"Току-що завърших ... Сега какво?": Наръчник за оцеляване за тези, които нямат представа какво предстои\nВ “Току-що завърших … Сега какво?”, Катрин Шварценегер предлага състрадателен съвет за тези търси да влязат в работната сила за първи път и да съберат заедно хор от анекдоти от забележителни сътрудници като Ева Лонгория, Андерсън Купър, Джон Легенд и още много неща за отговора на вечния въпрос: “А сега какво ще правиш?” Ето откъс.\n“О, чо! Току-що завърших . . . Сега Какво?”\nТова беше огромната мисъл, която минаваше през главата ми в деня, когато прекосих сцената и получих дипломата си за комуникация от училището “Анинберг” в университета в Южна Калифорния. Докато казах сбогом на моите приятели и учители, се почувствах ужасена от затварянето на главата и отварянето на нова глава в реалния свят. Нямаше чувства на голяма възторг или облекчение сред многото прегръдки и възгласи. Вместо това имаше чувство на пълна паника и парализиращ страх от неизвестното. Представете си замръзнала усмивка отвън, която се топи в паника от вътрешната страна. Разбира се, че бях щастлив да завърша с училище, но бях в неочаквано шокиращо състояние. Всяка прегръдка и поздравления за дипломирането ми беше завършена с въпроса “Какво следва?” Мастилото дори не беше сухо на моята диплома!\nЗнам, че животът е изпълнен с трудни въпроси, чиито отговори не винаги знаем от върха на главите ни. И реалността е, че ще се изправим пред такива въпроси за по-голямата част от нашия живот. Започнах, когато бях младши в гимназията. Сякаш навсякъде отидох, хората ме попитаха: “Какво получихте от SAT?” “Как се справихте?” “Направихте ли се в колежа?” “Кой колеж планирате да посетите?” “Къде отивате – Какви училища приехте?\nПреди да бъда приет в някоя колежа, си спомням, че се чувствах изгубена и несигурна, защото не знаех къде ще завърша след завършването на гимназията. Отговори за отхвърляне и писмата за приемане. Университетът в Южна Калифорния винаги е бил на върха на моя списък, така че докато бях приет, това би било моето училище по избор. След много тревоги, USC ме прие. Когато взех решението си, помислих си, че съм получил помилване от досадните въпроси “Какво следва?”, Само за да започнат отново моята младост на колежа. – Какво ще правиш, когато завършиш? – Още ли си намерихте работа? – Къде ще живеете?\nКолкото по-близкото завършване стана, “Какво ще направите сега?” Като че ли ме следваше където и да отида. Бях в училище толкова дълго, винаги ходех, учих, работех и доброволно. Бях този досаден перфекционист, който се осмели да напиша книга, докато в колежа, за образа на женското тяло, нещо, с което аз и всяко момиче се борим. Да кажа, че се разпръснах, не започва да описва как се чувствах през това време. Всъщност, в началото на старшата ми година, имах чувството, че бях на автопилот. Планирах да се преместя в Ню Йорк, да си намеря работа в телевизията и да продължа манталитета ми.\nНо когато се завърнах, започнах да чувам вътре в мен малък глас, който ми казваше: “Спри, спрете, хай, по дяволите, какво правиш?”\nбях като, Ъ? Кой е това?\nКакво . . . ?\nНикога не съм го правил.\nАз съм човекът, който процъфтява да остане зает. Първата ми работа беше работа в бутик, когато бях на петнадесет години и винаги се радвах на работа. Винаги съм имала ясна визия за това, което ми изглеждаше бъдещето. От моите най-ранни спомени в началното училище, аз начертах курса си през средно училище, гимназия, колеж и отвъд-право в тридесетте ми. (Вярвайте ми, аз не съм единственият човек, който прави това.) Повечето момичета имат сватбата си планирана в гимназията, точно до съня си съпруг, мечта къща, мечта бебе и кариера мечта, която позволява всичко това да се случи! Говорих със собствената си версия за това!) През цялото време бих могъл да си представя всеки аспект от моя живот, но никога не съм планирал това объркващо съмнение, несигурност, страх и страх след колежа, където за пръв път в моята живот, нямаше абсолютно нищо да се види.\nКогато завършихме дипломирането, това усещане за бъдещето ми нарасна. Tums стана най-добрият ми приятел. За щастие, другата ми най-добра приятелка е майка ми. Ние сме много близки и можем да говорим за всичко по открит и честен начин. Казах й как се чувствах объркана и изгубена, защото не бях сигурен за следващите ми стъпки. Споделих страха си за неизвестното. През целия ми живот всичко беше планирано винаги и винаги имаше заповед за това, което щеше да дойде. Но сега, за първи път, нямаше никакъв конкретен план за това, което трябваше “да направя”, и това ме ужаси. Така че, когато казах на майка ми, че не съм сигурна какво искам да направя, след като се дипломирах, вместо да ме подтиска, тя успокои стреса ми, като ми каза, че е добре да се победи. Тя предложи да се замисля за лятото и да преразгледа въпроса “сега какво” след Деня на труда.\n“Pause. Сега има една идея,” Мислех.\nИдеята за “пауза” не беше нещо, което наистина можех да обгърна главата си. Честно дори не знаех дали наистина мога да направя това. Знаех, че “паузата” не беше нещо, което чувствах, че бях програмиран да направя, но исках да го проуча. Всеки път, когато разказвах на майка ми, се притеснявах, тя ме увери, че се чувства по същия начин, когато завършва и че този страх се случва на много хора – всъщност това се случи с нея. Когато майка ми завърши в Джорджтаунския университет, тя ми каза, че тя също е уплашена. Тя каза, че всеки път, когато някой я попита: “А сега какво?” Тя се побори, без да има отговор. Майка ми дори ми каза, че ще направи неща и ще започне да казва на хората, че ще ходи в училище, макар че нямаше намерение да отиде, просто така щеше да млъкне. Тя измисли това извинение, за да не позволи на хората да й задават въпроса. Знаейки, че мина през същото нещо, ми помогна да търся отговора ми на въпроса.\nВсъщност моята майка възприе тази концепция за пауза и я направи тема, когато даде речта за начало на моето завършване в Анибергската школа в USC през май 2012 г., в която тя предложи следния съвет на всички нас, които слушахме този ден:\n. . . Знам, че сега всички ви задават същите въпроси: “Какво ще направите след дипломирането? Имате ли работа? Къде ще работите? Колко плащат? Къде отиваш? Къде ще живеете? Кой виждате? “О, Боже мой – толкова много въпроси! И тук сте: седнете там, готови да натиснат бутона за бързо превъртане напред и да разберете отговорите. Получавам това. Бях просто като теб: Живеех на Fast Forward.But днес, имам едно желание за теб. Преди да излезете и натиснете бутона “Бързо напред”, се надявам – молим се – да имате смелостта да натиснете бутона Pause. Точно така: Бутонът за пауза. Надявам се, ако научите нещо от мен днес, научавате и си спомняте. , , Силата на паузата.Паузата ви позволява да поемете ритъма – да си поемете дъх в живота си. Тъй като всички останали се гмуркат наоколо като лунатик, дръзвам ви да направите обратното.\nАз, както всички мои приятели, които седяха в стаята, внимателно взимали в посланието си този незабравим ден, разбраха, че онова, което майка ни окуражаваше да направим, беше абсолютният съвършен съвет. Тя каза, че въпросът “Какво ще правиш?” Ни следва през целия ни живот. Той идва в много форми, но винаги е там. Без значение какво правите или колко сте постигнали, там винаги ще има някой, който да ви попита: “А сега какво?”\n– Кога ще получиш промоция? – Кога се жениш?\n“Кога ще имате бебе?” “Кога ще имате още едно бебе?” И така нататък . . .\nРеалността на това, че трябва да се изправят пред въпроса “Какво следва?” За останалата част от живота ми е огромна. По това време едва успях да разбера плановете си за уикенда, да не говорим за следващата фаза на живота си, така че след като завърших, когато някой ме попита за моите планове, аз просто отговорих: “Аз съм на пауза.”\nРаботи като чар всеки път! Никой не го попита. Ако не, мисля, че хората са толкова шокирани от моя отговор, че не знаят как да следват нещо друго освен “О, добре за теб”. Повечето хора кимнаха объркано или просто ми казаха колко е готино да осъзнаваш че точно сега е толкова важно време да седнем и да отразяваме. Всъщност имах известен удар от гледането на реакциите на хората, когато им разказах за моя план за пауза; очевидно не беше това, което те очакваха да чуят от мен.\nОтговорът за пауза бързо се оказа много на моите приятели. Всички те започнаха да ме карат да кажа, че използват линия “Аз съм на пауза”, а родителите им се обаждат на майка ми, за да попитат: “Ти ли си луд, казвайки на тези деца да спрат и да победят?” Някои хора не можаха разберете ценността, като вземете малко време, за да разберете нещата. Майка ми обясни какво има предвид в речта си:\n. . . Много е важно да спрете по пътя и да си направите почивка, за да общувате навън, за да можете да общувате вътрешно със себе си.\nPAUSE – и отделете време, за да разберете какво е важно за вас. Разберете какво обичате, това, което е истинско и истинско за вас – така че може да влее и информира работата ви и да го направите сами. . . .\nИ ако все още нямате работа и някой ви пита: “Какво ще направите?” Просто се спирайте и осъзнавайте тази основна истина: “Добре е да не знаете какво ще направите! Добре е да не разполагате с всички отговори. Не е нужно да си като на твоята възраст и да се биеш, защото не знаеш.\nДобре е да отидете с истината и да кажете на хората: “Знаете ли какво? Това е труден пазар на труда там. Не съм сигурен какво ще правя. Аз съм на пауза, аз съм отворен, и аз гледам на моите възможности. “\n. . . Не съм изобретил тази спирка – всичко и съм на пауза.\nИсус се наслагваше в пустинята четиридесет дни и нощи. Хенри Дейвид Тхорей отиде във Валън Понд. Ане Мороу Линдберг отиде в морето. Буда, Ганди, Майка Тереза - най-великите и мъдри често са спирали и са се оттеглили от активния живот, за да пътуват в себе си. Мъдростта, която те събраха и споделиха с нас, засегна света.\nСега знам, че имам късмет, че идвам от семейство, което може да ме подкрепи през лятото на “паузи”, докато намерих пътя си. Реших да се махна от апартамента, който споделях с най-добрия си приятел, преди да завърша и да се върна у дома. Родителите ми наскоро се отделиха и исках да се върна у дома с майка ми и братята ми. Не бях планирал да се прибера вкъщи след колежа, но голяма част от мен обичаше да е около семейството ми, така че идеята да се върнеш у дома с тях не звучеше толкова зле. И все пак, въпреки че намеренията ми бяха добри, това ми се стори стъпка назад. През целия си живот прекарваш подходящите стъпки в зряла възраст и там бях завършил колеж, който живее у дома с моето семейство. Повечето от моите приятели имаха свои собствени апартаменти и живееха собствения си живот и аз се борех и противоречах на решението си – голямо време.\nРодителите ми не ме принуждаваха да изляза и веднага да си намеря работа, но те се увериха, че също така знам, че те не са от типа, който ме подкрепя да стоя настрана и да не правя нищо като моя работа. Разбраха и подкрепиха моята необходимост да спра, да мисля и да разбера какво е това, което търся. Освен това определено съм наследила силната си етика на работа, така че не мисля, че те смятаха, че съм по-мързелив. Те можеха да видят, че просто съм объркана. Както се оказа, не бях сам. Почти всички мои връстници се чувстваха по същия начин.\nТова универсално чувство ме накара да помисля: “Трябва да има книга там с съвети и съвети от хора, които са били там, които могат да се отнасят до това, колко много от нас се чувстват, защото са в една и съща позиция и могат да помогнат на последните дипломирани Отговорете на въпроса “Сега какво?” – В крайна сметка, това е различна среда за тези от нас, които завършват. Пазарът на труда и икономиката правят нещата наистина предизвикателни. Толкова много деца завършват с огромни студентски заеми, надхвърлящи главите си, и голяма несигурност относно това как ще им платят без работа.\nМного от нас смятат, че родителите ни трудно могат да разберат нашето поколение. Те не разбират различните възможности за кариера, които имаме днес, или че не искаме да ходим на работа на едно място в продължение на много години и да се окажем недоволни от избора на кариера. Всъщност, неотдавнашно проучване на трудещите се показа, че огромните 70% не са щастливи в работата си, като основните причини се цитират като труден шеф и няма място за растеж. Днес моето поколение има достатъчно късмет, за да избере каква среда на работа искаме да работим и какъв живот искаме да живеем, защото поколението на нашите родители работи толкова усилено, за да ни даде това.\nИма усещане, че в момента, в който завършите колежа, сте официално готови да влезете в реалния свят. Мисля, че тази концепция е несправедлива и нереалистична. Разбира се, има много настроение, че сте самоуверени и сигурни с вашите планове, когато всъщност повечето хора не са. Много хора говорят за работните места, които са подредени, за големите възможности, които съществуват там, и как възнамеряват да ги търсят. И за някои, това може да е вярно. За мнозинството от нас обаче това е най-отдалеченото нещо от истината. Всички решихме да отидем в колеж като следваща стъпка след гимназията, за да се подготвим за живот в реалния свят. Прекарахме четири години от живота си в класове и подготвени за реални ситуации, така че дотогава, когато завършихме дипломирането, щяхме да се почувстваме готови да се справим с живота на главата. Но не толкова бързо!\nВинаги, когато чувах приятелите ми да говорят за работата, която планираха след колежа, ме накара да се почувствам по-лошо за себе си, защото сякаш имаха живота си заедно и аз чувствах, че не го правя. Тъй като нямах план, след като завърших, бях принуден да се откажа от моя удобен поглед към себе си като човек, който го е имал заедно. Това беше наистина болезнена и предизвикателна реализация. Жертвайки кой си мислех, че съм станала голяма работа, защото обикновено имам силно чувство за това кой съм аз и идеята, че трябва да променя това, не ми се стори добре. За първи път в живота си бях плановикът . . . без план. Още по-лошо, нямах представа къде да започна. Внезапно нямаше нищо, за което да се почувствах призив, и макар че бях много горд, че съм завършил толкова много, за да завърша завършването, имах чувството, че имам нужда от време, за да разгледам моите възможности.\nЕдинственият въпрос, който продължаваше да се промъква в ума ми, беше: “Как можеш да направиш план, когато не знаеш за какво си мислиш?” Странното, че можеш да видиш нещата в твоето бъдеще, е, че първо трябва да можеш да имате визия за каква посока искате да отидете.\nБях забит и не можах да се замисля. Така че юни дойде и си отиде.\nСлед това минаха и юли и август. Още повече се забих.\nБях си дала “пауза” на изтичане на валидността на началото на септември – точно в момента, когато повечето деца се връщат на училище и хората се връщат в меленето на нещата. Не бях седнал да правя нищо, но имах постоянно гадно чувство, което никога не изглеждаше разпиляно, че трябва да правя повече. Изглеждах зает: да посещавам срещи, да правя изследвания за възможни работни места, които биха ме заинтересували. Прекарах по-голямата част от времето си като си зададох някои трудни въпроси за това, което наистина ме прави щастлив.\nДокато популяризирах първата си книга, разбрах колко много обичах да правя телевизионна работа и исках да продължа да изследвам телевизионния свят, докато бях в колежа. Направих някаква работа на свободна практика по телевизията, защото екстра и Забавление тази вечер и знаех, че обичам да го правя, но по каквато и да е причина, не бих си позволила да превърна това в моята кариера още. Беше почти като че не можах ясно да си представя това за моето бъдеще. Интересувах се от историите за политически и начин на живот. Обичам формата на talk show и дори имах възможност да участвам заедно Андерсън на живо, синдикираното дискусия по време на ежедневието през есента на 2012 г. Това беше най-близкото, което дойдох да си намеря страстта през тези месеци. Знаех, че общата посока, която искам да отида, е някой ден да бъда пред камерата, може би да говоря, или да създам някакъв вид марка за начин на живот, която да вдъхновява другите в моето поколение да им бъде най-доброто. Започнах да разпитвам дали пребиваването в Лос Анджелис е правилната посока или дали малко време в Ню Йорк може да ми помогне да се отдалеча от известната ми, удобна среда. Бях прекарал в Ню Йорк в продължение на три месеца, когато станах стаж за “Доув” след първата си колежанска работа и когато през лятото работех за CNN. Имах доста добра представа как се чувствах далеч от дома, но ангажиментът да се направи постоянно движение ме парализира със страх. За да бъда справедлив, преместването в Ню Йорк без работа не беше идеална ситуация, за да бъде и в двата случая, затова и ме задържи.\nМакар да бях живеел далеч от дома по време на колежаните си години, USC беше в непосредствена близост до родителите ми. На всеки един ден можех да бъда в нашата семейна кухня в рамките на един час. Ще призная, че съм ходил често вкъщи през колежаните си години. Аз съм едно от онези деца, които всъщност се радват на прекарване на качествено време със семейството си и се стремят да бъдат около тях. Това е една от причините реших да отида в училище толкова близо до дома.\nВъпреки, че бях активен, все още бях доста твърд за себе си, вярвайки, че други ме съдиха, че не са го разбрали. Дори и да не говорят, чувствах се, че хората си мислят: “Какво прави тя и защо не прави повече?” Този глас в главата ми ме накара да се почувствам неудобно и ме свали. В ретроспекция не мога да кажа, че някой наистина мисли за мен – освен може би аз.\nДокато Ноември се търкаляше, бях в пълен режим на депресия. Да нямаш училище, за да се върнеш на усещането, е напълно неестествено и наистина неприятно. Бях изгубил всичките мечти за бъдещето си, което се чувстваше така, сякаш беше поставено временно. Бях стигнала до толкова ниско място в живота си, че не исках да работя (нещо, за което бях страстен) и престанах да мечтая да имам своето място, защото все още живея вкъщи. Не бях запознанства, бях абсолютно антисоциална и се чувствах така, сякаш нямах нищо съществено да се случи в живота ми, което ме накара да се почувствам добре, и никакъв проект, в който не бих могъл да потънем в зъбите си и да наричам себе си. За пръв път в живота си нямах енергия; Всъщност се чувствах мързелив и имах нулева мотивация. Това определено беше най-тъмното време в живота ми. Чувствах се сурово за всичко – особено за бъдещето ми.\nВ стремежа да ми помогне да се махна от моя фънк, майка ми ме заведе в класове по медитация и дори до копеле. Тя най-накрая реши, че и двамата трябва да отидем на семинар на Тони Робинс “Дата със съдбата”, който се състоя в Палм Спрингс в края на ноември. Дата с Destiny е за разбиране защо се чувствате и се държите така, както правите. Шестдневният семинар обеща да ни научи как да живеем по-щастлив живот, изпълнен с любов, страст и успех, които се движат напред.\nКогато майка ми за първи път предложи това, не казах абсолютно нищо. Казах й, че не изпитвам криза в средата на живота, и аз отбелязах, че тези семинари са за хора, които са били в много по-объркващи периоди от живота си, но са били мотивирани да учат. След като убедих някои от майка ми, й казах, че ще отида. Въпреки, че първоначално се съгласих да отида да “подкрепя” майка ми, сега мога да призная, че тези инструменти бяха точно това, от което имах нужда да започнем следващата фаза от живота ми.\nМакар че бях в състояние да присъствам само на два дни от шестдневния семинар на Тони Робинс, това беше едно преживяване, променящо живота. Повечето хора там бяха много по-възрастни от мен и преминаха през много предизвикателни времена в живота си. Тони говори много за историите, които си казваме, за нещата, които казваме, мислим или чувстваме, дали те са верни или не. Той също така говори за това, как повечето хора правят оправдания, за да избегнат истината. Това послание всъщност резонира с мен. Никога не съм бил извинител и винаги съм бил разочарован от хората, които са. В известен смисъл бях станал такъв човек и тази реализация не беше добра, но определено се освободи.\nТони не захарва нищо – просто казва, че е така. Имам голяма признателност за тази черта в хората, дори и това, което те трябва да кажат, често е много трудно да се чуе. Когато Тони говори на различни хора един по един пред стотиците присъстващи в стаята, научих нещо ценно от опита на всеки човек и как Тони го счупи, за да намери разумна и логична резолюция.\nПо време на моето време там, аз трябваше да погледна живота си по начин, който никога преди не съм правил. Трябваше да се захвана дълбоко в главата и сърцето си, за да разбера какво искам да направя с живота си и какво щях да направя различно, за да стигна дотам. По времето, когато майка ми и аз напуснахме семинара, се почувствах като огромна тежест, която ми беше отнела от раменете ми и че виждах нещата от съвсем нова перспектива. Аз бях различен човек. Чувствах се ясно в главата си и съм уверен, че макар да нямах план за стъпка по стъпка за себе си, аз се приближавах и трябваше да се доверя, че ще стигна там.\nКогато имах възможността да се срещнем с Тони един след друг, той ме извика на разочарованието ми и на това, което той спомена за мен, носейки “мъжка маска”. Той каза, че тази фасада е причината да се чувствам дразнена през цялото време, което създава токсичност в моя живот, вместо да оставя моята по-мека, по-женствена страна да блести. Това, което разбрах, беше, че това, че съм ядосан и разочарован от нещата, които се случваха около мен, не правеше нещата по-добри. Това ме накара да се чувствам безсилен. Със сигурност това нямаше положително въздействие върху отношенията в живота ми, които ме разгневиха. Ако не друго, отношението ми е влошавало тези взаимоотношения. Тони обясни, че трябва да махна тази маска и да променя моята енергия от отрицателна в положителна, за да мога да привлека нещата, които наистина исках към мен, вместо да ги отблъсна. Определено беше време да оставя негативния ми емоционален багаж зад себе си и тогава реших, че няма да го върна в Лос Анджелис с мен! Когато се върнах в Л.А., някак си се почувствах по-щастлива и по-лека, сякаш бях оставил всичките си притеснения и борби зад гърба си и бях готов за нов старт.\nАз съм огромен вярващ, че всичко се случва по някаква причина. След моя опит с Дата на Съдбата бях сигурен, че ще започна да работим в началото на януари. Заклех се да престана да бъда тъжна и съжалявам за себе си, защото всъщност не съм кой съм аз. Когато се прибрах вкъщи, реших да направя първата си дъска за визия, която да ми помогне да създам картина за мечтите си, за да мога да видя всички неща, които наистина исках в живота. Включих къща, сватбена снимка, картина със семейство в нея, снимка на океана и снимка на група хора, които се забавляваха с вечеря, заедно с снимки на Опра Уинфри, Елън Дегенерес и Тайра Банкс Искам да бъда домакин на следващото поколение, както всеки от тях беше за своето поколение. Изрязах един телевизор и написах думата младежта на него, така че винаги ще мога да се свързвам с моето поколение и да се съсредоточа върху нашите потребности.\nНай-накрая ми се стори, че ако чувствах това неудобно да се движи напред след колежа, много други хора най-вероятно бяха също толкова объркани, оставени, дезориентирани и ужасени. Намираме себе си объркан, когато не знаем как да се движим в реалния свят след колеж. Смятаме, че като прекараме четири години от живота си в училище, ще бъдем добре подготвени, но изобщо не сме. Реших, че най-добрият начин да убия страха ми и да помагам на другите в същото време е да се изправя срещу него.\nАз дойдох с идеята да интервюирам други хора за техния опит там в реалния свят и да ги попитам за най-добрия им съвет относно управлението на неизвестното. Мислех си: “Ако мога да избирам мозъците на някои от най-блестящите мислители и бизнес лидери за това, как те са намерили смелостта да ходят по пътя си, да се сблъскат с трудности и да преодолеят отхвърлянето, страха и лошия избор, да направите огромен скок в собственото си бъдеще, без да правите същите грешки по пътя. “Смешното нещо за борба е, че когато разказваш на хората колко сами чувстваш с твоите борби, ти в крайна сметка откриваш, че някога са се чувствали по същия начин и но успя да намери изход. Смятах, че толкова много хора се чувстват по този начин сега и толкова много успешни хора са се чувствали по този начин в миналото, защо не хвърли светлина върху проблема и да говорим за него?\nИсках да знам какво биха казали на нашето поколение и бях любопитен за уроците, които научиха по пътя, който им помогна да бъдат успешни. Мислех, че мога да събера цялата тази информация в книга и да споделя своите открития с други, които се чувстват по същия начин, както и аз.\nНе успях да си намеря работа от колеж, чувствах се като най-ниската точка в моя живот, но това, което наистина направи, ме накара да науча толкова много за себе си. В ретроспекция не бих променил нито един момент, защото тези нисши преживявания ме доведоха тук и сега и да напиша тази книга.\nЗа повечето от нас животът след дипломирането може да бъде първият път, когато трябва да подкрепим финансово себе си, да финансираме финансите си, да поемем реални отговорности и да създадем живот извън безопасността на пашкула, за когото се чувствахме защитени през нашите учебни години. Може би като мен, мислите, че всички останали са се справили заедно, докато не го направите.\nТова, което научих от интервютата, е, че всички преживявания са добри преживявания, дори тези, които в момента не се чувстват добре. Понякога грешната работа може да отвори дясната врата; всяка ситуация има потенциал. Единственото нещо, което трябва да загубите, като не излезете там е възможност.\nМилениумите са били измъчвани от стереотипи, като например твърде натрапчиви, оправдани и мързеливи. Много хора смятат, че нямаме силна работна етика или необходимостта от успех. Това възприятие за хилядолетието е толкова голямо, че компании като Мерил Линч и Ърнст и Янг наемат консултанти, за да ги научат как да се справят с нас. Попитайте всеки от средния мениджмънт днес какъв е най-големият им проблем при намирането на солидни млади служители и те незабавно ще кажат: “Усещането им за право!” Изглежда, че нашето поколение излиза, сякаш наистина не искаме да работим толкова твърдо.\nНе се страхувам да работя упорито и в по-голямата си част нито моите приятели, нито нашите колеги. Дефиницията за упорита работа не се е променила толкова много, колкото мястото, в което можем да постигнем нещата по-кратко поради технологията и лекота на достъп до информация – нещо, което генерацията на родителите ни не е имала. Докато започнах да вярвам, че работната етика на моето поколение наистина не се различаваше от тези пред нас, осъзнах, че в много отношения е така. Вярвам, че хилядолетното поколение носи много на масата. Независимо от представата, че не искаме да работим или имаме нереалистични очаквания, има хора на работното място, които виждат нашата интелигентност като актив и които разбират, че инструментите, които въвеждаме на масата, не само ще помогнат за привеждане на бизнеса си в следващата хилядолетие, но са от решаващо значение за техния успех, защото знаем как да постигнем нещата по нов и по-ефикасен начин.\nСпоред бизнес катедра Кенън Флаглер и студентската кампания на YEC, хилядолетието е много амбициозна, като най-много се набляга на намирането на работа с най-добри шансове за кариера и личностно израстване. Наемането на служител, който е активен в социалните медии, значително увеличава цифровия обхват на компанията. Милениалите обръщат вниманието си между медийни платформи като лаптопи, смартфони, таблети и телевизия средно 27 пъти на час. Не само хилядолетието много повече от предишните поколения, те ценят свободата на социалните медии, гъвкавостта на устройствата и трудовата мобилност над заплатата, когато приемат оферта за работа.\nПовечето от нас не виждат пътя към нашето бъдеще като лесно, защото текущите статистически данни ни казват, че не е така. Тези, които искат да влязат на пазара на труда, ще се сблъскат с по-трудно време за намиране на работа, да не говорим за кариерата, която търсихме, но това не означава, че не можете да работите в съня си. Всъщност статистическите данни за много от тях показват, че няма да влезете в работата, която е подходяща за вас, най-малко до двадесет и шест или двадесет и седем години – възрастта, на която много социолози вярват, че хората преминават от млад възрастен към зряла възраст.\nПрез 2014 г. хилядолетите ще съставляват 36% от работната сила, като този брой ще се увеличи до 46% до 2020 г. Компаниите, които растат, ще зависят от това поколение, най-разнообразното, което някога ще влезе на пазара и които поставят най- стойност за присъединяване към компания, в която те имат възможност за личностно развитие, кариерно развитие и след това финансова стабилност. Това означава, че каквото и да решите да направите в бъдеще, вие сте важен актив на правилната компания.\nПисането на тази книга започна като ресурс, за да ми помогне да разбера следващите ми стъпки. То се променя в най-невероятния учебен опит, който някога бих искал, докато навигирам по пътя към една изпълваща и смислена кариера.\nНякои от интервюираните хора просто влизаха в работната сила, докато други са в нея много години.\nНякои имат само бакалавърска степен, докато някои имат магистърска степен по бизнес или в други области. Други никога не ходеха в колежа или отидоха, но по някаква причина не завършиха. Навлизането на социалните медии и други технологии като основна платформа за бизнеса е причината, поради която и аз исках да говоря с млади предприемачи, които са истински различия в днешното общество. Всеки от тях започна с идея и беше готов да го преследва, въпреки че хората им казаха, че не може да бъде направено. Всеки от техните истински световни преживявания и прозрения осветяваха процеса на това, което е необходимо, за да го направим там, на пазара на труда и в живота. Най-важното е, че почти всички, на които говорих, споделят опита си да се чувстват изгубени и объркани след колежа или в някакъв момент от живота си. Слушането на техните истории ме накара да се почувствам много по-добре за пътуването си.\nНай-честият съвет, който дойде от почти евреина, с който говорих, беше да си намеря работа, която сте страстен за това, което обикновено е по-лесно да се каже, отколкото да се направи. Ако можете да създадете кариера, изградена върху страст, вашите шансове за успех, задоволство и дълголетие са много по-големи, отколкото ако вземете някаква стара работа просто за заплата. Учудващо, всеки имаше нещо различно да предложи – което помогна да се разшири моята гледна точка за това, което е наистина важно при претеглянето на различните ми варианти. Въпреки, че има много начини да се интервюират всички в тази книга, за мен един от най-големите е прегръщал възможностите, които имаме. Трудната работа и борбата са важна част от пътуването, но можем да стигнем там. Има толкова много различни видове работни места, които просто не съществуват в предишните поколения. Например майка ми нямаше способността да казва, че иска да започне “марка за начина на живот”, когато завършва. За да постигне тази цел, тя щеше да се нуждае от работа за голяма корпорация и да извади една ниша за себе си, вместо да я създава чрез социални медии и други творчески пазари, които са на разположение днес.\nПисането на тази книга също ми помогна да стесня това, което искам да направя, и след това да разбера стъпките, които трябва да предприема, за да ме докарам там. Откакто започнах да написвам тази книга през януари 2013 г., взех вяра в бъдещето си, като създадох мой собствен уебсайт за начина на живот, място, където аз блогвам за актуални въпроси, интереси и идеи, които се чувстват подходящи за моето поколение, както и проучване на кариерата си в телевизията. Никога не съм бил по-зает и не можех да бъда по-щастлив от резултата от моите усилия или от пътуването, което ме доведе тук. Накрая имам цел, страст и голямо удоволствие в работата, която върша в живота си.\nНие всички трябва да стигнем до място, където да се чувстваме комфортно със себе си и как избираме да живеем живота си. Не съм срещал нито един човек, който все още не се чувства прекалено развълнуван от въпросите “Сега какво?”, Които ще преживеем за остатъка от живота си; За съжаление това е безкрайно. Надявам се, че като прочетете тази книга, хората ще осъзнаят по-добре въпроса и ще се научат да се справят с него, без да чувстват, че трябва да правят нещо повече. Знаейки, че толкова много хора имат свой собствен уникален начин да намерят своя път в живота, е окуражаващо.\nМного се радвам да споделя цялата информация и уроците, които научих, чрез интервютата, които следват в тази книга. Всяка история за провалите и успехите им, за тяхната упоритост и твърдост, както и за силата и смелостта им, ме вдъхновиха да се махна от моя коловоз и в играта. Отне ми известно време, за да открия пътя си, но накрая наистина си заслужаваше. И току-що започвам. Аз съм наясно, че никога няма да спра да се “измислям” и да се опитам да разбера бъдещето.\nТака че, ако се чувствате объркани и несигурни относно бъдещето и кариерата си, това е добре. Пауза. Направете ритъм. Погледнете го, като завършите една глава в живота си и започнете друга. Докато четете невероятното пътешествие на всеки човек в тази книга, надявам се, че ще направите пауза. Всеки, който е допринесъл за тази книга, се съгласи да участва, защото пожелаха да имат книга като тази, когато започнаха. Въз основа на техните истории и преживявания, всеки от тях споделя, утешавайте се, като знаете, че е добре, ако се чувствате като всички останали, живеят заедно и не сте, защото реалността е, че те вероятно се чувстват по същия начин. Всеки намира пътя си по свое собствено време. Животът е маратон, а не спринт. Накарайте себе си за пътя, който предстои и не се безпокойте, ако не разполагате с всички отговори веднага. Те ще дойдат, затова бъдете търпеливи и се наслаждавайте на процеса.\nПрепечатано от I САМО ОТГОВОРЕН … КАКВО? Copyright © 2014 от Катрин Шварценегер. Да бъдат публикувани от Crown Archetype, подразделение на Random House LLC, Penguin Random House Company.\n5 начина да използвате лъжица грейпфрут (които нямат нищо общо с грейпфрута)\n– Помолих да дойда. Те ми позволиха да дойда “\nClub MK: Megyn Kelly Publikum erhält AKT Abonnement\nJohn Legend ist jeder Vater in diesem süßen Video\n“لم أكن مستعدًا”: إن أمي الخجول المولود في 24 أسبوعًا تشارك في رحلة عاطفية\nTento obraz Blake Lively oblečený jako Spice Girl je nostalgie vrcholu 90. let\nChip и Joanna Gaines имат ново шоу! Ето всичко, което знаем досега


Да си намерим работа онлайн – възможно е! | JobTiger.TV\n6 април 2020 JobTiger.tv\nОнлайн търсенето на работа съвсем не е нов подход и голям брой кандидати го използват ежедневно. Важно е обаче да разберем как да направим така, че търсенето на работа в необятното интернет пространство да бъде максимално ефективно. Ето няколко идеи за това как да разширим възможностите и да увеличим шансовете си.\nОт зората на ерата на интернет най-предпочитаният метод за търсене на работа остават сайтовете за обяви. Предимството им е, че представляват бърз и лесен начин да отсеете свободните позиции, към които проявявате интерес, и да кандидатствате. Можете да филтрирате хилядите обяви с помощта на ключови думи, по сектори и конкретни компании, по възнаграждение и експертност на позицията. В България най-масовите сайтове са: Jobs.bg, JobTiger.bg и Zaplata.bg. Във всеки един от тях всеки ден се качват над 100 нови позиции, които могат да са вашето ново работно място. Кандидатстването е улеснено максимално и се случва посредством бутон за кандидатстване.\nСоциални и професионални мрежи\nОсвен сайтовете за търсене и предлагане на работа, често използван метод за търсене на работа в онлайн пространството са социалните и професионални мрежи. LinkedIn, например, е най-голямата професионална мрежа, където бихте могли да си създадете профил, да резюмирате какви са Вашите умения, компетенции и опит и да създадете своеобразно онлайн CV. Така специалистите по подбор в търсене на нови попълнения за екипите си с Вашия профил бързо ще Ви разпознаят като потенциален бъдещ служител. В LinkedIn можете още да следвате профилите на компаниите, да създавате професионални връзки с конкретни специалисти на принципа на нетуъркинга и да разглеждате обявени свободни позиции на компаниите. Полезна и работеща функция е възможността да зададете интересите си, и щом мрежата знае какво търсите, на определен период Ви изпраща новите свободни позиции.\nКариерни страници на компании\nПочти всяка компания вече има специална страница на корпоративния си уебсайт, която е посветена на кандидатите – там се публикува информация за културата на компанията, начинът на работа в нея, локация на офиси и всички свободни към момента позиции и информация за тях, и е възможно директно да кандидатствате през системата.\nСайтове на кариерни събития\nГоляма част от компаниите участват в кариерни събития. Ако по някаква причина не сте успели да присъствате на последното подобно събитие, можете да използвате сайта му. Там обикновено е наличен списък с всички участващи компании с логата им, които водят към работодателски профил или кариерна страница и свободни позиции. Използвайте този източник на информация и кандидатствайте за компаниите и позициите, от които се интересувате.\nОсвен кариерни събития на живо, в България вече се организират и виртуални такива, които се провеждат онлайн и отново предлагат възможност да се свържете директно с представител на компанията, но под формата на чат. Това Ви дава възможност да намерите новата си работа, докато се намирате в уюта на собствения си дом, на почивка или пък пиете кафе в парка.\nНезависимо по кой от тези пътища ще тръгнете, помнете, че най-важно е, когато стартирате търсенето, да сте наясно с намеренията, способностите и талантите си и да подготвите кандидатурата си така, че да изпъкне.\nЗапомнете, че компаниите вече не използват стария метод за разпространение на свободните си позиции във вестниците, за това трябва да бъдем актуални, а използвайки онлайн мрежата, ние винаги ще сме в крачка с новостите и ще задоволяваме своите нужди в реалността. Последвайте компаниите в LinkedIn, а защо не и във Facebook и бъдете винаги актуални. Няма от какво да се притеснявате. Може би единственото такова е да не си загубите времето, но ако знаете какво търсите това няма да се случи и ще използвате пълноценно прекараното време, в търсене на своята мечтана кариера.\nСтатията e за публикувана първоначално в сп. „Журнал за жената“, декември 2019 г.\nОнлайн кариерните форуми стават все по-популярни! И причината не е само в пандемията…


Продава 3-СТАЕН, гр. София, Люлин 5 в Aпартаменти в гр. София - ID26119853 — Bazar.bg\nгр. София, Люлин 5 Публикувана/обновена вчера в 10:35 ч.\nПросторен тристаен апартамент в кв. Люлин 5, намиращ се в близост до спирки на градски транспорт, училище, детска градина и магазини. Жилището се състои от входно предверие, дневна, кухня с трапезария, две спални, мокро помещение, баня, килер и два балкона. Апартаментът е със сменена дограма и нова блиндирана входна врата. Блока е добре поддържан с контролиран достъп и два асансьора. Към апартамента има и гараж. За други подобни оферти посетете нашият сайт: www.musallabg.com\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Люлин 5 гр. София, Люлин 5 вчера 89 900 €\nПродавам гр. София, Люлин 5 15 октомври 75 000 €\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Люлин 5 гр. София, Люлин 5 15 октомври 81 999 €\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Люлин 5 гр. София, Люлин 5 14 октомври 72 000 €\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Люлин 5 75 000 €


Вратарят на Рома ляга под ножа - Италия - Dsport.bg\nНачало Новини Световен футбол Италия Вратарят на Рома ляга под ножа\nВратарят на Рома ляга под ножа\ndsport.bg 06 Май | 14:56\nВратарят на Рома Пау Лопес ще трябва да се подложи на операция. Това съобщиха официално от клуба. Стражът трябва да легне под ножа заради контузия в рамото. По първоначални информации той ще отсъства от терените поне 3 месеца.\nЛопес получи травма по време на двубоя с Манчестър Юнайтед, когато извади рамото си. Той бе заменен принудително още в 28-ата минута, като на негово място се появи Антонио Миранте.\nСлед направените му обстойни прегледи се оказа, че Лопес ще трябва да се подложи на операция, за да се възстанови напълно. Това означава, че той ще отсъства минимум три месеца и ще пропусне всички останали мачове на "вълците" до края на сезона.\nПрез този сезон 26-годишният страж има 34 мача за столичани във всички турнири, в които е допуснал 38 попадения и е записал 9 "сухи мрежи".\nРома Пау Лопес Операция\nМоуриньо отряза Евертън\nРома си уреди среща с Интер за Купата след успех над Лече (ВИДЕО...


К К К - emmi - блог - kaldata.com - Форуми\nПубликувано от emmi · 19 ноември 2008\nКолегата домъкна мюсли. Той от известно време нещо откача.... От мен се искаше да подсигуря киселото мляко. Вземам два лева, получавам начален инструктаж /млякото да е от бялото на баба ти/ и поемам към магазина. Той наблизо. Има-няма 100м. Троп, троп... Кефя се как тракат токчетата ми. Снабдявам се с мляко и обратно. Че мюслите трябвало да се киснат едиколкоси време. Технологията я знае колегата.\nИ някакъв джип ми сече пътя. Баси нахалника - тясна ли му е улицата?!?!? Той не знае ли, че карам червена кола!? /шофьорите на червени коли били агресивни/. Тъкмо се набирам да го овикам, както съм си с двете кисели млека - опппааа, то познат. Хили ми се отвътре. От кога не ме бил виждал. От лятото - помня аз - беше ме изловил на къси на площада, че половин час не мога да се оттърва. Няма ли да продавам новото му строителство. Абе не ми се ще много, ама кой бяга от комисионна. Айде да ми го покажел къде е блокчето. Не, че не го знам. Сядам в джипа със все млека. Бръмчим до обекта. Лек разговор на професионални теми. Плюс малко лични въпросчета. Как съм, добре ли съм и т.н.. После ме връща обратно. И аз хвърча с млеката, че мюслите...\nКолегата вече нервен - аз тръгнах без телефони.\nПоследно: имаме да продаваме няколко магазина, барче, двустайни и едностайни апартаменти, за някакъв парцел ми говори също, снабдих с едно наемче дето ми трябваше, повозиха ме с джип и ми надуха главата. А, да и две кисели млека.\nМюслите сега ги чакам да се накиснат........\nПредишна статия *****\nСледваща статия Н Н Н\nпубликувано 19 ноември 2008\nХората ги киснат в прясно мляко, вие в кисело - бравос\nАко ще подаряваш нещо, идвам Ама иначе, продавай си ги\nотносно технологията - към колегата. Мен ако питаш - все трици\nОооо, аз също съм си правила неведнъж така мляко с мюсли. Много е вкусно Особено като се накиснат добре\nтъй като гледам................ доста време има да ям мюсли. Пакета е бая голям........\nИ аз харесвам мюсли, но обожавам овесени ядки, варени с прясно мляко - без всякакви добавки от орехи, плодове и разни други миш-машовци, демек мюсли.\nМоже да си направиш бисквитки от пакетчето, че да помогнат и децата... имам предвид, децата да ги направят, а ти само да папаш. Така по-бързо ще свърши пакета...\nПакета е на колегата и няма мърдане дорде не го изядем....... И искам да ви кажа - вече съм гладна.....\nВас много бърже ва е цапардосала световната криза, останали сте без работа и сте са заловили с щуротии. Мюслита с мляко - гррррр! Ама като са продрищите и лайносате офиса ша ви доди акъла. Купете си достатъчно тоалетна хартия и намерете някоя по-голяма празна саксия за зор за ман, че като са залости някой в клозета на другия да не му текат кафяви вади по краката Пък тогаз са мюсльосвайте колкото си щете. И гледайте да не е след обяд, че ако на път за в къщи ва връхлети кафявата революция, не знам.....\nЕмиле, наистина ме изумяваш.\nТи ли ще го изтриеш? Или?\nНо и в двата случая няма да е зле да се извиниш............................\nМайтап, бе Уили! Много ли са разсърди? Извинявай! Не предполагах, че от такива весели и безобидни шегички може да са засегнеш. Май трябва да си дигам вагоните от тука.....


Как да добавя решение/коментар/чертеж към задачите - 555 задачи по геометрия - Вива Когнита\nStarted By stani95 , 12 сеп 2015 22:43\nУчилище:МГ "Д-р Петър Берон" - Варна\nУниверситет:Minerva Schools at KGI\nПубликувано 12 септември 2015 - 22:43\nЗдравейте любители на Геометрията!\nТук ще обясня по-подробно как се пишат коментари в секцията. Много бихме се радвали да видим въпроси, мнения, а защо не и решения към задачите в нея. Можете да споделяте обобщения, които сте открили, странични задачи, свързани с конструкцията и въобще каквото ви хрумне.\nКъм всяка задача има поле за писане на коментар. Системата поддържа стандартен LaTeX, като формулите, вместо да се слагат в долари ( \_$AB=CD\_$ ), се слагат в отварящ и затварящ таг [math] по следния начин: [math ]AB=CD[/math ] .\nТрябва да докажем, че [math ]K[/math ] лежи на радикалната ос на двете окръжности. Но това е очевидно, защото [math ]H_1C=CH=HK_1[/math ], откъдето следва, че [math ]KH.KH_1=KC.KK_1[/math ].\nЗа да тръгне, пишете таговете без интервала между math и знака ]\nАко искате да прикачите чертеж правите следното. Създавате изображение с чертежа по удобен за вас начин (напр. с GeoGebra и PrintScreen) и го качвате в интернет (един удобен сайт за това е http://postimage.org/ ). След това кликате върху иконката Image в лентата горе и поставяте линка към картинката.\nАко имате затруднения или въпроси, ще се радвам да отговоря тук. Приятно решаване!\nОбратно към 555 задачи по геометрия


Топлина: да се научиш да се бориш с акнето - Женско списание PDXTR.com\nПрез лятото, когато топлината царува на улицата, много жени се сблъскват с такъв проблем като акнето. Кожните изригвания развалят външния вид и настроението. Нито за посещения, нито за бизнес срещи не възниква желанието да отида, защото проблемът кожата бута други хора, не създава благоприятно впечатление за човек. Да се отървем от акнето не е толкова трудно. Просто се грижи за кожата си правилно.\nЗащо се появяват пъпки в топлината?\nВ близост до летните кожни обриви се появяват на лицето, гръдния кош, обратно, поради повишеното функциониране на мастните жлези. Обикновено себумът създава кисела среда върху тялото, предпазвайки кожата от микроорганизми. При хиперфункция на мастните жлези, съставът на секретираните секреторни промени. В себума бактерицидните свойства се губят. На повърхността на кожата се създават благоприятни условия за растежа и възпроизводството на микроорганизмите. Те също предизвикват възпаление и образуване на акне.\nДруга причина за кожни обриви е натрупването на мъртви клетки, мръсотия и прах върху мазна кожа. Малките частици запушват каналите на мастните жлези. Тайната вече не може да изпъкне както преди и затова започва възпалителния процес.\nЗа да избегнете появата на кожни обриви през лятото, трябва да обърнете специално внимание на почистването на кожата. В модерните магазини, продаващи козметични продукти, има много средства, чрез които можете да предотвратите появата на акне:\nмокри кърпи за проблемна кожа;\nАко предпочитате да използвате естествена козметика, обърнете внимание на глината. Може да се купи в аптека. Бялата глина е много популярна. От него можете да направите маска, която дълбоко ще почисти кожата, ще премахне мъртвите клетки, ще облекчи възпалението и раздразнението, тесните пори, изглаждат тена. Глината не само предотвратява появата на акне, но и ги облекчава.\nЕлиминиране на кожни проблеми с лекарства\nВ някои случаи премахването на акнето не е толкова лесно. Не гелове, кремове по някаква причина не дават правилния резултат. Ако се намирате в тази ситуация, потърсете помощ от лекар. Специалистът ще напише подходящите лекарства.\nРазлични лекарства могат да бъдат използвани за контрол на акнето. Едната от тях са антибиотици (например клиндамицин, еритромицин). Те имат противовъзпалителен ефект. Пъпките и петна, които остават след тях, бързо преминават.\nПерфектно се справя с пъпки салицилова киселина. Това лекарство намалява секрецията на пот и мастните жлези. Много жени, които са използвали салицилова киселина, отбелязват, че облекчават възпалението, причиняват дефекти, които остават върху кожата след акне.\nПреди да използвате лекарства, винаги се консултирайте с лекар. Наркотиците имат противопоказания. Освен това при употреба на лекарства общото състояние може да се влоши поради появата на нежелани реакции.\nДомакинският сапун е най-естественият козметичен продукт, който може да спести кожни обриви. Има бактерицидни свойства. Използвайте сапун за пране за измиване два пъти седмично. Честата употреба ще доведе до изсъхване на кожата. След измиване със сапун, не забравяйте да поставите на лицето подхранващ крем.\nПодковите са отлични за акне. Въз основа на него можете да подготвите маска, като следвате рецептата по-долу:\nвземете 2 супени лъжици. л. Херкулесни люспи;\nизчакайте няколко минути, за да се приготвят люспите;\nмалко охлаждане на продукта.\nНанесете маската върху почистеното лице и го задръжте, докато изсъхне. След това изплакнете с хладка вода. Процедурата повторете всеки ден в продължение на една седмица.\nДобро средство за защита е невен. За мазна кожа склонна към акне, тонизиращият ефект ще бъде полезен. Можете да го подготвите, както следва:\nвземете цветята на невен (2 супени лъжици);\nизсипете ги с вряла вода (1 стъкло);\nслед половин час натоварете инфузията.\nС хладен тоник можете да избършете лицето си всеки ден сутрин и вечер.\nНе се отчайвайте, ако някое лекарство не даде подходящ ефект. Това не означава, че това не ни помага. Просто всяка жена е индивидуална. Продължавайте да търсите инструмента, който е подходящ за Вас. Не забравяйте да се обърнете към специалист за помощ. Възможно е причината за акнето да се превърне в здравословен проблем (например, хормонална недостатъчност).


Кобрата: Моята цел е световната титла! Готов съм да изляза и срещу Кличко, и срещу Джошуа ... - Sportal.bg\n24 април 2017 | 10:34\t1\nКубрат Пулев продължава подготовката си за мача срещу Кевин Джонсън в петък, 28 април, в „Арена Армеец“.\nРепортерът на Нова телевизия Богомил Грозев присъства на една от последните тренировка за сблъсъка на нашия боксьор в залата на „Зауерланд“ в Берлин След нея Кобрата сподели:\n„Супер протича тренировката. Ще имам още няколко тренировки. Кевин Джонсън има много опит и не е за подценяване, макар че е с две години по-голям от мен. За мен е сериозен противник. Доста крив боксьор. Стилът му е неудобен. В някои мачове върви напред, в други – не толкова. Моята прогноза е, че трябва аз да съм победител и ще направя всичко възможно. Аз съм готов да изляза и срещу Кличко, и срещу Джошуа. Имам да връщам на Кличко, но ще видим кой ще победи в мача му с Джошуа. Не приемам нищо лично, това е спорт. В един момент един може да победи, в следващия момент друг.“\n„Атмосферата в „Арена Армеец“ бе уникална, предполагам, че сега отново ще бъде така. Да се надяваме, че всичко ще бъде наред. Колко рунда? Трябва да питате Господ. За мен най-важното е да победя. Не се съобразявам с мненията и изказванията. Аз съм се концентрирал към мача и е важно да победя. Радвам се, че мачът е в България, българската публика е най-важна.“\n„Излизам много концентрирам, публиката ме зарадва миналия път, голяма атмосфера. Надявам се, че всички са останали много доволни.“\n„Андреа дали ще дойде на мача не е толкова важно. Хубаво е тя да присъства, но тя си решава. За самия мач не е толкова важно, тя е само един зрител. Последния път почти не забелязвах никого. След мача тя дойде на ринга, когато концентрацията ми падна и бях победител.“\n„Младо момче съм, в пубертет съм още. Имам много бъдеще, нямам сериозни контузии. Всички контузии досега не са били фатални. Моята цел е световната титла. Ще направя всичко възможно. Очаквам да е пълна залата“, завърши Кобрата.\nЩе победи ли Кубрат Пулев американеца Кевин Джонсън в "Арена Армеец? Вижте коефициентите!\n24 май 2017 | 12:53\nБоб Аръм: Кличко – Джошуа е най-добрият мач от Люис – Кличко насам\n24 май 2017 | 09:19\n24 май 2017 | 09:20\nФлойд Мейуедър кани Антъни Джошуа да тренира при него в Лас Вегас\n24 май 2017 | 12:57\nХванаха Шенън Бригс с допинг\n22 май 2017 | 11:06\nИсторическа победа за България! (видео)\n20 май 2017 | 19:45\nБоксова лига тръгва с 4 тима от Пазарджик\n23 май 2017 | 14:41\n23 май 2017 | 08:43\n22 май 2017 | 22:35\n22 май 2017 | 19:31


Партньорските отношения през погледа на семейната душа - Йога Студио Янтра\n30 лв, онлайн 20 лв.\nПитали ли сте се някога как се случва така, че дори да не харесваме родителските семейни модели, все гравитираме около тях в живота си? Как се случва така, че повтаряме майка си или си намираме партньор, в чието поведение разпознаваме баща си?\nЧесто това са нараняващи модели, които ни хващат в своя капан и дори да искаме, не знаем как да ги променим. Може дори да не осъзнаваме , че сме в техен плен и едва, когато партньора ни напусне, или ние него, да осъзнаем : ето, случи се същото, както при моите родители.\nТова разбира се, е крайната фаза на този процес, който минава през много нива. Отсъстващият баща, студената майка, самотното дете… само един от възможните сценарии…\nЗа това, а и за още много други аспекти от съвместния семеен живот ще говорим на тази среща : как тези модели се поддържат, от какво се създават, защо е важно да открием основополагащата травма в поколенията назад и да я освободим… Как да направим това?\nЩе завършим с етюдна констелационна практика, в която да се свържем с партньора и със семейната душа за приемане и хармонизиране.\nМаксимален брой присъстващи участници 8. Само с предварително записване!


Женят ли се арменките за българи? - Spodeli.net\nЖенят ли се арменките за българи?\nпреди: 7 години, 3 месеца, прочетена 14021 пъти\nВ България от години живеят много арменци, които са добре интегрирани в обществото. Знам, че по принцип когато опре до връзки, и особено до женене, арменците предпочитат да се женят помежду си, а може би това важи само за тези, живеещи в Армения, не знам... Познавам арменци, които са женени за българки, но не и арменки, женени за българи, може би семействата на жените не приемат толкова добре брак с човек от друга националност? Питам заради лични симпатии към представителката на арменската общност :) Благодаря на тези, които отговорят!\n1. Здрасти, аз съм израстнала сред арменци по простата причина, че през първата половина на 90те години имаха война и природни бедствия и настаниха едно семейство бежанци на нашата улица, после дойдоха още много арменци, все някакви техни роднини.\nКакво да ти кажа - има два вида арменци у нас - едните са дошли по време на Холокоста на арменците, убивани от турците масово в началото на 20 век. Другите са тук от 90те години като моите приятели.\nАрменците са много задружна общност. Имат си своя религия, не са православни, но са ни много близки, защото те са практически старославни - запазиласамостоятелността си най-стара християнска общност. Религията не е проблем - признават нашата и ние тяхната, но празнува по стария календар празниците. Женят се дори за българи-мохомедани, ако се покръстят на православни и научат арменски, но никога не се събират с турци (по разбираеми причини). Дали обаче изобщо ще се сключват смесени бракове или ще се уреждат браковете - това зависи от самия клан, не от това дали са арменци. Някои семейства са по-консервативни, в други смесените бракове не са проблем. Арменките не са много за българи според мен, защото са жени от старо време - повечето не учат висше, а гледат да се омъжат рано (за да са девствени) и да родят деца. Много добри домакини са, семейни хора са, а като свекърви стават наред с патриарха един вид глава на рода. Жената е уважавана и има много добро положение в един такъв род, защо да се жени за българин. Отношението на мъжте към жените е много добро иначе - материално са страшно добре задоволени, но за мен младите жени са много долу в йерархията на рода и са един вид робини на свекървите си и мъжете. Те не мислят така обаче. За арменките българките са прецакани - не само трябва да спят с мъже, които не се женят за тях и не поемат ангажимент за децата им доста често, но и трябва да работят, да учат и накрая пак могат да си умрат в мизерия. Това е невъзможно за една арменка! Тя очаква мъжът веднага да се ожени за нея, да изкарва достатачно пари, за да изхранва нея, децата ?. Арменецът не може да се разведе с нея и да зареже семейството си, ако не иска да бъде отвхърлен от рода. Жените по принцип търсим сигурността и не е чудно, че не познавам и аз арменка, която да я е пожертвала, за да бъде с българин. Не познавам и българин готов да сключи подобен брак. Затова пък доста българки биват приети в арменските семейства, но и днес повечето бракове са уредени, което не значи, че са по-малко щастливи от тези по любов.\nАз много харесвам арменците, големи приятели са ни, празници и делници с тях, но си им знам и кътните зъби и не бих се омъжила в такова семейство, защото мъжете са си мачовци и е прието да ходят с много жени да кажем, докато жената стои затворена у дома.\nС две думи - два свята.\nНаправило ми е впечатление, че като се събираме отношението на арменските мъже към жените българки е като към равностойни - и разговорите, и изобщо, докато техните собствени жени трябва да ни прислужват, да готвят 10 гозби и да мълчат в ъгъла. Мисля, че тайно повечето арменци желаят българка за съпруга, но ги е страх от майките им. Арменките обаче пък искат сигурността на клана и един ден да имат властта на свекървите си... Много са интересни и защо не - ако съумееш да научиш езика може и да те приемат в някои от клановете им и дори да ти дадат булка. Езикът им е много важен както и традициите, не толкова религията. Те много си помагат и гладен няма да останеш в такъв род, но като всяко нещо си има положителни и отрицателни черти.\nАко искаш арменка за булка, ще трябва да я дефлорираш след сватбата и да забравиш за възможност за развод, ще трябва да изкарваш достатачно пари за цялото семейство да се съобразяваш с родителите ? и да слушаш и правиш, каквото ти се каже. За сметка на това ще имаш сигурност и помощ от клана.\n2. Аз имам роднини и познавам много арменки, които са женени за българи и имат щастливи бракове. Само да допълня към казаното от номер 1, арменците принадлежат към Арменската апостолическа православна църква.\n3. Омъжват се и още как! Зависи от кешовицата на българина...\n4. Хм, аз съм от Пловдив, тук има голяма арменска диаспора. Расисти са, гледат отвисоко, женят се помежду си, ако има изключения, те са изцяло в ущърб на неарменската страна. Просто има изключителна културна пропаст. Тези хора са закърмени с кавказко-анадолските нрави (от там произхождат оригинално) и почти нямат общо с нас, европейците.\n5. Н 4 много си краен в изказването си нещо...\nИ аз съм от Пловдив, но не мога да кажа нищо лошо за арменците-напротив. От наблюденията, които имам са отговорни, сериозни, сърдечни, добре възпитани и посветени (на семейството и общността си ) хора. Те първи са приели християнството за своя религия-това за информация. Имат имоти (къщи и дюкяни)по централните части на града ни и традиционно са се занимавали със занаятчийство. Имат си и арменско училище в Стария град, където децата им имат и часове по арменски език. А много от тях свирят на пиано или имат други таланти. Аз познавам жени от тях женени за българи. Но преди да се оженят семейството им трябва да е сигурно, че дъщеря им отива в добро семейство. И брака им няма да е от ден до пладне.\nНай-добрият приятел на съпруга ми е арменец. Той е женен за българка. Приеха я като дъщеря-топли и всеотдайни са. Живеят вече повече от 25 год. зедно. Той си я обича и уважава много.\nНие живеем в чужбина и така се случи, че другите българи се отдръпнаха от нас... лека полека всеки си пое своя път в живота тук и не ни се обаждат и не търсят контакт с нас, въпреки, че първоначално те разчитаха на нас и даже живееха у нас... Само арменеца и семейството му са плътно с нас за всичко и може да разчитаме едни на други напълно. Събираме се на празници и си помагаме ако се наложи нещо. Даже той взе баща си тук, за да не е сам в БГ(майка му почина наскоро) Не мисля, че българи те имат отношенията в семействата си, които ги има сред арменците...\n7. Здрасти аз съм арменец. Арменците в армения се женят по между си по простата причина че там са 95-96% арменско населшние останалото са руснаци асирийци и още един два етноса.\nИмам приятели които се ожениха за българки обаче приключиха с развод. Живея в Бургас и знам за случай при който баща не проговори на дъщеря си до края на живота си тъй като дъщеря му се омъжи за българи. Има и успешни смесени бракове разбира се. Най важното е ако жената е българка или мъжът да научат арменски език и традициите, това е форма на уважение тъй като твоят партньор говори езика ти познава традициите и историята ти.\nНа арменците които четат това ще им кажа да аи учат езика и пиамеността историята и традициите и да не се правят на повече бълхари от българите ;).\nАрменците сме изчезващ народ който се асимилира, трябва да аи пазим порядките езика и дори генофонда.\nА до човека който твърди че арменците желаели българка съпруга защото арменките седяли в ъгала и мълчали? !? !? без коментар. Арменеца и да се ожени за българка то тя пак ще е задължена спазва някакви обичаи за това и споменах за разводите.\n8. н7, просто живеете в едно много патриархално общество. Армения е една от държавите, в които се абортират масово женските ембриони например.\nМоите братовчеди имат приятели-арменци и сме израстнали заедно. На мен винаги са ми харесвали като мъже, но съм видяла и разбрала, че младата снаха е вид робиня за тях - като ти дойдат гости прислужва, непрекъснато си стои у дома и няма свои живот, а ако работи нещо ще е за семейството. Например майката е много уважавана, както и сестрата, но за снахата просто няма и грам уважение, докато сама не си роди синове и те не я почитат.\nИ мъжете нямат по-лек живот. За всичко трябва да получават благословия от баща си. Рядко например учат каквото и да е било, защото трябва да работят за семейството. Моите приятели са заможни дори, а единият им син е много модерен, съвременен и искаше да обиколи малко света за 1 година и дори да отиде до Армения, но не му позволиха. С него например винаги съм се разбирала добре и ми е харесвал и като мъж, но абсурд да тръгна с него, защото ми е ясно, че не може да се откъсне от семейството си и мъничко. Той не успя да отиде да пообиколи малко света, камо ли да се бори за някакъв самостоятелен живот.\nУважавам арменците, но за мен те са затворено общество, което живее в свои си свят. Не ми пречат и си празнуваме всички празници заедно, но често в очите на момчетата чета някакъв неизпълнен копнеж, някаква самота, докато дори жените им поне са намерили себе си в майчинството. Някак си сякаш гледам затворени много свободолюбиви духове.\nНапример като идват да играят с мъжа ми и братовчед ми тенис на маса и аз съм там и играя с тях, но никога не водят жените си. Нормално го приемат обаче аз да съм там и да не ги обслужвам - сами си взимат и вода, и кафе си правят, но когато сме в техния дом с жените им дори не мога да разменя женска приказка, защото те трябва да прислужват.\nУважават някак си жените си, но не ги гледат с желание и любов така, както ме гледа моя мъж да кажем. Знам, че браковете им са уредени от родителите им, но пък поне страст не виждам да има. Излишно е да казвам, че си имат любовници, така както и бащите им и всички против тях.Много фалшиво е всичко с две думи.\n9. Кога си чул жена от друг етнос, да се омъжи за българин? Това са единични случаи. А иначе българки масово се омъжват за цигани, турци и чужденци. Чужденка пък да се омъжи за българин е направо казуистика. Само преди 1989 доста рускини и украинки са се омъжвали за българи, но 95% от тези бракове са се провалили. Сега и рускините гледат на българите с пренебрежение. Имам много приятели в западна Европа, някои работници, други студенти, трети с професия. Нито един от тях няма приятелка, та камо ли жена чужденка. Или стоят сами или си хващат българка. Докато българките моментално ги хваща някой чужденец. Дори в България е същото. Често по софийските заведения идват чужди туристи, а дори и от нелегалните имигранти. Правило ми е впечатление, че моментално хващат българките, а българите стоят от страни и гледат. Та българските мъже българки не ги искат, та какво остава чужденки.\n10. Задаващият този въпрос "Женят ли се арменките за българи? " всъщност прави несполучлив опит да манипулира читателя и да насажда омраза и неприязън. Ако сменим в него етнонима арменки с левскарки или аптекарки, ще видим че няма общи универсални и константни закономерности. Има дебилизъм от страна на питащия, защото майка му е българка или аптекарка - не знам? !?\n11. Номер 10, какъв опит за насаждане на омраза виждате в тема, където първото изречение е "В България от години живеят много арменци, които са добре интегрирани в обществото. " Някъде да е написано нещо негативно за арменците? Какво лошо има човек да зададе въпрос, свързан с културата и традициите на една общност?\n12. До 9: Тея български мъже какво толкова са ти направили, че ги мразиш така? Със сигурност, ако посвалят критериите и тръгнат да се женят за самотни бабички и изпаднали дебелани (за циганки да не говорим), то и мъжете ще догонят жените в този критерии. Да замотваш главите на дядовците, оръфляците и мангалите, не те прави търсена и нещо повече.\n13. За каква култура и какви традиции може да се говори и да се търсят когато се задава подобен въпрос? След като в предходното изречение веднъж вече се констатира, че са "добре интегрирани"? Виждам лошо в това човек да задава въпроси, отговорът на които му е пределно ясен, за да прокара след това своите болни тези! Вече написах моето предположение за майката на този, който пита - остава най-вероятно да го пратя при нея, за да ме разбере по-точно и ясно. Моят род е тук от Х век и обикновено съпругите ни са били българки, но ние си оставаме арменци! Неприятното е, когато увеличаваме българската и други чужди нации, така че, да - не се женят и да - полагаме специални грижи арменките да не женят за българи, яд ли те е?\n14. Разбира се, че се женят. Аз съм живял 11 години с момиче с арменско потекло и мога да кажа само позитивни неща за арменците.\n15. Съпругът ми е арменец, аз съм българка. Образована съм и работя по специалността си, както и съм работила през всичкото време, освен по време на майчинството си. Имам пълната подкрепа на съпруга си за да се развивам в кариерата си. Вкъщи не прислугвам, всеки се включва в семейните задължения, а и доста неща у дома вършим заедно. Арменските мъже са перфектни съпрузи и бащи.\nСтарая се да контактувам по-малко с приятелски семейства арменци. Там повечето жени не работят. Гледат децата и са домакини. Някои от тях са добре образовани, но образованието им не им помага - те пак си седят вкъщи. Топли и сърдечни хора са, ще се притекат на помощ, ще ти бъдат подкрепа и един за друг се държат, компактна общност, много по-добри приятели са от българите, но... аз с техните жени нямам за какво да си говоря. За манджи и торти не ми се приказва, не ми е това амплоато, а на тях не им е до моите науки... и така сме на двата полюса. Така че се старая да не сбирам "арменските трапези" много често, но това огорчава мъжа ми. Тоя народ е по трапезите - да се съберат, да седнат на маса, да се хапне добре, пийват, но не се напиват, просто приказка да има и... жените да поднасят. Това на мен не ми е по вкуса и не го обичам. От време на време мъжът ми вика - запиши някоя рецепта, това-онова как се готви, аз дори да искам, не го правя. Манджите не могат да ми бъдат самоцел. Има търкания тук -там, но като цяло не се поддавам на арменизация и удържам нещата. Децата ми не научиха арменски. Още по-добре. Нямаше да им е излишен един език в повече, но пък може да създаде притеснителни предпоставки по отношение на бъдещите им семейства. Децата ни са европейски граждани. Старая се да гледат на запад, не на изток. Нека създадат семейства с когото поискат, но едва ли ще бъде с арменци. Възпитани като европейски граждани, те не могат да се върнат към консервативните нрави на дядовците и бабите им.\nВсеки може да се ожени за всеки, но е важно как ще подкарате заедно каруцата. Ние решихме да не връщаме каруцата назад. Но за това трябват двама. Иначе, ще те погълнат.\n16. В момента гледам Митко Цонев по БТВ, та се сетих, че майка му е арменка, а баша му българин. Анахид Цонева и Коста Цонев бяха хубава двойка...\n17. от 1 до 7\nСъгласна съм с много от нещата, които казваш, но самата аз съм женена за чужденец от Западна Европа и не бях длъжна да правя каквото и да е било, за да се харесам на когото и да е било и той не знае български все още.\nПисах, че съм израстнала сред арменци, защото това бяха приятелите на моите братовчеди, но говоря за модерни арменци от тези от 90те години, а не от тези, които от 100 години са вече у нас. Модерните арменци са по-склонни да се женят за българки или други едтоси, ОБАЧЕ ако не се получи в крайна сметка нямат проблем и с уреден брак с род от старите арменци.\nТака се получи и с нашият приятел Р.\nТой беше страстно влюбен в помакиня, която колкото и да е странно доста добре се напасна, защото помакините са си по-традиционни жени и без това. Та тя научи езика им, работи за тях в магазина им, прие религията им и бяха пред брак, НО тя не успя да живее с неговите изневери, а те не бяха дейтсвително сериозни - млад беше и си ходеше. Заряза го и му разби сърцето и каза на родителите му да му нагласят брак. За 1 месец се ожени за момиче от старите арменци от Бургас - бяхме им на гости и за съжаление беше като някакво чуждо тяло.\nБяхме съпругът ѝ, брат му (неженен), аз, сестра ми и братовчедите ми с жената на братовчед ми - всичките жени бяхме на масата, включвахме се в разговорите наред с мъжете, пихме като мъжете и се забавлявахме, а тя прислугваше, макар че много пъти я поканихме.\nНе седна дори за 1 минутка - носи разни неща, подрежда си кухнята, носи напитки- аз отидох в кухнята, за да не е изолирана да побъбрим по женски - ами нямаше за какво! Никакво образование, гледа в пода, няма никакви теми и каквото каже общо взето мъжа. Майката на нашите приятели-арменци изобщо не е такава примерно - тя първа научи български, роди у нас веднага бебе, за да е сигурно, че не могат да ги изгонят, макар че не беше необходимо, въртеше бизнес и всичко, но това са НОВИТЕ арменци от Армения, не старите, които са се капсолирали от 100 г. и не са се променили изобщо\nТо е като нашите Бесарабски българи - толкова ги е страх, че ще се асимилират, че са загубили кефа от живота и жертват личното си щастие и едничкия живот, който имат за глупави „ценности“\nНа арменец не бива да даваш кредит и не бива да разчиташ на него за бизнес, но иначе сте супер хора.\nАз самата винаги съм харесвала мъжете-арменци, но за съжаление бяха много по-големи от мен и не ме вземаха на сериозно, но съм убедена, че ако се бях омъжила да кажа за някой от тях, нямаше да имам проблем да си работя и уча ит ака нататък. Мисля, че могат да живеят и с двете неща - с традиционната форма на семейство, но СЪВРЕМЕННИТЕ от Армения са все пак били и в СССР, където жената се е еманципирала. Тук трябва просто да правим разлика между нови и стари арменци и стига се страхувайте да не се асимилирате! Живейте и се женете по любов. Българите също сме малък народ и ви обичаме, не искаме да асимилираме никого и всеки у нас може да си бъде арменец, турчин и какъвто си иска. За мен арменците са готини хора за празник, за добро прекарване на времето, за споделяне на лични неща и така нататък, но сте търговци, които сте твърде умели за нас, българите. Българите не сме добри търговци. Ние сме майстори, да произвеждаме нещо, да строим и да бачкаме...\n18. Попитали радио "Ереван" :\n- Кои са най-грозните жени в света?\nСлед около пет минутно мълчание получили отговор:\n- Е да, но пък правим най-добрия коняк.\n19. Абе, стига сте ни обсъждали, бе!!! Разбирате ли, че това не е нормално? ! Престанете, за да не започнем ние - арменците, да ви обсъждаме, анализираме и критикуваме - тогава ще стане страшно! Киркор Симонян съм от Торонто, Канада... и всичко, което споделяте тук звучи грозно! Ето ви една страница във Фейсбук - четете и научете повече за самите вас, пък и за нас: *****Те ни обичали, ха-ха-ха!!! Както аз обичам пържолата с вино! Иначе в коментар 17 има истина - за разликата между старите арменци и новите, но ще повторя, че самото задаване на точно такъв въпрос вече е провокация! По психология има такива тестове-въпросници: падаш ли си по по майка си или само по малки деца – отговори само с да или не!!!\n20. Да, женят се! Дано не ви прозвучи грубо, но преди много години имах колега, на който му казваха Владо арменчето, защото съпругата му беше арменка, но имаха прекрасно семейство.\n21. Аз също живея в Бургас, познавам арменци... тук има много. Имам приятелка арменка, която завърши даже 2 магистратури. Модерна е, на 30 г. не е омъжена, няма деца още. От известно време работи в София. Нейният род е в България от стотина години, но не е капсулиран и консервативен. Тя самата има много приятели, които не са арменци. Уважава и семейството си, разбира се, спазва традициите - виждам снимки от всякакви празненства и т. н. Тя е по-пищна, но много красива - има хора, на които им отиват няколко килограма в повече. Досега не съм я чула да дискутира интереса си към мъж въз основа на това арменец ли е, българин ли...\nИмам познат (брат на моя приятелка), който си взе арменка за жена. Брак не сключиха, но тя му роди дете. Жената знае няколко чужди езика, преподава в езиков център. Много е далеч от патриархалните нрави. С момчето се разделиха, но тя не легна да умира - върти си свой бизнес, отделно преподава езици. Хич не е по готвене, софри и т. н. Семейството й е дошло тук през 90-те. Майка й доста време стояла нелегално тук и й бяха били черен печат на паспорта, едва наскоро успя да получи виза и да дойде тук.\nНедейте да слагате всички арменци под един знаменател, разказвате за неща от преди няколко десетилетия. Вече всички се променят и няма как - времето изисква своето.\nИначе ми харесва, че са сплотени един с друг - това ние българите го нямаме помежду си и затова вървим назад, а не напред.\n22. Българската т. нар. православна църква, макар в конституцията ви да е даден по-точния термин - източноправославна, забранява и наскоро актуализира забраната да се бракосъчетават арменогригорянки с българи. На една млада двойка в Пловдив ревностния, за да не кажа фанатизиран митрополит Николай отказа на три пъти - три опита. Накрая се венчаха в арменска църква - една от десетината останали читави след прочутото българско толератно отношение към арменогригоряните, които първи в света са се нарекли прославни и са на Балканите много прпеди вас, ама вие и това не го знаете! Ние - арменците сме много радостни, че съществува тази фанариотска забрана, както и от факта, че ежегодно по веднъж се чете анатема срещу нас в БПЦ, макар тази практика в Гръцката и Руската църква да са преустановени. Разбирате ли колко сте изостанали??? Хайде сега обсъдете сервитьорките, медицинските сестри или ако искате - гагаузките!!! Не зная каква е тази болна амбиция постоянно да обсъждате, а анализирате и критикувате други нации - просто се погледенете в огледалото! Тук в Канада нас ни приемат охотно, а като чуят за българи и веднага се сещат за онези, които изровиха костите на Чарли Чаплин, за да рекетират роднининте му!!!\n23. н 22, не знам защо толкова мразиш българите, но явно от доста време не си стъпвал в Бългрия и живееш с разни истории от преди 30-35 г.\nСамо в Пловдив Николай взима решения - в цялата държава иначе няма проблеми. Особено край морето няма проблеми, но специално пловдивската епархия винаги е била повлияна от гръцката църква, а тя така мисли по въпроса просто. Да ти имам и проблемите - ние сме една църква и ако момичето беше направило някаква формалност щеше да могат да се оженят и при нас. Съпругът ми е кръстен евангелист и се венчахме в православна църква, но трябваше да го докръстят - е и?\nОсвен тов БПЦ не е България и решенията ѝ не са взети от българския народ.\nРадвам се, че си намерил своята нова Родина, но просто живееш в комунизма още - не знам какво са те травмирали, но днес България е друга страна и твоите истории можеш да ги заровиш в някой стар скрин. Чарли Чаплин и глупости - сякаш няма престъпници и сред арменците, и сред канадците и то серийни убийци и какви ли не други изроди.\nБългарите поне сме мирен народ и никога не сме убивали или преследвали някого заради произхода. Имаме много ниска насилствена престъпност - кражби им много заради ромите, но серийни килъри, разни педофили да ти дебнат детето на всеки ъгъл или да те ръгат черни с ножове просто не е част от нашето ежедневие.\nПрез комунизма са били преследвани всички вероизповедания, включително българкото православие и не разбирам какво се сърдиш. Освен това не сме били длъжни да приемаме арменските емигранти през 20 век. Можеше просто да си затворим границата - били сме точно след война и сме рискували турците да ни напънат отново.... тоест сме си рискували собствените кожи и свобода за вас, за да пишеш днес тези глупости\nКато си гост някъде се напасваш към правилата на гостоприемника - не обратното. Друг е въпросът, че след 100 години вече е малко глупаво да не се е интегрирала една общност и да не иска да се сключват бракове с местното население. Тук пречките са от страна на арменците и може би на БПЦ, но българите проблем с вас нямаме.\n24. Когато някой представител на националните малцинства в България критикува българите винаги ги мрази, нали? Ти си жертва на комунизма и си измисляш "национална" история и си вярваш в нея! Не искам да те съдя, но ме предизвиквате да ви анализираме - именно с такива въпроси като този - женят ли се арменките за българи! Не мога да мразя българите, защото нося и българска кръв и много пъти в чужбина се представям за българин и защитавам българското, родното... Но истината е, че не бива да се срввнявате с нация с 4700-годишна история. Анализирай сам какво си написал за прочутото "българско гостоприемство" и се осъзнай поне малко! Слава Богу, че не сте ни подложили и вие на геноцид като турците, нали така? ! Трябва да сме ви много благодарни и признателни. Даже - добре, че не сте ни спасили, както сте спасили българскигте евреи - унищожили сте само 40 000 от общо 50 000, което би трябвало да означава, че сте "спасили" 10 000. Ебати спасяването - цял свят да се смее!!! Мита за арменските емигранти и спасяването им - същата лакърдия и кьорфишек! Една малка подробност - нашият род е на Балканите от 10 века, а други са отпреди идването на прабългарите. България не се е освободила от турско сама и Великите сили й позволиха да съществува, но не да се закачат и пипат наличните заварени инационални малцинства, а вие и в конституцията в момента имате дискриминиращи текстове против тях. Е, много сте готини - няма що? !\n25. Толкова много клишета и остарели стереотипи прочетох тук.\nАз съм арменец. Да, женят се за българи. Жената не е никаква робиня или прислужница. Точно обратното. Арменските мъже са добри и търпеливи съпрузи, за разлика от много български такива. Това, че навремето е имало някакви по-силни патриархални норми не значи, че и сега е така. То и българите са ги имали - благоговеенето пред свекър и свекърва или пък благата ракия - все български обичаи. Така че по-полека с етикетите.\n26. Здравейте – казвам се В. П. Я.. По името може да познаете, че съм арменка, женена за българин. Проследих размяната на мнения и особено последното, авторката на което явно е накарала бъдещия си съпруг да се покръсти наново, защото бил евангелист. Мога да кажа само това, че много го съжалявам! Изказването й е изпъстрено с цветисти изрази, които повече подхождат на някой мъж – „рискували сме турците да ни напънат отново”, „като си гост някъде се напасваш към правилата на гостоприемника”, „серийни килъри, разни педофили да ти дебнат детето на всеки ъгъл или да те ръгат черни с ножове” и т. н. Особено ме подразни това с гостоприемника, защото подтекстът е, че ние - въпросните гости сме нещо като паразити!!! После и това със затварянето на границата пред арменските бежанци е просто забележителна мъдрост. "Можехме да ви унищожим досега, но не го направихме, поради което трябва да сте ни много благодарни" и пр., и пр. Забележителни "откровения" с елементи на девиация и умствена изостаналост.... просто съм изумена!\nВсяка нация предпочита да се женят само помежду си, но много рядко браковете са предварително планирани, договорени и програмирани. Това означава, че въпросът наистина е възмутително плиткоумен, защото никоя девойка не си казва чакай сега да взема да си потърся някой такъв или онакъв! Според мен в 90 % от случаите става дума за любов и човек не може да планира в кой или в какъв ще се влюби! Когато се случи смесен брак като нашия, винаги има повече трудности, отколкото в случаите, когато се женят от една и съща нация. Познавам и други семейства като нашето и мога да ви кажа, че по правило няма значение кой доминира – по-високата култура и по-развитата нация надделява, ако не в родителите, то – в децата им, които не можеш да накараш насила да се чувстват едни или други!\nДоста неприятно впечатление оставя последната изказала се госпожа, сякаш е живяла в друг свят, изолирана и програмирана само от образците, излизали до 10 ноември 1989 г. Наистина ли в България никога не са преследвали никой заради произхода??? Аз и 99 % от народа ни имаме други впечатления и спомени! Какво означава „след 100 години вече е малко глупаво да не се е интегрирала една общност и да не иска да се сключват бракове с местното население”??? Мисловният процес явно е затормозен, фрустрация някаква – арменци, турци, евреи и гърци не са паднали от небето, не преминават незаконно границата, а са именно тук - от и измежду местното население! Да не би българите да са поникнали на Балканите и на празно място? Именно нашата общност – на арменците, е най-добре интегрирана, навсякъде може да се прочете в научната литуратура и в сайта на Националния Съвет за Сътрудничество по Етническите и Интеграционните Въпроси, Комитета по интеркултурни връзки и взаимотношения и др. Аз нося българско име, защото майка ми е българка, така че децата ми едва ли някога ще изберат и ще настояват да се представят за арменци. Това са процеси на естествена интеграция, а всичко останало е насилствена асимилация и сигурен симптом за недемократичност на едно общество!\n27. Щом толкова пъти са ги гонили и убивали преди години, значи е имало защо! Аз лично предпочитам всеки да си стои в държавата или поне да се жени за представител от собствения си етнос.\n28. Аз съм българка и преди години имах сериозен приятел арменец, с който бяхме пред годеж. Представи ме на родителите си и баща му заяви, че трябвало задължително да науча арменски. Аз зная английски. немски и малко испански, адвокатка съм в София, но да уча арменски? ! И то задължително при това? ! Да се чувствам на "не на мястото си" в арменска фамилия, която от десетки години живее в България и да се опитва да ме направи арменка? ! Това поне не е за мен... всеки си решава... Ако обичате вие да си диктувате живота. не препоръчвам такъв брачен съюз.\n29. Преди изпитвах съжаление за арменците, но си заслужават съдбата.\nАрменците работили са за турците в тогавашната отоманска империя. Занимавали са се със златарство, а през свободното си време убивали бедните български бунтовници.\nЕдин ден решили арменските нагляри да ограбят хазната, но султана нали е варварин - разпоредил да ги убият всички до един. Край на историята.\nВ света арменците са познати като използвачи и крадци (все още не са измислени други определения за тях :)\n32. Благодаря на н 27, н 29 и на някои други, че споделиха с нас тяхната високохуманна и висококултурна представа за арменците и тяхната история!!! Не мога да говоря от името на всички арменци в България, защото в конституцията на БГ е забранено да се сдружават на етническа основа и да имат партии, но вашето мнение беще много ценно и важно за нас. Това разбира се не е израз на ксенофобия, нито на шовизинизъм - просто вие сте си такива! И светът го знае!!! А сега сами си отговорете имаше ли смисъл да се задава подобен въпрос – женят ли се арменките за българи. Ами, да - стават грешки! По изключение!!!\n34. № 32, каквото почукало, такова се обадило!\n35. С тая селска мъдрост може да се илюстрира само задаването на подобен въпрос и отговарянето на него по подобаващ начин. Именно въпросът предизвика и отговора, а останалото беше в излишък, защото сте на по-нисък етап на развитие, ако изобщо това е развитие, а не застой!\n38. От 29:\nЕ, аз не съм българка, но имах шанса да се омъжа за страхотен Българин. Сори за генофонда.\nЗа н35 Киркор Кардашиян\nВиждате ли колко надменни хора са повечето арменци? Те мислят останалите за по-нисши. Какво повече можем да добавим. Да, арменките се омъжват за българи - често срещано; по-рядко някой арменц да се ожени за българка. ;)\n40. До 38 - щом не си нито арменка, нито българка, няма нужда да взимаш отношения и да даваш оценка на цяла нация по еднодве изказвания на един -двама! Що се отнася до "Какво повече можем да добавим. " - множествена шизофрения???\n42. Н40 имай уважение към болните от мн. шизофрения. Утре това може да си ти, майка ти, сестрите ти и т. н. Това че ти си арменец не ти дава право да накърняваш НЕарменци и по-специиално българите. Всички по целият свят знаем истината за вас.\n43. Убеждаваш ме, че си луда ли? И защо да имам уважение към болни от една или друга болест! Нямам за цел да накърнявам никого, който и да е, който сам не се накърнява с измислици и самозаблуди. Просто иди да се прегледаш - може да ти няма нищо, а просто да си природно тъпа! А, да и извинявайте, че съм арменец и в цял свят, особено тук в Канада ни възприемат по-добре от други, няма да казвам от кои - вие се знаете!\nДо н38 - не ми измисляй фамилия, бе циганин - кардаш и калдараш ще викаш на баща си, джеревец!\n47. Ох, не се карайте. Искал да питал човекът дали се женят арменките за българи. Ами кажете му. Голяма работа кой бил надменен и кой бил природно тъп. Един влюбен човек харесва момиче и иска да знае дали има шанс. Чуди се дали нейното семейство ще го приеме. Така виждам аз нещата.\nА че тук споделяме впечатления никой не спори. Само че впечатленията всякога са лични. И ако някой смята, че аз като българка съм тъпа - добре. И не го обвинявам.\nА аз самата попаднах в темата защото харесах арменец. И защото не ми стиска именно заради етническия въпрос: не искам никой скаран със семейството си или себе си - наранена. Даже една крачка не смея да предприема. Затова и съм тук.\nИ какво казахте - хойкали много ли?\n51. Познавам едно семейство със смесен брак. Мъжът ходеше наляво-надясно и българката го остави. Иначе кротък човек. Доста любовници смени в годините, но пък родителите му бяха отговорни към бившата му жена и й помагаха. Детето стана арменче. На стари години се събраха отново, понеже нито единия не се задоми с друг, но моето мнение е, че живота просто им изтече през пръстите.\n52. № 47, не ми звучиш като много млада, сякаш говориш с опит. Може би греша, но ако не греша защо питаш? Какво ти пречи да го харесваш този арменец и да бъдете заедно? Все още ли искаш мнение от родителите си?\n53. Не давай боже!\n54. От 47: Нищо не ми пречи. Притесняват ме не моите, а неговите родители. Не знам как биха реагирали на връзка с българка. Изобщо не искам караници и напрежение. Мнение от родителите си не искам, защото избирам сама и уважават избора ми, но това се отнася до мен и до тях. Никаква гаранция няма за неговите родители. Хора, които държат на различията и традициите си не биха били във възторг от етнически чужда снаха. Например.\n55. Номер 4 прав. Познавам много арменци. Главно от Пловдив.\n58. Малко късно и май ще съм последният който ще коментира\nАз съм арменец и живея във Варна\nИзраснал съм в България от една годишна възраст.\nНа 23 съм имал съм една две нормални връзки\nродителите ми не са консервативни и са добри по сърце\nВсичките ми приятели са Българи и са почти всичко за мен\nАз не съм религиозен не вярвам в бог и т. н\nПак съм християнин но не религиозен\nКато Малък виждах как арменските ни общности се събираха заедно\nИ при по старите е много затворено\nПри мен не е така стига момичето в което се влюбя\nима същите интереси хобита като мене\nи сме равни един на друг\nМразя не Българите а хората(защото във всяка нация има такива)\nкойто се правят на пратриоти и провъзгласяват омраза(защото е толкова е лесно да мразиш вместо да проучиш да разбереш)хората който не са като тях.\nТрябва да се взириш в индивидуалноста на човека не да правиш мнения според стара история или етническа група\nТова е все едно да кажа какви са българите спрямо няколко пияници в парка\nИ Българите и Арменците имат Горделиви Красиви Умни Добри Хора които искат да са щастливи с всички останали\n59. Братя българи, не обиждайте арменците преди да сте погледнали себе си. Пловдивчанин съм имам приятели и познати арменци. Да, наистина са затворено общество, но младите с променят, защото са малък народ. Имам добър приятел, майка му туркиня, баща му арменец, но той си е типичен българин. Един от малкото арменци фенове на Ботев Пловдив и истински български патриот. Доказано. Само добри думи мога да спомена за арменците. Ако не правиш бизнес с тях. Само те могат да извъртят евреин.\n60. Ако харесам някой много, ако се влюбя в него и ми допадне като човек и чак след време разбера, че е арменец/турчин и пр. - дали ще престана да го харесвам? Едва ли. Важен е човека.\n61. Браво на автора на 59! Как само успя да го сглобиш, пък и да ни го поднесеш така – майсторски? ! Ти си завършил в Симеоново нали? Този българин и български патриот, за когото пишеш – баща му арменец, женен за туркиня, а? Хитро, хитро, дума да няма! Хората тутакси започват да си представят това масово явление. После и това че само арменец може да извърти евреин – веднага се правят аналогии с десетки подобни вицове, анекдоти... Перфидно, изящно, шедьовър бих казал!!! И разбира се дежурното „само добри думи мога да спомена за арменците” – чудничко!!! И добавката - „ако не правиш бизнес с тях”, защото ти сигурно си специалист по бЪзнес, меринджей... Просто те – арменците, остават без думи, нищо друго не им остава освен да споменават майка ти, наум... , защото са културни хора!\nЯвно прекалено си се унесъл в твоите великобългарски шовинистични съновидения и като си се събудил, си видял, че едната ти ръка е бръкнала в препълненото цукало до леглото ти. Те арменците все за туркини се женят, нали? Даже в ДПС е пълно с арменци. Между другото донякъде си прав – предпочитаме турците пред татарите! к.\n62. До колкото разбирам от горе прочетеното - арменците, които са дошли от Османската империя след Първата световна война, са по-консервативни от арменците, които са дошли тук скоро от Армения или от СССР. Странно ми е. На какво се дължи това?\n63. №60, винаги първо разбираме какъв е човекът по произход и след това се опознаваме и харесваме. Айде само да не си говорим за пръв поглед, защото също с един поглед преценяваме произхода на човека отсреща. За мен произходът дава много от качествата на човека, затова хората от друга националност предизвикват интереса ми. Не съм била с арменец, но познавам двойка от арменка и българин (точно по темата) - заедно са от 3 години и съм сигурна, че ще се оженят.\n64. . Чета, чета и не мога да се начудя на тъпотията на някои арменци и българи писали в тази тема. Не познавам арменци от Армения, но тези, които живеят тук по нищо не се различават от нас българите освен по имената. Слезте на земята и спрете да се обиждате на нации, дори е глупаво да обяснявам защо.\n66. Аз съм арменка. Баща ми беше от консервативен род, който е държал той да се ожени за арменка. Майка ми не е от консервативен род. Сестрите й са женени за българи. Майка ми се, жени единствена за арменец. Запознават се случайно, брака не е уреден. Тя макар й завършила медицина и много добър и мил човек, беше подигравана и унижавана от роднините на баща ми, защото не може да реди трапези, да готви 100 блюда, да посреща гости по специален начин и да лицемерничи. Приятелите на майка ми и баща ми бяха само и единствено български образовани и много хубави семейства, които си останаха здрави с десетилетия. За съжаление баща ми така и не се справи с грозното отношение на роднините си, които не харесваха жена му понеже не може да говори с часове за рецепти и клюки; не харесваха, че е единствен с висше образование сред 50 лели, чичовци и братовчеди; не харесваха, че родителите ми ходят само служебно (макар и показващи уважение) по роднинските събирания и че имат приятели българи; не харесваха, че ние - две момичета сме кръстени с нормални имена, а не с безумно звучащи за България и света буквосъчетания; не харесваха, не харесваха... , постоянно изказвано недоволство, упреци... Той дума не можеше да каже на изключително елементарната и злобна майка, която колкото й да угаждаш угода нямаше. Тя е възрастната, тя знае. Младите ще мълчат и ще търпят и ще се подчиняват. Майка ми се разболя от левкемия. Почина когато аз бях на 11 а сестра ми на 7. Всички казват, че душата й не е изтърпяла тази клетка и глупави изисквания за илюзорен велик род. Работеше, чистеше, беше мила, послушна, изморена... и вечно нещо не скопосала според по-висшите арменци. На баща ми никой не му помогна когато изнесе на гърба си полудементната си злобна майка, умиращата си жена и две малки деца. Явно, защото не се е оженил за някоя дебела и обучена (както обичат да казват арменжците) избранница на родата. После той се ожени за българка. Не че много скопоса. Но там е друга тема. Аз лично, колкото пъти съм се запознала с арменци винаги съм се радвала. Макар и да не ходя в църквата и да не присъствам в общността, винаги ми е било приятно. И... наскоро си дадох сметка, че нямаше нито един арменец, който да не е поискал да спи с мен, нито един, който да иска да ми вземе парите за услуги, които можешл да ми свърши, нямаше нито една арменка, която да не ме разпитва с надменен тон колко ли съм прокопсала в живота. А аз на всяко запознанство очаквах просто нормален човешки разговор. Мъжете им изневеряват много, и то често с арменки (едни праведни, омъжени, свети води ненапити). Изобщо тайните връзки в общността са много и са много тайни. За пред хората е важно да се показва здраво семейство. Българите не знаят, че са наричани от арменците „пурт кулух”, което значи „овча глава” и са считани за много прост народ. Няма и как да го разберат, защото пред тях арменеца има друго лице. Смесените бракове се допускат, ако българина или българката са много добри хора и са послушни. Т. е. взема се само най-доброто от простата иначе българска нация. И т. н. и т. н. Отрекла съм се в душата си от толкова хубав, сплотен и добър (външно) народ, а вътре - чифтосвания, клюки, лицемерие, мазни манджи, високомерие... Имам чудесни приятели българи, турци и един арменец, с който случайно се запознах. В чужбина имам приятели от всякакви религии и нации. Един път бях на арменско събиране на арменци в чужбина - те са най-великите на света, най-изстрадалите, най-... и т. н. другите само можете да се учите, разбираш ли, от тях. Във всяка държава има компактна диаспора с това мислене. Много са велики, но вечно на чужда територия правят мини здрава общност. Държавата им е нула, празна и е в криза от столетия. Те са велики само като са катун в чужда държава.\n67. Аз съм арменка. Баща ми беше от консервативен род, който е държал той да се ожени за арменка. Майка ми не е от консервативен род. Сестрите й са женени за българи. Майка ми се, жени единствена за арменец. Запознават се случайно, брака не е уреден. Тя макар й завършила медицина и много добър и мил човек, беше подигравана и унижавана от роднините на баща ми, защото не може да реди трапези, да готви 100 блюда, да посреща гости по специален начин и да лицемерничи. Приятелите на майка ми и баща ми бяха само и единствено български образовани и много хубави семейства, които си останаха здрави с десетилетия. За съжаление баща ми така и не се справи с грозното отношение на роднините си, които не харесваха жена му понеже не може да говори с часове за рецепти и клюки; не харесваха, че е единствен с висше образование сред 50 лели, чичовци и братовчеди; не харесваха, че родителите ми ходят само служебно (макар и показващи уважение) по роднинските събирания и че имат приятели българи; не харесваха, че ние - две момичета сме кръстени с нормални имена, а не с безумно звучащи за България и света буквосъчетания; не харесваха, не харесваха... , постоянно изказвано недоволство, упреци... Той дума не можеше да каже на изключително елементарната и злобна майка, която колкото й да угаждаш угода нямаше. Тя е възрастната, тя знае. Младите ще мълчат и ще търпят и ще се подчиняват. Майка ми се разболя от левкемия. Почина когато аз бях на 11 а сестра ми на 7. Всички казват, че душата й не е изтърпяла тази клетка и глупави изисквания за илюзорен велик род. Работеше, чистеше, беше мила, послушна, изморена... и вечно нещо не скопосала според по-висшите арменци. На баща ми никой не му помогна когато изнесе на гърба си полудементната си злобна майка, умиращата си жена и две малки деца. Явно, защото не се е оженил за някоя дебела и обучена (както обичат да казват арменжците) избранница на родата. После той се ожени за българка. Не че много скопоса. Но там е друга тема. Аз лично, колкото пъти съм се запознала с арменци винаги съм се радвала. Макар и да не ходя в църквата и да не присъствам в общността, винаги ми е било приятно. И... наскоро си дадох сметка, че нямаше нито един арменец, който да не е поискал да спи с мен, нито един, който да иска да ми вземе парите за услуги, които можешл да ми свърши, нямаше нито една арменка, която да не ме разпитва с надменен тон колко ли съм прокопсала в живота. А аз на всяко запознанство очаквах просто нормален човешки разговор. Мъжете им изневеряват много, и то често с арменки (едни праведни, омъжени, свети води ненапити). Изобщо тайните връзки в общността са много и са много тайни. За пред хората е важно да се показва здраво семейство. Българите не знаят, че са наричани от арменците „пурт кулух”, което значи „овча глава” и са считани за много прост народ. Няма и как да го разберат, защото пред тях арменеца има друго лице. Смесените бракове се допускат, ако българина или българката са много добри хора и са послушни. Т. е. взема се само най-доброто от простата иначе българска нация. И т. н. и т. н. Отрекла съм се в душата си от толкова хубав, сплотен и добър (външно) народ, а вътре - чифтосвания, клюки, лицемерие, мазни манджи, високомерие... Имам чудесни приятели българи, турци и един арменец, с който случайно се запознах. В чужбина имам приятели от всякакви религии и нации. Един път бях на арменско събиране на арменци в чужбина - те са най-великите на света, най-изстрадалите, най-... и т. н. другите само можете да се учите, разбираш ли, от тях. Във всяка държава има компактна диаспора с това мислене. Много са велики, но вечно на чужда територия правят мини здрава общност. Държавата им е нула, празна и е в криза от столетия. Те са велики само като са катун в чужда държава.