Уилки Колинс — Лунният камък (15) — Моята библиотека\nЛунният камък (15)\nКогато си отиде и последният гост, аз се върнах в столовата, където Самюел, застанал пред бюфета, приготовляваше бренди със сода. Моята господарка и мис Рейчъл се зададоха откъм гостната, придружени от двамата джентълмени. Мистър Годфри изпи малко бренди със сода; мистър Франклин не иска да вземе нищо. Той седна; имаше вид на смъртно уморен човек. Изглежда, че разговорите през този тържествен ден го бяха измъчили твърде много.\nОбръщайки се да им пожелае лека нощ, моята господарка втренчено се загледа в подаръка на нечестивия полковник; камъкът блестеше върху блузката на младата лейди.\n— Рейчъл — попита моята господарка, — къде ще сложиш диаманта си тази нощ?\nМис Рейчъл се намираше в най-весело душевно състояние — в такова настроение, когато на човек му се иска да говори глупости и упорито да ги повтаря като нещо разумно — както вие може би сте забелязали да се случва с млади девойки, чиито нерви са възбудени в края на деня, изпълнен със силни преживявания. Най-напред тя заяви, че не знае къде да сложи диаманта. После каза: „Разбира се, че ще го сложа на тоалетната си масичка заедно с другите си украшения“. След това си помисли, че диамантът може да заблести с ужасната си лунна светлина в тъмнината и да я изплаши през нощта. После си спомни за индийското шкафче, което се намираше в нейната гостна стая, и тутакси реши да остави индийския диамант в индийското шкафче, за да даде възможност на двете прекрасни ориенталски произведения да се полюбуват едно на друго. Тук моята господарка, изслушвайки търпеливо всичките тези бръщолевения, прекъсна любимата си дъщеря:\n— Но, мила моя, твоето индийско шкафче не може да се заключва!\n— Боже мой, мамо! — извика мис Рейчъл. — Това да не е хотел? Нима в нашия дом може да има крадци?\nБез да обръща внимание на този причудлив отговор, моята господарка пожела лека нощ на двамата джентълмени; сетне се обърна към мис Рейчъл и я целуна.\n— Защо не оставиш диаманта си при мен тази нощ? — попита тя.\nМис Рейчъл прие тия думи така, както преди десет години би приела предложението да се раздели с новата си кукла. Моята господарка разбра, че тази вечер не може да я вразуми.\n— Ела при мен утре, Рейчъл, щом станеш — рече тя. — Имам да ти казвам нещо.\nС тия думи моята господарка бавно си излезе, дълбоко замислена и по всяка вероятност не много доволна от хода на своите мисли.\nСлед нея каза лека нощ и мис Рейчъл. Тя подаде първо ръка на мистър Годфри, който стоеше в другия край на салона и разглеждаше една картина на стената. После отиде при мистър Франклин, който продължаваше да седи мълчалив и умислен в ъгъла.\nКакво си говориха те двамата — това не можах да чуя. Но застанал близо до голямата дъбова рамка, в която имаше огледало, аз видях как тя, преди да си отиде да спи, крадешком извади от корсажа си подарения й от мистър Франклин медальон и му го показа с усмивка, която наистина означаваше нещо не съвсем обикновено. Това обстоятелство поразколеба моята предишна увереност и аз започнах да си мисля, че Пенелопа може би е права относно чувствата на нейната господарка.\nЩом мис Рейчъл си отиде и престана да заслепява зрението му, мистър Франклин забеляза и мен. Склонен винаги към непостоянство, той бе успял вече да промени мнението си за индусите.\n— Бетъридж — каза той, — аз съм почти готов да допусна, че отдадох преголямо значение на думите на мистър Мъртуейт, когато разговаряхме с него в градината. Кой знае дали той не ни поднесе някоя от тия легенди, с които Обичат да се занимават пътешествениците? Наистина ли възнамерявате да пуснете кучетата на свобода?\n— Ще ги отвържа, сър — отвърнах аз, — и ще им дам възможност да потичат през нощта, ако подушат някоя чужда следа.\n— Добре — рече мистър Франклин. — Утре ще видим какво ще правим по-нататък. Аз никак не съм склонен да безпокоя леля си, Бетъридж, без сериозна причина. Лека нощ!\nТой изглеждаше тъй блед и измъчен, когато ми кимна с глава и си взе свещта, за да отиде горе, че аз се осмелих да му предложа да изпие един коняк със сода. Мистър Годфри, приближавайки се от другия край на салона, ме подкрепи. По най-дружелюбен начин той започна да уговаря мистър Франклин да си пийне нещичко, преди да си легне.\nАз споменавам тия незначителни неща само защото след всичко видяно и чуто през този ден на мен ми беше драго да отбележа, че нашите двама джентълмени се намираха отново в добри отношения. Тяхната словесна битка (дочута от Пенелопа в гостната стая), както и тяхното съперничество за благосклонността на мис Рейчъл очевидно не бяха ги довели до сериозни разногласия. Та нали и двамата бяха с добър характер, хора от висшето общество! А хората от благороден произход притежават тази черта — да не се карат помежду си, както простите, обикновени люде.\nМистър Франклин се отказа от коняка със сода и тръгна нагоре заедно с мистър Годфри, тъй като стаите им бяха една до друга. Но изглежда, че горе на площадката братовчедът го беше склонил или пък, както обикновено, мистър Франклин бе променил решението си, затова извика:\n— Може би ще ми се допие през нощта, Бетъридж, изпратете ми в стаята коняк и сода!\nАз изпратих Самюел с коняк и сода; след туй отидох и отвързах кучетата. Те едва не полудяха от изумление и радост, че ги пускат на свобода по това време на нощта, и скочиха върху ми като две малки кутрета. Ала дъждът скоро охлади ентусиазма им; те пийнаха по малко вода и отново се промъкнаха в колибките си. Връщайки се към къщи, аз забелязах на небето признаци, които предвещаваха подобряване на времето. Обаче засега дъждът продължаваше да вали и нозете ми затъваха във вода.\nНие със Самюел обиколихме цялата къща и както винаги затворихме всички врати. Този път аз проверих всичко със собствените си ръце и за нищо не се доверих на своя помощник. Всичко беше здраво и прездраво затворено. Най-сетне аз си легнах между дванадесет и един часа през нощта и дадох почивка на старите си кости.\nИзглежда, че тревогите през този ден ми дойдоха много. Както и да е, но нея нощ аз се заразих от болестта на мистър Франклин. Слънцето вече изгряваше, когато заспах. През цялото време, докато лежех буден, в къщата беше тихо като в гроб. Не се чуваше никакъв звук освен ромоленето на дъжда и шумоленето на вятъра, който се появи призори.\nСъбудих се в седем и половина и отворих прозореца. Беше прекрасен слънчев ден. Часовникът удари осем и аз излязох, за да вържа отново кучетата, когато дочух на стълбите зад себе си шумоленето на женска дреха.\nОбърнах се и видях Пенелопа да тича като луда подир мен.\n— Тате! — извика тя. — За бога, елате горе веднага. Диаманта го няма!\n— Да не си си изгубила ума? — попитах я аз.\n— Няма го! — повтори Пенелопа. — Изчезнал и никой не знае как. Ела да видиш!\nТя ме издърпа след себе си в гостната на мис Рейчъл, откъдето една врата водеше в нейната спалня. Там на прага на спалнята стоеше мис Рейчъл; лицето й беше бяло почти като белия й пеньоар. И двете вратички на индийското шкафче бяха широко отворени. Едно от чекмеджетата беше изтеглено докрай.\n— Ето! — рече Пенелопа. — Аз самата видях как мис Рейчъл сложи снощи диаманта в това чекмедже.\nОтидох към шкафчето. Чекмеджето беше празно.\n— Вярно ли е това, мис? — попитах аз.\nС поглед, който не приличаше на нейния, и с глас, който не беше като нейния глас, мис Рейчъл повтори думите на моята дъщеря:\n— Диаманта го няма!\nСлед това тя влезе в стаята си, затвори и заключи вратата.\nПреди да се съвземем и решим какво да предприемем, ето че при нас дойде и моята господарка — тя бе чула гласа ми в гостната на дъщеря си и сега попита какво се е случило. Новината за изчезването на диаманта сякаш я зашемети. Тя тутакси отиде пред спалнята на дъщеря си и настоя да влезе вътре. Мис Рейчъл я пусна.\nТревогата, нахлуваща в дома с бързината на пожар, стигна и до двамата джентълмени.\nМистър Годфри пръв излезе от стаята. Когато узна какво се бе случило, той само издигна от почуда ръце — нещо, което не говореше много в полза на душевната му сила. Мистър Франклин, на чиято прозорливост аз разчитах, надявайки се, че той ще ни даде някакъв съвет, се оказа също тъй безпомощен като братовчеда си, когато на свой ред научи новината. Против всички очаквания, той най-сетне се беше наспал добре и това необичайно блажено състояние, изглежда, го беше довело — както той сам се изрази — до някакво притъпяване. Обаче след като си изпи кафето, което според чуждестранния обичай той винаги изпиваше няколко часа преди закуска — умът му се избистри и той започна да проявява вроденото си здравомислие — смело и умно той предприе следните мерки.\nНай-напред събра всички слуги и им заповяда да оставят всички долни врати и прозорци (с изключение на парадната врата, която аз бях отварял) точно така, както си бяха, когато ги затворихме миналата вечер. След това помоли братовчеда си и мен, преди да предприемем каквито и да било по-нататъшни мерки, да проверим и установим дали диамантът случайно не се е залутал някъде — например зад шкафчето или под масата, на която стоеше шкафчето. След като проверихме безрезултатно и двете места и не намерихме нищо и след като разпитахме Пенелопа и не узнахме от нея нищо повече за това, което тя вече ми бе разправила, мистър Франклин предложи да разпитаме мис Рейчъл и изпрати Пенелопа да почука на вратата на нейната спалня.\nМоята господарка излезе и затвори вратата зад себе си. След минутка само ние чухме как мис Рейчъл заключи вратата отвътре. Моята господарка дойде при нас; по лицето й се четеше явно недоумение и огорчение.\n— Изчезването на диаманта просто е съкрушило Рейчъл — каза милейди в отговор на мистър Франклин. — Тя не желае да говори по този въпрос дори и с мен. Засега е съвсем невъзможно да се видите с нея.\nУвеличавайки по този начин нашето недоумение, моята господарка след малки усилия си възвърна присъствието на духа и можеше отново да действува с присъщата си решителност.\n— Предполагам, че нищо друго не може да се направи, освен да съобщя на полицията — спокойно каза тя.\n— А полицията преди всичко ще трябва — подхвана мистър Франклин — да задържи индийските фокусници, които снощи показаха тук своето изкуство.\nМоята господарка и мистър Годфри (които не знаеха това, което знаехме ние с мистър Франклин) се стреснаха и върху лицата им се появи недоумение и учудване.\n— Сега няма време за обяснения — продължи мистър Франклин. — Мога само да ви кажа, че именно индийците са откраднали диаманта. Дайте ми препоръчително писмо — обърна се той към моята господарка — до един от фризингхолските съдебни следователи; просто му кажете, че аз действувам във вашите интереси и по ваше желание и ми позволете незабавно да тръгна на път. Нашият шанс да хванем крадците зависи от това: да не губим нито една минутка напразно.\n(Забележка: дали френската или английската черта в характера на мистър Франклин бе взела сега връх — все едно, но това беше единствената разумна проява. Въпросът се състоеше само в това: дълго ли щеше да трае?)\nМистър Франклин сложи перо, мастило и хартия пред леля си, която (както на мен ми се стори) написа желаното от нейния племенник писмо не твърде охотно. Ако би било възможно да се отмине без внимание изчезването на вещ, която струва двадесет хиляди фунта, аз предполагам — съдейки по мнението на моята господарка за покойния й брат и по нейното недоверие към неговия подарък, — тя с голямо облекчение би позволили на крадците да избягат и се укрият заедно с Лунния камък.\nОтидох с мистър Франклин в конюшнята и се възползувах от този случай, за да го попитам по какъв начин индусите (които аз подозирах с не по-малка увереност от него) са могли да влязат в къщата.\n— Един от тях би могъл да се промъкне в хола, когато гостите си отиваха — рече мистър Франклин. — Той вероятно се е спотайвал под дивана, когато леля ми и Рейчъл са решавали къде да сложат диаманта за през нощта. Той е трябвало само да почака, докато всичко в къщата утихне, после да отиде при шкафчето, да вземе диаманта и да го сложи в джоба си.\nСлед тези си думи той извика на коняря да отвори портата и препусна надолу по пътя.\nТова наистина беше единственото разумно обяснение. Но по какъв начин бе успял крадецът да се измъкне от къщи? Когато на сутринта отидох да отворя главната врата, тя се оказа затворена и заключена така, както я бях оставил предната вечер. А другите врати и прозорци говореха сами за себе си — те и досега си стояха затворени. Ами кучетата? Да предположим, че крадецът е избягал, скачайки през един от горните прозорци; но как е могъл да се изплъзне от кучетата? Дали не беше се запасил с отровено месо за тях? Това подозрение едва се бе промъкнало в ума и ето че към мен изтичаха кучетата; те се търкаляха по мократа трева тъй весели и здрави, че аз с големи усилия смогнах да ги хвана и вържа отново. И колкото повече си мислех върху това, толкова по-неприемливо ми се струваше обяснението на мистър Франклин.\nНие закусихме — та нали, каквото и да се случи в един дом: кражба или убийство, хората все пак трябва да закусят. След закуска моята господарка ме извика и аз бях принуден да й разкажа всичко, което досега бях скривал от нея — за индусите и за техния заговор. Тъй като притежаваше голяма смелост, тя скоро се съвзе от уплахата, причинена от моя разказ. Тя изглеждаше много по-разтревожена за състоянието за дъщеря си, отколкото за тия мошеници езичници и техния заговор.\n— Вие знаете колко странна е дъщеря ми Рейчъл и колко различна от другите момичета — каза моята господарка. — Но аз никога още не съм я виждала да се държи тъй чудновато и тъй въздържано, както сега. Изчезването на диаманта сякаш я е лишило от всякакъв разум. Кой би помислил, че този ужасен камък може така да я очарова и плени в толкова кратко време?\nТова наистина беше странно. Обикновено мис Рейчъл не си загубваше ума по разни играчки и дрънкалки, както правят много други момичета. А ето че сега тя все още продължаваше да седи заключена в стаята си, обхваната от неутешима скръб. Но за да бъдем справедливи, трябва да прибавим, че не само тя беше изкарана извън релсите на обичайното ежедневие. Мистър Годфри например, признат за обществен утешител по професия, изглежда, също не знаеше къде да се дене. Оставен сам, без никаква компания, и тъй като нямаше възможност да опита доколко неговото умение да утешава огорчени жени би принесло някаква полза на мис Рейчъл, той с разстроен вид се скиташе безцелно из къщата и парка. Той беше раздвоен: не можеше да реши как трябва да постъпи след постигналото ни нещастие — дали да избави разтревожените си роднини от своето присъствие, или да остане с надеждата, че ще може да им окаже някаква, макар и най-малка помощ? В края на краищата той все пак избра последната възможност, смятайки, че при подобни необикновени обстоятелства това ще бъде и прилично, и почтително от негова страна. Проверката за един човек са обстоятелствата. А мистър Годфри, подложен на проверка от обстоятелствата, се оказа много по-слаб, отколкото аз го смятах. Що се отнася до жените прислужници, с изключение на Розана Спирман, която си мълчеше, те започнаха да си шушукат по кьошетата и да се гледат някак подозрително — характерно поведение на слабия пол, когато в къщи се случи нещо необикновено. Трябва да си призная, че и аз сам бях разтревожен и в лошо настроение. Проклетият Лунен камък бе обърнал всичко с главата надолу.\nМалко преди единадесет часа мистър Франклин се завърна. По всичко изглеждаше, че решителността му се бе изпарила под тежестта на отговорностите, легнали на неговите плещи. Той замина в галоп, а се върна с бавен ход. На отиване изглеждаше направен от желязо, а сега беше като натъпкан с памук.\n— Е — попита моята господарка, — ще дойде ли полицията?\n— Да — отвърна мистър Франклин, — казаха ми, че тръгват след мен. Главният инспектор на местната полиция Сигрейв и двама от неговите помощници. Но това е само формалност. Няма никаква надежда!\n— Какво? Нима индусите са успели да избягат?\n— Бедните индуси съвсем несправедливо са хвърлени в затвора — отвърна мистър Франклин. — Те са невинни като новородени деца. Моето предположение, че един от тях се е укривал в къщата, както и всички останали мои предположения, се разсеяха като дим. Доказано е — добави мистър Франклин, пламенно подчертавайки собствената си грешка, — че това е просто невъзможно!\nСлед като ни учуди до немай-къде с вестта за този нов развой на нещата, свързани с Лунния камък, нашият млад джентълмен по молба на леля си седна и ни обясни всичко докрай.\nОказа се, че решителната страна на неговия характер издържала чак до Фризингхол. Той ясно изложил цялата работа пред съдебния следовател, който тутакси изпратил за полицията. Още от първите справки се оказало, че индусите не са се опитвали да напуснат града. По-нататъшните проучвания изяснили, че те и тримата заедно с момчето са били видяни да се връщат във Фризингхол предишната нощ към единадесет часа — а това (взимайки под внимание времето и разстоянието) доказало, че те са си тръгнали назад веднага след представлението на нашата тераса. Малко По-късно, към полунощ, полицията, извършвайки по друг повод обиск в странноприемницата, където те били отседнали, отново ги видяла и тримата заедно с момчето. По същото това време аз сам благополучно бях затворил всички врати и прозорци. Едва ли би могло да има по-съществени доказателства в полза на индусите. Съдията казал, че дотук срещу тях не можело да има ни следа от подозрение. Но тъй като е възможно след пристигането си у нас полицията да се натъкне на някои открития, засягащи индусите, той ги арестувал като скитници-безделници и щял да ги подържи известно време под ключ, в случай че ни потрябват. Те нарушили от незнание някаква си наредба на градските власти и по този начин сами дали повод за своето арестуване. Това показва, че човек може да обърне и правосъдието в своя полза, ако само знае как. Достопочтеният съдия беше стар приятел на моята господарка и още на сутрешното заседание „осъдил“ индусите на една седмица затвор.\nТова ни разказа мистър Франклин за събитията във Фризингхол. Индийският ключ на загадката за изучаването на диаманта, съдейки по всичко, се беше счупил в собствените ни ръце. Но ако фокусниците бяха невинни, тогава кой, по дяволите, беше взел Лунния камък от шкафчето на мис Рейчъл?\nДесет минути по-късно за наше безкрайно облекчение пристигна и полицейският инспектор Сигрейв. Той ни съобщи, че видели мистър Франклин, който седял на терасата на слънце (изпаднал навярно в италианското си настроение); последният предупредил полицаите, когато минавали край него, че всяко следствие щяло да се окаже безполезно още преди то да е започнало.\nВ положението, в което се намирахме, ние едва ли бихме могли да мечтаем за по-добър полицай от фризингхолския инспектор. Мистър Сигрейв беше висок, представителен, с военна походка, с приятен заповеднически глас и решителен поглед; шинелът му беше закопчан спретнато чак до кожената яка. „Аз съм тъкмо човекът, от когото имате нужда!“ — беше написано на неговото лице. Той се обръщаше към придружаващите го полицаи от по-нисък ранг с такава строгост, която лесно ни убеди, че с него човек не можеше да се шегува.\nНай-напред инспектор Сигрейв прегледа цялата къща отвътре и отвън; това негово проучване показа, че крадците не са могли да проникнат в къщата отвън и че кражбата следователно е била извършена от някое вътрешно лице. Оставям на вас да си представите в какво състояние изпаднаха прислужниците и прислужничките, когато това официално изявление стигна до ушите им. Инспекторът реши да започне с оглед на будоара, а след това да разпита и слугите. Същевременно той постави един от своите подчинени на стълбището, което водеше към спалните на прислугата, със заповед да не пуска никой да мине оттам до второ разпореждане.\nПри това последно разпореждане представителките на по-слабата половина на човешкия род окончателно се сащисаха. Те изскочиха от скривалището си, втурнаха се вкупом нагоре към стаята на мис Рейчъл (този път увличайки със себе си и Розана Спирман), нападнаха инспектора Сигрейв и всички е еднакво виновен вид започнаха да настояват да им каже коя от тях подозира най-много.\nИнспекторът не се смути: изгледа ги строго, решително и ги заплаши с войнишкия си глас:\n— Хей, вие, женоря, слизайте долу по-скоро всички до една! Не съм ви викал тук! Погледнете! — Изведнъж инспекторът показа едно малко петно под самата брава върху прясно боядисаната врата на мис Рейчъл. — Вижте каква пакост са направили вече вашите фусти. Махайте се оттук!\nРозана Спирман, която се намираше най-близо до него и до вратата, първа даде пример за послушание и побърза да се върне към своята работа. Останалите тутакси я последваха. Инспекторът привърши огледа на стаята и не. успял да открие нищо важно, ме попита: кой пръв бе забелязал кражбата. Това, разбира се, бе сторила моята дъщеря. Изпратиха да извикат дъщеря ми.\nОтначало инспекторът се отнесе към Пенелопа доста грубичко.\n— Слушайте ме внимателно, млада девойко, и помнете, че трябва да ми отговаряте само истината!\nПенелопа изведнъж избухна:\n— Мене никога не са ме учили да лъжа, господин полицай! И ако баща ми може да стои тук и да слуша и гледа как обвиняват неговата дъщеря в лъжа и кражба, как не я пускат в собствената й стая, как петнят доброто й име — единственото достойнство на една бедна девойка, — тогава той не е такъв добър баща, за какъвто съм го мислела!\nНяколко навреме казани от мен думи подобриха отношенията между правосъдието и Пенелопа. Въпросите и отговорите следваха гладко, но не завършиха с нищо, което заслужава да се спомене. Дъщеря ми видяла как мис Рейчъл поставила диаманта в шкафчето, преди да си легне. В осем часа сутринта, когато носела чай на мис Рейчъл, тя видяла чекмеджето отворено и празно и тутакси вдигнала тревога. С .това завършиха и’ показанията на Пенелопа.\nСлед това инспекторът пожела да говори с мис Рейчъл. Пенелопа предаде неговата молба през вратата. Отговорът дойде по същия път:\n— Нямам какво да казвам на инспектора! И никого не мога да видя.\nНашият опитен полицай, както изглежда, остана и, учуден, и обиден от този отговор. Обясних му, че младата господарка не се чувствува добре, и го помолих да почака малко и да се види с нея по-късно. След това ние отново слязохме долу и минавайки през хола, срещнахме мистър Годфри и мистър Франклин.\nИ двамата джентълмени като гости на нашия дом бяха помолени да се опитат да хвърлят някаква светлина по въпроса. Но никой от тях не знаеше нищичко. Не бяха ли чули някакъв подозрителен шум през нощта? Те не бяха чули нищо освен ромоленето на дъжда. Ами аз, който бях заспал много по-късно от тях, нищо ли не бях чул? Нищо. Освободени най-сетне от разпит, мистър Франклин (все още на мнение, че случаят е безизходен) ми прошепна:\n— От този човек ние няма да имаме никаква полза. Инспекторът Сигрейв е цяло магаре!\nОсвободен на свой ред, мистър Годфри ми прошепна:\n— Това е безспорно един много компетентен човек, Бетъридж, и аз възлагам големи надежди на него!\n„Колкото глави, толкова и умове“ — казал някой си мъдрец много преди мен.\nСлед това инспекторът се отправи отново към будоара, съпроводен от мен и дъщеря ми. Неговата цел беше да установи дали през нощта не бяха местени някои мебели — тъй като първият му оглед в тази стая очевидно не беше го задоволил в това отношение.\nДокато ние все още обикаляхме между масите и столовете, вратата на спалнята изведнъж се отвори. След като бе отказала да ни види, мис Рейчъл за голямо учудване сама дойде при нас. Тя взе от стола сламената си шапка и се обърна към Пенелопа със следния въпрос:\n— Мистър Франклин Блейк ви изпраща при мен тази сутрин, нали?\n— Да, мис.\n— Искаше да говори с мен, тъп ли?\nДочувайки гласове отдолу, аз погледнах през прозореца и видях двамата млади джентълмени да се разхождат заедно на терасата. Отговаряйки вместо дъщеря ми, аз рекох:\n— Мистър Франклин Блейк е на терасата, мис.\nБез да продума повече, без да обръща внимание на инспектора, който се опита да я заговори, бледа като восък и потънала в собствените си мисли, мис Рейчъл излезе от стаята и се спусна надолу към двамата си братовчеди на терасата.\nАз не проявих достатъчно уважение, наруших всяко приличие, но дори и ако от това зависеше целият ми живот, не можах да се въздържа да не погледна през прозореца, когато мис Рейчъл се срещна с двамата джентълмени. Тя отиде право при мистър Франклин, без да забележи присъствието на мистър Годфри, който се отдръпна настрана и ги остави сами. Както изглежда, младата господарка говореше на мистър Франклин някак троснато. Това не продължи много и (съдейки по лицето му, което видях през прозореца) го учуди неизказано силно. Докато стояха тъй заедно, на терасата се появи и моята господарка. Мис Рейчъл я забеляза, каза няколко последни думи на мистър Франклин, след което бързо се прибра вътре, преди майка й да успее да се приближи до нея. Останала като гръмната от изненада и забелязала учудения вид на мистър Франклин, моята господарка го заговори. Мистър Годфри се присъедини към тях и също заговори. Мистър Франклин повървя с тях по терасата, очевидно предавайки им какво се бе случило; но едва направили няколко крачки, двамата изведнъж се спряха като вцепенени от изумление. Едва успях да забележа всичко това и ето че вратата на гостната внезапно и шумно се отвори. Мис Рейчъл бързо отиваше към спалнята си, разстроена и разгневена, със святкащи от гняв очи и пламнали бузи. Инспекторът отново се опита да я заговори. Пред вратата на спалнята си тя се обърна към него:\n— Аз не съм ви викала тук! — изкрещя яростно мис Рейчъл. — Нямам нужда от вас! Моят диамант е изчезнал. Нито вие, нито който и да е друг на света не ще успее да го намери… Никога!\nСлед тия думи тя си влезе в стаята и хлопна вратата пред самите ни носове. Пенелопа, която се намираше най-близо до вратата, чула как мис Рейчъл ридала, щом се намерила отново сама. Сега в ярост, след малко в сълзи — какво значи това?\nКазах на инспектора, че всичко това означава колко много е разстроена мис Рейчъл от загубата на нейния диамант. Загрижен за честта на семейството, аз с огорчение забелязах, че моята млада господарка се бе забравила — макар и пред един полицейски инспектор, — и се опитах да я извиня, доколкото това ми бе възможно. Но в душата си бях озадачен от необичайните думи и поведение на мис Рейчъл повече, отколкото може да се изрази с думи. Позовавайки се на казаното от нея при вратата на спалнята, аз можах само да стигна до заключението, че тя бе смъртно оскърбена от повикването на полицията и че изумлението на мистър Франклин вън на терасата бе предизвикано именно от факта, че тя рязко му изказала мнението си по този въпрос (като на човек, отговорен за пристигането на полицията). Ако тази догадка беше вярна, тогава защо — след като бе загубила диаманта си — тя възразяваше срещу присъствието в дома на същите тия мъже, чието задължение беше да го намерят? И как, за бога, можеше тя да знае, че Лунният камък никога няма да бъде намерен?\nПри настоящото положение на нещата от никого в този дом не би могло да се очаква да даде отговор на тези въпроси. Мистър Франклин, изглежда, смяташе, че е под неговото достойнство да повтори пред един слуга — дори и пред един такъв стар слуга като мен — това, което мис Рейчъл му бе казала на терасата. Мистър Годфри, като джентълмен и роднина, несъмнено бе удостоен с доверие и посветен в тайната на мистър Франклин, но той уважаваше това доверие така, както подобава. Моята господарка, която навярно бе също посветена в тайната и която единствено имаше достъп до мис Рейчъл, открито признаваше, че просто не може да разбере дъщеря си. „Вие ме вбесявате, когато говорите за диаманта!“ — това беше всичко, което майка й можеше да откопчи от устата на мис Рейчъл.\nИ тъй, ние се намерихме в задънена улица — както по отношение на мис Рейчъл, така и по отношение на диаманта. В първия случай моята господарка с нищо не можеше да ни помогне. Във втория (както ей сега ще видите) мистър Сигрейв бързо започна да се проявява като един твърде находчив полицейски инспектор.\nСлед като бе претърсил навсякъде в будоара, без да открие нищичко, нашият опитен полицай се обърна към мене с въпроса — дали слугите са знаели къде е бил прибран диамантът за през нощта.\n— Аз знаех това, сър — отвърнах аз. — Самюел, лакеят, също така знаеше, понеже и той беше в салона, когато се разискваше къде да сложат диаманта през нощта. Знаеше и моята дъщеря, която вече имаше случай да ви признае това. Тя или Самюел са могли да съобщят за това и на другите слуги или пък другите слуги са могли да дочуят този разговор през страничната врата на салона, която е могла да бъде отворена към задната площадка. И както ми се струва, всички в този дом са могли да знаят къде през миналата нощ се е намирал диамантът.\nЗа подозрението на инспектора моят отговор представляваше доста широко поле на действие и „той се опита да го поограничи, като ме помоли да му дам някои“ характеристики за нашите слуги и прислужнички.\nТутакси помислих за Розана Спирман. Но да споменавам за нея сега, беше неуместно, пък и нямах желание да насочвам подозренията на кого го и да било към бедната девойка, чиято честност не подлежеше на никакви съмнения, откакто я познавах. Надзирателката на поправителния дом бе говорила на моята господарка за нея като за искрено разкайваща се и заслужаваща пълно доверие девойка. Но ако полицейският инспектор намери някакви причини да я подозре, само тогава аз бих се почувствувал задължен да му разкажа как и по какъв начин бе попаднала тя в дома на моята господарка.\n— Всички наши слуги и прислужници притежават отлични атестации — казах аз — и всички заслужават доверието на своята господарка.\nСлед това на мистър Сигрейв оставаше само едно: да се залови на работа и лично да провери характеристиките на цялата прислуга.\nРазпитаха ги всички поред. И никой нямаше какво да каже, макар че всички говореха надълго и нашироко (особено жените); и всички негодуваха против наложената им забрана да си влизат в стаите. След като другите бяха изпратени да си гледат работата, Пенелопа бе извикана и разпитана отделно за втори път.\nИзглежда, че слабото избухване на дъщеря ми в „будоара“, както и нейната готовност да се смята за подозряна, бяха направили неблагоприятно впечатление на инспектор Сигрейв. Него, изглежда, го занимаваше също мисълта, че Пенелопа последна бе видяла диаманта предишната нощ. Когато и вторият разпит бе приключен, дъщеря ми се върна при мен страшно разстроена. Нямаше вече никакво съмнение — полицейският инспектор едва ли не беше я нарекъл крадла! Просто не можех да повярвам (съгласявайки се с мнението на мистър Франклин), че той наистина е такова магаре. Макар и да не казваше нищо, начинът, по който той гледаше на дъщеря ми, не беше много приятен. Но заедно с бедната Пенелопа аз отминах с усмивка цялата тази история като премного глупава, за да бъде взета сериозно. Но боя се, че скришом и аз бях достатъчно глупав, за да се ядосам. Това наистина беше едно доста досадно изпитание. Дъщеря ми седна в ъгъла, покри глава с престилката си и изглеждаше твърде съкрушена. Глупаво е било от нейна страна — ще кажете вие: могла е да почака, докато той открито я обвини. Да, съгласен съм с вас, тъй като съм справедлив и уравновесен човек. И все пак господин полицейският инспектор би могъл да си припомни… ех, не е важно какво би могъл да си припомни. Нека върви по дяволите!\nСледващата и последна стъпка в разследването доведе нещата, както се казва, до задънена улица. Полицейският инспектор има разговор (на който присъствувах и аз) с моята господарка. След като й съобщи, че диамантът трябва да е бил взет от някое вътрешно лице, той поиска позволение незабавно да обискира стаите и гардеробите на прислугата. Моята добра господарка — великодушна и благовъзпитана жена — не му разреши да ни третира като крадци.\n— Аз никога не ще се съглася да се отплатя по такъв начин за всичко, което дължа на верните си слуги, живеещи в моя дом!\nПолицейският инспектор се поклони и ми хвърли, поглед, който ясно казваше: „Защо ме извикахте тогава, щом ми връзвате ръцете по тоя начин?“ Като глава на прислугата аз тутакси почувствувах, че ако искаме да бъдем справедливи, ние нямаме право да злоупотребяваме с великодушието на нашата господарка.\n— Сърдечно благодарим на ваше сиятелство — обърнах се аз, — но молим за разрешение да постъпим така, както случаят изисква, и сами да предадем ключовете на господин инспектора. Когато Габриел Бетъридж дава пример — продължих аз, спирайки на вратата инспектор Сигрейв, — останалите слуги ще го последват, обещавам ви. Като начало ето ви моите ключове!\nМоята господарка ме хвана за ръка и ми благодари със сълзи на очи. Господи, какво ли не бих дал в този момент само да можех да тръшна инспектор Сигрейв на земята!\nКакто казах, останалите слуги последваха моя пример — твърде неохотно, разбира се, но всички единодушни с мен. Трябваше само да видите жените, когато полицаите се ровеха в техните сандъци! Готвачката изглеждаше така, сякаш искаше да изпече инспектора жив на огъня, а другите жени — сякаш се готвеха да го изядат, щом се изпече.\nОбискът бе привършен, а от диаманта, разбира се, нямаше никаква следа. Инспектор Сигрейв се оттегли в моята стая, за да поразмисли какво трябва да предприеме по-нататък. Той и неговите помощници бяха прекарали при нас вече няколко часа, без да допринесат нищичко към разбулване на загадката: как и от кого е бил откраднат Лунният камък.\nДокато полицейският инспектор размишляваше в усамотение, аз бях извикан при мистър Франклин в библиотеката. За голямо мое учудване, още несложил ръка на бравата, ето че вратата се отвори отвътре и от стаята излезе Розана Спирман!\nСлед сутрешното почистване на библиотеката нито първата, нито втората прислужница имаха някаква работа да влизат там през останалата част на деня. Аз спрях Розана Спирман на място и я смъмрих, задето нарушава домашната дисциплина.\n— Какво си търсила в библиотеката по това време? — попитах я аз.\n— Мистър Франклин Блейк си беше забравил пръстена горе в стаята — отвърна Розана — и аз дойдох да му го донеса.\nЛицето на девойката цялото почервеня, докато ми отговаряше; тя отмина с високо вдигната глава, по-лицето й беше изписано някакво чувство на самомнение — нещо, което аз съвсем не можех да разбера. Събитията в къщи несъмнено бяха разстроили — коя малко, коя повече — всички прислужници} но никоя от тях не беше се променила тъй много, както се бе променила Розана.\n— Когато влязох в библиотеката, мистър Франклин пишеше нещо на бюрото. Едва пристъпих прага, и той ме помоли да му приготвя кон за гарата. Още от първите нотки на гласа му аз долових, че у него отново бе взела връх решителната страна. Човекът, натъпкан с вата, бе изчезнал и пред мен отново седеше човекът, направен от желязо.\n— В Лондон ли отивате, сър? — попитах аз.\n— Отивам да телеграфирам в Лондон — отвърна мистър Франклин. — Успях да убедя леля си, че ние се нуждаем от помощта на човек по-умен от мистър Сигрейв, и получих нейното разрешение да изпратя телеграма на баща си. Той познава главния директор на полицията, който ще ни посочи човека, способен да разгадае тайната на диамантаг Говорейки за тайни — прибави мистър Франклин, като понижи глас, — искам да ви кажа още две думи, преди да тръгнете за конюшнята. Не споменавайте нищичко от това пред никого. Или умът на Розана Спирман не е съвсем в ред, или пък, както ми се струва, тя знае повече за Лунния камък, отколкото би трябвало да знае.\nНаистина, едва ли бих могъл да кажа какво ми причиниха тия думи повече — изненада или огорчение. Ако бях по-млад, бих си признал това и пред мистър Франклин. Но когато човек остарее, придобива един великолепен навик: в случаи, когато не знае как да постъпи, той си мълчи.\n— Розана Спирман дойде тук с пръстена, който бях изпуснал в стаята си — продължи мистър Франклин. — Аз й поблагодарих и, разбира се, очаквах, че ще си отиде. Вместо това тя застана от другата страна срещу мен и ме загледа по най-чудноват начин: полууплашено и полуфамилиарно — че можах да разбера. „Странно нещо е това с диаманта, сър!“ — каза тя съвсем неочаквано. Аз отговорих с „да“ и почаках да видя какво ще последва. Кълна се в честта си, Бетъридж, струва ми се, че не е с ума си! Тя каза: „Никога няма да намерят диаманта, сър, нали? Не, няма да открият и този, който го е взел — сигурна съм!“ После ми кимна с глава и ми се усмихна. Преди да успея да я попитам какво иска да каже с това, зад вратата се чуха вашите стъпки. Изглежда, тя се уплаши, че ще я заварите тук. Както и да е, момичето се изчерви и си излезе. Какво ли би могло да значи всичко това?\nДори и тогава аз не можах да се реша да му разкажа историята на това момиче. Това просто би означавало да я обвиня в кражба. Освен това, дори и да предположим, че му бях разказал всичко най-откровено, и да допуснем, че тя именно бе откраднала диаманта, причината — защо измежду всички хора на света Розана бе избрала именно мистър Франклин, за да открие тайната си — би си останала все така неразгадана.\n— Не мога и да си помисля да обвинявам тази бедна девойка само за това, че е лекомислена и говори доста странно — продължи мистър Франклин. — И все пак, ако тя бе казала на инспектора това, което каза на мене, колкото и да е глупав, се боя, че…\nТой млъкна, без да се доизкаже.\n— Най-добре ще бъде, сър — рекох аз, — да доложа за това на моята господарка при първия удобен случай. Моята господарка проявява голям интерес към Розана; твърде е възможно девойката просто да се е показала прекалено свободна и безразсъдна. Когато в една къща се появят известни неприятности, сър, прислужниците всякога обичат да гледат на нещата откъм мрачната им страна — това придава на бедните известна важност в собствените им очи. Ако някой се разболее, очаквайте от лях само да предскажат неговата смърт. А ако ли пък се изгуби някоя скъпоценност, пак те ще заявят, че тя никога няма да се намери.\nТози възглед (който бях склонен да призная и за лично мой), изглежда, доста пооблекчи и мистър Франклин: той прибра телеграмата и прекрати разговора. На път към конюшнята, за да наредя да впрегнат кабриолета, аз се отбих в помещението за прислугата, където прислужниците обядваха. Розана Спирман не беше между тях. Попитах за нея и узнах, че тя най-неочаквано се почувствувала зле и се прибрала в стаята да си легне.\n— Странно! Тя изглеждаше здрава преди малко, когато я видях — забелязах аз.\nПенелопа излезе след мен.\n— Не говори така пред жените, татенце — каза тя. — Вие само ги насъсквате повече срещу Розана. Горката, тя просто се топи по мистър Франклин Блейк.\nТова бе едно друго обяснение за чудноватото поведение на Розана. Ако Пенелопа излезеше права, то значи, че Розана беше способна да бръщолеви, каквото й дойде на ума, само и само да накара мистър Франклин да я заговори. Ако приемем това за правилно разрешение на загадката, тогава може би лесно ще си обясним и нейното самонадеяно държане, когато мина покрай мен в хола. Макар че той бе произнесъл само три думи, все пак тя бе постигнала целта си — мистър Франклин й бе проговорил.\nАз сам лично наблюдавах, докато впрягаха коня. Сред адската мрежа на мистерии и неизвестности, които ни окръжаваха, беше наистина успокоително да гледам как катарамите и ремъците на хомота си пасваха едни други! Когато човек види как конят се намества в стръките на кабриолета — това вече е нещо, което не подлежи на съмнение. А това, позволете ми да ви кажа, ставаше все по-рядко явление в нашия изпълнен със съмнение дом.\nПридружавайки кабриолета до входната врата, аз видях не само мистър Франклин, но също така мистър Годфри и инспектор Сигрейв, които ме чакаха на стълбите.\nРазмишленията на господин инспектора (след като не му се бе удало да намери диаманта в стаите на слугите) очевидно го бяха извели до съвсем ново заключение. Все още убеден, че диамантът е бил откраднат от някое вътрешно лице, нашият опитен полицай сега беше на мнение, че крадецът (инспекторът беше достатъчно благоразумен, да не споменава името на бедната Пенелопа, каквото и да си е мислил за нея )е действувал в съгласие с индусите; следователно той предложи да пренесе следствието при фокусниците във Фризингхолския затвор. Узнавайки за това ново решение, мистър Франклин предложи да закара инспектора в града, откъдето също можеше да телеграфира в Лондон вместо от нашата гара. Мистър Годфри, който продължаваше все тъй упорито да вярва в инспектор Сигрейв и изпълнен със силното желание да присъствува на разговора с индусите, поиска разрешение да придружи инспектора до Фризингхол. Един от двамата полицаи трябваше да остане в къщи — за всеки случай. Другият щеше да се върне с инспектора в града. Така че и четирите места в кабриолета бяха заети.\nПреди да поеме юздите и да потегли, мистър Франклин ме отведе малко настрана, за да не могат другите да ни чуят.\n— Аз ще почакам с изпращането на телеграмата в Лондон — каза той, — докато не видя какво ще излезе от разпита на индусите. Впрочем убеден съм, че този провинциален тъпоглав полицай нищо няма да направи; само се старае да печели време. Неговата идея, че някой от прислугата се намирал в заговор с индусите, е според мен чиста глупост. Следете добре, Бетъридж, какво става тук, докато ме няма, и се опитайте да научите нещо от Розана Спирман. Не искам да вършите нещо унизително за вашето достойнство, нито да се отнасяте жестоко с девойката — аз просто ви моля да мобилизирате цялата си наблюдателност повече от всякога. Пред леля ми ние ще представим всичко това като някаква дреболия, но работата е по-сериозна, отколкото вие предполагате.\n— Тази работа струва двадесет хиляди фунта, сър — рекох аз, мислейки си за цената на диаманта.\n— Работата не струва повече от спокойствието на Рейчъл — сериозно отговори мистър Франклин. — Аз много се безпокоя за нея.\nТой изведнъж се отстрани от мен, като че искаше да прекратим всякакъв по-нататъшен разговор между нас. Мисля, че разбирах защо. Той се боеше, че ще издаде тайната, която мис Рейчъл му бе открила на терасата.\nИ така, те потеглиха за Фризингхол. Аз бях почти готов в интереса на самата девойка да поговоря насаме с Розана. Ала удобният за това случай не се представи. Тя се появи долу едва по времето за чай. Тогава, войнствено настроена и развълнувана, Розана получи някакъв истеричен припадък, помириса малко амоняк и по нареждане на господарката бе изпратена отново да си легне.\nМога да ви кажа, че денят привърши бавно и доста неприятно. Мис Рейчъл продължаваше да стои заключена в стаята си, заявявайки, че се чувствува много зле и не може да слезе на вечеря. Моята господарка беше тъй разтревожена за дъщеря си, че аз нямах смелост да я безпокоя още повече, като й съобщя за това, което Розана Спирман бе казала на мистър Франклин. Пенелопа продължаваше да вярва, че Розана трябва незабавно да бъде съдена, осъдена и затворена за кражба. Другите жени заровиха глави в своите библии и молитвеници и докато четяха, изглеждаха, като да бяха пили сок от киселици — резултат, който, както бях забелязал и друг път, иде, общо взето, след проява на набожност през необичайно време на деня. Що се отнася до мен, аз дори нямах достатъчно кураж да разтворя страниците на моя „Робинзон Крузо“. Затова излязох на двора и понеже имах нужда от малко по-весела компания, преместих стола си до колибките и си поговорих с кучетата.\nПоловин час преди вечеря двамата младя джентълмени се върнаха от Фризингхол, след като се бяха уговорили с инспектор Сигрейв той да се върне при нас на другия ден. Те бяха посетили мистър Мъртуейт, индийския пътешественик, който живееше в близките околности на града. По молба на мистър Франклин пътешественикът с готовност се бе съгласил да им служи като преводач при разпита на двамата индуси, които не знаеха английски език. Разпитът, подробен и доста продължителен, бе завършил с нула резултат: нямаше никакво основание да се подозират фокусниците в заговор с някой от нашите слуги. Стигнал до това заключение, мистър Франклин бе изпратил телеграмата си в Лондон; така бяха привършили работите до утрешния ден.\nНо стига толкоз за събитията през деня, настъпил след рождения ден. Едва след няколко дни тъмнината започна да се поразсейва. Как и с какви резултати, вие скоро ще узнаете.


HS LABS - MCT OIL - 500 ML ✔ Цена — Bio-Market.bg\nПродуктов код: HS0624\nТози продукт е подходящ за хора, които тренират интензивно, опитват се да отслабнат или се нуждаят от допълнително енергия.\nТриглицеридите се усвояват много бързо, което ни спестява запасите от гликоген. Те имат силен енергиен ефект върху тялото ни, който се дължи на абсорбцията на порталната вена със скорост, подобна на усовяването на глюкоза.\nТриглицеридите са наситени мазнини със средна верига, състоящи се от мастни киселини, съдържащи от 6 до 10 въглеродни атома. Те се съдържат главно в кокосовото и в палмовото масло.\nMCT могат да помогнат за подхранването на тялото и ума ви с часове наред и са особено полезни, когато се приемат преди тренировка.\nМоже да помогне за редуциране на телесните манини;\nОказва положителен ефект при хора с нарушения в усвояването на мазнини;\nМоже да намали консумацията на мускулен гликоген;\nИдеален източник на здравословни мастни киселини;\nКапронова киселина 0.2 g\nКаприлова киселина 4.2 g - 5.4 g\nМиристинова киселина 0.1 g\nЛауринова киселина 0.4 g\nHS LABS - MCT OIL POWDER - 200 g


Зареждане тонер касета Тонер Minolta Biz 195/215- TN118 Tbg - Тонер БГ www.toner.bg\nЗАРЕЖДАНЕ ТОНЕР КАСЕТА ТОНЕР MINOLTA BIZ 195/215- TN118 TBG\nМодел: Minolta Bizhub195\nПродукт: Зареждане тонер касета Тонер Minolta Biz 195/215- TN118 Tbg\nOEM код: TN118\nСъвместимост: Konica Minolta Bizhub195, Konica Minolta Bizhub215\nСъвместима тонер касета Тонер Minolta Biz 195/215- TN118 Tbg\nЗареждането на Вашата касета TN118 се извършва в сервизната база на нашата фирма от специалисти с дългогодишен опит при използването на специализирана техника за почистване. Гаранритано касета TN118 ще работи за следните модели Konica Minolta Bizhub195, Konica Minolta Bizhub215. Ако не намирате вашият модел устройство в тях моля обадете се, за уточняване.\nПри зареждането на касетата TN118, може да се появи нужда от подмяна на други износващи се части. Наш колега ще се свърже с вас и ще ви обясни подробно какво е необходимо за нормалното функциониране на вашата касета TN118. Предлаганат от нас услуга по зареждането на TN118 включва безплатна доставка, но не включва безплатно взeмане. Ако се налага да вземем от васк касетата TN118, то към показаната цена трябва да се прибавят 5лв. Без ддс. Тоест зареждането на касета TN118 ще струва 30,55 без ДДС. С доставка до 24 часа от получаването и в наш офис.\nПри зареждането на касета TN118 се използва тонер от Uninet Imaging, което гарантира пълното съответствие с моделите Konica Minolta Bizhub195, Konica Minolta Bizhub215. Количеството тонер добавено в касетата TN118 гарантира отпечатването на 6600 страници при 5% запълняемост според международните стандарти.\nВъзможно е производителя KONICA на оригиналната касета TN118 да не упоменава всички модели показани в нашата страницата. Моля да имате предвид, че буквите след съответния модел на дадено устройство отбелязват различни вариации на опции (дуплекс, мрежа, и др.), но тези преди модела указват различен тип устройство. Обърнете внимание и на другите продукти , като съвместима касета TN118, или оригинална.\nНоменклатурният номер TN118 е използван на страницата само за обяснение. Услугата не е свързана по никакъв начин с производителя на оригиналния продукт.\nКогато използвате услугата зареждане на касета TN118, вие спестявате опасни отпадъци на природата с теглото и празна. Освен това зареждането на TN118 води до намаляване значително на разходите ви за печат при запазване на качеството.\nГаранция за зареждането : Ние предлагаме пълна гаранция за нашата услуга. Ако по някаква причина заредената от нас касета TN118 съхранявана надеждно и поставено в едно от следните устройства Konica Minolta Bizhub195, Konica Minolta Bizhub215 не работи с необходимото качество или покаже друг дефект, то тя ще бъде заменена с нова или дегекта и ще бъде отстранен изцяло за наша сметка.\nАко вашето устройство се повреди в следствие използването на заредена касета TN118 то ремонтът включая сервизен труд и резервни части ще бъде за сметка на тонер.бг.


публикувано на 04.12.21 в 16:04\nМинистърът на младежта и спорта Андрей Кузманов направи равносметка на своя мандат. В интервю за предаването „Спорт и музика“ Кузманов заяви, че той и неговият екип са свършили много работа в краткия период от май насам и се надява спортната общественост да им постави подобаваща оценка.\n„Какво направихме през този мандат? Аз мисля, че доста неща направихме. Радвам се, защото онзи ден наблюдавах дебата на кандидатстващите партии за ново правителство. Искам да ви кажа, че колкото и нескромно да звучи, в момента всички техни идеи, политики и неща, които искат да свършат оттук нататък, аз и моят екип сме ги свършили на 80%. Не казвам на 100%, защото някои неща вървят и в момента. Като почнем от самия спорт и стигнем до проверки, анализи, младежки дейности, култура в спорта.\nПреди два дни се върнах от Брюксел, където говорихме с госпожа Мария Габриел за това, което е свършено за този кратък период от май месец насам, аз мисля, че това е доста и изцяло се променя политиката и в спорта, и в младежта.\nПо-специално мога да говоря за спорта. Например, че трябва да има нов начин на финансиране на федерациите. Прозрачност. В понеделник изтича общественото обсъждане на тази програма. Мога да твърдя, че оттук нататък федерациите ще бъдат финансирани по напълно прозрачен и несубективен начин. Помислили сме и за треньорите, всеки, който отговаря на изискванията по програмата, ще получи по една минимална заплата.\nДругото, което направихме, е изчистване на имиджа и на лошите практики в Министерството. Направихме много проверки и продължаваме ги да правим. И тук е неуместно някои хора да твърдят, че това е изчегъртване. Не, просто ние си гледаме работата. Много сигнали имаме от клубове, от федерации, от частни лица за нередности в различните видове спорт и в младежките програми. Допълнително вкарахме нов закон за спорта и чакаме да бъде одобрен от Народното събрание.\nИмахме много срещи с федерациите, които бяха много ползотворни. Във вторник ще имаме нова среща за новата програма за финансиране на федерациите. Бяха изплатени много премии на спортисти. На олимпийците за пръв път бяха изплатени премиите един месец след завършването на Олимпиадата. В момента сме осигурили допълнителни средства за федерациите, които имат състезания до края на годината. Наред с тях са предвидени допълнителни средства за зимните спортове, които ги чака Олимпиада след два месеца. Така че и от бюджетна гледна точка сме повишили с около 2,5 млн. лв. бюджета на Министерството във вид на награди и допълнителни средства към федерациите.\nЗадоволихме исканията и желанията на параолимпийците. Олимпийските им премии да се вдигнат три пъти процентно и да се изравнят с европейските и световни първенства. Защото е геноцид към тези хора да се подхожда по този начин. Равносметката е, че за този кратък период беше свършена много работа, която мисля, че ще бъде оценена по подобаващ начин от спортната общественост.\nРадвам се, че това, което чух миналия петък от всички кандидати за това министерство е това, което ние до момента сме свършили и просто трябва да продължи. Никакво разминаване не виждам никъде“, заяви Андрей Кузманов.\nСлужебният министър коментира и големите проблеми, които пречат на развитието на спорта ни. „Никога нещо не стига. Винаги трябват и повече материална база, и повече кадри, и повече пари. Но аз мисля, че това, което го има в момента, с малка добавка и то бъде рационално разходвано, и акцентирано в определени области и политики, ще има повече успехи в спорта ни“, каза още той.\nАндрей Кузманов даде съвет на бъдещия министър на спорта: „Да продължи нашата политика. Мисля, че е правилната. Предполагам, че идват добри времена за българския спорт. Дано имат силата и куража да осъществят всички идеи, инициативи и политики. Има много субективни фактори, които влияят на някои решения, а също така и на спортната общественост. Трябва още много работа“.


Зенит - ЦСКА Москва Статистика и Прогноза\nЗенит – ЦСКА Москва Статистика\nСтатистика за Зенит срещу ЦСКА Москва от футболен анализатор.\nНа 02.11.2019, Зенит и ЦСКА Москва се изправят един срещу друг в мач от Премиер Лига. Последният мач помежду им на 12.05.2019 завърши при резултат: Зенит 3 - 1 ЦСКА Москва.\nДвата отбора са играли общо 12 мача в предишните сезони от статистиката, с която разполагаме. От всички 12 предишни срещи, Зенит печели 5 мача, ЦСКА Москва печели в 2, а 5 завършват при равенство. В мачовете между Зенит и ЦСКА Москва средно са вкарани по 1.75 гола, а залог на гол-гол е печеливш в 33%.\nОт началото на сезона в Премиер Лига, Зенит печели средно по 2.29 точки като домакин и ЦСКА Москва печели средно по 1.79 точки като гост.\nЗенит – ЦСКА Москва Прогноза от екипа на Poznavach.com\nПобеда за Зенит\nЗенит – ЦСКА Москва Резултати\nСтатистика между Зенит и ЦСКА Москва в предишните 12 мача помежду им.\n5 победи5 равенства 2 победи\nПоследни мачове между Зенит – ЦСКА Москва\nСредни величини от мачовете на Зенит и ЦСКА Москва в Премиер Лига до момента.\n* Изчислено от мачовете на Зенит като домакин и мачовете на ЦСКА Москва като гост.\nРавен % 14 % 33 % 0 %\nЗагуба % 14 % 0 % 25 %\nСредно Голове 2.57 3.50 1.88\nВкарани 2.07 2.83 1.50\nДопуснати 0.50 0.67 0.38\nГол-Гол % 36 % 67 % 13 %\nГол-Гол Победа 28 % 50 % 13 %\nГол в двете пол. 50 % 33 % 63 %\nВкарва Гол % 79 % 83 % 75 %\nСуха Мрежа % 50 % 33 % 63 %\nПърви Гол % 71 % 67 % 75 %\nВладеене % 56 % 60 % 54 %\nКорнери 5.29 4.83 5.63\nКартони 2.14 1.83 2.38\nЗасади 1.93 2.83 1.25\nФаулове 13.57 13.50 13.63\nУдари 17.36 17.17 17.50\nТочни Удари 6.71 7.67 6.00\nЦСКА МоскваПремиер Лига, Позиция: 5 / 16\nСредно Голове 2.36 2.43 2.29\nВкарани 1.43 1.43 1.43\nДопуснати 0.93 1.00 0.86\nГол-Гол Победа 21 % 28 % 14 %\nСуха Мрежа % 43 % 43 % 43 %\nВладеене % 59 % 59 % 59 %\nКорнери 6.43 6.71 6.14\nКартони 2.00 2.14 1.86\nЗасади 1.21 1.14 1.29\nФаулове 13.29 12.00 14.57\nУдари 18.07 16.43 19.71\nТочни Удари 6.71 6.86 6.57\n12% 2 25% 3 0'-15'\n60% 6 10% 1 31'-45'\n29% 2 50% 3 46'-60'\nОбщо 50% 43% 7%\nДом 57% 29% 14%\nГост 43% 57% 0%


18 Нови 14 36 Капитал Facebook Twitter COVID-19\nАлексиев има съмнителни контакти. Това обаче не го прави престъпник\nКак една успешна международна полицейска операция беше използвана за политически цели\n8 март 2014 12:23 15489 прочитания\n14 36 Капитал Facebook Twitter\nПреди няколко седмици френски полицаи от няколко различни служби атакуват червен камион с испанска регистрация и надписи на рали "Дакар" на магистралата край Сен Аман Монтрон. Той е част от автопарка на испанския отбор Epsilon - доайен във въпросното рали, приключило месец по-рано. Камионът е доплавал от Чили на борда на кораба Rio Nevado, акостирал в Хавър. В резервните гуми, които той превозва, са открити общо 1.4 тона кокаин. На място са задържани двамата шофьори на камиона – испанци.\nВъпросната акция е част от международна операция, в която участват френските, испанските и българските служби. Паралелно във Варна са задържани двама българи, а малко по-късно в Барселона е арестуван и шефът на отбора Epsilon Давид Оливерас. На специална пресконференция лично френският вътрешен министър Манюел Валс малко по-късно обявява, че пазарната стойност на наркотика е около 270 милиона евро.\nЕдва ли по това време общинският съветник от ГЕРБ Орлин Алексиев е допускал, че само след няколко часа офисите на фирмите му – автокъща и заведения, ще бъдат претърсени от полицията, а той ще бъде обявен от медиите в България за новия "кокаинов крал". Без никакво съмнение международната операция е голям успех. На българска почва обаче тя се превърна в средство за вътрешнополитическо разчистване на сметки.\nСигналът за извършване на кокаинов трафик чрез камионите на рали "Дакар" е бил подаден от МВР чрез аташето по сигурността във френското посолство преди около месец. След като информацията е била потвърдена, от френските власти е започнало разследване, в което са се включили българските и испанските им колеги. По думите на френския вътрешен министър Манюел Валс организатори на мрежата за трафик на наркотици са двама българи. От специализираната прокуратура, която помага на френските разследващи, коментираха, че двама българи са били задържани във Варна и са отведени за разпит в София, а впоследствие са освободени.\n"Капитал" научи, че и двамата били безработни, но имали висок стандарт на живот. Единият от тях е пътувал до Южна Америка в края на миналата година по същото време, когато е ставала доставката на кокаина. Двамата арестувани във Варна българи имали отношение към логистиката на трафика, а организаторите, които също са българи, живеели в Испания.\nЗа параван на трафика е използвано рали "Дакар", в което от три години участва и общинският съветник от ГЕРБ Орлин Алексиев. По време на пресконференцията по обвяването на акцията главният секретар на МВР Светлозар Лазаров коментира: "Не бих се учудил, ако се окаже, че някои от замесените българи са известни." А на въпроси дали Орлин Алексиев има отношение към трафика, той отговаряше: "Нито отричам, нито потвърждавам."\nЧасове след като властите съобщиха за операцията, полицията започна да претърсва автокъщата на Алексиев на бул. "Симеоновско шосе" в София. Незнайно как на процесуално-следствените действия бяха поканени и журналисти. След като Алексиев се опита да се защити, давайки пресконференция, главният секретар Светлозар Лазаров отрече МВР да е "издавало присъди".\nВпоследствие обаче вдигна завесата над следствената тайна и каза, че при претърсването на заведение, свързано с Алексиев, са били намерени изгорени листа. "Има документи, които са свързани с "Дакар", каза Лазаров, а после добави: "Но не искам да правя никакви внушения." Накрая заяви, че проверка срещу Алексиев действително има.\nНяколко дни след операцията прокуратурата проведе показни (с много полиция) процесуално-следствени действия в Столичната община и Общинска банка. Акцията на прокуратурата и МВР в общината беше използвана от някои медии като аргумент в подкрепа на тезата, че Орлин Алексиев се подвизава в "кокаиновото кралство". "Капитал" обаче научи, че в Столичната община разследващите всъщност са събирали документи по разследване за стара поръчка за балиране, свързана с общинската фирма "Чистота-Искър", а във втория са работили по проверка по сигнал на бившия акционер в банката Христо Ковачки.\nВръзката с групата на Брендо\nФактът, че Орлин Алексиев участва в рали "Дакар", е една от връзките му с подозренията за трафик на кокаин. Тя обаче не е единствена. През 2006 г. Алексиев учредява фирмата "Билд АМ2", където негов съдружник е Милена Боева - съпруга на осъдения на първа инстанция в Италия за участие в организирана престъпна група за трафик на кокаин Матей Боев. Двамата остават във фирмата около година, след което дружеството е прехвърлено на сестрата на Боев.\nСпоред италианските магистрати Матей Боев е дясна ръка на лидера на международната група за трафик на кокаин – Евелин Банев-Брендо. Именно той е бил посредникът при осигуряването на финансиране за сделките и трафика на дрогата от Южна Америка към България. Документи на швейцарска фирма на Боева са намерени в стая в хотел на остров Мартиника при проверка на френски полицаи, работещи по сигнал за наркотрафик. Впоследствие документи, свързани с Боеви, са открити при претърсване на швейцарските власти в офиса на българката Елена Пампулова-Бергоми. По това време тя е банкер в "Креди Суис" и признава пред разследващите, че Банев и Боеви са от една група и тя е обслужвала сметките им.\nПериодът, за който италианските власти разследват Боев, съвпада с времето, в което съпругата му е била съдружник с Орлин Алексиев. "Това, че Орлин Алексиев е бил съдружник с де факто дясната ръка на Брендо, когато неговата схема е била в разцвета си, и това, че е участвал в рали "Дакар", не означава задължително, че има отношение към точно този канал за трафик на кокаин", коментира за "Капитал" високопоставен източник в системата за сигурност.\nЗа сметка на това акциите на полицията в офиса на Алексиев и демонстративното присъствие на полицейски коли пред сградите на Столичната община и Общинска банка приличаха на добре режисиран спектакъл. Общински съветници разказват, че прокурорите по досъдебното производство за общинското дружество дошли сами, а малко след тях пред общината спрели две камионетки на полицията. "Обикновено практиката е по такива проверки на сигнали от прокуратурата да изискват документите по пощата, а така и не разбрахме защо полицейските коли дойдоха пред общината", коментира общински съветник от ГЕРБ. Според него така и не станало ясно защо е дошла полиция и пред Общинска банка. "Очевидно целта беше да се създаде впечатление не само за връзка на Орлин Алексиев със заловения във Франция наркотик, но и с общината и банката", предполагат от ГЕРБ.\nАкцията на полицията от миналия петък стана ден след като Алексиев даде брифинг в офиса на фирмата си, на който заяви, че ще съди за клевета издания, които свързват името му с наркоканала, и след като обяви, че зад атаката срещу него стоят икономически интереси, свързани с Общинска банка. Като председател на една от ключовите комисии в общината - по бюджет и финанси, Орлин Алексиев беше едно от главните действащи лица в действията, при които контролът над банката беше иззет от бизнесмена Христо Ковачки и бе върнат на Столичния общински съвет през 2011 г. Въпреки че имаше около 27% дял срещу около 67% на общината, бизнесменът от години управляваше банката. Преди три години обаче уставът беше променен и общината си върна контрола.\nКовачки от своя страна обжалва промените, но загуби делото срещу общината на първа инстанция. В момента то е във ВАС, където трябва окончателно да бъде решено. Освен това миналата година общината взе решение за продажба на дела си в банката и това е включено в програмата на Столичната общинска агенция за приватизация. Общински съветници предполагат, че не е изключено натискът около случая с наркоканала да е и по тази причина. "Може някой да е решил да изпревари процедурата", допускат от ГЕРБ. Общинарите твърдят, че по неофициална информация прокурорската проверка в Общинска банка е по сигнал на Ковачки. "Ако изляза от общинския съвет, до месец банката ще бъде открадната", твърди и Орлин Алексиев.\nАтаката срещу общинския съветник от ГЕРБ има и политически измерения. Освен че е едно от ключовите лица в Столична община, Алексиев е известен с близките си отношения с Бойко Борисов. Той е втори мандат общински съветник и в предишния съвет, отново в качеството си на председател на комисията по бюджет и финанси изигра решаваща роля при преодоляването на кризата с боклука по време на управлението на тройната коалиция през 2009 г., когато лидера на ГЕРБ беше кмет. В този смисъл атаката срещу Алексиев е и директен удар срещу Бойко Борисов.\n"Не мога да разбера какви са тези действия и внушения. Ако е виновен, всеки има персонална вина – арест и в кауша. Ако не е виновен, какви са тези приказки от сутрин до вечер", коментира самият Борисов и припомни времето, когато неговият заместник, тогава вътрешен министър, Цветан Цветанов цитираше оперативна информация и раздаваше присъди по телевизията. И действително - похвално е, че каналът е ударен по информация на българските служби. Но в същото време - ако МВР имаше информация за връзка на Орлин Алексиев с канала, защо висшата професионална фигура в министерството - главният секретар Лазаров, с намеци първо го предупреди, а после подчинените му отидоха да събират доказателства в офисите му? Вариантите са два - или пълна липса на професионализъм, или опит Алексиев да бъде "пришит" към аферата, за да бъде ударен ГЕРБ.\nОрлин Алексиев Светлозар Лазаров Евелин Банев-Брендо\nВеселин Николов 20:01, 07 мар 14, Неутрално\nСъдружник с ортак на Брендо? Ясно, не му е чиста работата на Алексиев, въпреки напъните да го изкарат политическа жертва.\nKaschei Bezsmertni 20:57, 07 мар 14, Неутрално\nТова са пушилки в стил Цветан Цветанов ..така почна Октопода и десетките други т.нар полицейски акции....Тоя не е света вода ненапита, ама и така не може..Една жена каза..Нали уж щяхме да прекратиме тая история с непрофесионалните телевизионни разследвания и ще обявяваме,когато нещо вече е сигурно....А какво се оказва..Някой получил оперативна информация,за късмет се доказала ,хванали каналче и сега почваме да пришиваме към него кой ли не.\nА защо са ги пуснали онези безработните с високия стандарт на живот????..Хайде най-накрая свършете една работа като хората и тогава се изявявайте по телевизията,щото ни писна да плащаме после за простотиите и шоу програмите, които са за задоволяване на оскотелия народ в дълбоката провинция, който би се съгласил да се обеси всеки ,който има хубав костюм и кара скъпа кола.\nlz2 05:37, 08 мар 14, Неутрално\nТова правителство дойде с медийна измама и се държи на власт, с медийни измами! ....Докато не дойде горския....\nlkf17319596 08:50, 08 мар 14, Неутрално\nНещата не са толкова прости..... колкото ги представя статията! Ккакто се "шегуваше" един полицейски шеф по времето на Борисов, ако наркотиците са стока, що цените им не ръстат, след като наркоканалите били "разбити"????\nD-r D 09:33, 08 мар 14, Весело\nИ какво - общинарят-герой чист като сълза, а нашата милиция се пробвала да го набута в международно наркоразследване, за да развали рахата на Лидера му?\nТа по тая логика можем да заподозрем и Емо Чолаков, че разваля времето със същата цел.\nnaffoo 20:44, 08 мар 14, Неутрално\nГЕРБ = мафия!\nD-r D 21:04, 08 мар 14, Весело\nСъдейки по одобрението/неодобрението на горните коментари, оставам с впечатлението, че публиката е странно безкритична, доверчива и явно не обича да се задълбочава в задаване на въпроси и търсенето на отговори.\nЕ, никой не ни назначава управниците. Доброволно ни ги избирате...\n2.5 22:03, 08 мар 14, Неутрално\nСлед като Брендо даде фира, някой ще трябва да поеме щафетата.\nДокато нещата се изгладят ще има екшън.\nDS 22:06, 08 мар 14, Неутрално\nчовека има съмнителни контакти,но не е престъпник.\nСъщото мога да кажа и за синът на Ирена Кръстева.\nSir Percival ГЛАСУВАЙТЕ 11:05, 09 мар 14, Гневно\nДС не спи. Емил Боев е винаги на своя пост, за да громи империалистическите врагове...


Преди 10 години, през май 2009 г., производството на биплан Ан-3 бе прекратено, трудната съдба на която повдига много въпроси досега.\nПо време на създаването си Ан-3 имаше наистина блестящи перспективи: той беше създаден, за да замени легендарния „кокошарник“ (Ан-2), легендарен самолет, попаднал в Книгата на рекордите на Гинес. От 1947 г. Ан-2 се произвежда в количество над 18 хиляди бройки, изнася се в почти 30 страни и се произвежда по лиценз в Полша и Китай. Този самолет се превърна в най-масовия многофункционален следпланен биплан в света и дори половин век след неговото раждане остава в търсенето.\nВъпреки фантастичната простота, евтиност и поддръжка, времето си взе своето. „Царевицата“ се нуждаеше от модернизация, която постоянно се отлагаше „до по-добри времена“. Макар че още през 60-те години на миналия век много се казваше, че Ан-2 трябва да се подложи на минимум на дезаторизация. Буталният му двигател ASH-62IR е потомък на американския райт R-1820 Cyclone 9 модел 1931 година. Моторът не е лош, работи в цял свят отдавна, включително и в САЩ, но до началото на 70-те изглеждаше като истински анахронизъм.\nКонструкторското бюро на Антонов беше силно натоварено с проектирането и модернизацията на транспортни самолети и всеки някак не се хвърли в ръцете на царевицата, но в края на седемдесетте години на миналия век, след доста дълъг период на одобрение, проектът на модернизирания Ан-2, получил логичното име Ан-3, беше одобрен, Новият самолет направи първия си полет на 13 май 1980 г., но започна пълни държавни тестове едва през 1986 година. Той ги попълни, три години по-късно, когато никой не се грижеше за него. Ан-3 се считаше на първо място за селскостопански транспорт, той трябваше да бъде произведен в Полша, която в рамките на сътрудничеството между страните от социалистическия лагер беше отговорна за производството на селскостопански самолети. Но до 1990 г. Полша не скри, че вече не е на път със социалистическите страни. В самия СССР икономиката падаше в пропастта и страната имаше по-сериозни проблеми от пускането на серия Ан-3. Така че не би било прекалено голямо преувеличение, ако се каже, че първата версия на самолета е била убита от перестройката и разрушителните процеси, започнали след нея в страната.\nСлед разпадането на СССР в бившите съветски републики и бившите социалистически страни остава огромен брой Ан-2, които се нуждаят от модернизация и след това инженерите на Омския PO Polet решават да се заемат с бизнеса, използвайки постиженията на дизайнерското бюро на Антонов. На първо място, самолетът беше оборудван с турбовитлов двигател TVD-20 на Омското мототехническо бюро за проектиране (OMKB). Обшивката на крилото също е заменена със специална тъкан с удължен експлоатационен живот, централната секция е укрепена, появява се авариен изход, инсталирана е навигационна система и системата за управление е финализирана. Тъй като търсенето на селскостопански модификации на самолета е намаляло значително, бипланът е решен да произведе в транспортната версия, която получи обозначението Ан-3Т. Колата направи първия си полет на 17 февруари 1998 г.\nОсновното предимство на проекта беше възможността да се „конвертира“ Ан-2 в Ан-3Т за сравнително малко пари - около 250 хиляди долара или една трета от цената на нов самолет. Използването на двигателя TVD-20 с мощност 1375 конски сили вместо 1000-конски сили ASh-62IR увеличава захранването на машината и също така позволява използването на не бензин, а керосин, което прави работата по-евтина. В допълнение, промяна в носа подобри аеродинамиката и в резултат на това полетните характеристики.\nАн-3Т може да превозва до 18 пътници или до 1800 кг товари на разстояние до 750 километра. Максималният обхват на празен самолет беше 1230 км, таванът - 3900 метра, крейсерска скорост - 255 км / ч. Подобно на предшественика на Ан-2, тройката може да използва колело или ски шаси и да излита от малки, необорудвани обекти. Ан-3Т беше типичен самолет „малък самолет“, предназначен за използване в слабо населени райони, свързващ села и села с регионални центрове. Изглежда, че такъв самолет трябваше да бъде търсен в нулевите години, но така се случи, че от 2000 до 2009 г. са произведени само 25 Ан-3Т. И това въпреки хилядите Ан-2, които могат да бъдат „преобразувани“ в ниво Ан-3Т. Операторите на тези самолети обаче често не са имали възможността да инвестират от 250 до 400 хиляди долара в модернизация, като предпочитат да „изстискат“ последните житейски сокове от старите „царевични мелници“. По едно време МЕРКОТО на Русия прояви интерес към Ан-3Т: цената на експлоатацията на самолета беше почти пет пъти по-малка от експлоатацията на вертолета Ми-8, а ремонтът му не изискваше сериозни разходи. Но сделката приключи с покупката на само няколко самолета.


Хотел Гледката, хотели павел баня цени\nНие проверяваме отзива преди да го покажем на сайта на Booking. Без резервация няма отзив.\nХареса ни празника с кукерите вечерта. Цената на пакета за 2 лица в апартамент е лв. Павел Баня, насред китната Розова долина, обграден с планини и зелени гори. Балнео хотел ДианаMар, Павел Баня. СПА хотел Калифорния се намира в центъра на Павел баня. Има заведения за всеки вкус и джоб.\nСПА хотел Калифорния се намира в центъра на Павел хотели павел баня цени. Има заведения за всеки вкус и джоб. СПА хотел Калифорния се намира в центъра на Павел баня. СПА хотел Калифорния се намира в центъра на Павел баня. Има заведения за всеки вкус и джоб!\nВ скоро време планираме да отидем пак там. Браузърът ви не се поддържа Можете да разглеждате сайта ни, но няма да можете да резервирате или отворите никакви съществуващи резервации, докато не актуализирате браузъра си. Въведете имейл адреса си и ние ще ви изпратим потвърждението отново Моля, въведете валиден имейл адрес.\nFamily Hotel Kavrakovi Павел баня. Има заведения за всеки вкус и джоб.\nБалнеохотел Маркони се намира в центъра на град Павел Баня. Създавайки профил, вие приемате нашите Правила и условия и нашата Декларация за поверителност. Lovely diner in the restaurant.\nНай-изгодна оферта 12 окт. Отзив "Местоположение, обзавеждане, тишина, обслужване" посетител. Пълно е с бездомни кучета, които обикалят улиците и заведенията.\nХотели в Павел Баня на страхотни цени. Бялото пияно и пианистката създаваха отлично настроение.\nИДЕЯ филтрирайте резултатите според вашите критерии за:\nПравете промени по резервацията си със своя номер на потвърждение и ПИН код! Можете да разглеждате сайта ни, тъй като къщата разполага с кухня за гостите, докато хотели павел баня цени актуализирате браузъра си. Собствениците са мили, чисто е има приятна градина в която може да се вечеря, докато не актуализирате браузъра си, но няма да можете да резервирате или отворите никакви съществуващи резервации. Правете промени по резервацията си със своя номер на потвърждение и ПИН код.\nБалнеохотел Маркони се намира в центъра на град Павел Баня. Балнеохотел Маркони, Павел Б Вижте най-добрите 15 места за настаняване в Павел баня.\nОтзив "Невероятно беше,добро посрещане. На място има ресторант и безплатен частен паркинг. Регистрирайте се и ще ви изпращаме най-добрите оферти Влезте в профила си. На място има ресторант и безплатен частен паркинг. На място има ресторант и безплатен частен паркинг.\nДруга възможност е да използвате друг браузър или устройство. Невероятно посрещане,супер вежливи хора. СПА хотел Калифорния се намира в центъра на Павел баня.\nСобствениците са мили, чисто е и има приятна градина в която може да се вечеря, тъй като къщата разполага с кухня за гостите, а също и барбекю. Най-добре оценените хотели и уникални места за престой в Павел баня на базата на отзива от реални гости!\nПавел Баня - филтриране по.\nБялото пияно и пианистката създаваха отлично настроение.\nПроверени отзиви от реални гости. Проверени отзиви от реални гости. Версия за таблети Версия за мобилни телефони Вашият акаунт Променете резервацията си онлайн Станете наш дистрибуционен партньор Booking. Family Hotel Kavrakovi Павел баня. Проверени отзиви от реални сезона на черешите 10. Хареса ни празника хотели павел баня цени кукерите вечерта. Влезте - отваря диалогов прозорец. Версия за таблети Версия за мобилни телефони Вашият акаунт Променете резервацията си онлайн Станете наш дистрибуционен партньор Booking, хотели павел баня цени.\nРегистрирайте се - отваря диалогов прозорец. Лечебното въздействие на минералната вода се проявява в три насоки: Нашите гости се настаняват в хотела и проверяват дали са тихи стаите, дали храната е вкусна, дали персоналът е любезен и др.\nСпестете време и пари. Имейлът е изпратен Моля, за да нулирате паролата си Назад към начало, за да нулирате паролата си Назад към начало. Спестете време и пари.\nВип оферти за море\nЕвден 14.10.2018 в 02:19 Ответить\nОписание Балнео хотел ДианаМар се намира в Павел Баня и предлага помещения за настаняване със самостоятелен балкон. Регистрирайте се и ще ви изпращаме най-добрите оферти.\nРомео 20.10.2018 в 17:46 Ответить


store.bg - Пъзели - пътешествие по света игра\nПъзели ... ... Търсене на: пътешествие по света игра\nТърсене на: пътешествие по света игра\nПродукти отговарящи на търсене: пътешествие по света игра\nСъвпадение за: пътешествие по света игра\nСъвпадение за: пътешествие по света\n"Djeco" представя един чудесен начин, с който всяко дете да научи кои са емблематичните сгради за по-големите градове и държави, както и какви животни живеят в различните части на планетата. Освен, че ще могат да се забавляват, докато подреждат пъзела, децата ще получат и книжка на английски език с наименованията на всяко едно от тях. ...\nПъзел с големи части (20 х 17 cm) за лесно подреждане. Нареден пъзелът може да се използва като писта за игра с автомобили. В комплекта има 5 дървени пътни знака. Частите на пъзела може да се комбинират по различен начин и така всеки път ще имате различна писта върху която да играете с вашите колички. ...\nТърсене на: пътешествие по света игра Продукти 1-12 от над 500\nпътешествие по света игра


Литературен свят » Българска литература Публицистика брой 30 юни 2011 » ИМАШЕ ТАКОВА МИНАЛО\nИМАШЕ ТАКОВА МИНАЛО\nНякои разсъждения за духовното единение и моралната съвместимост на българските писатели\nНе възприемам нашенските “дисиденти” толкова сериозно, колкото самите те се изживяват, по една много простa причина. Те се нароиха тъкмо когато обществото се освободи от тоталитарната нетърпимост към инакомислещите. Например “дисидентите” писатели, преди да се изпъчат направо на организираните от ДС митинги и в анимирани от агенти на ДС телевизионни предавания, бяха известни, общо взето, като повърхностни критици на обществените недъзи. Като един вид невразумителни манастирски послушници. И нищо повече. Устремени пресметливо към изгодни позиции в партийно-държавната структура на нормативната естетика - сп. “Септември”, изд. “Български писател”, в. “Литературен фронт”, в. “Стършел”, в. “Народна култура”, литературният и философският институти на БАН, щедрите филмови студии. Със синекурни и в отделни случаи персонални заплати. С изпреварващ старт за доходоносни звания и награди, с много свободно време за лична реализация, - спомнете си марксическия постулат за свободното време като главен елемент на богатството.\nИдеологическата цензура, доколкото функционираше, рядко откриваше опасни за комунистическото възпитание книги, пиеси, сценарии, докторски дисертации, фундаментални научни изследвания. Все пак в темпото на световното идеологическо размразяване един несъстоятелен мислител бе натрапен за символ на българското дисиденство, а той, горкият, бе автор на книжчица, силно повлияна от банални антикомунистически пропагандни писания, при това издадена с протекцията на член на Политбюро на ЦК на БКП. Показателно бе, че на срещата с френския президент Митеран от дванадесетте поканени уж “дисиденти” деветима бяха членове на БКП, не противници, а реформатори на социалистическото общество.\nВпрочем, не случайно именно България е представена тъй скромно в прословутия Международен речник на дисидентите от Източна Европа. С кратки биографии нашенците там са подредени ето така: Блага Димитрова, Ахмед Доган, Едуард Генов, Георги Марков, Илия Минев, Володя Наков, Радой Ралин, Любомир Собаджиев, Георги Заркин и Желю Желев. Между тях има двама агенти на ДС - “Сава” и “Скитник”, а от писателите никой не е възприеман като “инакомислещ човек, който изразява несъгласие с господстващата идеология и се противопоставя на установената обществена система” - така тълковният речник определя понятието дисидент.\nПо-скоро горчив присмех, а не гордост за нацията предизвикват днес пръкналите се в демокрацията «дисиденти», които със задна дата фалшифицират и своя собствен живот, и обществото, в което се развиваха. Тук особено проличават очевидни извънлитературни напъни да се изгражда борческо антитоталитарно минало. Това се случва предимно във феминизирани вестници и телевизии, и предимно в най-лесния и не изискващ познания и предварителна подготовка жанр - интервюто. Именно в интервюто преднамерените въпроси и отговори се изразяват на специфичен хитроумен език, наложен всъщност в уморителната политологическа говорилня за отрицателни нюанси в речта. Поради това жълтата журналистика изглежда безпаметна по отношение на народното минало. На скандалните страници идеалите и кумирите на българите от годините на социализма са низвергнати. Не без перманентното участие на «дисидентите». Които уж бяха повели борба в полето на идеологиите, но стигнаха само до един гръмогласен опит да обсебят материалното и духовното наследство на Съюза на българските писатели. За целта спретнаха набързо Сдружение на български писатели, ама не успяха да съкрушат вдъхновената от Иван Вазов твърд на българската книжовност. Обаче като пладнешки разбойнци отмъкнаха в. «Литературен фронт», прекръстиха го на «Литературен форум»… и постепенно го ликвидираха поради недостиг на талантливи сътрудници.\nНяма смисъл да споменавам персонално когото и да е от глутницата колеги, те са същите, които в писателското пространство приемаха безропотно общи писателски ценностни ориентири - на поколението си и на литературната история, утвърждаваха творчеството си в комунистически вестници и в комунистически издателства, ползваха тоталитарни творчески и почивни бази, пътуваха в чужбина по конвенции за творчески обмен с писатели от други тоталитарни държави, участваха във верноподанически литературни четения, наричани “литературни десанти”, и в прилични на деветосептемврийски манифестации писателски срещи…\nНаистина вече няма смисъл от персонализиране на казионното писателско дисиденство, но си струва да прозрем някои явления, възникващи понастоящем на обществената арена. Например двете привнесени от чужбина и разсеяно представяни като инициативи на Българската национална телевизия предавания “Голямото четене” и “Малкото четене”. Промоторите тук се държат като дисиденти от стария тип - и те не са против властта, която и да е тя, обаче демонстрират нещо ново. То е, че с всякакви маневри изтласкват българската книга от челните места в зрителските класации. Така беше при първия опит, когато програмната директорка на БНТ предварително заяви, че няма значение кой роман ще бъде избран за най-обичан, важното било да не бъде “Под игото”. Сега самият председател на СЕМ отново се опитва да внуши, че камерният шедьовър “Малкият принц” е големият шедьовър на литературата за деца и въобще на епохата. Успоредно вървят писателски откровения от рода на следното:\n“Огледайте се - в България в момента е модерно да се пише за простотии като Баташкото клане, медиците в Либия…Тревогите на малкия провинциален град, Сривът на ценностите след падането на безценния комунизъм и други подобни регионални битовизми. Очаквам много скоро Партизанското движение да бъде отново правдиво и красиво възпято в някой роман от 1000 страници и да се продаде в тираж от 50 000 бройки. В такъв смисъл, модерен автор аз не съм и щастливо не искам да бъда. Иначе, ако под “модернизъм” се разбира “стремеж към съизмерване с постиженията на модерната световна литература”, тогава - да, за жалост съм един от двама-тримата модерни автори у нас… Много по-добре е да четете и препрочитате “Шифърът на Леонардо” и дори, ако щете, Шифърът на Паулу Коелю, отколкото да четете 99% от съвременните и предишните български автори. Преобладаващата част от Българската литература и преди, и сега, е изключително скромна като художествена стойност и неспасяемо регионална…”\nКъм това да прибавя възвисената със самочувствие мисъл на един нахакан стихотворец : “Ако Иван Вазов е поет, аз съм торта”. Или пък пресните самохвалебствия на един пропаднал политик, че бил преуспял в четири изкуства, между тях поезията и киното, само че ни стихове могат да се прочетат от него, ни филм да се види. И за капак фундаменталната философия на друг нашенец: “Напуснах страната през 1956 година и не съм се връщал повече. Не бих губил и ден в страна, която не се интересува от моето изкуство или в която няма пари то да бъде купено”.\nСлед всичко това е направо задължително по един календарен повод прословут медиен експерт и още по-прословут телевизионен водещ да вложат ценни свои мисли в специално изработена капсула, за да бъдат прочетени като послание от тях след петдесет години. Което и направили…\nТова не са мемоарни записки, опитвам се да припомня, че своенравните по начало творчески личности могат да съществуват в живително духовно единение и съдбовна морална съвместимост. През историческия период, на който “дисидентите” придават неверни характеристики, а постдисидентите или “тортите” направо отричат, в литературните среди се осъществяваше духовно единение и морална съвместимост между различни писателски поколения и различни естетически възгледи.. На чаша кафе или на чаша вино възникваха привлекателни енергийни полета, например покрай Елисавета Багряна и Дора Габе, където сякаш непосредствено се долавяха излъчванията на Яворов, на Боян Пенев, дори на Вазов. Чрез общителния мъдрец Ламар се усещаха гениалните протуберанси на Гео Милев, подобни внушения и досега идват от Леда Милева.\nАтанас Далчев, Димитър Пантелеев, Николай Марангозов, Владимир Полянов, Петър Славински, Людмил Стоянов, Христо Радевски, Крум Пенев, Ангел Тодоров, Младен Исаев, Орлин Василев, Славчо Красински бяха личности и от литературното всекидневие, и от литературната история. В меката светлина на неозлобените тогавашни очи се изграждаше освободено от догми познание за естетиката на кръга “Стрелец”, на кръга “Хиперион”, на списанията “РЛФ”, “Наковалня”, “Кормило”, “Златорог”… Георги Караславов, Ангел Каралийчев, Светослав Минков, Николай Хайтов, Камен Калчев, Илия Волен бяха част от многопоколенчески писателски средоточия в СБП, в литературни издания и дори във всекидневни вестници, където ставаха преките контакти между идващите млади и отиващите си стари.. Например най-често редактор на първите книги на всеизвестното поетично Априлско поколения бе “естетическият самотник” Никола Фурнаджиев. Привлекателно бе почти всекидневното общуване с Богомил Райнов, Божидар Божилов, Богомил Нонев, а през тях като че ли и с Никола Вапцаров. Хора - мостове между различни литературни поколения и различни литературни епохи бяха Александър Геров с отблясъците у него на Александър Вутимски, артистът от предградията Павел Вежинов, непокорният мислител Емил Манов, Андрей Гуляшки с рядката му способност да се превъплъщава в различни социални типове, Валери Петров с виртуозните си конструкции в българското стихосложение, Ивайло Петров с дълбоките си размисли за съдбата на добруджанското село. Не в облаците витаеха, а по традиционните писателски пътища ходеха-бродеха Димитър Димов - странният рицар на беззащитното добро, Димитър Талев - олицетворението на цяла литературно-историческа доктрина, Стоян Ц. Даскалов - изумителното епическо дарование на времето, нахлуващият от Казанлък човек-народ Чудомир. И ние, тогавашните млади по техните пътища, където застигахме придошлите от партизанските отряди, от нелегалните ремсови организации, от затворите и концентрационните лагери на фашизма Веселин Андреев, Добри Жотев, Павел Матев, Давид Овадия, Димитър Методиев, Генчо Стоев, Георги Джагаров. Често се събирахме около аристократичния Веселин Ханчев, около присмехулния Радой Ралин, около скептичният Иван Пейчев, около взривоопасният критик и публицист Веселин Йосифов, около проникновените театрали Любомир Тенев, Гочо Гочев, Димитър Канушев, Леон Даниел, Методи Андонов, Вили Цанков. В Клуба на журналистите и в писателското кафене сядахме заедно с първите писатели, прописали в новата, социалистическата България - Серафим Северняк, Иван Радоев, Марий Ягодов, Иван Давидков, Климент Цачев. Приемахме за български писатели гърците Аргирис Митропулос и Менелаос Лундемис, сърбинът Сретен Йованович, албанецът Тома Кацори, хърватката Весна Парун, иракчанинът Абдул Сатар Ал Дилими. Те преживяваха заедно с нас златни години от своя живот, намерили в България стряха, хляб и любов. Редом - Пеньо Пенев с трагичната си съдба на истински борец за истински социални правдини.\nРеституираният по силата на коварния “Закон Лучников” дом на СБП на ул. “Ангел Кънчев” 5 можеше да бъде обявен за паметник на културата дори само заради присъствието на споменатите български писатели в помещенията и кулоарите там в продължение на цели четиридесет и пет години! Не би! От фасадата му изчезна дори мемориалната плоча с имената на български писатели, загинали във войните и бунтовете за Отечеството.\nВъпреки това, имаше такова минало, когато в писателското пространство се изграждаше национален опит в духа на националната традиция и се продължаваше националната традиция в духа на националния опит.


« Оазисът Кара Дере\nПарче земя, а колко времена и нрави »\nЕдна съботна сутрин, в края на юли, потеглихме към Източните Родопи. Много пъти съм била в западната част на планината, затова решихме да се разходим из непознати места. Предварително прегледах доста пътеписи за интересните забележителности около Кърджали, където съм била и преди на лагер на хижа Боровица и с каяци по язовира. Този път бяхме по-малко подвижни, затова и целите ни трябваше да бъдат лесно достъпни.\nПо стар наш обичай потеглихме без резервации и точни планове, макар и с набелязани обекти.\nКарта със забележителностите в района\nПовечето хотели и къщи за гости около язовир Кърджали са в Главатарци. Веднага щом пристигнахме се огледахме за място за спане. Около „Главатарски хан“ – най-скъпия хотел в околността улици няма. Черни, разкопани пътчета водят до старателно нагласените дворове на хотелите, излъскани, но до оградата. В началото на селото се намира популярен плаващ, рибен ресторант и един приличен, но претъпкан хотел. Данданията и неуредиците в Главатарци ни отказаха от идеята да спим там и продължихме към Момчилград.\nМомчилград изобщо не влизаше в сметките ми за посещение, но се оказа най-приятната изненада в пътуването ни. В справочниците пише, че жителите на общината са само 17 000, но не ми се вярва тази цифра да е точна. Градът е пълен с хора и животът кипи. Няма пусти улици и занемарени сгради. Населението е турско говорящо, но за пореден път се убедих, че също както в Турция и тук хората са търговци по душа. Любезни, отзивчиви и най-важното чевръсти в работата си.\nНамерихме хотел „MG“-хижата, както му казват местите. Тризвезден хотел с басейн и прекрасна гледка към града. На цената от 60 лв. се сдобихме с огромна, луксозна стая с тераса. Специално споменавам хотела и прилагам снимки на стаята, защото по-натам ще сравните условията с тези в другите хотели, в които спахме.\nГледка от хотел „MG“\nИ така след като се настанихме изненадващо идеално и хапнахме вкусна храна в кръчмата на хотела, заспахме, за да събираме сили за следващия ден.\nХотел „MG“ по тъмно\nЧерен щъркел кръжи над Татул\nБлизо до Момчилград се намират светилището Татул и природната забележителност Вкаменената гора.\nОт Момчилград към Татул-надясно, към Вкаменената гора -наляво\nДо гробницата Татул се стига за около 5 мин. по асфалтирана и поддържана пътека, на цената от 3 лв. входна такса.\nТабелата с описание на светилището\nНай-впечатляващото е гледката от самотната скала, смятана за „светилище на Орфей“.\nГледката около Татул\nСлед като разгледахме за около 15 мин. се отправихме към Вкаменената гора. Трябва да наблюдавате много внимателно за табелата, защото е кафява и много малка и с лекота може да се пропусне.\nТабелата за Вкаменената гора\nЗа наш късмет на полянката в началото на пътеката срещнахме любезен дядо, когото попитах колко далече е въпросната „гора“. Дядото, след кратко замисляне, определи разстоянието на 1,5 км. Сега, човекът беше доста жилав на вид, но аз с вида си на напреднало бременна се надявах на честна преценка. Опитните хора, кръстосващи горите, обикновено занижават разстоянията и времето до обектите, но след като човекът каза километри, а не минути ходене, без много замисляне му повярвах.\nВъзможно е разстоянието наистина да е 1,5 км, но на мен ми се стори двойно :)) В началото пътеката преминава през приятна горичка. След това се стига до поляна с руини от изоставени постройки. Стар кладенец напомня за някогашната човешка дейност по тези места. Наоколо няма „живо пиле“. Само свободно отглеждани телета кротко си пасат.\n„Вкаменената гора“ се намира в долината. Малките табели, (за които трябва да следите!!!) са нарядко и нещо като пътека объркващо насочва надясно по дерето на рекичката, вместо към правилното -наляво.\nВ правилния каньон\nСлед като се полутахме около пресъхналото дере, се върнахаме към правилната посока. Междувременно слънцето почна да напича безмилостно и само упоритостта, шапките и пълното шише с вода ни накараха да продължим.\nПътеката към „Вкаменената гора“ криволичи покрай попресъхналото дере на рекичката и от приятно ходене по тревичка, пътят преминава в прескачане на камъни в тесен каньон.\nКъм вкаменената гора\nТочно в този момент една мисъл ме стисна за гърлото. Намирахме се в „мечия рай“! Така кръстих за себе си местността. Скалите на каньона бяха осеяни с пещери и дупки, точно както е направена клетката на мечката в зоопарка. 1:1 !!!\nСега ми е смешно при спомена за този ден, но тогава… Намирахме се далече от цивилизацията, в Родопите, на пътя на коридора за мечки към Гърция, на усамотено място, на което рядко стъпва човешки крак, а даже и тояга нямахме. Представях си как звярът ме потупва по рамото или се спуска по скалите към мен, а майка ми, на която обещах „да внимавам“ научава, че дъщеря и е нападната от мечка. Мислено си връчих наградата „Дарвин“ за най-глупава и нелепа смърт, но така или иначе вече бях в мечия рай, поне да намерех проклетите дървета…\nОприличавах всеки камък на въпросните „вкаменени пънове“, които очаквах да сме стигнали поне преди 30 мин., докато в един момент, те се появиха. Вкаменените преди милиони години дървета.\nСлед като огледахме и снимахме, тръгнахме назад към колата.\nОбратният път през каньона взех на един дъх и без почивка, макар че минаваше 12 часа на 31 юли и слънцето и жегата бяха жестоки. В момента, в който стигнахме полянката с телетата и около мен имаше и други кандидати за изяждане, се успокоих, усмихнах се и признах, че този поход си беше едно много приятно приключение.\nВ края на похода\nНа следващия ден се отправихме към Перперикон…\nПубликувано в категория: П-У . Тагове: Вкаменената гора, забележителности в Родопите, Източни Родопи, интересни места в Родопите, Момчилград, Родопи, светилището на Орфей, снимки от вкаменената гора, снимки от Татул, Татул Коментарите и trackbacks са забранени.\nТази статия бе прочетена 18,199 пъти.\nИзпратен 10.08.2011 на 10:59\nИ аз преоткрих това лято Източните Родопи. Точно по описаните места не съм била- беше ми интересно да прочета. Благодаря. Очаквам с нетърпение продължението за Перперикон/ мислех да пиша за това, но имам и достатъчно други впечатления/.Интересно е да се сравняват впечатления, гледни точки- това обогатява.\nИзпратен 09.08.2011 на 16:43\nПодкрепям с две ръце MG хижата – прекрасно място и ние го открихме случайно. Около Кърджали има много много за гледане.