Владимир Полянов — Мрежата на дъжда — Моята библиотека\nМрежата на дъжда\nАз спрях изненадан пред стълба. Очите ми се разтвориха широко. Така те биха могли да видят целия свят. Друго, по-малко не смогнаха. Прочетох:\nСамо името. Нищо повече. Очите ми гледаха широко разтворени, но не можеха да видят нищо освен черните печатни букви, които изплитаха това име. Облегнах се на стълба. Едно дете недалече дърпаше малката си количка. В нея беше впрегнато конче от картон. Бях повече от уверен, че животното не е направено от друго. Дори помислих нещо за фабрикацията на детските играчки. На другия ъгъл на улицата работници измазваха нова къща. Под скелята минаваха хора. Това е опасно! — убеждавах се аз. Стоях, облегнат на стълба, и обсъждах колко е опасно да се минава под скелята.\nНеочаквано тръгнах. Мисъл проблясна в съзнанието ми: Казимир. Не, не! Никаква мисъл! Само името! Не можех да повярвам, не смогвах да мисля. Само името проблясна в съзнанието ми и едно чувство да бягам, да догоня онова, което е останало, ме тласна. Онова неочаквано, невероятно! Файтон преминаваше улицата. Конете, изнурени, дишаха тежко. Коларят седеше спокойно. Не мислеше за своите бедни коне. Ръката му механично сваляше и дигаше камшика. На прозореца на една къща момиче поливаше цветя. Долу играеха деца. Техните викове оглушаваха улицата. Спрях. Сега бях уверен, че онова на стълба е някаква смешна игра на моите нерви. Нищо друго. Ето улицата. Ето хората, ето живота. Те бяха като през миналия ден, като преди десет дни, преди година. Две деца се сборичкаха. Ожесточено се нахвърлиха едно върху друго. Малкият пестник на по-голямото разби устата на противника. Старец се намеси. Знаех какво им говори мъдро, добродушно и назидателно! Нищо не се е случило. Стана ми леко. Започнах дори да се забавлявам. Върнах се при стълба. Дотам броих стъпките. Сто и седем! Хубаво число! На осмата след стотицата спрях. Сърцето ми се сгърчи. Видях отново:\nПолетях по улицата. Не беше далече, а все ми се струваше, че няма да стигна. Най-сетне ето я малката позната уличка. Спрях и видях — пред дома беше пусто, никакъв човек, никаква кола, файтон. Втурнах се в къщата. Не погледнах встрани на стената. Знаех какво има там. Изкачих се по стълбите. Дълги, извити, прогнили. Задъхан спрях пред вратата на етажа. Отстрани на рамката стоеше картичка с името му. Но не като на стълба и ми стана странно, не ми се искаше да повярвам, че някога моят приятел е закачил картичката си. Чистият й бял цвят говореше за някаква лъжа. Лъжата на мъртвите, че някога са живели.\nВ тоя миг вратата се отвори. Показа се хазайката на Храбър. Аз не посмях да я попитам. Гледах я с болка в очите. Тя първа проговори:\n— И вие ли нищо не знаете?\n— Знам — промълвих, — прочетох!\n— Некролозите ли?\n— А мъртвият? Не знаете ли де е той?\nПогледнах слисан жената.\n— Де е мъртвият?\n— Ето и вие не знаете! Господи Исусе!\nНещо кипна в мене. Отстраних разплаканата баба и през коридора влязох в стаята на приятеля си. Тук нямаше никой. Тогава отидох в съседната стая. Сетне в другата. Сякаш мъртвият можеше да бъде скрит! Хазайката влачеше крака след мене. Когато се готвех да отворя вратата на последната стая, тя ме задържа.\n— Оставете! Вътре е докторът. Не го безпокойте!\n— Кой доктор? — попитах. Не бях чувал за него.\n— Секул Брадва! Моят втори квартирант!\n— Кой е? — обади се пискливо някой от стаята и отвори вратата.\nКъсичък слаб човек, изгубен в сивата си домашна дреха, пристъпи напред, като тропна с дървената протеза на единия си крак.\n— Кой е? — изписка отново той.\nХазайката се приближи, пошепна.\n— Оставете го! Той е малко болен…\nЦялата необичайна фигура на този невзрачен човек говореше, че жената казва истината. Но аз имах нужда от предупреждение. Не ми трябваше квартирантът й. Хванах я за раменете и настоях за обяснение.\n— Кажете какво е станало с моя приятел?\n— Ах, това господ знае! — изохка тя. — Господин Храбър излезе още миналата вечер и оттогава не се е връщал. А тая сутрин се появиха некролозите. Аз тичах навсякъде. Ходих и в полицията. Никой нищо не знае. Нито за мъртвия, нито кой е поръчал некролозите.\nСекул Брадва затвори вратата.\nИзбързах и аз да си тръгна. Всичко ми се виждаше невероятно, объркано, мъчително. На стената до изхода долу се обърнах и сега погледнах това, което знаех, че стои залепено там. Приближих и зачетох:\nСъобщава се на интересуващите се, че тая нощ скоропостижно почина писателят Казимир Храбър…\nСледваше още нещо, но не го видях. Погледът ми, привлечен от някаква сила, трябваше да се обърне нагоре. Там, на прозореца на втория етаж, стоеше съквартирантът на моя нещастен приятел. Той беше втренчил очи надолу и ме гледаше…\nОт тоя нерадостен ден изминаха повече от два месеца. През това време никой не узна нещо определено за изчезналия. Неговото име стана предмет на разговор за много дни. Тези, които се подведоха от некролозите, побързаха да дадат своята дан от хвалебствия за починалия млад писател. Неговите по-близки недоумяваха и мълчаха. Между тях бях и аз. Но за мене цялата история стана още по-забъркана, когато в началото на третия месец от съобщението за смъртта на Храбър получих писмо от Буенос Айрес. То носеше подписа на Секул Брадва — съквартиранта с дървения крак. Той пишеше, че поради редица обстоятелства, за които не искал да дава обяснения, у него останали книжа на Казимир Храбър. Те му тежали, затова ми ги изпраща, тъй като знаел, че аз съм близък приятел на Казимир и вярвал, че не съм безразличен към съдбата му. Следваше адресът. А след това:\nВярвам писмото ми да е добре написано. За случая аз изучих най-подробно как постъпват благовъзпитаните хора. Ако има някаква грешка, тя не е моя — обвинявайте тях. Между това аз имам да свърша някои работи, които засягат само мене. С други думи — не си пъхайте носа!\nКъм писмото беше приложен пакет с книжата на Казимир Храбър. Самото то беше написано с непознат, остро начупен, сякаш насечен почерк и с тон, както разбирате, не много любезен. На това, поне в началото, аз не отдадох значение. По-скоро ме учуди необяснимият начин, по който книжата на приятеля ми са попаднали в ръцете на неговия съквартирант. И още повече: кога той е отишъл в Аржентина — нали го видях в квартирата му съвсем неотдавна! Времето, потребно за да стигне, както и за да дойде една пратка от далечния свят, и денят на последната ми среща с невзрачния човек — колкото и да се мъчех да ги разпределя, та да отговарят на някаква възможност — не съвпадаха. Но отдавайки всичко на случая, аз побързах да прегледам книжата на моя приятел, чиято съдба не ми беше съвсем ясна. Намерих някои ръкописи и една тетрадка-дневник. В нея на първата страница, написано с познатия почерк на приятеля ми, прочетох:\nТрябва да разкажа някому необикновеното, което ме разиграва всеки ден, всеки час. То ме убива. Трябва да споделя с някого кошмара, в който живея, за да намеря малко спокойствие, ако е възможно. Така по̀ ще тръгне. И ако се оправдаят моите предчувствия и съмнения, ще се разбере, че не съм фантазирал. Така странно е всичко!\nНо първо един предговор. Сетне за днешното и за другия. Той дойде няколко дни преди смъртта на Раб. А когато Светослав почина, той се помъчи да го замести. Но това по-късно. В началото бяхме само аз и приятелят, мой съученик и другар от университета! Това не е важно. Друго има. По това време аз обичах да мечтая и да пиша разни работи. Раб ме крепеше: „В тебе има дар.“ Но аз бях още дете. Не по възраст. По изживявания. Пишех най-често приказки и фантазии за някакви пеперуди (обикновено бели), които, жадуващи за светлина, умирали, като безразсъдно се хвърляли в огъня или летели към слънцето, докато загубвали сили и падали мъртви. По-късно дойде мъжът. След баща ми помина се и майка ми. Останах сам на света. Светлата пътека, по която безгрижно тичах, изведнъж изви към безрадостен бряг. Аз се изправих на неговия край и почувствувах в себе си мъжа, който решава, който се колебае, проклина и моли, смее се, плаче, обвинява и чува безмълвния ответ на хилядите свои въпроси — мълчанието. Тогава започнах да пиша. Не защото мечтаех като детето със сантименталните пеперуди. А защото страдах.\nПриятелят казваше за новите ми работи: „Те ще те създадат.“ Аз прехапвах устни, за да не похуля. Да се издигам пред хората и да правя име чрез своите страдания не ми се искаше. Но охотно се вслушах в другите му думи: „Тъй ти осмисляш живота си.“ Това беше вярно. Всеки написан къс беше дълго търсена пътека, по която за миг стигах до радост и успокоение. Чрез този миг аз добивах сили за нови изпитания, които не ме оставяха. Но Светослав Раб не млъкваше: „Средството, до което си достигнал, трябва да го дадеш и на другите. Смяташ ли, че те не страдат?“ Не много се вслушвах и разбирах какво ми говори. Аз обичах себе си в мъките и радостите и не мислех за другите. Едва по-късно схванах предложението му, но това не уби моето себелюбие. Напротив, помислих си: ще споделя с близки и далечни малките радости, за да получа голямата радост, че съм техен утешител. И туй ми се стори твърде значително за един живот. Раб сякаш прочете тая мисъл в очите ми. Гласно се засмя. Той не очакваше тъй широко да го разбера. Радваше се.\nТъй се реши издаването на моята първа книга.\nПомня — в деня, когато тя се появи на една витрина, срещнах другия. Стоях пред пъстрата изложба и разсеяно гледах. Мъчех се да избягвам своята книга. Скоро сетих, че някой спря зад мене и един остър, насмешлив глас зашепна: „Гибел, разкази от Казимир Храбър.“ Нещо пропълзя по тялото ми. Обърнах се и го видях. За първи път. Той имаше малки очи като на мишка. Веднага забелязах това. Сетне — неговите къси руси коси и тънки дълги ръце. Краката му не видях под палтото. Той сякаш беше без нозе. Не помръднах. Тоя човек ме порази още при първата среща със своята особеност и оная насмешлива враждебност, която се излъчваше от него. Гледах го и стоях вцепенен, докато той се поусмихна и влезе в книжарницата. Отвътре долетя отново гласът му, пълен с хаплив присмех: „Гибел, разкази.“ Когато чух и името си, извърнах се и забързах по улицата. Побягнах. Глъчката наоколо ме смущаваше, тормозеше, къщите сякаш изведнъж легнаха над мене и между тях виждах очите на хора, които се смееха. Съзнанието и мъката за нещо грубо и непростимо, което съм извършил, ме шибаха, ръфаха жестоко и аз бързах, тичах, бягах.\nНа един завой се сблъсках с Раб. Той се зарадва. Търсил ме цялата сутрин. Де съм се губел. И ето дойде най-интересното през тоя ден. Приятелят ме запита: „Къде си носил книгата си? И тъй накъсана! Но, господи — възкликна, — защо изглеждаш тъй чудноват?“ Погледнах го, огледах улицата, после ръцете си. В тях стисках моя сборник разкази „Гибел“, измачкан и накъсан. Смаях се. С всичката сила на паметта си бях уверен, че не съм вземал никаква книга в ръцете си. Тя не ми трябваше, още повече на парчета! Измънках нещо и оставих приятеля си.\nНо с това не свършиха странните случки през този ден. Когато се прибрах в къщи, забелязах нещо съвсем необяснимо — макар да не бях купувал нищо, от парите ми липсваха дванайсет лева и петдесет стотинки — цената на моята книга.\nМежду това „Гибел“ имаше неочакван успех. За книгата писаха всички, които имат обичая да правят това, и читатели я търсеха. Аз се радвах, радваше се и приятелят ми. Той казваше: „Ето че не се излъгах с предсказанията си!“ Ала най-много се радваше издателят. В края на седмицата той ни повика и предложи да издаде втора книга, като ми плати значителен хонорар. Раб ме погледна оживен: „Съгласни, разбира се!“ Аз не казах нищо. Приятелят ми се сдържа, но когато си тръгнахме, той нетърпеливо запита не се ли радвам на хубавата възможност. „Не!“ — отговорих аз. И днес се учудвам. Тъй неочакван беше отговорът и за двама ни. Сетих вътре себе си погледа на Светослав, изпълнен с укор. Но това не помогна нищо. Тласна ме само към нова неочаквана постъпка. Подадох ръка на приятеля си и му напомних: „Ще се видим утре, нали?“ Това значеше, че не ми се дори говори по въпроса. Той си отиде недоволен.\nТогава дойде другото. Не, така уверено не бих могъл да твърдя. Макар и неотдавна, случките през тия дни се редяха тъй бързо! Мъчно бих могъл да кажа коя бе първа, коя втора. Да, аз не мога да твърдя дали другото дойде след втората среща с непознатия. Едно само знам: то дойде, след като се разделих с Раб и се прибрах в къщи.\nБеше късно привечер. Седях, свит на отоманката в стаята си, и гледах светналата електрическа крушка. Преди това няколко пъти гасих и палих лампата. Смяната на тъмнина и светлина, която зависеше от завъртане на един ключ, ми действуваше необикновено. Тая вечер за пръв път прецених, че електрическата светлина е мъртва. Но когато седнах и втренчено загледах лампата, не мислех вече за нейната светлина. Мисълта ми бягаше по-далече: ние всички сме електрически лампи, може би ние всички зависим от един ключ и от два пръста, които го завъртат.\nТогава видях непознатия. Той стоеше пред мене, както доскоро до витрината, и ме гледаше с малките си миши очи. Няколко мига се взирахме мълчаливо. Пръв заговори дошлият. Той направи някакви причудливи знаци с дългите си пръсти и каза: „Научих, че ще издавате нова книга!“ Аз мълчах. Бях поразен как изникна, откъде се появи и не продумвах. Странно чувство отново ме сковаваше: тоя човек няма крака, а ръцете и главата му висят във въздуха, защото няма и тяло. Непознатият, макар да не отмахваше поглед от мене, играеше с очите си насам-натам. Неочаквано се втренчи и направи отново необяснимия знак с дългите си пръсти, като почти изкряска: „Това не бива да стане!“ Да — съгласих се аз и пред мене блесна голият образ на самоизмамата, че моята книга може да стане утешител за някого. Колебанието ми и пожеланието на тоя човек се сливаха в едно. Той се усмихна. Очите му отново заиграха, но пръстите се отпуснаха спокойно. „Мислех, че ще бъдете по-упорит!“ — каза той и седна до мене. Аз скочих. Мигновено премина пред очите ми всичко случило се. Стана ми обидно. А допирането на непознатия и това негово желание да интимничи — непоносимо. Изправих се пред него и разтреперан от гняв, запитах кого търси, защо е дошъл, кой е той. Поразяващ огън блесна в очите му. Но почти в същия миг той се овладя, измени израза на лицето си, усмихнат пристъпи до вратата. Там беше електрическият ключ. И ето, аз видях — два негови пръста се приближиха до машинката и се извиха един след друг.\nКогато лампата се запали повторно, в стаята вече нямаше никой. Извиках от смущение. Но вълнението ми скоро стихна пред поразяващата сила на преценката, че независимо какво се бе случило по-рано, какво по-късно, моето настроение — това другото, и желанието на чуждия човек — искаха едно и също нещо: да не се съгласявам за ново издание. Тази преценка реши какво трябва да правя. Наистина лесно бих се поддал на собственото си убеждение за безнадеждността на всяко творчество, но мисълта, че тъй ще се изпълни и внушението на един вманиачен човек не ме оставяше. Аз реших: ще послушам Раб и ще дам съгласието си за ново издание.\nОще на сутринта изпратих да повикат приятеля ми. Половин час след това узнах: нощес намерили Раб мъртъв в леглото му.\nЕдва дочух страшната вест, в стаята ми се втурна снощният гост.\n— Научихте ли? — завика той още от прага, засиял от нескрито тържество. — Вашият приятел Светослав Раб е убит нощес от неизвестно лице.\nИ добави, като се усмихваше и приближаваше:\n— Сега всичко ще тръгне по-добре, нали? Вие няма да бъдете вече така упорит. Този приятел ви влияеше зле, ласкаеше и подхранваше суетата ви. Тъй, нали? А?\nТой чакаше отговор. Нетърпеливо размахваше ръце и явно недоволствуваше, че аз мълча. Не можех да проговоря. В съзнанието ми дращеше една дума и давеше гласа ми: моят приятел убит! Грабнах дрехата си и разтревожен се спуснах към неговия дом. Когато излизах, чух още веднъж непознатия да вика:\n— Къде? Къде? Та аз съм тука! Нима не ви желая доброто повече! Къде по мъртвите?\nТогава аз не отдадох никакво значение на думите му. Както и на всичко друго. Водеше ме страшното: Раб убит! Ето, тъй започна и се разви до трагичния край на приятеля ми чудното, което ме омотаваше и смазваше. Но аз начевам да пиша тъкмо защото всичко още не е свършено. За края нямам никаква представа, страх изпълва цялото ми същество. Зная ли! Не виждам да ме очаква нищо добро. Необикновените настроения, в които изпадам, загадъчната смърт на Светослав Раб, този непознат — всичко ме смущава и плаши. И най-много този непознат! Какво иска той от мене? Защо се изпречва на пътя ми? Предлага своето доброжелателство и приятелство! Да! Това забравих. Когато се върнах в къщи през тая трагична утрин, на масата си намерих записка от него. „Вие и днес не разбрахте сърцето ми, изпълнено с най-приятелски намерения — пишеше той. — Но аз не желая да ви лиша от възможността да сторите това и ще ви посетя повторно.“ Предполагам, че записката е от него, защото иначе нямаше никакъв подпис и нищо друго, което да ми даде някакви указания. Аз и не искам нещо от тоя човек. Едно е лошото: че той загатва за ново посещение…\nСлед това въведение, дадено в първите страници, изписани от Казимир Храбър, следваха отделни листчета с дати.\nДнес е седмият ден от смъртта на моя приятел. Полицията не е открила още никаква следа, за да разгадае подробностите около престъплението и кой го е извършил. Намерен е само един пръстен при убития. Но аз намерих повече: моето спокойствие. Струва ми се, че не ще се наложи повече да пиша.\nСлед убийството, което дойде сякаш за да разкъса сърцето ми от мъка, с мене не се е случило нищо особено. Започвам да мисля понякога, че и нищо не е било. И наистина, какво стана? Защо аз почувствувах тъй близо до мене дъха на смъртта, защо и сега треперя?\nПиша, убеждавам се, обсъждам всички положения, докато очите ми хвърлят поглед към бележката на непознатия, а в паметта ми възниква споменът за необяснимите състояния, в които изпадах след убийството на Светослав, и изведнъж у мене се възбужда страхът, че това затишие… не! Не! Аз насила си създавам страхове! От шест дни не се е случило нищо особено. Вярвам, че тъй ще преминат и другите дни. Загубих само Раб. Той ме водеше. Къде ще отида сега сам? Така препълнено е сърцето ми с болка и безволие…\nИздателят намира, че нямам причини да откажа на предложението му. Днес той беше при мене. Дадох му да разбере, че не бих имал нищо против да издаде втора моя книга.\nКогато той си отиде, някой потропа на вратата. Посетител! Не очаквах никого.\nОтвън се чуха глъхнещи стъпки. Избързах към вратата и я отворих. През коридора минаваше човек. Той изчезна зад вратата на последната стая. По-късно хазайката каза, че това е новият й квартирант. Любезен съсед с навика да чука по чуждите врати. Няма що!\nС издателя определихме да се видим още веднъж, за да му предам новите ръкописи. Сега ще се помъча да ги подредя. Втора книга! Защо не! Така поне върша нещо. Не искам да мисля, че то е нищо! Не трябва да мисля!\nТоя пръстен! Де съм виждал тоя златен пръстен с мъртвоблед опал. Навярно той е на убиеца. Аз бих могъл да открия престъпника, ако си спомня де съм виждал пръстена…\nГрижливо преглеждах ръкописите. Или по-точно едно мастилено петно, след като повече от два часа работих по чисто преписаните разкази. Това петно привлече погледа ми и не можах вече да го избегна. То се разливаше, разтягаше се пред очите ми, докато в еднообразието на тоя тънък слой мастило съзрях безсмислието на самите ръкописи.\nТогава от дъното на коридора чух познати стъпки. Те спряха пред вратата ми. Няколко мига се вслушвах със затаен дъх. Нищо. Сетне — едно плахо почукване, дръжката се наведе и остана така. Попитах кой е. Бравата скръцна, вратата се отвори. Скочих. Предишният ми гост, непознатият с малките миши очи, пристъпи в стаята. Огледа, подсмихна се и кротко, сякаш се извиняваше, каза:\n— От няколко дни приближавам до вратата ви и не смея да вляза. Вие тъй много…\nПогледът му падна върху писалището. Той се прекъсна. Сбърчи чело и недоволен седна в най-близкото кресло.\nАз го разбрах. Очакването, че ще започне отново играта със своите съвети, ме изостри. Приближих го и почти грубо му казах:\n— Мога ли да зная на какво дължа днешното ви посещение и дали няма да престанете да се държите тъй с мене?\nТой ме изгледа продължително и махна с ръка.\nИ сякаш въпросът ми не го засегна, с досада добави:\n— Смятах, че смъртта на приятеля ви ще ви поучи…\nОстро се взрях в него. Почти забравих оскърбителните думи, които смятах да кажа. Засягаше ли смъртта на Раб тоя човек, та вече втори път споменава за нея?\n— Когато едно дело иска жертви, трябва да му се дадат. Но ако въпреки жертвите от делото не излезе нищо, казват, че са отишли напразно!\nПодозрение ме опари. Може би в тоя миг щях да кажа нещо. Думите бяха на устните ми. Гостенинът не ме остави. Скочи от креслото и като разпери ръце, изписка:\n— Напразно отишли! Чувате ли?\nНеговият глас и замах ми подействуваха с вковаваща сила. Аз се отдръпнах. И видях. Отново. С изплашените си очи. С моите в ужас разширени зеници: една глава с къси руси коси, люлеещи се в пространството ръце, които се чупеха в ъгли и дъги под нея.\nОстър смях ме опомни. Непознатият беше се приближил плътно до мене и се смееше.\n— Уплаших ли ви? Нищо! Това е на добро!\n— Вън! Вън! — закрещях извън себе си и политнах към него.\nНе издържах. Яростта ми премина бързо в припадък от плач и аз паднах на дивана. Тоя човек дойде, когато най-болно изживявах съмнението в смисъла на своите дела като писател, като човек. И сега аз забравих всичко било и не било, за да пропълзи отново пред очите ми онова фатално мастилено петно и да се сгърчи в лапите на отчаянието, което то ми навяваше.\nВ стаята настана тишина, сред която чувах само своето ридание. Тъй няколко време. След това кротък, приятелски глас, мой или чужд, зашепна над мене:\n— Амбиция! Славолюбие! Остави! Остави! Кой си ти? Какво си? Откъде тая смелост да смяташ, че можеше да бъдеш утешител на някого? Де са твоите радости, та предлагаш и на близките си? Де е твоята утеха, та искаш да пресушиш чуждите сълзи?\nАз треперех от още нестихнал плач. Думите разравяха цялото ми същество. Те ръфаха стихнали рани и подлагаха мисълта ми на нов гнет и изпитания. Но не спираха:\n— Твоят приятел трябваше да умре — чувах аз, — защото беше празен мечтател. Ние не сме родени, за да мъдруваме. Не и за да се пишат твоите смешни съчинителства. Друго има! Чуваш ли? Друго, по-ценно. По-смислено!\nСлед тия думи гласът почти изписка в ушите ми:\nТова име, тая дума прозвуча с нетърпим фалш сред гнетящата логичност на изживяванията. Тя се яви като разкъсващо звено сред тях, за да стане сама център. Аз почувствувах как в един невъобразим хаос се увлякоха около нея мисъл, думи, чувства. Но тоя, който произнесе името, сякаш недокоснат от нищо, повтори:\n— Тя е някъде между нас. Ние трябва да я търсим. Защото тя е най-ценното. Ти търсил ли си я? Не! Твоят приятел, глупавият ти приятел, пречеше на това. Сега той е мъртъв и аз съм при тебе. Слушай ме — ние двамата ще я търсим.\nГласът затихна в ласка:\n— Ние двамата — аз и ти…\nЗа да пропищи неочаквано нервен и груб:\n— Сега на работа!\nАз повдигнах глава, погледнах с още влажни очи непознатия. Сладостта от болката, която носех в себе си, тъй внезапно разнесена от един груб набег към нещо, което не разбирах, сега позеленя и съвсем огорчи вкуса си. Моят гост беше пристъпил до писалището. Обзе ме предчувствие, че нещо чудовищно ще се извърши с това, което още ценях и обичах. Скочих към него.\n— Какво искате да правите?\nТреперех. Тялото ми се отърсваше от всичко действуващо върху него така — не по моя воля, за да придобие сили и възнегодува. Непознатият отмести една папка, зарови в друга. Разтвори всички и като показваше ръкописите, предложи:\n— Ние трябва да унищожим това! Всяка следа от болестта да бъде изгорена, изтрита, убита, тъй както вашият приятел!\nГоворейки, той простря ръце върху купа̀ книжа, за да изпълни в следващия миг заканата си. Пръстите му алчно се гърчеха. И сега аз видях: върху показалеца на лявата му ръка ясно личеше белег от пръстен, който доскоро е носил.\nОсени ме внезапно просветление. Не е ли намереният при трупа на Раб златен пръстен с мъртвобледия опал… Посегнах към ръцете на непознатия.\nНе довърших. Моят гост се дръпна и в припадък на несъмнена лудост, с блеснали очи и страшно сгърчени ръце, се нахвърли върху листовете. Заграби ги, замачка и изведнъж започна да ги къса с ожесточение и стръв.\n— Убиец! Убиец! — закрясках аз. В същия миг като в просъница пред очите ми преминаваше вероятната картина на убийството на Светослав Раб и видях ожесточения човек над него, както в момента го виждах стръвен и непоколебим над ръкописите ми. Не се съмнявах, че бях открил убиеца на скъпия ми приятел.\nПо-късно трябваше да се смея. Колкото и странно да е появяването и държането на тоя човек, колкото и необяснимо да е влиянието му над мене, той не можеше да бъде убиец на приятеля ми. Това беше първата ми мисъл. Сетне дойдоха и други и те съвсем разколебаха предположението ми. Помъчих се да се изсмея. Той ме загледа. Ръцете му още трепереха от възбудата, а очите му имаха суров израз. И колкото у мене се възвръщаше доброто настроение, тези очи меняха израза си, докато най-сетне блеснаха в огъня на злъч и ненавист. Тогава той се приближи и предизвикателно проговори.\n— Не трябва да се смеете! Открихте ме — идете и ме предайте.\nАз отстъпих изненадан. Изгледът и думите му бяха повече от признание. Те пробудиха отново подозрението ми. Но миг и пак ми се видя всичко нелепица. Аз му казах, че лъже.\nНепознатият сякаш не ме чу. Дигна ръце и потвърди:\n— С тези ръце го убих, защото ми пречеше.\nАз го предупредих:\n— Вие сте лъжец, но ако… настоявате…\nТой сложи ръце на раменете ми.\n— Не чувате ли? Аз съм убиец, защото съм ваш доброжелател.\nПоследната дума като че ли го укроти малко. Със съвсем тих глас повтори:\nИ като ме повлече да седна на канапето, сам седна до мене и със същия тих глас заговори:\n— Ние отдавна живеем в съседство. Аз ви зная какъв сте. С вас е лесно да се намери бледолунната Лао-Це. Няколко пъти исках да ви кажа това. Приятелят ви пречеше. Не само това — той ви водеше. И реших: той трябва да умре. За Лао-Це! За нея си струва всяка жертва! И аз го убих…\nСмяташе, че не е достатъчно да каже това.\n— Убих го! — каза още веднъж и тържествуващи нотки прозвучаха в гласа му.\n— Стига! — с безгранично отвращение извиках аз.\nВ тоя миг ми стана ясно какво трябва да правя. Отидох до вратата. Чувствата към загиналия ми приятел налагаха решение и аз го бях взел. Извадих ключа и бързо излязох, като заключих след себе си. Когато слизах по стълбите, непознатият викаше от Стаята:\n— Да, доведете стражари! Предайте ме. Ще почакам…\nАз се спуснах из улиците към участъка. Преминах големия площад, сетне ъгъла до бакалницата. Тука спрях. Беше облачно, тъмно. Валеше дъжд. Погледнах струящата вода, трамвайната линия, извиваща през площада, продавача в бакалницата. Сякаш за пръв път ги виждах. Напрягах паметта си. Вместо спомена за всичко видяно и преживяно, усетих парливото пробождане на спомена за мастиленото петно. И още: Лао-Це! Аз помислих за нея. За луннобледата жена, за която говореше моят гост! Сещам още болката, по ръцете ми стоят още следите от ноктите, които забих в себе си, за да се опомня, и в мене отново се пробуди предишното решение да вървя към участъка. Затичах. През дъжд, кал, трамвайни линии и светлини от улични фенери. Преминах първата напречна улица, втората — към участъка. Пътят беше пуст. Из улиците препускаше само дъждът, раздираше лъчите на големите електрически лампи и оплиташе в мрежата си всичко.\nАз тичах. Неуловим, незасегнат. Докато се повтори предишното. Не зная кога съм спрял. Спомням си само мига, в който чух един тих, ласкаещ глас: Лао-Це!\nЕдна сграда привлече погледа ми. Три етажа. Не ги броих, но те бяха толкова и това сякаш знаех от по-рано. С още подробности: на най-горния етаж — пет прозореца, средният — със спуснати завеси. Погледнах право в него. Изтичах. В същия миг някой извика, сетне ме удари по рамото.\n— Не късайте некролога, ви казвам!\nОбърнах се. Ръцете ми се отпуснаха — парчета хартия паднаха на земята, а недалече видях отминаващ човек, прегърбен от дъжда. Сякаш се пробудих от сън. Непознат и чужд за всичко наоколо. Напразно напрегнах сили да разбера защо съм тука, защо беснееше дъждът в настъпващата вечер и свиреше улицата, надувана от бурята. Докато в съзнанието ми отново проблесна споменът за непознатия и моето намерение да го предам в участъка.\nСпуснах се отново напред. В далечината най-сетне видях лампата на полицейското помещение. Затичах към нея. Ала сега започна необяснима игра. Виждах пътя, по който можех да стигна, но отпреде ми се разтваряха нови улици и завивах по тях. Излизах отново на правия път и пак ме увличаха страничните улици. Една, друга, трета. Отпреде ми непрекъснато гореше полицейската лампа, а аз все не можех да я стигна, гонен и оплитан от бясно люлеещата се и развяваща се мрежа на дъжда.\nИ изведнъж се почувствувах уловен, а всички познати пътища изчезнаха. Намирах се в светлината на развихрената вода, без сили да се откъсвам. С едно желание — към участъка! Извиках това и чух сред бурята собствения си глас. В същия миг побягнах, подгонен ст ужаса на внезапно открита смъртна опасност.\nВ някакъв час спрях пред познатата триетажна сграда с петте прозореца на втория етаж и спуснатото перде на средния прозорец. Видях, че се намирам пред къщата, в която живеех. Влязох. Непознатият ме чакаше в моята стая. Веднага скочи към мене. Изгледа ме за миг да прочете какво му нося и се хвърли в краката ми.\n— Ти не ме издаде! — пошепна той и усетих устните му да докосват ръката ми.\nАз се облегнах на вратата и останах така дълги часове с поглед дълбоко в мене.\nУтрината багреше прозорците, когато обърнах очи към околното. Първото, което попадна пред погледа ми, беше моят гост. Как изглеждаше той сега! Всичко ликуваше в него. Но това беше не лъчезарното тържество на едно добро същество, а наситеният с демонична радост празник на незадоволения и озлобения. Гледах го поразен, докато някаква дива злъч и стръвно желание за освобождение кипнаха у мене, подтикнаха ръцете ми към близкия стол. Преди гостът да може да каже нещо, аз запратих стола в лицето му. Видях, че ударих стената и полетяха парчета от дърво и мазилка. Като че ли прогледнах сега. Беше станало нещо невероятно. Госта го нямаше в стаята. Беше избягал или може би не е бил в стаята — не можех да кажа. Привлечена от удара по стената, дотича хазайката.\n— Какво стана! Господи! — възкликна старата жена, като видя счупения стол и изронената стена.\nАз не й отвърнах нищо. Сам питах какво стана. Беше ли в стаята непознатият, или го нямаше? Този въпрос повтарям непрекъснато. Разсъждавам, мисля, анализирам. Ето, аз не се реших да издам убиеца на моя приятел, а сетне оставих да ме разиграва този невзрачен шут. Защо? Какво става?\nКакво става? Аз не знам. Виждам се само самотен в мрежата на нещо необикновено. И дните не ми носят нищо радостно.\nСамо датата. Нищо друго няма да отбележа. Защото нищо не се е случило през тоя ден, минал в просъница, в размисъл, мъка и слабост за всичко друго.\nСедя като в пълна парализа. Като мъртвец, учуден от собствената си смърт. Само когато той влезе в стаята, очите ми се разтварят широко. Една мисъл заблъсква жестоко в главата ми. Каква е, що ми носи тя — не зная. Тя блъска, а очите ми, широко разтворени, гледат непознатия.\nСпрях пред голямото огледало на гардероба в стаята, в което се оглеждах на цял ръст. Едва застанал, видях него. Помислих, че е отзаде ми. Обърнах се — нямаше го. Погледнах пак в огледалото и той отново се яви. Обърнах се — напразно, не беше зад мен. Потърсих из стаята — никъде го нямаше. Тогава пак застанах пред огледалото и той отново се появи. Потърсих да видя къде съм аз. Той изпълваше огледалото — себе си не открих, колкото и да се измествах. Къде бях аз? Защо не виждах себе си? Обърнах се — него го нямаше в стаята. В нея бях само аз.\nПак тази игра пред огледалото. В него се появява винаги той, щом застана пред стъклото. Обърна ли се — в стаята не го намирам. Той се появява само там в огледалото, когато застана пред стъклото, сякаш то не може да отрази мене. Но къде се губя аз? Защо огледалото отразява неприсъствуващия, а пропуща този, който застава пред него? Него ли виждам аз или себе си — непознат, преобразен, нов, друг?\nСтига! Викам отново — стига! Гласът ми кънти из стаята. Аз го слушам и се ободрявам. Живея още. Чувам гласа си. Кръвта ми се раздвижва, гореща и негодуваща.\nАз не съм аз. Не мога да намеря себе си. Заставам пред огледалото и виждам само него, винаги него. Къде съм аз? Вземам друго огледало. Може би онова на гардероба да е… Вземам друго огледало. Оглеждам се и не се виждам. Появява се пак той, а него го няма в стаята. В същото време аз говоря, мисля, както той говореше и мислеше. Не сядам на масата, не поглеждам нищо от онова, което някога ме привличаше, моята работа ми е противна. Аз мисля за друго. По-ценно! По-смислено. Лао-Це! Тя е някъде между нас. Ние трябва да я търсим… Чувам думите си, осъзнавам мислите си и всичко у мене се бунтува. Аз не искам да съм той, а говоря неговите думи, увличат ме неговите желания…\nНапразно се противя, напразно се боря. Всички усилия пропадат. Всяка скъсана нишка от чудовищната мрежа, в която ме оплете тоя човек, се замества от хиляди нови. Аз губя все повече себе си, за да остане отзвук от него.\nДнес видях. Днес разбрах. Аз не губя себе си. Не аз съм този, който се подава и губи в мрежата. Не съм безсилен под властта на моя гост. По-скоро би могло да се каже, че той се поддава под силата на моето желание. Или какво да кажа? Едно забелязах аз: всяко негово желание се предхожда от мое. Той само повтаря това, което аз искам. И налага то да бъде извършено. О, добре забелязах това още от началото!…\nАз съм загубен.\nНе! Не! Ние не носим едни и същи желания. Той ми е чужд. Далечен и чужд. Иначе… аз съм загубен!\nУтре ме викат повторно при следователя по убийството на Раб. Несъмнено вече ме подозират в участничество или може би като извършител на това убийство. За какво друго ме викат?\nЩе отида да кажа кой е убиецът. Истинският убиец!\nОттук нататък до последния лист на тетрадката следваха тестове, явно написани не от Храбър. Изведнъж се вмесваше някакъв друг почерк, а и тонът, начинът на изказването беше съвсем друг. А написаното от моя приятел Казимир Храбър бе недостатъчно да се разбере в какви събития по-нататък се е оплел и каква е съдбата му. Той така внезапно бе прекъснал дневника си. Истински се вълнувах: Изненадата, преживяна преди два месеца от некролозите за един мъртвец, когото никъде не намерихме, и гнетът на необяснимото по-късно сега се обърнаха в жадна стръв да разгадая и разясня. Непрогледна мъгла лежеше над преживяванията и участта на моя приятел. В тая мъгла аз не можех да издържам повече. Защо смъртта на литературния критик Светослав Раб, наш общи приятел, му е направила такова впечатление? Защо той изопачаваше обстоятелствата около тази смърт и си приписваше неща, които нямат нищо общо с истината? Най-много се вълнувах да разбера кой е този непознат, споменаван тъй често в дневника. Дали не е този Секул Брадва, когото видях в квартирата му и който сега ми бе изпратил книжата на Храбър от Буенос Айрес? Не загатваше ли Храбър, че той е негов съквартирант? И тука имаше съвсем неясни работи. Още по-жаден да разбера загадката, започнах да чета останалите страници от тетрадката. Описаните събития в тях не бяха означени по дати.\nТой се втурна в стаята ми. Веднага след него се потропа.\n— Полицията! — предупреди тържествуващ Храбър.\nСетих устните ми да се присвиват и безгранично презрение да ме обхваща към недостойния. За него аз убих Раб. Беше ли нужна полицията, за да ми изкаже благодарността си за това?\nСграбчих го за врата.\n— Ти ли я повика?\n— Той ме отблъсна.\n— Сега аз те познавам!\nТой ме беше познал едва тоя ден!\n— Ти ме заплете в чудовищната си мрежа, но днес аз я разкъсвам. Ето…\nКаза това и направи крачка към вратата, на която непрекъснато се тропаше. Аз още повече се разярих. Негодникът трябваше да получи заслуженото. Отново се хвърлих върху него и го хванах за гърлото. Застисках здраво. Непоколебимо. Той махаше с ръце и хриптеше. Не! Някой проговори:\n— Де е лицето?\nПогледнах: пред отворената врата стоеше стражар. Всичко беше свършено. Недостигнал още смисъла, ценното в моя живот, аз стоях пред неговия край. Подадох ръце за белезниците и признах.\nСтражарят сви рамене.\n— Заповедта на следователя се отнася до убиеца на така наречения Светослав Раб, не до вас. Вие сам казахте…\nПомислих: следователят заповядал! Но това не прекъсна стражаря, а друго. Болезнен вик се чу отвън. Аз го познах — викаше Храбър. Надежда погали душата ми. Не се ли разкайва той в последния миг и не дръзва да продължи делото си? Излязох в коридора. Не видях никого, а гласът вече се обаждаше отдолу. Бързо се спуснах по стълбите. Стражарят завика след мене:\n— Ами къде е лицето? Къде отивате вие?\nНе му отговорих. В тоя миг за мене беше по-важно да разбера какво ставаше с Храбър. Долу го нямаше. Излязох на улицата. Отново до слуха ми долетя гласът. Избързах до ъгъла. Минах по улицата, по първата пряка — на площада. Гласът непрекъснато се обаждаше пред мене, до мене, зад мене.\nТогава се върнах. През площада, винаги след гласа, през едната, по другата улица. Стигнах в къщи. Вслушах се. Сега викът идеше съвсем ясно от стаята на Храбър. Избързах горе. Полицаят си беше отишъл. Храбър го нямаше. Когато прекрачих прага на стаята, чух сетната му въздишка. Повиках. Помолих. Никой не се обади повече. Седнах някъде в стаята и сетих за първи път в живота сълзи на очите си.\nАз плачех. Оплаквах. Нека бог просветли разума ми, но с този, който още имам, разбрах станалото: Храбър беше починал. Смъртта дишаше в стаята.\nАко Храбър е поел последен дъх с разкаяние за постъпката си — заличавам всичко, което той подбуди в мене. С тая надежда ще поръчам днес некролози, а през нощта ще ги разлепя сам, без да смятам, че той не ги заслужава. Същата нощ ще замина. Не искам да ми благодарят. Точка.\nПрости ми, Лао-Це, че толкова грижи отдадох за другите. Ти знаеш, всичко мое ти принадлежи…\nТрябваше да дойда в тая страна, за да разбера работи, които дори не бях чувал.\nПред аржентинците моите руси коси минават за черни, очите ми — за кафяви, а бедните крака, които ги нямам никакви, тези чудаци ги намират здрави и силни на мене, както у всички хора. Само едно не зная — дали тази особеност е на наемодателите, или на всички у тоя народ. За сега смешната история ми разиграват само тези, които дават стаи под наем. Бях вече при трима. След като наемах стаята, явяваше се нужда да попълвам някакви листове. В отдела за моята външност на чист испански език, доколкото го зная, и трите пъти писах каквото трябваше. Но всеки път имах една и съща неприятност: хазаинът вземаше листа, прочиташе го и като се подсмихваше, забелязваше, че в някои области на местния език, изглежда, съм особено слаб. Не зная дали е така, но и тримата хазаи с най-спокойни движения започваха да поправят: нисък обръщаха на висок, ъгловато — в продълговато, русите ми коси стават черни, а когато се стигне до краката, както казах, съвсем ослепяват. Смешни недоразумения се получават и с името ми. Аз пиша, че се наричам Секул Брадва. Хазаинът гледа паспорта ми и…\nКакви ли изненади ме очакват още между тоя народ?…\nИзглежда, те идат. Наистина изненадите ми се поднасят мимо народа, сред който живея, но затова са по-силни: Казимир Храбър е жив. Или… Не! Аз не вярвам в духове. Аз го видях. Видях го жив, от кръв и плът — тъй, какъвто беше преди. В тоя миг той не можеше да бъде дух, дори ако такива съществуват. И все пак всичко не беше съвсем обикновено. Аз влязох в стаята си и седнах. Бях много уморен и потиснат. Сведох глава. Въздишка се изтръгна от гърдите ми. Можех да остана така часове и бих то сторил, ако… Вслушах се. Да, не се излъгах — въздишка отзвуча като ехо на моята. Огледах се. Срещу мене с поразителна точност в позата седеше Казимир Храбър. Едва не извиках от изненада. Но само миг на стъписване — и аз вече можах спокойно да кажа:\n— Радвам се, че те виждам, Храбър.\nТой отвърна на усмивката ми.\n— Радвам се, че те виждам, Храбър!\n— Вярвах, че си умрял.\nУсмихнах се отново. Не се ли шегуваше той с мене? Също се усмихна. Или, нека бъда по-точен, неговата усмивка съвпадна с моята. Погледнах го по възможност най-ласкаво и попитах:\n— Забавлява ли те това?\n— Забавлява ли те това? — повтори той сричка по сричка.\n— Но стига! — предложих сега аз. — Би могъл да измислиш нещо по-добро.\nТой повтори отново думите ми. Казвам повтори, а трябва да призная, не бях уверен, но стори ми се, че той не повтаряше казаното от мене, а просто всяка негова дума съвпадаше в същия миг с моята. Опитах.\n— Не — започнах аз и го наблюдавах внимателно.\n— Не — отвори той уста и се прекъсна.\n— Какво? Продължавай! — забелязах му малко ядосано.\n— Какво? Продължавай! — чух да се вплита неговият глас с моя.\nСтанах. Прекрачих от ъгъл до ъгъл стаята, отидох до вратата. Обърнах се към Храбър.\n— Ще кажеш ли… — започнах и не довърших.\nХрабър беше изчезнал от стаята.\nЯсно е, че и дума не можеше да става за духове. И все пак и до днес не мога да си обясня случката. Най-много ме занимава краят — неговото изчезване. В първия миг прегледах всяко ъгълче на стаята, излязох дори в коридора. Аржентинските квартири не са по-различни от нашите. Поне тия, в които се дават стаи под наем. В този коридор, дето попаднах, като че изведнъж се намерих в софийската си квартира. Полумрак, един прозорец на дъното, а встрани отляво и дясно врати на заетите от квартирантите стаи. Едно предположение, че Храбър се е скрил някъде, не можеше да бъде съвсем неприемливо. Тръгнах по коридора. Но отминавах вратите отляво и отдясно. Нещо ме влечеше към дъното при последната стая. Тука спрях. Мъгла лежи над тоя миг. Не знаех какво търсех, нито имах представа за постъпката си. Ясен е следващият миг. Спрял пред вратата, аз бях дълбоко убеден — в тая стая ще намеря Храбър. Посегнах към дръжката и почуках.\n— Влез! — обади се някой отвътре на испански.\nУсъмних се. Постоях няколко време, без да предприема друго, и изведнъж бързо се върнах в моята стая. Но сега съм уверен, че Казимир Храбър е жив и пак е мой съквартирант…\nВсеки ден пристъпвам до вратата и все не смея да вляза. Това не значи ново съмнение. И помен от това! В нито един час на деня той не е сам. Спирам до вратата и го чувам да говори с някого…\nНякога аз му казах, че има нещо по-ценно и смислено от неговите смешни съчинителства. Днес той живее, за да пренебрегне отново Лао-Це.\nОткрехвам моята врата и следя хората, които го посещават. Той отминава пътеките към луннобледата жена и за това са виновни тези негови посетители. Мразя ги. Бих искал да им кажа да се пазят от мене…\nДнес срещнах хазаина в коридора. За да не го отмина мълчаливо, попитах — не помня какво — за квартиранта от последната стая.\n— Уйлям Блес ли? — екна въпросът на домопритежателя.\nИ като се засмя, допълни:\n— Вие бихте могли да вземате него уроци по испански.\nСмешно! Казимир Храбър, учител по испански, и с това смешно име! Ах, тези аржентинци!\nПри Храбър идват различни хора. През полуотворената врата на моята стая аз ги изучавам най-подробно. Има един с шуба. Когато минава по коридора, винаги подкашля, още задъхан от стълбите. Предупреждава, че пристига.\nДругите са безлични.\nБих желал да видя този с шубата по-отблизо. Винаги сведената му тежка глава истински ме предизвиква…\nНе мога повече да изтрайвам. Ще пиша на Храбър. Той трябва да отдели малко време и за мене. Нима забрави към какво го насочвах? Светът очаква, изнемогнал, затънал в безсмислици. Ние трябва да му дадем новото!…\nПолучих писмото си обратно, сякаш бе адресирано до мене, а не за Храбър. Знам кой ми устрои тази игра. Ще се скрия в коридора и ще го причакам.\nЧувам неговото подкашляне…\nЩом той прекрачи на излизане долу вратата, тръгнах подир него. Той вървеше бавно и това ми струваше истински мъки. Но не се отказвах. На тая тежка, празна глава можеше лесно да се внуши да гледа само своите работи!\nНеговата шуба изчезваше и отново се мярваше между тълпата, която пълнеше улицата. Аз бях решил. Той трябваше да изчезне от пътя ми както някога Раб.\nНе предприех нищо. Не защото нямах сили. Нещо ме отклони от решението. Когато минавахме през най-многолюдната търговска улица, погледът ми неочаквано бе привлечен от една витрина. Спрях и останах дълги часове пред нея. Човекът в шубата беше отминал. Това забелязах, щом погледнах встрани. Но не направих нищо. Отново се втренчих във витрината, омаян от откритото…\nТя седи в своя стъклен дворец и чака. Уверен съм: тя ме чака. Няколко пъти се спирах пред нея и дълго я съзерцавах. Неудобно ми е да сторя това за цял ден, за цяла нощ…\nПрез нощта тя не е в двореца си. Преди малко минах: дворецът тънеше в мрак. Тя ходи някъде през нощта. Може би тя ни търси — мене и Храбър. Ще трябва да му кажа…\nТой не е Храбър. Хазаинът има право: Уйлям Блес, един учител по испански — нищо друго!\nПобягнах от стаята му. Отидох в моята. Бях разстроен, измъчен, тъй много ме изненада моето заблуждение. Но в стаята ме очакваше друго изпитание — още не прекрачил прага, пред мене се изправи Казимир Храбър, блед, разчорлен, страшен. Прилепих се до вратата. Няколко мига ние се гледахме. Нещо вражеско прелиташе между нас. Двамата стояхме, наежени като пред скок един срещу друг. Премислях с всичката бързина на паметта си събитията през последните дни. Те се омотаваха в нишките на някаква преднамерена игра, за която Храбър трябваше да даде обяснения. Но той не се отказваше да играе с мене дори и сега. Вплетох ръце отзад на гърба си и с колкото се може по-спокоен глас предложих:\n— Ние трябва да се разберем, нали?\nВ същия миг чух го да повтаря:\nПрехапах устни, за да не изругая и веднага направих нов опит:\n— Аз смятам…\n— Аз смятам… — помръдна той устни и също ги прехапа.\nНе го оставих да довърши. Обладан от истински бяс, тръгнах към него. Миг преди да разбера, че той също върви срещу мене. Стана онова страшно, при което стаята се сгърчи и замачка, задъвка тялото, душата, разсъдъка ми сред блясъка на счупени стъкла и кръв, и кръв навсякъде. Но от Храбър не беше останала нито следа в стаята. Къде изчезна той? Какво стана с него?\nТръгнах като замаян. Излязох на улицата. Вилнееше дъждовна буря. Каналите фучаха и преливаха. Прозорците на къщите пищяха от удара на водата. А тя бесуваше и гърчеше в мрежестата си плетеница всичко по пътя си.\nАз спрях сред улицата и разкъсващ с отчаяни ръкомахания кошмара на дъжда, през сълзи и потреса, питах:\n— Къде отиде той? Какво стана с него?…\nСега случката през тоя ден ми се вижда невероятна. Но тя е ясно предупреждение, че трябва да се погрижа за нервите си. Как можа да ми дойде на ум, че Храбър е жив и в Буенос Айрес — едва не в моята квартира! Той е мъртъв и това може само да ме радва. Имам ли някаква нужда от него? Аз сам ще взема Лао-Це и ще я предложа на света, защото тя ще му възвърне солта, защото е по-ценна и по-смислена от всичко, което е видял досега.\nИ светът ще благодари.\nСамо на мене…\nПред нозете й лежат скъпоценности. Над нея горят слънца от всички галактики. Тя е облечена в черно кадифе и раменете й изглеждат като от слонова кост. Диадема краси главата й, но аз не мога да преценя кое гори по-силно — косите й или скъпоценните камъни.\nОтминавам и отново се връщам, след като дълги часове стоя загледан пред стъкления й дворец и моля:\n— Защо никога не ме поглеждаш, Лао-Це?\nТечението, което образува вятърът от земното въртене, непрекъснато отблъсва от границите си пеперуди, гълъби и цвят от цъфнали ябълки. Затова светът изглежда толкова хубав! Аз обичам децата, които гонят пеперудите, гълъбите и се китят с цветове от ябълки…\nАз съм детето, което гони пеперуди и се кичи с белите цветове на пролетта. Тя е, която прави света хубав!\nПрекарвам часове в нейната близост. Това ме радва и ободрява.\nТя седи неподвижна. Ръка е подхванала мекото кадифе на роклята и открива коприната на краката й. Тя седи така през всичкото време.\nПристъпвам съвсем близо до стъклото и моля да повдигне очите си. Искам да видя очите й. Тя седи неподвижна, очарована от крака си…\nДнес не я видях. Нейният дворец беше обкован в железа и тънеше в мрак.\nВечерта отидох пак. Трябва да бързам, да действувам. Тя е заключена. Затворена зад железни решетки.\nКогато минах отново, нищо не беше се променило. Тя продължаваше да седи зад железните решетки, а наоколо й нито лъч светлина. Извиках. Тя не помръдна. Тогава разклатих железните решетки. Тя кимна глава и видях очите й. Те бяха все тъй лъчезарни. Нито помен от печал. Тя явно не съзнава какво са й сторили. Пошепнах ласкаво името й. После казах да ме чака. Тя не осъзнава опасността, в която се намира! Но аз познавам хората! Те са способни на всичко! Казах й да ме чака. Не ще я оставя без защита. Аз ще разбия нейните окови. Трябва да разбия оковите й…\nАз съм свел глава над масата, а ръката ми трепери върху листа.\nТя е восъчна кукла.\nВън снежи. Очите ми са пълни със сълзи. Някой би казал, че плача.\nКазимир Храбър! Светослав Раб!\nКой се смее?\nСега ще опаковам тая тетрадка и ще я пратя на забравения ми някогашен приятел. А сетне? Какво помислих? Разрез с чук и длето в кръг около главата. Снема се похлупакът. Отвътре се изважда малката машинка. Премина ли през някоя нейна гънка нещо?\nО, тая машинка от тесто и тлъстини!…\nС нервно движение затворих тетрадката. С това сякаш прекъснах лентата безгранични мъчения и гнет над разсъдъка и чувствата ми. Успокоение облада тялото ми. Успокоение, при което сещах дъх на буря, която ще връхлети след миг. Какво ми разкри прочетеното, написано от Храбър, и какво написаното от другия. Оня, който се бе подписал Секул Брадва? Вълнуваше ме още какво е станало с единия и с другия.\nВърху корицата на тетрадката случайно движение с молив беше отбелязало крива, начупена линия. Погледът ми падна върху нея. Проследих хода й. Отначало до края. Някъде се поколебах. Взрях се внимателно. Търсих началото и края на линията. Можеше да се направят различни предположения, без да се взема нещо за положително. Опитах. Отново колебание. Притиснах молива, който попадна под очите ми, и опитах отново, чертаейки по линията. Един път, втори. При третия път моливът се счупи. Ръката се отпусна.\nИ така без мисъл, без някакво намерение дигнах глава. Погледът ми блуждаеше по бялата срещна стена. Търсеше нещо. Напусто. Докато намери, но не върху стената. Затворих очи и прочетох:\nСъобщава се на интересуващите се, че тая нощ почина Казимир Храбър.\nИ веднага се намерих пред въпроса — какво трябва да направя.\nУдарих по масата. Бурята, която предусещах, забушува. На нея изникнаха едни очи и ме вковаваха. Познах очите на Секул Брадва. Те ме гледаха тъй, както когато се видяхме за първи път. Сега разбрах злото, което излъчваше тоя поглед. Още повече че не се съмнявах: той е непознатият от дневника на Храбър. По волята на тоя човек, затаил кой знае какви намерения, аз държах ключа на тайната за смъртта на моя приятел и убийството на Светослав Раб. Можех ли да се колебая повече?\nОще същия ден отидох при следователя, който водеше делото на Раб. С мъка стигнах до него. Той беше предупреден за целта на моето посещение. И все пак ме посрещна с подчертана досада.\n— Искали сте да направите някакви разкрития около смъртта на критика Светослав Раб?\nПогледнах го недоволен. Държанието му не ми хареса.\n— Да — потвърдих. — Аз зная чий е пръстенът, намерен при убития. Това, може би е някаква следа, която ще ви доведе до убиеца.\nТогава той каза, че следствието е приключено, понеже се установило, че няма данни за извършено престъпление.\nРазбрах сторената грешка. С няколко думи разправих каквото знаех, показах и дневника. Следователят се усмихна.\n— Явно приятелят ви бълнува — каза той. — Вече ви съобщих, че няма данни за някакво престъпление. А намереният пръстен при покойника се оказа, че е негов собствен…\nНе го оставих да довърши. Разтворих страниците от тетрадката с признанията на Секул Брадва. Предложих му да ги прочете. След като ги прегледа, следователят се смръщи.\n— Все пак всичко е твърде неясно — каза той. — Трябва да се изиска… Този доктор трябва да се изиска от аржентинските власти.\nОфициалното писмо за това изискване бе направено веднага. Ала няколко седмици по-късно дойде отговор, че „такова лице не било регистрирано като живущо в Аржентина“. На същия адрес обаче в Буенос Айрес бил записан друг българин под името Казимир Храбър. Той, кой знае защо, въпреки редовния паспорт и всички документи, установяващи самоличността му, твърдял, че Казимир Храбър е мъртъв, а той се казвал Секул Брадва.\nНе зная дали неясното в тоя случай би се обяснило от следното, което още съобщаваше аржентинската полиция:\nСпоменатият Казимир Храбър се търси от полицията заради устроения от него инцидент с прислужниците от централния магазин за детски играчки.\nКогато те пренасяли рекламната кукла от витрината към вътрешността на сградата, той се нахвърлил върху носачите, разблъскал ги и притиснал порцелановата кукла, шепнейки някакво чуждо име. По-късно потърсен от властите, оказало се, че е отпътувал от страната.\nТова обяснение будеше радостната надежда, че приятелят ми е жив и може би скоро ще го видя. Колкото за Секул Брадва, беше съвсем ясно, че не е бил в Аржентина. Въпреки свидетелствуването на Казимир, че противният му непознат е с него в далечната страна, въпреки и личното твърдение на Секул Брадва в получените книжа, че е там, аз установих, че това не е вярно.\nОтидох повторно в квартирата на моя приятел, разпитвах хазайката и видях с очите си тоя човек, жив и здрав, но все тъй невзрачен и саможив в същата стая, дето живееше по-рано. Не само това — разбрах, че не е пътувал никъде дори за един ден. Явно моят приятел, обхванат от съмнения и твърде чувствителен, блуждаеше в някакъв душевен лабиринт или бог знае в каква мистерия се бе омотал. Любопитно е какво ще каже, ако си дойде в София. Но несъмнено в неговите подозрения около неясната и твърде внезапна смърт на критика Раб, както и във впечатленията му от невзрачния Секул Брадва, имаше нещо, за което човек трябва да се замисли. Защото, както твърди той, на пръста на квартиранта му доктор наистина има ивица от някога носен пръстен. Това сам видях и мога да го свидетелствувам! Вярно е и твърдението на Храбър, че някогашният му неприятен съквартирант е с един крак.\nЧитателите на „Мрежата на дъжда“ са прочели и:\n4,9 Градът, където никой не спира\n5,2 Те бяха смугли и златооки


Благоевград. Председателят на Общински съвет – Благоевград Андон Тодоров свика редовно заседание на местния парламент, предаде репортер на Радио „Фокус” – Пирин. Заседанието ще се проведе на 26 ноември в зала „22 септември” от 09.30 часа. В предварителния дневен ред са включени 43 точки. Сесията ще започне с представяне на програма и стратегия с приоритетите на Община Благоевград за срок на мандат 2019-2023 година.\nОбщинските съветници ще гласуват изменение на годишния бюджет на Община Благоевград за 2020 година. Ще бъде разгледано и предложение относно задължаване на всички общински търговски дружества да имат банкови сметки само в обслужващите банки на Община Благоевград.\nЩе се приемат и правилата, по които ще функционира създаденият към Общински съвет – Благоевград Консултативен съвет (комисия) за борба с COVID- 19.


Георги Първанов: Пазар за износ на електроенергията от „Белене” има. Държавата трябва да има сериозно участие в изграждането на централата - abv-alternativa.bg - Официална медия на ПП АБВ.\nГеорги Първанов: Пазар за износ на електроенергията от „Белене” има. Държавата трябва да има сериозно участие в изграждането на централата\nПубликувана на: 24.11.2017 г., 13:34 ч.\n„Докладът на БАН доказа необходимостта от развитието на ядрена енергетика в България, нещо, което от АБВ отстоявахме категорично в предишния парламент. В анализа на учените има ясно заложени финансови параметри. Говори се за 10,5 милиарда евро, при които централата ще бъде изгодна за страната ни. Припомням само, че първоначалната й цена беше 3,5 милиарда евро, а след това, по настояване на премиера Борисов, по време на първия му кабинет, се фиксира цена от малко над 6 млрд. евро. Т.е. ние сме доста под тавана. Аз съм за варианта на строеж на централата със сериозно държавно участие.“ Това заяви в ефира на БТВ основателят на АБВ и президент на България (2002-2012) Георги Първанов. Според него България може да участва в проекта с това, с което разполага до момента като инвестиция по съоръжението, а именно изградената площадка и закупените реактори. По думите му няма значение от къде ще бъде чуждият инвеститор за централата, стига той да предлага сигурност и изгодни условия на страната ни. Във връзка с темата Първанов отговори и на твърденията, че проектът „Белене“ е неизгоден и ще донесе само загуби на България. „Защо се смята, че едва ли не тези пари ще се погребат? Те всъщност се инвестират в един проект, който дава най-евтината електроенергия. Тук може да се зададе и въпроса: Къде в света има губеща ядрена централа? Нека тези, които са против изграждането на „Белене“ посочат един пример за такава централа. Второ: На колко места в света има частни ядрени централи? Това е екзотика.“\n„За централата има пазар, на който да изнасяме продукцията й,“ почерта още Първанов. И даде пример с нашите балкански съседи Сърбия, Македония и Гърция, които имат дефицит на производство на електроенергия. „Имаше период, в който имах идеята това да бъде общобалкански проект с участието на Сърбия и Македония. Те нямат много пари, но могат да осигурят пазар. И в момента задоволяваме около 50% от енергийния дефицит на Балканите”.\nВстрани от темата основателят на АБВ бе призован за коментар и за начина, по който бе проведена приватизацията в България. „Тя бе проведена калпаво, по начин, по който държавата не спечели почти нищо. Аз съм първият, който предложи цялостна ревизия на приватизационния процес. Но моята визия как трябва да се случи това се различава съществено от настоящите предложения за промяна в Конституцията. Аз предлагам да се създаде една комисия по икономическите досиета, която да събира информацията, да я огласява. И ако има нарушения по процедурите или на закона, то тогава прокуратурата ще може да си свърши работата без да се налага да променяме Конституцията.“\nВ заключение Георги Първанов приветства поредното затопляне на отношенията между България и Македония, белязано от резултатите от съвместното заседание на правителствата на двете държави. „Ако трябва да обобщя резултатите от тази среща - най-важното е, че двамата премиери се събират в една приятелска атмосфера и решават проблемите, а ако не ги решават, то поне си говорят за тях. Това са знаци към хората и от двете страни на границата, които създават друг климат. Добре е, че се скъсяват дистанциите между страните ни и в транспортно отношение. Важно и мотивиращо е това, което бе поето като ангажимент, специално и от премиера Борисов, за “Коридор N8“. Ако това се случи, ще имаме шанс за бум на отношенията ни, не само в транспортен и икономически, а и в културен план.“


Обувки Il Passo Жени\nЖЕНИ / Il Passo / Обувки\nIl PassoКожени обувки Jeannie с отворена пета20199 лв.15099 лв.\nIl PassoСпортни обувки Trudie Massive Sole16199 лв.12099 лв.\nIl PassoКожени обувки Janeth с масивен ток18099 лв.13599 лв.\nIl PassoКожени спортни обувки Trudie16199 лв.12099 лв.\nIl PassoКожени спортни обувки Trudie с шагрен16199 лв.12099 лв.\nIl PassoКожени обувки Janeth с остър връх и шагрен18199 лв.13599 лв.\nIl PassoКожени обувки Janeth с остър връх18199 лв.13599 лв.\nIl PassoКожени обувки Verve със скосен дизайн20399 лв.12199 лв.\nIl PassoКожени лачени пантофки Gertrudis14099 лв.10599 лв.\nIl PassoКожени пантофки Gertrudis с лачен ефект14099 лв.10599 лв.\nIl PassoКожени пантофки Greta с метална апликация12099 лв.9099 лв.\nIl PassoКожени пантофки Gertrudis с шагрен14099 лв.10599 лв.


Подуване: причини, симптоми и лечение, как да се отървете от тях\nСвързани заболявания: 134\nПодуване на корема или метеоризъм - натрупването на газ в червата, в резултат на което стомаха става по-голям по обем, има усещане за разтваряне отвътре. Като правило, такъв симптом се проявява в нарушение на стомашно-чревния тракт, често подуване по време на бременност. Клиницистите отбелязват, че краткотрайното проявление на такъв симптом не трябва да предизвиква загриженост, докато упоритото раздуване на корема може да показва, че в организма се появяват сериозни патологични аномалии.\nПневмонията може да бъде предизвикана от хранителни разстройства и свързани с тях заболявания. Клиницистите идентифицират следните най-вероятни причини за подуване:\nсистемно консумиране на бобови растения;\nизползването на сода като средство за киселини в стомаха ;\nдраматична промяна в диетата - това може да се наблюдава по време на прехода към вегетарианството.\nВ допълнение, клиницистите идентифицират следните етиологични фактори, които могат да предизвикат метеоризъм:\nвирусни или инфекциозни заболявания на стомашно-чревния тракт;\nчревна обструкция , която се причинява от тумори;\nхранене или хранене - подуване на новородени;\nТрябва да се отбележи, че това не е целият списък от фактори, за които се наблюдава този симптом. Трябва да се разбере, че като самостоятелен патологичен процес, газовета практически не се проявява.\nСимптоматологията на този патологичен процес ще зависи в по-голяма степен от етиологията. По принцип могат да бъдат идентифицирани следните симптоми на диспепсия:\nболки в корема , които често са спазми;\nако метеоризмът се предизвиква от чревна инфекция, тогава е възможно гадене с повръщане;\nКоремът на корема при новородени може да бъде допълнен със следните признаци:\nчревен колик ;\nТрябва обаче да се разбере, че наличието на такава клинична картина може да показва други гастроентерологични патологии или заболявания. Ето защо, преди да използвате каквото и да е средство за премахване на този симптом, трябва да се консултирате с Вашия лекар за съвет.\nКоремът на корема преди менструацията може да бъде допълнен от такива прояви на клиничната картина:\nболка в долната част на корема , която често се връща;\nпонякога счупване на изпражненията.\nАко всеки менструален цикъл започне с проявяването на такъв симптом, трябва да се консултирате с гинеколог и гастроентеролог за съвет. Може би просто трябва да преразгледате вашата диета.\nПри чести коремни разтройства причините и лечението не трябва да се сравняват самостоятелно, тъй като това може да доведе до развитие на сериозни усложнения и замъглена клинична картина, което усложнява диагнозата.\nКак да премахнете подуване може да кажете само на лекар след провеждане на проучване и установяване на етиологията на този патологичен процес. Първият е подробен физически преглед с палпация на корема и изясняване на общата история.\nОсвен това се извършват редица лабораторни и инструментални изследвания. Стандартната диагностична програма включва следното:\nзасяване на фекални маси за дисбактериоза;\nЛекарят предписва методи за лечение и терапевтична програма само след получаване на резултатите от диагностиката и като се има предвид общата клинична картина. Ако е необходимо, могат да бъдат назначени консултации с различни тесни специалисти.\nЛечението ще зависи от етиологията на този патологичен процес. В допълнение към лекарствената терапия, диета е почти винаги предписана. Лечението на коремното разтваряне по време на бременност почти изцяло изключва употребата на медикаменти, тъй като това може да повлияе на здравето на детето.\nЛекарят може да предпише следните лекарства за коремни разстройства:\nда нормализира чревната подвижност;\nПочти винаги се предписва активен въглен с разширение на корема. Този тип ентеросорбент ви позволява леко и бързо да почиствате червата от токсини и токсични вещества.\nВсяко хапче за подуване и образуване на газ, продължителността на приемането им, начинът и дозировката могат да се предписват само от лекар. Самолечението може да елиминира самия симптом, но не и основната причина.\nДиетата за корекция на корема предполага следното:\nотхвърляне на мазнини, пикантни и твърде солени;\nизключване от храната на храни, които предизвикват ферментация и повишено образуване на газ в червата;\nхраната трябва да бъде лека, под формата на течност или пюре;\nхраната трябва да бъде приготвена на пара или варена.\nНай-общо, хранителната схема за пациента трябва да бъде описана от гастроентеролога, като се вземат предвид особеностите на организма и клиничната картина на пациента.\nЛечението на подуване също е възможно чрез традиционната медицина, но само след предварителна консултация с лекар. В допълнение, такива методи на лечение могат да бъдат включени в основния курс на лечение или използвани като профилактика.\nНародните средства за корекция означават следното:\nотвари от копър, семена от копър;\nсок от алое, смесена с естествен мед;\nбилков декор - цветя от лайка, мента, цветя от невен и корени от валериана;\nТрябва да се отбележи, че някои билкови препарати могат да причинят високо кръвно налягане, така че трябва да се консултирате с Вашия лекар преди употреба.\nКакво да правим с подуване на корема, какви лекарства да приемате и как да се храните правилно, след края на изследването ще каже гастроентеролог. Използването на каквото и да е лекарство или пренебрегването на проблема може да доведе до сериозни усложнения.\nТъй като метеоризмът е зависимо нарушение на стомашно-чревния тракт, няма специфични методи за превенция. Необходимо е на практика да се прилагат общи препоръки за превенция:\nправилно хранене - балансирана диета и навременна храна;\nумерено упражнение и ежедневни разходки на чист въздух;\nизключване на стреса, нервно пренатоварване, лоши навици;\nредовни медицински прегледи от специализирани медицински специалисти.\nПрактическото прилагане на такива прости правила ще помогне, ако не и да се изключи, след това да се сведе до минимум рискът от развитие на патологии, в клиничната картина, на която има такъв симптом като подуване.\nПри "заболявания" се наблюдава "подуване"


Вибриращ комплект 9 части - Taboo.bg\nВибриращият комплект включва: ПВЦ вибратор с гладко покритие, дължина - 17 см., дебелина - 2.8 см. Накрайник с реалистична форма на пенис. Има изпъкнали вени и релеф, материал - силикон, дължина - 14 см., удебеливя с 2 см. Реалистична отливка, материал - силикон, дължина - 16.5 см., дебелина - 3.5-4 см. Мини анален разширител, материал - силикон, дължина - 10 см., дебелина - 0.7-3 см. Анална броеница, материал - силикон, дължина - 29 см., дебелина на топчетата - 0.5-2.3 см. Виброяйце с регулиране, материал - ПВЦ, дължина - 6 см., дебелина 2-2.5 см. Анално-вагинални топчета с изместен център, диаметър на топчетата - 2.8 см. Силиконов пръстен под формата на уста. Препоръчителна е употребата на лубрикант на водна основа. Цвят - червен.\nТагове: вибриращ комплект, вибратор, удебелители, пръстен, анално-вагинални топчета, виброяйце\nПенис коланът е с реалистична визия и вибриращи функции. Притежава добре оформена главичка и мощен с..\nСтоманен ринг Fifty shades of Grey\nFreed Steel Love Ring е стоманен пенис ринг от серията Fifty Shades of Grey на британската марка Lov..


4 тренировки по Body Shape в Студио за аеробика и танци Фейм - оферта валидна до 15 Април 2020 — Namaleniq.BG\n***** Грфик на часовете: понеделник и четвъртък от 19:30 до 20:30ч ***** Студио ФЕЙМ е място, създадено със стил, усещане за комфорт и уют. Спортните занимания, които студиото предлага са разнообразни и съобразени с различната физическа форма, темперамент и потребности на клиентите. Индивидуалния подход и лично отношение към всеки посетител са приоритет в Студио ФЕЙМ. Студио ФЕЙМ предлага разнообразни групови занимания - комбинирана гимнастика, аеробика, тонизираща гимнастика, йога-стречинг, body shape, steel combat, steel tonic, total body workout и др. В Студио ФЕЙМ ще можете да спортувате, но и ще се забавлявате, ще релаксирате от забързания живот, ще се усмихвате, ще обичате тялото си и начина, по който то се движи! ВАЖНО!Можете да се възползвате от актуалната промоция само чрез закупуване на ваучер от Deals.bg. Неизползван в срок ваучер се счита за невалиден и сумата по него не се възстановява!


Е-отпадъците: Губим ценни ресурси за $57 милиарда на година - Money.bg\nИзхвърлените на боклука монитори, клетъчни телефони, мишки и клавиатури, вентилатори и електроуреди са достигнали рекордни обеми, отчита нов доклад на ООН. Проучването показва, че количеството е-отпадъци, натрупано през 2019 г., възлиза на 53,6 милиона тона. Това е с 2 милиона тона повече в сравнение с предходната година. По-големият разполагаем доход на хората по света е един от факторите за нарастване на е-отпадъците.\nВсеки човек на планетата генерира средно 7,3 килограма електрически или електронни отпадъци на година. Общият обем е-отпадъци е толкова голям, че според авторите на изчисленията, цитирани от TechNews, теглото на всички изхвърлени устройства са еквивалентни на 350 круизни кораба с размера на Queen Mary 2.\nРегионът с най-голям "принос" в тенденцията на нарастване на е-отпадъците е Азия: там са изхвърлени 24,9 милиона тона електроуреди и електроника. Двете Америки са пратили на боклука 13,1 милиона тона е-боклук. Европа е генерирала 12 милиона тона е-отпадъци, а Африка - едва 2,9 тона.\nДругояче изглеждат нещата обаче, Европа е "лидер" по генериране на боклуци: по 16,2 кг на човек. Втора е Океания - (16,1 кг на човек от населението), в Америка съотношението е 13,3 кг. на човек, а в Азия и Африка - съответно по 5,6 и 2,5 килограма на човек.\nПо-големият разполагаем доход - това е един от факторите за нарастването на количеството на електрическите и електронните отпадъци. Друга тенденция, която оказва влияние, е урбанизацията, а въздействие има и самата индустриализация, посочват авторите.\nВ резултат на тези процеси и промени са налице повишено потребление на електрически и електронни устройства - дори сред децата - наред с по-кратки жизнени цикли на употреба. Едновременно с това са налице значително по-малко възможности за поправка на уредите, отчитат авторите на проучването.\nИзхвърлените електрически и електронни устройства съдържат големи количества ценни суровини, които биха могли да се използват повторно - например за направата на нови уреди.\n"До 69 елемента от периодичната таблица могат да бъдат намерени в EEE, включително благородни метали (например злато, сребро, мед, платина, паладий, рутений, родий, иридий и осмий), критични суровини (напр. кобалт, паладий, индий, германий, бисмут и антимон) и некритични метали като алуминий и желязо", казват авторите на доклада.\nВ рамките на парадигмата на кръговата икономика електронните отпадъци са "златна мина", която трябва да се разглежда като важен източник на вторични суровини. Поради проблеми, свързани с първичния добив, колебанията на пазарните цени, недостига на материали, наличността и достъпа до ресурси днес е важно да се подобри добивът на вторични ресурси и да се намали натискът върху системите за добиване на необработени материали.\nОт изхвърлените през 2019 г. е-отпадъци биха могли да се добият:\nAg - сребро - 1,2 килотона (kt), на стойност $579 млн.\nAl - алуминий - 3042 kt, на стойност $6062 млн.\nAu - злато - 0,2 kt, на стойност $9481 млн.\nBi - бисмут - 0,1 kt, на стойност $1,3 млн.\nCo- кобалт - 13 kt, на стойност $1036 млн.\nCu - мед - 1808 kt, на стойност $10960 млн.\nFe - желязо - 20466 kt, на стойност $24645 млн.\nGe - германий - 0,01 kt, на стойност $0,4 млн.\nЗа съжаление рециклирането на всички суровини е само "идеалният" сценарий, отбелязват авторите. Реалният е много по-мрачен. В световен мащаб само 17,4% от е-отпадъците биват събирани и предавани за рециклиране.\nСтатистиката показва, че през 2019 г. континентът с най-висок процент на събиране и рециклиране е Европа с 42,5%, Азия е на второ място с 11,7%, Америка и Океания са следващи в класацията съответно с 9,4% и 8,8%, а Африка има най-нисък процент на рециклирането - 0,9%.\nИкономически новини / Компании / Бизнес / Е-отпадъците: Губим ценни ресурси за $57 милиарда на година


BMW представи новото X5 - AУТОМЕДИЯ\nBMW представи новото X5\nЛазерни фарове, „умен” багажник и стъклен лост на скоростите влизат в оборудването на кросоувъра\nПетър Захариев 06.06.2018 07:29\nКросоувърът излиза в 4 модификации: две бензинови - xDrive40i (340 к.с. и 450 Нм) и xDrive50i (462 к.с. и 650 Нм), и две дизелови - xDrive30d (265 к.с. и 620 Нм) и M50d (400 к.с. и 760 Нм). Най-бързият вариант xDrive50i с V8 мотор ускорява от 0 до 100 км/ч за 4,7 секунди.\nВсички двигатели се комбинират с 8-степенна автоматина скоростна кутия. Задвижването е към четирите колела с многодискова муфа на предните колела. При машините с пакет M Sport и Offroad е достъпно и управлявана по електронен път блокировка на задния диференциал.\nСрещу доплащане се предага панорамен покрив, аудиосистема Bowers & Wilkins с 20 колони, 10-инчови монитори за пътниците на задния ред, адаптивни лазерни фарове, 4-зонов климатик с йонизация и ароматизация, а също така и пълен набор електронни системи и асистенти, подпомагащи пътуването и паркирането на автомобила.\nЕ на Киа приличал отзад! А Киа точно от към дизайн избухва последните години, щото си напазаруваха топ дизайнер от Алуди. По снимки трудно се оценява дизайн. На живо и пропорциите дават друго усещане. Абе вие си философствайте тук, пък който има стинки да го купи, ще го купи и няма да сгреши.\nИстински богат човек НЕ БИ СИ КУПИЛ този автомобил! Той е за комлпексари. В БГ е модерно да си с талъв ФАКТ! С него лесно се движиш в бус лентата, качваш я на тротоара където другите не могат, Правиш десен завой от лявата лента с *** газ и да не изброявам още. Истински богатия човек има съвсем друго виждане за живота.\n1 kam 1 s novoto X3.mnogo sa krasivi novite SUV modeli na BMW,no mega skapi ne sa za srednata kalsa,a za istinski bogati hora\nЗащо говорим за екология а масово се карат такива безмислени автомобили.\nЧестно казано тая новина ми дойде абсолютно от нищото, не очаквах ново Х5 сега. Не знам какво им е в главите на тия от BMW, обаче адски много са скъсили живота на моделите си. Актуалният Х5 е от 2013, т.е. едва пет години. При Х4 стана още по-зле 2014-2018. Не съм убеден, доколко подобна стратегия е добра за имиджа на марката и дали няма да отблъснат купувачи, които не желаят колата им да става "стар модел" толкова скоро, след като са си я купили. Оферта е само ако караш на оперативен лизинг.\nбратя, отзад си е КИА. Махни логото на БМВ и направо си е кореец. Иначе отпред, отвътре си е добра.\nАма как дизели,... нали се отказаха от тях!?\nако трябва да сме обективни ауди зададе нови стандарти при средния клас на премиум сув\nПрегледах коментарите на всички участници, лично аз смятам , че този нов външен вид е много добър. Причината за разнопосочните мнения е строго консервативния екстериор продължил дълги години в една посока ,но сега има промяна и според мен крайно необходима.Основния проблем е когато почнат да се променят ключови детайли като задни стоп-светлини и тн. Такъв тип промяна предизвиква смесени реакции при клиентите на тази марка които са крайно чувствителни към подобни изменения.


Закупуването на гардероби и пазарът в наши дни\nСпецифичните гардероби, които купуваме на пазара, имат стремеж още повече да бъдат отговор на уникалните нужди на всички личности. Различните искания на всички хора относно избора на гардероби се изпълняват по различен за всички начин. Колкото по-искани са определени гардероби, толкова по-офертирани ще са те. Пазарът в нашето съвремие до голяма степен определя и отношението на почти всички производители и търговци към купувачите им, но за нас на върха на стълбичката стои клиентът и желаните от него гардероби.\nПодобряване на всички произвеждани от нас гардероби\nНашите гардероби непрекъснато се усъвършенстват всеки ден. За нашия магазин продължава да бъде приоритет да задържим нивото, което доверилите се на нас клиенти намират и предпочитат при нас, за да се движим в крак с модерните възможности и актуализациите, които съвремието ни диктува. Когато избирате магазина ни, вие избирате актуалното и най-качественото в контекста на света днес.\nНай-уникалните гардероби са при нас – доверете ни се\nВсичките ни гардероби, освен уникален външен вид, имат и високо качество. Качеството, с което сме насочени да се затвърдим на пазара, е характера на всички наши гардероби. Всички наши гардероби са съобразени със съвремието, с вас с условията за качество, дълъг живот, уникален външен вид и приложимост.\nДошлите при нас клиенти са важни за нас, затова ние предоставяме гардероби, които да са от значение за тях\nСъздадените от нас гардероби имат от страна на клиентите постоянни положителни мнения. Създадените от нас гардероби притежават темперамент и душа, а във вашия дом те като че ли оживяват. За нас би било щастие да сте наши клиенти. Заложете на нас, защото ние работим за нашите клиенти.\nНаправете своя живот по-спокоен, уверен и сигуренвсеки един от нашите гардероби\nВсичките гардероби, които ви предлагаме, са уникални именно защото ви подхождат. Решавайки да бъдете един от нашите потребители, вие всъщност предприемате голям скок към по-прекрасния живот. Според нашата разбирания клиентът, който знае какво точно иска да намери, ще намери точно това, което му е нужно, а клиентът, който все още не е наясно какво му трябва, ще получи нужната подкрепа от фирмата ни.\nДоверете се на нашите гардероби и се сдобийте най-добрите цени\nАко закупуването на гардероби според вашите нужди включва продължителното им изследване или методът на купуването им е много неразбираем, броят на артикулите, които ще се продадат няма начин да бъде значителен. Това, което ви съветваме, е да вземете единственият гарантиран и надежден избор. Даваме ви избор на добра цена\tкоято е вашето най-добро решение при закупуването на гардероби.\nВ нашия екип работим по отношение на това нашите потребители да приемат магазина ни като разпространител на страхотни гардероби, които съответстват на все по-разнородни представи и интереси. Няма съмнение, че всички произведени от нас гардероби са уникални и без подобие. Разпознайте уникалността, която ви отива, с поддържания от нас онлайн магазин.\nВ наши дни онлайн магазините във все по-голяма степен се множат, като в същото време незначителна част от тях гледат на потребителите си по еднакъв начин с нас. В нашия екип се стараем да задоволяваме нуждите на клиентите си и да не ги оставяме без онова, което биха могли да притежават. Предлаганите от нас гардероби са характерни с качество, стил и индивидуалност. От нашия магазин сме много щастливи от големия брой клиенти, които до момента са ни избрали, и на останалите, които в бъдеще ще ни предпочетат. Нашата фирма е безценен помощник, който всеки трябва да притежава наблизо.


Кашлица - Лекбук - Lekbook\nЗа лечение на остър бронхит се взимат изсушени и ситно нарязани: Плодове от драка - 50 г Стръкове от слез\nРецепта на Петър Дънов. За лечение на хроничен бронхит и простудни заболявания, в съд се размесват един кг мед, 50 г синапено брашно и 200 г препечена смляна ръж.\nПри бронхит се смесват равни обемни части ситно нарязани сухи следните билки: цвят ос длез, листа от подбел, стрък от мащерка, семе от копър и анасон.\nПарна инхалация при астма. В чайник се наливат 150 мл вода, след като заври се добавят една супена лъжица мед или 2-3 грама нарязан прополис (клей) и се оставя да ври на тих огън.\nПри хемороиди се взима една две чаени лъжици дъбова кора и се заливат с 250 мл студена вода. Отварата се вари 5 минути. Прецежда се и се пие се хладка. Да се мажат с мажат с мехлем от божур.\nБолни бъбреци (Ванга)\nБОЛНИ БЪБРЕЦИ - Болният да пие 1 седмица чай от сварени тиквени семки. От счукано ленено семе (2 пакетчета) и малко вода се правят лапи, които се налагат на бъбреците на няколко нощи.


НАП - регистър на собствениците на е-магазини | Страница 9 | Predpriemach.com\nFirst Предишна 9 of 31\nС една дума - ППП те спасява от закупуването на фискално у-во и регистрацията на електронния ти магазин в новия регистър на НАП? Значи целта е да се изкарат на светло всички, които ползват труднопроследяеми (с презумция избягващи данъците) методи като се регистрират и си купят касов апарат. Докато ППП е начин да работиш на светло и в същото време да не ти се налага да купуваш фискално у-во и да правиш новата регистрации, защото те имат достъп до информацията от ППП. Сега ми стана ясно.\nИмате глава на раменете, чете мислете, ако не можете да разбервте, има адвокати, експерт счетоводители, консултанти...\nМненията ми не са меродавни, но все пак това работя, ERP системи с фронтенд ел. магазини, в частност СУПТО и касови апарати. Ако искайте приемайте мнението ми, ако не искате, четете и разсъждавайте. Регистрирам в НАП СУПТО и магазини, когато имат задължение за издаване на касови бележки. Част от работата ми е.\nЗа пореден път казвам, ако не попадате под условията на цитирания член от наредба Н-18, то тя не ви касае по никакъв начин.\nП.п. не знам какво толкова се плашите от касовите апарати. Аз например имам друг проблем, трябва да регистрирам модул за управление на касов апарат според измененията в наредбата, но за да започнат хората ми работа, трябва да има нови апарати. Тях обаче още ги няма. Много ми е чудно как вече 3 фирми регистрираха СУПТО в регистъра на НАП, без да има официално апарати отговарящи на наредбата. Вярно е, че това е само декларация пред НАП, но явно някои фирми имат доста изпреварваща информация какво и какви апарати ще се регистрират. А пък регистриращите апаратите производители са много сигурни какво ще мине през метрологията. Нищо ново под слънцето...\nРеакции: Bambum, Monzieta and mr.storeman\nПрочетох цялата тема, много полезна. Аз продавам в повечето канали: социални, олх, базар и т.н. Имам договор с Еконт, както получавам плащания и в PayPal. Но имам едни 50, 60 продажби, заради които тия дни взех касов апарат за да мога да изчистя. После го прибирам в кашончето и само ако ми се наложи за нещо ще го ползвам. Никакви регистрации за магазини програми и т.н. няма да правя. НАП = народна абсурдна "подкрепа"\nПоследно редактирано: 5 Януари 2019\nЗдравейте. Изчетох цялата тема с всичките 9 страници, но пак не намирам категоричен отговор за моя случай. Имам нужда от помощ и се надявам да получа или пък съвет. Ето как седят нещата: Нашата фирма е производител. Имаме скромно сайтче, в което пише за нас и има контакти за връзка. Към него имаме и он-лайн магазин, в който може да се влезе чрез бутон Купи он-лайн. Фирмата ни е регистрирана по ДДС. Аз се занимавам с продажбите в он-лайн магазина, но темата за ЗДДС и всички останали термини ми е адски непозната и нова. Шефовете са притеснени от новината за новата разпоредба, смятат че самото регистриране ще е скъпо( аз така и не разбрах дали ще е нужен софтуер,за да се върже новият касов апарат). Идеята ми е дали при такава свързаност на фирмата с он-лайн магазина, но ако се сключи договор с Еконт за това ППП ще се избегне регистрирането или попадаме в Н.18? Колкото и да четох па не ми стана ясно и се извинявам за некомпетентността си. Благодаря и се надявам за яснота. P.S. Хрумна ми, че ако се разделят он-лайн магазина и и информационният ни weбsite може би няма да се наложи регистриране.\nЗдравейте, имам следното питане и дори след прочетената тема не ми става никак ясно. Нашата фирма е производител. Съвсем малка фирма сме. От месец сключихме договор с ЕМАГ и продаваме няколко артикула в ОЛХ. При тези нови изисквания ако продаваш само там трябва ли да регистрираш? За ЕМАГ издаваме касов бон, но се замислих за това ППП и дали ако си сключим договор с Еконт ще отпадне на пускаме касови бележки. Но остава ОЛХ, където сме си направили фирмен профил и изпращаме пратките през тях( правим товарителниците в ОЛХ от името на фирмата, не се крием) и не знам с това ППП дали ще е нужно и касова бележка. Благодаря!\nТемата е много полезна и аз също подкрепям колегата vassy.\nИскам да добавя и аз нещо за моят начин на работа, отчитане и фактуриране за да се изяснят нещата и на колежката от последният пост, пък и на някой друг\nАз имам онлайн магазин и продавам с фирма, която оперира само и единствено за него. Работя с ЕКОНТ и изпращам пратките само до офис на ЕКОНТ с наложен платеж с ППП. Всички получени пари ми се превеждат по банков път. Изпращам и пратки платени предварително по банка или PayPal. По всички изложени начини на продажба и плащане аз не съм длъжен и не издавам касови бележки. Еконт издават бележка за плащането на всеки клиент, като бележката е ППП, стига да иска. Ако в последствие поиска фактура, издавам и фактура, а бележката за ППП се прикрепя към фактурата и се осчетоводява. Фактурата се издава с данните на получателя на пратката, така че който е поръчал и на негово име е товарителницата на него пиша и фактурата, за да може пък моето счетоводство да е точно.\nВажно е да знаете, че Еконт не могат да издадат бележка за ППП, когато пратката е до адрес на клиента, защото тогава е колетна пратка, а не пощенска. За такива клиенти приемам плащанията по банков път предварително или PayPal и си слагам фактурата в пратката или пращам по е-майл.\nДо колкото съм запознат Спиди издават бележки за ППП и в двата случая, но аз работя с ЕКОНТ.\nАз също няма да си регистрирам онлайн магазина в НАП, защото нищо не ме задължава да го направя! Нищо не крия и всички поръчки са в магазина и отговарят на изпратените от мен, като ги пазя от създаването на магазина.\nА ТОВА ЗА КОЙ СЕ ОТНАСЯ\nИнформация, подавана от лицата по чл. 52м, ал. 1, извършващи продажби на\nупражнява дейността, електронен адрес за кореспонденция; телефон за връзка; наличие на\nдейността; електронен адрес за кореспонденция; телефон за връзка; наличие на регистрация по\n➢ оператор на онлайн платформата - наименование, ЕИК/идентификационен номер,\nii. поддръжката е възложена на друго лице - данни за лицето: наименование/имена,\nii. на наета инфраструктура - наименование (ЕИК, уеб адрес) на лицето, от което е наето\niv. ползване на "облачна услуга" - наименование (ЕИК, уеб адрес) на доставчика на\nза е-услуги на НАП, достъпен на интернет страницата на НАП, съгласно приложение No 33.\nв сила от 24.06.2011 г., доп. - ДВ, бр. 102 от 2012 г., в сила от 21.12.2012 г., изм. - ДВ, бр. 40 от\nПоследно редактирано: 6 Януари 2019\nVassy благодаря за отговора, знам че не е приятно да отговаряш по няколко пъти и да получаваш еднакви въпроси, просто вече човек го е страх да не сгафи нещо с тези промени и да бъде санкциониран.\nСега вече ми стана ясно ,че след като махна касовия апарат ( след седмица минавам на НП чрез ППП) , няма да има нужда да регистрирам каквото и да е било и си продължавам по старо му.\nVassy благодаря за отговора\nТочно така приятелю и аз това имах предвид!\nКогато извадиш приложението 33 по чл. 52м ал.1 и го прочетеш самостоятелно е объркващо...\nЗащо ти е касов апарат, ако нямаш физически обект и си организираш нещата така, за да не ти трябва! Аз споделих как съм си организирал аз нещата и всичко е точно.\nWllb Може сега да е както казваш, но ако ми покажеш една бележка от електронният си кабинет, където имаш пратка до адрес на клиент, платена с наложен платеж и към нея бележка за ППП, тогава ще ти повярвам.\nДа , на споразомението с еконт има тикче , което да отметнеш и там пише "Изплащане на наложен платеж с пощенски паричен превод". Няма значение до офис или до адрес.\nСамо ДА ПОПИТАМ - има ли значение колко често ще ми ги изплащат, отдолу са изредени дните от седмицата , за да избереш кога да ти изплащат - всеки ден или определен ден. Взимат ли някаква комисионна или такса за това. Какво ще ме посъветвате?\nОтбелязваш да ти се изплащат всеки работен ден, така ще имаш постоянен поток от парични средства, защото всяка пратка се взема от клиента в различен ден. такса за превода на наложените платежи от Еконт към твоята сметка няма има такса върху сумата на наложеният платеж, която е % от цялата сума, но нея плащаш или ти, заедно с трансппорта или клиента, зависи как си организирал плащането на самият транспорт. Когато после ти превежда Еконт сумите, те са в общ превод за деня или в два.\nХубаво е да сключиш и договор за плащане на кредит на транспорта, по-лесно е, когато ти си платец на транспорта. После си плащаш веднъж в месеца и имаш един до три документа за всички пратки иначе ако имаш 1000 пратки месечно и ги плащаш на ръка в офис за всяка пратка ти трябва фактура и касов бон от Еконт, за да я подадеш в счетоводството за разход, но това говорим ако ти си платец на транспортната услуга.\nТаксата на Еконт за изплащане на наложен платеж в офис е по-висока от тази за по банкво път, което е добре за теб или клиента, защото така се намалява крайната сума за транспорта общо, особено при скъпи пратки с наложен платеж.\nРеакции: TheEntrepreneur and Kiril\nОказва се,че ако PayPal не е регистрирана в "Регистри по ЗПУПС" на БНБ, то тя не се признава като посредническа платежна система, тоест при получаване на плащания по банков път , дори и като такива, сме длъжни да издаваме касов бон за продажба! Нека по-запознатите ме поправят ако знаят повече


- решения и платформи за електронна търговия, базирани на ИКТ бизнес решения;\n- фирмени/корпоративни web-сайтове;\n- фирмени/корпоративни web-сайтове за електронна търговия;\n- опростени мобилни/таблет приложения за електронна търговия и/или ИКТ бизнес решения;\n- Услуги, базирани на VR технологии, отразяващи дейността на фирмата и качване в Интернет пространството, вкл. добавена реалност (ако е приложимо);\n- Софтуерни разработки и внедряване на VR технологии в производствения сектор;\n- Издаване на уникални идентификационни номера за продукти на компанията с признаване в цял свят (номерата да се признават от всички търговски партньори и вериги, и да осигуряват безпроблемно листване на стоки и търговия с тях в търговски обекти и електронни платформи);\n- Осигуряване на достъп до електронна платформа за въвеждане на продуктова информация, която в последствие се синхронизира с електронна платформа за продуктова информация;\n- Осигуряване на кибер и информационна сигурност на продукти чрез прилагане на blockchain технология и доставяни ledger-технологии;\n- Осигуряване на кибер и информационна сигурност на процеси чрез прилагане на blockchain технология и доставяни ledger-технологии, в т.ч. процеси, свързани с доставката на суровини и/или производствени процеси и/или логистични процеси по дистрибутирането на стоката/услугата;


Тест: Научете какъв тип романтичен партньор сте - Свежо • Новини • Радио Fresh!\nТест: Научете какъв тип романтичен партньор сте\nЗадавали ли сте си въпроса дали спадате към определен тип романтични партньори по начина, по който гледате на връзката си, или пък според изискванията, които имате към любимия човек, пита Фрамар? Дали сте от онези, които изпитват собственическо чувство и лесно допускат ревност в душата си, или пък имате свободолюбива натура и нямате нищо против всеки да прекарва известно време със своите приятели и любими занимания, без да се чувства гузен пред другия?\nСлед като отговорите откровено на въпросите в този тест, ще научите към коя категория спадате, както и кои реакции и начин на мислене са ви чужди, а в случай, че не останете очаровани от своя романтичен психологически профил, да започнете да работите върху себе си, за да превъзмогнете някои свои слабости и предотвратите възникването на потенциални проблеми между вас и любимия човек.\nОтчитате, че партньорът ви излиза с приятелите си много по-често от преди, след като обикновено се е виждал с тях веднъж на 2-3 седмици. Как ще го изтълкувате и какво ще предприемете?\nА) Ще решите, че вероятно ви изневерява и ще потърсите начини да го шпионирате, за да потвърдите или разсеете съмненията си.\nБ) Ще решите, че вероятно сте сбъркали някъде и това е причината партньорът ви да предпочита компанията на приятелите си пред вашата. Смятате, че е най-добре да не казвате нищо по темата.\nВ) Това не ви притеснява ни най-малко. Даже намирате, че това, че имате повече време за себе си, е чудесно.\nГ) Няма място за съмнение – той вероятно организира някаква изненада за вас, за да се забавлявате заедно.\nПриготвили сте се специално за вечерта, която ще прекарате с приятелките си. Когато се появявате в целия си блясък пред него обаче, той предлага да смените дрехата си с нещо по-секси. Реакцията ви на коментара му е:\nА) Как е възможно да каже подобно нещо, вместо да ви засипе с комплименти?\nБ) Усещате самочувствието си сериозно накърнено, но проявявате разбиране. Смятате, че всеки има право на свое собствено мнение.\nВ) Не смятате, че е необходимо да се опитвате да изглеждате по-секси, но се уговаряте да излезете на обиколка по магазините заедно.\nГ) Смятате, че е чудесно, че той винаги иска да изглеждате възможно най-добре.\nТой ви представя на свой колега в работата на име Пепи, за когото сте смятали, че е мъж. Оказва се, че е жена, при това доста привлекателна! Как ще се почувствате?\nА) Застрашена. Веднага намисляте с кой от симпатичните си колеги да го запознаете, за да изравните съотношението на силите.\nБ) Малко нервна поради факта, че двамата прекарват толкова много време заедно всеки ден. Не казвате нищо, тъй като мразите да давате повод за спорове, които ще продължат с дни.\nВ) Какъв е проблемът? Всички мъже си имат приятелки.\nГ) Радвате се, че е под влиянието на женското начало у себе си в достатъчно голяма степен, за да има приятел от нежния пол.\nКой поема сметките за храна и режийните разходи в дома ви?\nА) Той плаща всичко и изисквате от него да ви води на вечеря поне веднъж седмично.\nБ) Той плаща всички сметки, защото вие не сте на ти с финансовите въпроси. Въпреки това ви се иска да участвате по някакъв начин в общия бюджет.\nВ) Разпределени са приблизително поравно помежду ви, но вие поемате малко по-голяма част от разходите, тъй като плащате всички битови сметки.\nГ) Той плаща всички сметки, защото той изкарва всички пари, с които разполагате. Смятате, че това ви прави традиционна двойка.\nНапоследък той е под голямо напрежение в работата, което е на път да осуети вечерта, в която сте канени да отпразнувате рождения ден на най-добрия си приятел/ка – той се обажда и ви моли да не ходите, а вместо това да излезете и да вечеряте навън само с него. Какво ще направите?\nА) Ще кажете не. Не искате той да си мисли, че ще се съгласявате с всичко, което поиска.\nБ) Отказвате се от партито, но се чувствате разочаровани.\nВ) Взимате го на рождения ден със себе си. Обичате момичешките разговори и смятате да разговаряте с него, когато отидете там.\nГ) Отказвате се от мероприятието и му приготвяте вечеря. Не бихте пропуснали възможността да му покажете, че държите на него и сте насреща, когато има нужда от вас.\nИзлезли сте с приятели, когато решавате да му изпратите закачливо съобщение, но той така и не отговаря. Как ще реагирате?\nА) Явно е много зает. С някой друг!\nБ) Веднага ви обхваща страх, че сте направили или казали нещо, с което сте го отблъснали. Бързате да сложите край на срещата и да се приберете у дома, с надеждата, че ще разберете какво не е наред.\nВ) Сигурна сте, че той просто не си е погледнал телефона или в момента е възпрепятстван.\nГ) Това не ви тревожи ни най-малко, но го използвате като извинение, за да помечтаете за него, докато се правите, че слушате скучната тирада на приятелката си.\nПредстои ви годишнина. Как планирате да я отбележите?\nА) С разточителна вечеря в шикозен, скъп ресторант, който той трябва да е резервирал месеци преди датата по ваша воля!\nБ) Смятате да прекарате вечерта у дома и да приготвите сама романтична вечеря за двама ви.\nВ) Ще отидете на кино, на пикник или на концерт или ще си организирате друго мероприятие, което е приятно и за двама ви.\nГ) Ще пресъздадете първата ви среща.\nЕдна от децата ви се е разболяло, докато е на училище, и някой трябва да го прибере у дома. Научавате за това, точно преди да отидете на обяд с майка си, а той има почивен ден и си е вкъщи. Какво ще направите?\nА) Той трябва да отиде. Планирали сте този обяд с майка си преди векове и майка ви ще побеснее, ако го отмените в последната минута.\nБ) Вие ще отидете. Днес е почивният му ден, а и вие можете да се видите с майка си друг път.\nВ) След дълга дискусия по въпроса кой трябва да отиде, вие се жертвате. Отново!\nГ) Той отива и изобщо не предлага на вас. Той е истински джентълмен.\nКолко време беше необходимо на всеки от вас, за да кажете "Обичам те" и кой го изрече първи?\nА) Той го каза първи след месеци на намеци от ваша страна.\nБ) Вие го казахте първа около два месеца след първата среща. Той отговори с "и аз те обичам", но оттогава насам не го е казвал кой знае колко често.\nВ) Казахте го едновременно един на друг около четири седмици след първата среща!\nГ) Вие го казахте два месеца след първата среща, но знаехте, че го обичате, още в момента, в който го срещнахте.\nПребройте и запишете колко пъти сте отговорили с А, Б, В и Г. А сега вижте какво означава доминирането на всяка от четирите опции.\nОтговорили сте предимно с "А"\nВие сте властна личност. Когато става дума за правила и изисквания към партньора, вие бихте могли да напишете книга! Навирате в лицето му всяка грешка, която е допуснал и очаквате от него да хвърля много пари и енергия, за да ви прави щастлива. За известно време това може и да звучи като добра стратегия, за да го държите заинтересован от вас, но ако искате тази връзка да просъществува дълго, може би си струва да се опитате да отпуснете примката малко. Не може да очаквате и изисквате да е само с вас през цялото време, а и нима това е необходимо? Направете така, че да имате достатъчно много собствени занимания и интереси, така че ако не отговори на обаждането ви, да не възприемете това като края на света. А ако смятате, че единственият начин да поддържате интереса му към вас, е като играете игрички, може би тази връзка не е най-подходящата за вас.\nОтговорили сте предимно с "Б"\nВие сте отстъпчиви, може би една идея прекалено. Чудесно е, че сте търпеливи и грижовни, но понякога това може да означава и липса на характер. Вие не сте домакиня от 50-те години на миналия век, но напълно разбирате, че понякога той просто не е в настроение и търпите отношението му без възражения. В отдадеността ви няма нищо лошо, но няма да е зле да се замислите, дали не сте в позицията на изразена доминация от негова страна и подчинение от ваша. Опитайте се да прекарвате повече време заедно, като двойка – изпращате гостите, изключвате телевизора и сте само двамата. Ако това, че той прекарва три вечери от седмицата с приятелите си и една единствена с вас, не ви прави щастлива, кажете му го, дори това означава да поведете спор – понякога споровете са полезни и след тях всеки е станал малко по-наясно и със себе си, и с другия, което носи облекчение.\nОтговорили сте предимно с "В"\nВие сте уверена и уравновесена жена. Вие сте лоялен партньор, но имате достатъчно съдържателен и динамичен живот, за да не прекарвате с мъжа на сърцето си всичкото време, което бихте могли. Обичате да прекарвате времето си с него, но се чувствате чудесно и в компанията на приятелите си, с които сте се събрали на чаша вино (без да проверявате телефона си за нови съобщения на всеки 20 секунди!). Прекрасно е, че сте така силна и независима, но все пак не забравяйте, че той е най-близкият ви човек и би могъл да ви помогне или да ви подкрепи морално и емоционално в трудни времена.\nОтговорили сте предимно с "Г"\nВие сте романтичка. Влюбили сте се в мъжа до вас от пръв поглед и оттогава насам нищо не се е променило във вашите очи. Вие преминавате редом с него през всички житейски ситуации, с които сте се сблъскали, и чувствате, че колкото повече време минава, толкова по-силна става връзката ви. Принадлежността ви един към друг е нещо прекрасно, но понякога трябва да си припомняте, че в живота ви има и други хора, които също ги е грижа за вас и които винаги биха ви подкрепили, независимо през какво изпитание минавате, така че е важно да намирате малко време и за тях.\nSpaceX излетя с туристи в Космоса\nРетро коли на парад в София тази събота\nНай-свежите музикални премиери