва понякога през лятото, особено в горещи дни, но растението няма да бъде обидно поради липсата на такова внимание. Основното е да поддържате подходящата температура в помещението - и няма да имате никакви затруднения.\nТемпературата през цялата година трябва да се поддържа приблизително на същото ниво, в рамките на 18-25 ° C. Ако падне под растежа, растението забавя растежа си, което може да повлияе отрицателно на външния му вид. Когато температурата е на същото ниво, Каланхое продължава да цъфти дори през зимата. Въпреки това, в този случай е желателно да се правят торове, така че растението не се изчерпва. Също така не забравяйте да трансплантарате цветето навреме, тъй като липсата на хранителни вещества причинява загуба на листа.\nКаланхое: грижа за дома, трансплантация и репродукция\nТрансплантацията на Каланхое е важна и отговорна мярка, от която зависи съдбата на растението. Новата саксия трябва да бъде само на няколко сантиметра над старата, така че растението да се чувства удобно. В голям саксия цветът ще расте с корените и зелената маса и ще се изгубите в предположенията защо Каланхое не цъфти.\nПочвата за Каланхое може да бъде взета почти всяка, но в светли и хранителни почви растението ще се развива по-бързо. При точното местоположение в този случай цветът бързо достига височина от половин метър. Трансплантацията се извършва веднъж или два пъти годишно, тъй като растението завършва цялата земна кома. Когато корените започват ясно да излизат през дренажните отвори, времето на преместване е дошло. За да се увреди по-малко Каланхое, е по-добре да се извърши претоварване и да не се натрупва земята.\nАко решите да разпространите това прекрасно растение, тогава е най-добре да използвате резници за това. Те лесно се корени, бързо се вкореняват и след това цъфтят за кратко. Колкото по-голямо е кълбото, толкова по-бързо ще цъфти. Вярно е, че дори понякога дори трохи моля ярки цветове, но след това те се нуждаят от засилена грижа. Ранното цъфтене силно изчерпва цветята, така че е по-добре да расте.\nИлюзия за полезност\nНапоследък информацията за полезните свойства на Каланхое е намерена на различни места и в голямо разнообразие от книги. Разбира се, Каланхое - това е полезна инсталация, но трябва да определите правилно вида зелен лекар. Ако се интересувате от природната медицина, обърнете внимание на усещането за каланхое. Грижата у дома за този приятел може да бъде трудна, но ще получите отлично лечебно растение.\nКаланхое, което се продава в много цветни магазини, е изключително декоративно растение. Всеки опит да се лекува с него може да свърши зле, така че погледнете по-отблизо информацията за лечебните свойства на дадено цвете. Не забравяйте, че имате само едно здраве, така че е по-добре да не провеждате експерименти с него.\nПредишна СтатияИмената и снимките на растенията за катерене на закрито Следваща СтатияОтглеждайте здравец от семена\nHortensia е невероятно красив и оригинален храст. В света има голям брой сортове, но в нашия регион най-често срещаните са паникулирани и дървесни.


Новините днес преглед на печата 28.11.2011 актуални събития - Село Баня Хотели Басейн Минерална вода Къщи за гости с.Баня\nПреглед на печата - 28.11.2011\n• Преглед на печата - 25.11.2011\n• Преглед на печата - 24.11.2011\n• Преглед на печата - 23.11.2011\n• Преглед на печата - 22.11.2011\n• Преглед на печата - 21.11.2011\n"Детски банди бият! Трябва спешно нов закон", е анализът на "24 часа". В България вече има ново явление - ученическите банди. Става дума за много сложен проблем, защото децата не се раждат побойници, нещо се е случило с тях, за да преминат те границата и да посегнат на други деца. И за да се върнат към нормата, се изисква много дълга, мъчителна понякога работа. Авторът предлага в новия Закон за детето да се предвиди акцент за агресията в училището, за насилието на деца върху деца. Лансира се идеята да се направи институт за детето. Той ще обобщава каква е картината всяка година по отношение на личностното развитие на децата, на тенденциите на ценностните им ориентации, на негативни явления като детските банди.\nПротестната вълна обхваща нови сектори на икономиката, съобщава "Сега". Обсъждането на проектобюджет 2012 на второ четене в парламента ще бъде подложено на огромен натиск от протестиращи обществени групи. Към стачкуващите пети ден железничари днес ще се присъединят земеделци и зърнопроизводители. Стотици селскостопански машини ще бъдат подредени по граници и магистрали в готовност да ги блокират. Общи действия обсъждат и в сектор "Сигурност", като на първо време полицейските синдикати ще подкрепят готвения от КНСБ и "Подкрепа" национален протест на 30 ноември. Всички протестни действия са обосновани от решения на правителството да се отметне от поети ангажименти и да действа зад гърба на социалните партньори и без предварително обсъждане.\nСидеров се оказа един голям лъжец, твърди Камен Петков, депутат от партия ДАтакаФ, но я напусна след скандали със записи на заповеди за стотици хиляди лева, които лидерът Волен Сидеров е принуждавал депутатите да подписват за лоялност. В интервю за "Новинар" той разкрива: "В прокуратурата сме дали да се провери по какъв начин се харчи субсидията, искаме също и проверка на ремонтите на офисите, за които се твърди, че са много скъпи. Трябва да разберем дали наистина са на реалната цена. Също така трябва да се провери дали всичките рекламни материали, които са се правили, дали са били надувани цените им. Изобщо искаме да разберем точно как са похарчени парите на партията и кой е виновен за това. Ще търсим сметка за всяка стотинка къде е отивала." Петков допълва, че Волен Сидеров никога не е имал големи финансови възможности. В един момент те се появяват отнякъде. Сидеров има пари и показа на всички това. Просто живее като невидял.\n"Часовникът в ДСБ изглежда спрял. Но времето не е тяхно", коментира "Труд". От поредната отчетно-изборна конференция на тъмносинята партия новини няма. На повърхността няма и намек за брожения, типични за останалите парламентарни партии след загубен национален вот. В ДСБ на висшия форум усещането беше друго и беше натрапчиво - че формацията е застинала във времето. Лидерът на партията Иван Костов трябваше да отчете защо ДСБ и десницата загубиха София. И на кметския вот преди месец, и на парламентарния преди 2 години. По-лошо, страшно е не толкова, че ДСБ и "Синята коалиция" загубиха два пъти в София от ГЕРБ. А че два пъти БСП ги би убедително - нещо немислимо до съвсем скоро. А за това едва ли са виновни ГЕРБ, непоследователните партньорства в синия сектор или каквото и да било друго извън вътрешни лични грешки.\nНяма да зарежа БСП заради Брюксел, обещава лидерът на партията Сергей Станишев. Той оглави Партията на европейските социалисти в края на миналата седмица. В интервю за "Стандарт" Станишев посочва: "Приех предложението не за да си намеря топло и уютно място в Брюксел. Съгласих се, защото това е уникален шанс за БСП. Преди всичко за мен е важно БСП да спечели доверието на много повече хора в България и като партия да разширим влиянието си. Европа даде ясен знак, че уважава и вярва на българската левица. Ако трябва да направя анализ в по-дълбок политически смисъл, то избирането ми за лидер на ПЕС дава и много ясна оценка за това, че от европейска гледна точка мандатът на коалиционното правителство, на което бях премиер, съвсем не е нито провален, нито неуспешен за България, както се внушава вече две години на хората. Приемам този пост не само като висока лична оценка за мен и моята работа, но и като обществена реабилитация за моята партия."\nСидеров си отива, но избирателите му остават, коментира "Сега". Партия "Атака" си отива. Доказват го резултатите от последните избори и последвалите ги вътрешнопартийни раздори от семеен характер. Явлението "Атака" обаче продължава да съществува. За такава формация просто има ниша в българското общество, голяма част от което се маргинализира. И всеки, който има достатъчно ресурс - финансов, обществен и т.н., има сериозно поле за изява в тази плоскост. Тя за съжаление става все по-широка с всеки изминал ден. И вероятността за рестартиране на "Атака", макар и под друго име, никак не е малка. Въпрос на време е и намирането на подходящ лидер. Партиите с претенции за нормалност така и не успяха да оценят явлението "Атака" и не направиха нищо, за да му противодействат. В миналия мандат това явление вкара своя партия в парламента, но останалите се правеха, че тя не съществува. В този националистическата формация се самоуби, след като лидерът й от фюрер се превърна в пудел на Бойко Борисов.\n"За грешките не са виновни лекарите, а системата", е позицията на ген. Стоян Тонев, началник на ВМА. В интервю за "24 часа" той казва, че напрежението между лекари и пациенти се дължи както на системата с клиничните пътеки, така и на недофинансирането им. Хората очакват нещата да стават по-добре. За това се изисква политическа смелост - при всяка промяна има и негативи. Те трябва да бъдат приети първо от обществото, а след това от лекарите и политиците. Статистически погледнато, процентът на лекарските грешки не се увеличава, но се увеличава чувствителността на обществото към тях. Това не е лошо, но абсолютизирането на вината може да доведе до страх у лекарите да действат в полза на пациента, предупреждава Тонев.\nПак няма кой да каже на ромите, че сънуването свърши, коментира "Сега". По данни на Световната банка заради липсата на образование и квалификация и в резултат ниската икономическа продуктивност средностатистическият ром в България "губи" годишно по около 5000 лв. приход. А всеки лев, инвестиран в образованието на ромите, носи 7 лв. приход в държавата. Докато не погледнем на ромите по този начин - като на увеличаваща се (без)работна ръка, няма да заложим на истински вместо на имитиращи решения. Строителството на къщи за ромите е имитация. Ако жилищният проблем на ромите е най-големият, защо българската държава не съчетава решението му с друг голям проблем - във всяко село и малък град стотици български къщи стоят отдавна празни, вече рушащи се, ограбвани редовно точно от роми? Какъв е проблемът да бъдат купени от държавата и предоставяни на роми срещу строго следени договори - децата да ходят на училище, а помощите да бъдат прекратени, защото тези къщи имат достатъчно големи дворове за прехрана на семейство? Защо не се търси работещата за България формула? Ами защото обикновено се търси друг тип формула - тази, която ще донесе за усвояване едни чужди пари и едновременно ще запази гетата такива, каквито са сега, удобни за манипулиране по време на избори.\nЩе бъдат ли направени корекции в заложените макроикономически показатели? В интервю за "Монитор" Менда Стоянова, председател на бюджетната комисия в парламента, коментира ще бъдат ли направени корекции в заложените макроикономически показатели в бюджета за догодина. Тя е категорична, че няма да бъдат преразглеждани макроикономическите показатели. Няма причина те да бъдат коригирани. Прогнозата за растежа през 2012 г. в доклада към Закона за държавния бюджет е правена през август и септември. Там се предвижда ръст на икономиката от 2,9%. Новата прогноза при отчитане на измененията, които са се случили, предвижда ръст от 2,3%. Такава е прогнозата и на Европейската комисия. Приходите в Закона за държавния бюджет са смятани при доста по-нисък ръст и затова няма нужда да се търси корекция в тях, а оттам и на заложените макроикономически показатели. Другият важен показател в бюджета е дефицитът. ГЕРБ твърдо ще отстоява намаляването му и стабилната фискална позиция на България. Предложения за увеличаване на дефицита, за които беше анонсирано, че ще бъдат внесени между първо и второ четене, няма да приемем. Не се предвижда промяна на заложения показател за дефицита.\nТристранният съвет не е опонент, но отговорността е на изпълнителите, е озаглавено интервюто в "Класа" с Димитър Главчев, заместник-председател на комисията по бюджет и финанси в НС. По думите му промените, касаещи пенсионната система, са наложителни. Целта не е директно да се спестяват пари от пенсии, а да се намали дефицитът в бюджета на ДОО, което е задача с дългосрочен перспектива. Това ще освободи бюджетни средства за провеждане на други политики в социалния сектор. Главчев посочва още, че Тристранният съвет не е опонент на бюджета Ц дейността му е организирана така, че всяка една от страните, всеки един от участниците да предложи повече и по-добри решения, а всяко едно от аргументираните и подкрепени предложения да бъде изслушано и разгледано. Решенията, особено тези, които засягат огромен брой хора, трябва да се взимат на базата на диалог и широки дискусии.\n"По-строг режим за пенсия в МВР и МО", предлага лидерът на КНСБ Пламен Димитров. В интервю за "Труд" той посочва, че ще предложат в писмен вид своите виждания как може да бъде допълнен сегашният пенсионен модел. Предложенията им са ориентирани към повече приходи и оптимизация на някои разходи. "Целта ни през следващите дни е да покажем на премиера, министъра на труда, настоящия и бъдещия президент, както и на парламентарните групи, че има алтернатива. Вече предложихме пакет от мерки за борба със сивата заетост и за повече приходи. Това е алтернативата за нас. Дебатът трябва да се центрира към увеличаването на броя на хората, които плащат, и това да става върху реалните доходи", е позицията на Димитров.\n"2012 г. - българската икономика оцелява само след пълна промяна", пише "Труд". Най-кошмарният, но и не съвсем вероятен сценарий за догодина е разпадане на еврозоната. Тогава няма да има тревога, а паника, която няма да може да бъде удържана. Това обяви програмният директор на Центъра за либерални стратегии Георги Ганев по време на дискусията "Европейската криза и мястото на България". "Не само българската, никоя банкова система няма да може да удържи, ако започнат да се теглят парите от трезорите", категоричен е макроикономистът. Това на практика ще върне България във времето на Виденовата зима през 1996-1997 г. Ще последват срив на износа, фалити и висока безработица, смята Ганев. Затова според него в бюджета за 2012 г. трябвало да се заложат повече буфери. Забавените структурни реформи трябва да бъдат рестартирани и извършени в кратки срокове. Те трябва да се насочат към целия публичен сектор. Това е единственият начин за растеж на инвестициите и работните места, смятат икономистите.


Apartamentos Amazonas - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nAvenida Marruecos, 4, Сан Бортолой де Тираяна, Гран Канария, Испания, 35100 - Много добро местоположение - вижте на картата\nВ близост Сан Бортолой де Тираяна Моган Сан Бортолой де Тираяна Сан Бортолой де Тираяна Фиргас Моган\nПовече за Apartamentos Amazonas\nApartamentos Amazonas предлага елегантни и добре обзаведени апартаменти. Те са отличен избор за семейна почивка под слънцето в Гран Канария. Комплексът предлага открит плувен басейн, където гостите могат да прекарат деня и да правят слънчеви бани с цялото семейство. Апартаментите са с изглед към басейна и предлагат безплатен Wi-Fi достъп и плоскоекранен телевизор с международни програми. През лятото се предлагат дейности като водно поло и аква гимнастика. Ресторантът е отворен през целия ден и предлага разнообразни международни ястия и специалитети от Канарските острови. Осигурен е частен паркинг. Apartamentos Amazonas е разположен в популярния и оживен туристически град Плая дел Инглес, на кратко разстояние пеша от плажа. След закуска гостите могат да се разходят до плажа, да опитат водни спортове или да правят слънчеви бани. Вечер гостите могат да посетят бара за напитка и разговор с приятели или останалите гости. Освен това гостите могат да се разходят до центъра на Маспаломас и да посетят различните барове, ресторанти и нощни заведения.\nАпартаментите се почистват 5 дни в седмицата. Моля имайте предвид, че броят на паркоместата е ограничен и те се ползват според наличността. Моля, уведомете предварително Apartamentos Amazonas за очаквания час на пристигането ви. При пристигане се изисква гаранционен депозит от 50 EUR за инцидентни разходи. Този депозит е изцяло възстановим при напускане след проверка на мястото за настаняване за евентуални щети.


Програма за отслабване и стягане! 3 посещения на занимание по избор, плюс общ хранителен режим и измерване на телесни показатели (разграбена оферта, 10.11.2018) | Grabo.bg София\nПрограма за отслабване и стягане: 3 посещения на пилатес, табата, табаталатес или комбинирана гимнастика, плюс общ хранителен режим и измерване на телесни показатели\t 9.90 лв вместо 27 лв Разграбено\nТабатата е високо интензивен метод. Една табата е с времетраене от 4 минути. Състои се от 8 кръга от по 20 секунди натоварване с 10-секундни почивки. Табатите държат метаболизма висок и след приключване на тренировката и затова ги включваме в занятията ни. Табата не е подходяща за хора със сърдечни проблеми.\nВ програмата с табаталатес ние правим от 1 до 2 табати на тренировка (още от първия път), а в останалото време правим пилатес упражнения.\n• Комбинирана гимнастика и Табата:\n- начинаещи: Понеделник, Сряда и Петък: 18:10 - 19:05ч;\n- средно напреднали: Вторник и Четвъртък: 12:15 - 13:05ч;\n- напреднали: Понеделник, Сряда и Петък: 12:15 - 13:05ч.\n- начинаещи: Вторник и Четвъртък: 17:15 - 18:00ч;\n• Пилатес и Табата: начинаещи - Понеделник, Сряда и Петък: 19:05 - 20:00ч.\nFacebook 0895 456 129\nОфертата е осигурена от КАРАОЛИС ЕООД, ЕИК: 203419913, и е със срок за закупуване на оферираните услуги/стоки от 10.11.18 до 21.11.18.\n4.9 · 4 ревюта · 13 предишни оферти\n6 782 356 пъти, спестявайки 139 682 48703 лв на 579 876 грабомани!


Десислава Танева: Поискала съм становище от ЕК за действията ни в борбата с африканската чума - Труд\nДесислава Танева: Поискала съм становище от ЕК за действията ни в борбата с африканската чума\nПоискала съм становище и от ЕК за всички действия, които прилагаме за ликвидиране на африканската чума по свинете и ограничаване на нейните щети. Това каза министърът на земеделието, храните и горите Десислава Танева в сутрешния блок на bTV.\n„Взели сме становище от европейските власти и от научната общност и от ветеринарния орган, който на практика прилага мерките“, посочи тя. На въпрос защо във ферма в Голямо Враново още има живи животни, след като е започнала евтаназията във всички засегнати райони от африканската чума Танева посочи: „Правилата важат за всички. Продължава евтаназията на животни. Пробите са повече от една и са доказани в национална лаборатория. Не се базираме само на една проба. От началото, когато беше установено заболяването в тази ферма, до сега са евтаназирани близо 13 000 животни. Продължава евтаназията“.


Гед предлагат обучителен курс за работа с Preps 6.2 - Новини - Printguide.info\nНачало Новини Kodak Гед предлагат обучителен курс за работа с Preps 6.2\nГед предлагат обучителен курс за работа с Preps 6.2\nПонеделник, 9 Април 2012 ( прочетена 2253 пъти)\nИскате ефективно решение за бързо и лесно справяне с непрекъснато растящото многообразие от печатни и довършителни машини и свързаните с тях електронни монтажи?\nKodak е фирма с дълги традиции и широко портфолио в сферата на полиграфията. Като такава, тя предоставя и най-голямо разнообразие от софтуерни решения за предпечата и печата – от генериране на файлове за печат в различни издателски системи, през уеб портали за комуникация с клиента, системи за управление на работния поток и растеризиране (RIP)до управление на печатните машини. Във всичките си разработки Kodak се води от желанията на клиентите да намаляват максимално / минимизират времето за подготовка на поръчките, разходите за труд и материали.\nKodak Preps без съмнение е най-разпространеното решение за електронни монтажи в полиграфическото производство. Актуалната му версия към момента е 6.2. Kodak Preps е предпечатен софтуерен продукт, с който може да създавате електронни монтажи за многолистови печатни издания, както и комбинирани монтажи на един печатен лист. Вие можете да работите в реално време, в интерактивно работно пространство, да използвате шаблони за често повтарящите се монтажи и да печатате издания в разпространени файлови формати.\nKodak Preps може да работи както самостоятелно, така и в пълна интеграция със системите за работен поток на Kodak (Prinergy Connect, Powerpack или Evo) и в съвместимост с RIP решения на трети производители - Agfa Аpogee, Rampage, Global Graphics Harlequin, Artwork Systems Nexus, Dainippon Screen TrueFlow.\nАко желаете да изучите „тънкостите на занаята” по подготовката и планирането на производството с помощта на електронни монтажи, ГЕД има удоволствието да Ви покани да вземете участие в обучителен курс за работа с Preps 6.2\nПълният курс се провежда в продължение на 2 дни, като е разделен на 2 нива. Датите за двете нива са различни и не са последователни. Това е направено с цел преминалите първото ниво да имат време за практика, преди да посетят второто ниво.\nПървото ниво на курса за работа с Preps е насочено към колеги, които нямат опит в работата със специализиран софтуер за електронни монтажи – например досега са работили ръчен монтаж от филмов експонатор - или са работили със сходен софтуер за електронни монтажи на други производители, или пък познават по-стара версия на Preps софтуера. Темите, които се разглеждат в първо ниво са:\nВъведение в електронните монтажи . Защо е необходимо да се правят, какви видове и размери хартии се използват, какви машини обработват отпечатаната продукция, как се сгъват и събират изделията, какви марки се използват в монтажите за печатните машини и довършителните обработки. Ефекти, проблеми и начини за решаване.\nКакво е Preps – приложение и интеграция. Потребителски интерфейс – кое поле за какво е. Кои полета са активни в зависимост от лиценза. Ако някой има познания по Preps 5 – къде е разликата в организацията между версии 5 и 6.\nКонфигуриране и настройки на Preps. Управление на ресурсите , добавяне на устройства и медии. Работа с марки – създаване на потребителски и „умни” марки, организирането им в групи. Организация на работата с шаблони и макети за сгъване.\nБазови монтажи, шаблони и задания – създаване на монтаж без шаблон, изготвяне на монтаж по макет за сгъване, изготвяне на макет по шаблон. Изготвяне и корекции на шаблони. Ръчно създаване на комбинирани монтажи. Управление на цветовете при печат.\nВторото ниво е насочено към всички, които желаят да се потопят в дебрите на електронните монтажи и да научат пълните възможности на Preps, независимо дали знаят някои трикове и добри практики. Темите, разглеждани във второ ниво, са:\nРабота с менюто за събиране на монтажите (Assembly). Задания с продуктова информация – добавяне на корици и текст, настройки. Управление на продуктите – добавяне, премахване и редактиране на частите на продукта. Автоматични монтажи по продуктовата информация. Начини на скрепване на колите. Работа с JDF задания. Правила за марките при JDF задания.\nАвтоматично създаване на комбинирани монтажи. Настройки на правилата за автоматично подреждане на файловете. Създаване на правила за марките. Използване на „горещи” папки за автоматично създаване на монтажи и тяхното отпечатване.\nСложни монтажи – многосекционни монтажи, монтажи за машини с 2 и повече роли, монтажи с много коли. Монтажи за печат на опаковки – файлове със сложни форми, кутийки и етикети с общи ножове и застъпвания.\nРешаване на различни казуси от практиката, възникнали при клиентите\nАко не сте сигурни, че познанията Ви са достатъчни, за да посетите директно второ ниво на курса, ние можем да Ви изпратим примерен тест за самооценка на познанията. Надяваме се, след като попълните теста, да можете да вземете правилното решение за кое ниво на курса да се запишете. Разбира се, ние оставаме на Ваше разположение, за да Ви помогнем да изберете най-добрата за Вас комбинация.\nВ курса са включени следните нагледни материали:\nПрезентация на курса за обучение, като всеки участник ще получи разпечатка на слайдовете с полета за забележки\nИнструкции - тип „стъпка по стъпка”, на решенията на основни задачи към всяка една глава или част от курса\nЗадачи за самостоятелна практическа работа на всеки от участниците\nМакети на някои типове монтажи, изготвени в умален размер\nОбучението се извършва на малки групи, между от 4 до 6 човека, защото така най-ефективно може да се обърне индивидуално внимание на всеки посетител.\nПри изявено желание за провеждане на курс от няколко човека от една и съща фирма, по договорка е възможно неговото провеждане на място, във фирмата.\nОбучението за всяко ниво завършва с кратък тест, като издържалите го успешно участници получават удостоверения за това.\nАко желаете да получите повече информация относно датите на провеждане и цени за обучението, може да се свържете с екипа на Гед на:\nтел: 02/ 8061 200\nфакс: 02/ 8061 291\nНови възможности за автоматизация в Kodak PREPS\nKodak си партнира с Komori, Konica Minolta, Landa и Ricoh, разширява обхвата на Prinergy\nСофтуерите на Kodak ще донесат ефективност, качество и гъвкавост за доставчиците на печатни решения


Феновете на легендарния топ-злодей от Star Wars скоро ще могат да му се радват и с ново специално издание на гейм конзолата PS4. Това разкирха официално от компанията Sony по време на проведената в Калифорния конференция D23, организирана от Disney за почитателите на тази вселена. Както всички знаем, от известно време насам персонажът Дарт Вейдър също е част от нея (като собственост на споменатата компания), но по-важното е, че той ще стане основна част и в дизайна на нова версия на PlayStation.\nНа предния панел на конзолата PS4 Darth Vader Edition е гравирано лицето, т.е. маската на Вейдър, в полупрофил, а потребителите ще могат да му се радват в две различни опции за комплекта. В първата, освен самата конзола, ще влиза подаръчно издание на играта Star Wars: Battlefront, а втората ще включва т.нар. Disney Infinity 3.0 Edition Starter Pack. Съобщава се също, че подаръчното издание на Star Wars: Battlefront ще съдържа определено ексклузивно съдържание, като например бластерния пистолет на Хан Соло. В същото време ексклузивната за Sony игра Disney Infinity 3.0 Edition Starter Pack се отличава с гейм-набори Infinity за Star Wars и включва пластмасова фигурка на Боба Фет.\nДоста по-привлекателни за почитателите на Star Wars игрите обаче може да се окажат кодовете за сваляне на четири нови конзолни издания от вселената на звездните войни: Super Star Wars, Racer Revenge, Jedi Starfighter и Bounty Hunter.\nСпоред наличната информация, и двете окомплектовки на новата конзола PS4 Darth Vader Edition ще станат достъпни за покупка на 17 ноември, но версията Infinity ще се предлага ексклузивно само в американската търговска верига Wal-Mart. Компанията Sony се готви да пусне и набор Battlefront с обикновената версия на PS4, в който ще има и купон за безплатно сваляне на четири класически игри.


Хърватски прелести с Ваня и Жени Джаферович - Tialoto\n18 юни 2021 08 40\nСъпрузите са в родината на бившия футболист\nВаня Джаферович, съпругата му Евгения и двете им деца – Леа и Бо от няколко дни се намират в Хърватия и споделят красиви снимки от родината на бившия футболист на ФК „Берое“ и победител в приключенското риалити „Сървайвър“.\nОчарователните съпрузи, които наскоро празнуваха своята 12-та годишнина, публикуваха кадри в своите Instagram акаунти, както от столицата Загреб, така и от Национален парк „Плитвишки езера“.\nЗа второто, изключително живописно място Жени е написала в своя профил и следното пояснение, така че да бъде полезна на последователите си: „Едно от най-красивите места, на които съм била и се върнах с голямо желание. Хърватите знаят как да запазят това място и същевременно да има туристи от цял свят дори и по време на пандемия. Тук мерките все още са много строги, макар да имат по 15/20 новозаразени и вече над 2 милиона ваксинирани. Езерата са достъпни, като билети за тях може да се закупят онлайн или на място. Цените варират спрямо сезона. Деца до 7 години не заплащат.“\nОсвен това красивата брюнетка, която от бивша плувкиня и участничка в „Сървайвър“, се превърна в успешна професионална гримьорка, е уточнила: „В Хърватия се влиза с PCR тест, деца до 12 години влизат без тест, а ваксинирани – с документ за това. До Загреб има само 800км, а оттам до езерата още около 130 км. След това до морето са още около 2-3 часа, зависи от дестинацията. Но с пауза в Загреб всичко се минава много леко.“\nВ края на миналата година Ваня и семейството му преживяха земетресението в Хърватия. Риалити героят, съпругата му и двамата им наследника се оказаха в епицентъра на кошмарен трус, именно в Загреб.\nВаня Джаферович на косъм от смъртта с жена си в Камбоджа\nA post shared by Vanja Dzaferovic (@vanjadzaferovic)\nВаня Джаферович Хърватия Национален парк Eвгения Зaгреб


Майбах, Ферари-та, къщи... Прокуратурата рови 365 баровеца | Dnes.bg Новини\nМайбах, Ферари-та, къщи... Прокуратурата рови 365 баровеца\nСтотици с лукс имоти за над 800 000 лева, а парите – откъде?\n29 яну 2018 12:30, Камелия Цветанова\n50 автомобила "Майбах", 193 "Бентли"-та, 31 "Ламборджини"- та, 68 "РолсРойс"- са и 93 "Ферари"- та се движат по българските пътища.\nКакъв е произходът на парите, с който са купени скъпите возила обаче ще проверява прокуратурата.\nОсвен това ще се търси и начинът, по който са купени луксозни имоти в страната на стойност над половин милион лева.\nПроверката е разпоредена лично от главния прокурор Сотир Цацаров, допълват от държавното обвинение.\nДо главния прокурор Сотир Цацаров е постъпила информация от НАП за 365 физически лица, станали горди собственици през 2015 г. и 2016 г. На лукс имоти с цена над половин милион лева.\nОт полицията пък са му правили справки, че скъпи коли като "РолсРойс", "Ферари", "Ламборджини", "Майбах" и "Бентли", се шофират от хора, срещу които има заявителски материали в МВР за евентуални престъпления от общ характер, включително за извършени данъчни престъпления и измами.\nЗаради колите, които далеч не са по джоба на всеки, шефът на НАП ще възложи данъчни проверки по предоставените от МВР данни.\nОт ревизиите трябва да стане ясно най-малко датата на купуването и стойността на колата, като се изискат договор за покупка, фактура или митническа декларация. Освен това собственикът на возилото трябва да докаже откъде има пари, за да го плати.\nУказано е да се извърши анализ на получените доходи, с цел установяване наличието на средства за придобиването на автомобилите. При деклариране, че колата е купена с пари, взети на заем, ще се изследва произхода им, съответно декларирани ли са те по реда си.\nЩе се анализира и доколко посочената цена на придобиване на колата съответства на действителните пазарни цени към момента на сделката.\nСобствениците на имоти над 500 000 лв. също попадат под ударите на проверката на прокуратурата. От НАП ще ровят данъчните им декларации.\nЩе се събират данни за продавачите на имотите, кога и къде са извършени сделките, наличието на свързани лица, фирми и тяхната дейност, декларирани доходи, извършени разходи, банкови сметки, движението на проверяваните средства по банковите сметки.\nСлед приключване на проверките по двете направления, ще бъде предоставена допълнителна информация за последващите действия от прокуратурата.\nОще по темата: МайбахферариимотипрокуратураколиЛамборджиниСотиц Цацаров\nИма доста богати хора в бг. Особено в София,където е локализирана висшата държавна администрация и политически елит. Тъпото е че 80% от тия пари са натрупани с кражби и корупцията.\nТова е имитация на дейност. А истината е че държавата е най-големият крадец, който взема от бедните за да дава на богатите. Държавата е Анти-Робин Худ.\nМощните коли по-принцип не са закупени. Те са собственост на немски безработни и се карат с немски номера. По този начин не се плаща данък за тях. Какви точно сделки за закупуване ще проверява прокуратурата остава мистерия.\nГина преди 9 месеца\nАз бих повярвал,че Боко ще почне да се бори с корупцията,ако започне от Делян Пеевски и му конфискува придобитото му имущество по престъпен начин,така да направи и с другия Делян и накрая завърши със себе си...\nСмях в простакурата преди 9 месеца\nСами сме си виновни , когато изберем хора с воля за реформи в прокуратурата тогава ще има истинска промяна в България.Но за съжаление хората не разбират , че промяната идва от тях.Не може да толерираш рушвета за катаджията и после да се възмощаваш от далаверите в държавата.\nСмехът е пълен утре корупцията продължава в даи това е поредната нова новина че имало уредени изпити да господа има и то нее само в софия а и в ловеч и в плевен и вие си ги знаете кои са и какви са и докато не направите нещо ще има да се.смеем на акъла ви\nСмях , ама много смях , или сме истински страхливци , или лесно се оставяме да ни хвърлят прах в очите, истината е ,че обикновеният българин е за живо оплакване даже и на Юнкер му стана ясно ,че сме паталогични страхливци , че и той ни баламосваше сега в София каква велика икономическа сила сме в ЕС и по комунистически ни обещаваше "светло бъдеще", а нашите управици само се подсмихваха ,май европейските лидери съжаляват ,че не са управници тук в Абсурдистан\nСмях в прокуратурата преди 9 месеца\nТози виц сме го слушали , нали с хеликоптер ги оглеждахте и после каква я свършихте.Ще се оглеждат за нови хранилки в пеевскитурата , че инфлация има , а и деца за женитба.Дупе да ви е яко “бизнесмени” идва суровачката.\nЧист пиар ! Мутрата е цар в това да направи нещо от нищо правенето\nКоито не е нахранил Подрисов ще си пати.\nАййде на бухалките е е е...\nЕ то е ясен и резултатът от проверките - всичко е законно и няма нарушения!\nВече повече от пет години прокуратурата не изпълнява решение на съда в Страсбург за подновяване на делото за убийство, водено срещу Борисов по повод заповедта му за стрелба срещу Чакъра. (Беше убит по Негова заповеди тогава се похвали с това пред вестниците. 24 часа имаха хубаава статия с постер на Величеството в кожена мантия и лош поглед). Виновния е на свобода и е Наш Премиер - Слънце , така да се каже.\nА тези с возилата са му придворните, ако някой не знае ....\nНе знам дали 10% от населението на София е свръхбогато, но че 90% работят за 600-700 лв съм съгласен\nА Цацаров преди 9 месеца\nИ Борисов и Цацаров КОЙ ще проверява?\n151 - 10% от населението на София било свръхбогато - Ти чуваш ли се бе ?\nИнтересното е че ги предупреждават отдалече,по медиите,да са готови!Един вид:Не бойте се момчета,идваме!\nSamo sled 5 meseca vsichko shte si e po staromu. Sega e iasno zashto\nЩели да взмат\nнови строги мерки,\nно Ганьо се\nне плаши от проверки,\nи те уреждат\nПак стари лакърдии от нефелната ни прокуратура.


Галерия "Джуркови" - възстановен паметник на културата, отваря врати\nСайт на галерията: www.djurkovigallery.com\nСобственичката на галерията д-р Анна Джуркова посочва:\n„С голямо желание сме реставрирали къщата на „Съборна“ 19, строена преди повече от 100 години. Идеята ни е галерия „Джуркови“ да бъде с познавателна, образователна и естетическа цел. Покланяме се пред таланта, трудолюбието и упоритостта на нашите художници, които въпреки времето и бита са оставили едно забележително изкуство. Събраните късчета от големия талант и достоен труд на творците сме подредили хронологично, а тях самите представяме с цитати и биографии. Това е нашият реверанс към българското изкуство“.\nЗа повече информация, може да ни пишете на мейл: [email protected], във фейсбук, както и да се свържете с нас на телефон +359 879 29 39 27\nИнформация: Анна Джуркова


Дори опитни шофьори, отлично усещане за размерите на автомобила, предните и задните сензори за паркиране могат значително да улеснят процеса на паркиране в затворено пространство. Това важи особено за големите градове, където има постоянен недостиг на места, където човек може да напусне колата ви.\nАлгоритъмът на всеки паркинг радар в колата е доста прост и донякъде подобен на работата на радарна станция. Ултразвуковите вълни, излъчвани от специално електронно устройство, отразени от препятствията, се улавят от сензори, монтирани в предната или задната броня на машината. Колкото по-близо е препятствието, толкова по-бързо се връща ултразвукът. Електронното управляващо устройство реагира на скоростта на връщането на вълните и дава подходящ сигнал, който може да бъде звук, светлина или комбиниран. По този начин е необходимо да инсталирате сензор за паркиране - и можете да застанете на паркинга със затворени очи!\nКакто подсказва името, разликата между тези типове е наличието или липсата на кабели, свързващи електронното управляващо устройство с ултразвуковите сензори за приемане. В случаите, когато предните и задните сензори за паркиране имат безжичен принцип, комуникацията между компютъра и сензорите се осъществява чрез радиовълни.\nСонарите за паркиране обаче се различават не само по начина, по който превключват компонентите помежду си. От сравнително скорошно време на продажба имаше модификация като например парктроник с монитор, който показва картина от вградената видеокамера. Такова устройство не само предупреждава за звукови и светлинни сигнали, които се доближават до препятствието, но също така ви позволява да контролирате ситуацията със собствените си очи. В допълнение, някои модели могат да показват цялата необходима информация не на дисплея, а директно върху предното стъкло. Това значително увеличава безопасността на паркинга както за шофьора, така и за хората наоколо. Известно е, че от някои обекти (включително анимирани) ултразвуковите вълни са отразени слабо или със значителни изкривявания. Разходите за такива устройства обаче са много по-високи от традиционните радари за паркиране.\nВ същото време на пазара днес можете да намерите не само сензор за паркиране с камера за обратно виждане и монитор, а сонар с леща, предназначена за предната броня. Целта на инсталирането на такова устройство от много собственици на автомобили се поставя под въпрос, тъй като се смята, че предната камера осигурява на водача "излишни" функции. Кажете всичко и толкова ясно виждано през предното стъкло, докато придобиването, инсталирането и свързването на паркинг сензора с предния видео преглед е доста скъпо. Въпреки това, такова устройство може значително да помогне на новодошлите и да подобри безопасността на шофирането. А за собствениците на автомобили с високо кацане или с дълга качулка такива радари могат да окажат наистина безценна помощ.\nМодерните предни и задни парктрони могат да бъдат оборудвани с различен брой сензори, които улавят ултразвукови вълни, отразени от препятствията. Пазарът предлага предимно модели, оборудвани с 4, 6 или 8 "очи". Вярно е, че могат да се намерят остарели структури, оборудвани само с два сензора. Прихващачите се монтират, като правило, в бронята на колата. В процеса на сглобяване има инсталирани както стандартни устройства, така и системи, произведени от производители на трети страни.\nРазбира се, колкото повече сензори са заловени, толкова по-добре е радарът за паркиране и ъгълът на гледане на устройството. В сравнение с "сона с четири очи", сензорът за паркиране (8 сензора) ви позволява да монтирате улавящите устройства с много по-малка стъпка. Освен това тази схема ви позволява да настроите "очите" на радара за паркиране в ъглите на броните и дори отстрани на тялото на автомобила. Което значително подобрява обзора на устройството. В същото време цената на такова устройство е много по-висока, а ремонтът на паркинг сензори е по-скъп.\nПрез последните години така наречените радикали за паркиране на ленти придобиват популярност. За разлика от традиционните модели, те използват устройства за улавяне на точков сигнал, но не и специална метализирана лента, която може да улови ултразвук. Предимствата на този тип сензори за паркиране са съвсем очевидни:\nОтсъствие на мъртви и слепи зони ;\nУниверсалност и възможност за монтиране на всеки модел на автомобила.\nПредни и задни сензори за паркиране, направени под формата на колан, трябва да бъдат избрани внимателно. Първо, качеството на тези устройства зависи в голяма степен от производителя. Днес има много елементи без име на пазара, главно от китайски произход. Те могат да работят неправилно и техният служебен живот оставя много да се желае. Поради това е по-целесъобразно да се избират продукти от добре познати марки и производители.\nНа второ място, лентата parktronic има своите нюанси по време на инсталиране и конфигурация. По правило той се монтира върху бронята, което означава, че е необходимо да се извърши определен цикъл допълнителни работи, за да се прикрие и да се адаптира към цялостния външен вид на автомобила. В противен случай ще ви хване окото, развалящо впечатлението за външността на автомобила.\nЕ, и накрая, за разлика от традиционните модели, ремонтът на парктроник от тип лента представлява доста труден и трудоемък процес. Често, ако метализираната улавяща лента не успее, няма друг изход, тъй като замяната й с нова.\nЗа да инсталирате помощ за паркиране на автомобил, най-добре е да се обърнете към висококвалифицирани специалисти по автомобилни превози за помощ. Монтажните устройства от този тип сами по себе си силно се обезкуражават. Факт е, че въпреки че се прилага подходяща инструкция за сензорите за паркиране, инсталирането й изисква редица работи, които изискват не само специфични умения и умения, но и съответното оборудване и инструменти.\nМонтиране на сензори. По принцип за монтаж на сензори за улавяне е необходимо да се пробиват дупки в бронята на съответния диаметър.\nНастройване на очите. Заснемането на сензори не само трябва да бъде надеждно закрепено, но и правилно ориентирано в пространството. В противен случай системата може да не работи правилно, което пряко застрашава сигурността.\nМонтаж на електрически проводници. Кабелните сензори за паркиране изискват услугите на професионален електротехник, който може да свърже сензорите с електронното управляващо устройство.\nПо този начин често се опитват да инсталират независимо от своя тип радиостанцията за паркиране, което може да доведе не само до неправилно функциониране на цялата система, но и да повреди външния вид на автомобила или неговия интериор.\nРеконструкция на сложни системи за паркиране\nАко инсталирате дори обикновен радарен модел от ваша страна, това е доста трудно, а след това какво да кажем за паркинг сензор с камера за обратно виждане и монитор! В края на краищата той има много повече кабели, а точността на инсталирането на инструменти трябва да бъде много по-висока. Освен това адаптирането и настройването на сложните системи изисква много дълбоки теоретични познания и богат практически опит. Особено, ако те са оборудвани, например, с функциите за извеждане на информация на предното стъкло на колата.\nМодерните модели на радари за паркиране са доста непретенциозни в грижата за себе си. Ако не вземете предвид периодично възникващите проблеми с електрониката или окабеляването, основната превантивна мярка всъщност е навременното почистване на сензори и лещи от мръсотия, прах и сняг. Но дори и най-добрите парктроники са извънредни от време на време.\nОсновната причина за разпадането на системата за подпомагане на управлението на превозните средства е провалът на сензорите. С известни умения и умения те могат да бъдат заменени сами. Но ако електронният блок за управление не успее или кабелът е повреден, тогава си заслужава да се обърнете към професионалистите. Те не само "реанимират" системата, но и ще пресъздадат фината настройка.\nРазбира се, устройствата, дискутирани в тази статия, са в състояние да осигурят значителна помощ на водача в строги градски условия. Въпреки това, без значение колко добър е сензорът за паркиране, първо трябва да разчитате на себе си. Да дублирате работата на електронната система със собствените си очи никога няма да бъде излишно!\nРемонт Book Lifan 320 Smily\nКак да проверите високо напрежение проводници на една кола?\nВъглеродните собствените си ръце: кола финала\nМога ли да използвам лекарството "NASONEX при" в аденоиди?\n"Abaktal": инструкция за употреба и малко по фармакология\nНачало консервната: Салата "Зеленчукова градина", рецептата за зимата


ГЕРБ бие отбой пред недоволството за техническите паспорти на сградите, отлагат ги с още две години – О Новини\n„Пандемия не е точното време, в което да добавяме още една грижа към всекидневието на българите“, коментира той. Нанков казва също, че като предизборен ангажимент ГЕРБ е записала в програмата си, че ще осигури бюджетни средства за подпомагане на процеса на паспортизация.\n„Ще се създаде специален фонд. Обмисляме и въвеждане на етапност в новите срокове за различните строежи в зависимост от големината и спецификата им и предпоставката да създадат опасност за живещите в тях“, пише Нанков.\nТъжна новина: Ковид погуби легендарния басист на „Тангра“ Константин Марков


Спорт :: От какво се нуждае "Левски", за да тръгне нагоре :: Monitor.bg\nОт какво се нуждае "Левски", за да тръгне нагоре\n08:08 17 Август 2020\nС Георги Тодоров и наемници с единия крак навън агонията ще е безкрайна\n"Левски" оцеля в Кърджали е естественият извод от късния мач на „Арда Арена“. Отборът на Георги Тодоров бе надигран от домакините, мъчи се цяло полувреме с човек по-малко на терена и вероятно точката е приличен актив от среща, която бе логично и предвидимо да бъде загубена.\nТолкова за играта на „сините“ (или нейното отсъствие) във втория кръг. Ясно е, че е заложено на карта цялото бъдеще на клуба. И сега борбата основно е за оцеляването на "Левски" в този му вид, за намирането на спонсори и средства, за бягство от фалита. Паралелно с това обаче върви и продуктът на "Левски", който е основният критерий за това как се справя клубът – футболът. А качеството на играта на отбора е в пряка зависимост с интереса на феновете, продажбите на билети и абонаментни карти, вниманието на спонсорите. С други думи, ако отборът върви, въпреки невижданата криза, то именно това ще е искрата, която ще запали светлината в тунела и ще върне надеждата. Нищо подобно обаче не се случва на „Герена“. В момента "Левски" е агонизиращ отбор - някакъв безподобен микс от юноши, ветерани, бивши футболисти на „сините“, чужденци пред напускане и необяснимо привлечени легионери. Сигналите, които идват от спортно-техническия щаб, също са обезпокоителни - „само с юноши ще изпаднем“, „не пуснах младите с "Берое", защото не искам да паднем с 5:0, това не искам да си причиня“, „защитата е добре“ (след "Берое"), „трябват ни нови хора в защита“ (след "Арда"), „огромният ни проблем е в средата на терена“. Това са думи на Георги Тодоров от последните дни. Извадени от контекс, те си противоречат често, но и издават безмилостно какъв хаос е в главата на специалиста. Тодоров вероятно знае как иска да изглежда отборът му в момента. Той обаче е притиснат от липса на време, липса на футболисти, липса на идеи дори. Самият той осъзнава най-добре, че неговото място не е в "Левски" на този етап. Треньорът няколко пъти призоваваше Мъри Стоилов да се завърне и да започне да гради отбор, разбирайки, че това е мисия за някой по-млад и амбициозен специалист. Тоест, не е Тодоров човекът, който може да преведе "Левски" през тази криза. Какво правим тогава? Наско Сираков бе приветстван от феновете, когато поиска и взе акциите, защото хората знаят, че той разбира от футбол и все още има ореола на победител. Самият той изтъкна веднага, че "Левски" не е създаден да оцелява, а да побеждава. До момента обаче не е направил абсолютно нищо по въпроса, а и търпението на привържениците не е вечно. Най-малкото те искат да видят, че нещата тръгват в правилната посока и жертвите си струват.\nПреди години Станимир Стоилов обяви „План 2007“ за "Левски". Той предвиждаше отборът да бъде изграден предимно от собствени юноши от школата и да се бори за титлата. Звучеше малко утопично за времето си, но след като „сините“ постигнаха афишираните цели предварително и вдигнаха много летвата с участието в Шампионската лига, целите и задачите трябваше да се актуализират – нещо, по което не постигнаха съгласие ръководството и треньрският щаб. Днес "Левски" отчаяно се нуждае от „План 2023“ например. Нуждае се от реално планиране, от много работа, от смелост, от кураж, от хора с топки. С мислене на парче няма излизане от кризата. Със снишаване, за да мине бурята, няма как да изграе слънцето. Важно е да се обясни на публиката на разбираем език, че моментът сигурно е най-трудният в 106-годишната история и това е предизвикателство, но и неповторим шанс клубът да оздравее, да тръгне по своя път, да устоява своите идеали. "Левски" трябва да заложи моментално на добър треньор. Може да е българин (не е задължително да е свързан със „сините“), може да е чужденец, но е хубаво да е млад и с ясни идеи за футбола – да има принципи, да е гладен за успехи, да е болезнено амбициозен. Възможно е да не му се получат нещата веднага, но ако знае, че работи с приличен материал, има пълната подкрепа на ръководство и публика, разполага с кредит на доверие, неминуемо ще успее. Тодоров е временен вариант и като такъв с него отборът няма никакво, ама абсолютно никакво бъдеще. Ще се търси само ограничаване на щетите, ще се пускат постоянно легионери, които са с единия крак и с цялата глава извън клуба – тоест, агонията ще е безкрайна. В момента е изключително вредно това, че не се знае какво става с Паулиньо, Робърта, Спиерингс. Тези хора чакат да ги продадат и не се напрягат в мачовете, а в същото време са постоянно на терена, за да ги забележат. Което вкарва "Левски" в някакъв омагьосан кръг и го прави заложник на много интереси, само не и на неговите. И да, новият треньор трябва да налага младите футболисти – постепенно, ударно, на порции – нека той прецени как. Това е бъдещето на отбора – друго няма. Хубаво е да виждаме по-често Мартин и Марин Петков, Костадин Илиев, Атанас Кабов, Патрик-Габриел Галчев. Това са момчета, които са призвани да се наложат в трудно време, да изградят характерите си по време на криза, да развият играта си в отбор, който се развива заедно и благодарение на тях.


Птиците – полет нависоко | Показалка\nПтиците летят чрез махащ полет, планиращ полет, реещ полет и неподвижно стоене във въздуха. Типът полет, който използват, зависи от размера на тялото им, формата на крилете и колко далече и бързо имат да пътуват.\nОсновният начин, по който птиците се задържат във въздуха, е като махат с криле. Те използват крилете си и за да летят, и за да се издигат във въздуха. Това се нарича „излитане с набиране на скорост“.\nЗа да летят, птиците не просто махат с крилете си нагоре и надолу. Вместо това те движат краищата на крилете си във формата на цифрата осем.\nЗа целта птицата излита като изтласква въздуха надолу. Когато крилете започват да се издигат нагоре, птицата разперва перата си, за да пропусне въздуха през тях. Перата се събират, готови да изтласкат въздуха надолу. Крилете отново изтласкват въздуха надолу.\nГолемина на крилете\nЗа да останат въ въздуха, много от малките птици трябва бързо да махат с крилете си. Птиците, които имат по-големи, по-широки криле, нямат нужда да махат с крилете си толкова често, защото по-голямата площ на крилете придава повече сила на въздуха, изтласкван надолу.\nПолет в кръг\nПонякога можете да видите как птици кръжат отново и отново в кръгове. Те използват вдигащия се на спирали топъл въздух, наречен „термален“, за да ги носи. Този начин на летене се нарича „реещ полет“.\nПтиците могат да останат във въздуха дълго време, без да махат с криле. Това се нарича „планиращ полет“. За да направят това, те си държат крилете неподвижно и оставят вятъра да ги носи със себе си.\nНеподвижно стоене във въздуха\nНякои птици могат да стоят във въздуха на едно място. Те правят това, като поставят тялото си под ъгъл и много бързо махат с крилете си. Добре известно е, че колибритата летят по този начин, но и други птици като керкенезите понякога, когато ловуват, използват подобна техника.\nЗа да остане на едно място, керкенезът издава напред обашката си, като прави много малки движения с крилете си.\nОт друга страна, албатросите имат дълги, тесни криле, които са удобни за планиращ полет.


Докторантура Denton - Докторантури Denton - Докторантури Denton 2020\nДокторантура Denton - Докторантури Denton - Докторантура Denton\nДокторантура Denton - Запишете се за докторантура Denton. Научете информация за програмите. Контактирайте университетите директно тук!\nКатедрата по компютърни науки и инженерство в Университета на Северен Тексас предлага курсове, водещи до доктор по философия в областта на компютърните науки и инженерството. ...\nUNT предлага единственият доктор по електротехника. програма в региона с насочени области, които са добре приведени в съответствие с належащите социални, промишлени и правител ...\nДоцент доктор. по материалознание и инженерство