януари | 2012 | Литература, изкуство, журналистика и лично творчество\nМесец: януари 2012\nЧервено вино ми налей\nЧевено вино ми налей,\nсетне песен ми налей!\nТвоят глас – е като славей,\nсърцето влюбено владей.\n31 ян. 2012\nХайку – 75\nЖената пак мърмори.\nХайку - 75\nКънингам е роден в Синсинати, Охайо и израства в Пасадена, Калифорния . Учи английска литература в университета в Станфорд , където получава степен . По-късно, в Университета на Айова, получава Michener Fellowship и магистърска степен по изящни изкуства степен от Айова, Работна среща на писателите. Докато учи в Айова, пише разкази, публикувани в Atlantic Monthly и Париж за преглед на. Неговият кратък разказ, „Белият ангел“, е по-късно се използва като една глава в романа „Дом на края на света“. Той е включен в „най-добрите американски разкази, 1989 г.“, публикуван от Houghton Mifflin.\nПрез 1993 г., Кънингам получи Guggenheim стипендия и през 1998 г. от Националната фондация за изкуствата Fellowship. През 1995 г. той е удостоен с награда на Уайтинг писателите . Кънингам е преподавал във Fine Arts Center в Provincetown , Масачузетс и в МВнР по програма за творческо писане в Бруклин College . В момента той е професор по творческо писане в Йейлския университет .\nКънингам е основна сила в американските писателски среди, а и романът му „Specimen Days“, е много добре приет от американските критици.\nМайкъл Кънингам е редактор на книгата с поезия и проза от Уолт Уитман, Закони за Creations , и е написана, със Сюзън Minot , а сценарият е адаптиран от романа на Evening Minot. Той е и продуцент на филма от 2007 г. , Вечер, която звездите Глен Клоуз, Тони Колет , и Мерил Стрийп.\n– ПЛЪТ И КРЪВ;\n– КОГАТО ПАДНЕ МРАК;\n– ДОМ НА КРАЯ НА СВЕТА;\n– ДНИ НА ОБРАЗЦИ\n15 ян. 2012\nавтор: МАЙКЪЛ КЪНИНГАМ\n/носител на награда „ПУЛИЦЪР“/\nРоманът „Часовете“ е драматично и завладяващо произведение, в което\nса вплетени, до болка разтърсващи истории на три жени.\nКлариса Воън е изцяло отдадена за подготовката на прием, в чест на рождения ден на любимия човек.\nДругата, Лора Браун, чувства, че бавно се задушава от теглото на идеалния семеен живот и потискащ ред в предградията на\nА Вирджиния Улф възстановявайки се под вниманието и ком-\nпанията на съпруга си, живущи в Лондонско преградие, се отдава да пише за „Мисис Далауей“.\nПисателят Кънингам с голямо майсторство, умение и богатство\nна словото отразява три уникални и вълнуващи съдби, които се преплитат по оригинален начин, за да стигнат своя болезнено-изящен финал.\nРоманът „Часовете“ е уникално произведение, което вълнува с дълбочината на мисълта и философията за живота.\nВ романа ми харесаха много, много моменти и откъси. С удоволствие ще представя някои от тях:\n…“ През лятото, когато беше осемнайсетгодишна, и се струваше, че всичко е възможно, че\nабсолютно всичко е възможно, че абсолютно всичко може да се случи,……“\n…“ Когато се развикаш силно и продължително, хората започват да се събират от любител-\nство към шума. Това е природата на тълпата.“\n…“Клариса не преставаше да си мисли: „Вземи ме със себе си! Копнея за обречена любов. Копнея за улици нощем, за вятър и дъжд, и никой да не мисли за мен.“\n…“Мошеничка, помисли си Клара. Подмамила си дъщеря ми, но мен не можеш излъжеш. Познавам такива завоевателки, щом ги зърна. Знам какви ги вършиш, за да изглеждаш интересна. Не е никак трудно…“\n…“Но тук отвън е светът(къща, небе, първата едва блещукаща звезда) и той е пълната противоположност на това малко тъмно петънце от кръг рози. То е просто отпадък и нищо повече. Красотата и достойнството са илюзии, измислени от деца и подхратвани от тях.“\nЩо е анотация и как се оценява\nАнотацията (лат. annotatio – бележка) е кратък текст, който дава информация за съдържанието на книга, статия, филм, театрална постановка, телевизионно предаване и др. Анотацията по същество е вид резюме. Резюмето е кратко изложение на някакъв текст, но то всъщност е много сбит преразказ, който обективно и неутрално следва съдържанието на книгата, филма, постановката и т.н.\nАнотацията е кратък текст, който представя в съкратен вид основното съдържание, целите, задачите, кратко описание на изследвания проблем, методологията (ако се описва изследване), основни резултати и изводи. Тя е по-дълга от резюмето, но не повече от 1 страница.\n>>> Анотацията освен много краткото предаване на съдържанието може да има и оценъчен характер с препоръки и обяснения за предназначението на определен текст. Оценъчните мнения трябва да са обективни.\n>>> Анотации се поместват в библиографски списания, в каталози, в самата книга, на обложката на книгата и др. Някои реклами на книги, филми, театрални постановки също са вид анотация.\n>>> Правилно е в анотацията на книга да са отбелязани: автор, заглавие, издателство, година и място на издаване и други важни факти, но могат да се използват два модела при изготвяне на анотация. Единият е книгата да се представи като дело на определен автор, чиито творчески качества са доказани и са гаранция, че съдържанието на конкретната книга е стойностно.\n>>> Другият модел е книгата да бъде представена конкретно чрез преразказ на съдържанието — основните и сюжетни линии или дялове, като авторът не се споменава. За да привлича вниманието, този вид анотация трябва обаче да съдържа и оценка за мястото, което заема книгата сред други, имащи подобна тематика – така се разчита на интереса към определени теми.\n>>> В анотацията е необходимо да се постави акцент на новото, различното. В анотациите на научни книги това са преди всичко нови факти, нови открития или ново тълкуване на известни факти. В анотациите на художествени книги се изтъква авторското виждане, неочакваните сюжетни обрати, езикът на автора, особеностите в композиция.\n>>> Особен вид анотации са описанията на съдържанието на книги в библиотечните фишове. В тях коментарите по съдържанието са сведени до минимум. Целта е да се подпомогнат както читателите, така и библиотекарите, когато подреждат или търсят книгите.\nПРИМЕР ЗА АНОТАЦИЯ НА КНИГА\n>>> Книгата “Права на детето” е предназначена да запознае читателите със съвременните концепции за правата на детето и с възможностите за организиране на образователни дейности за запознаване на децата и възрастните с тези права. Целта на автора е да представи един съвременен поглед към културата по правата на детето. Задачите на автора са: анализ на международни документи и на българското законодателство по правата на детето; открояване на ролята на държавата за предоставяне, реализиране и защита на детските права; представяне на модели за организиране на образователни дейности с деца и възрастни по правата на детето; очертаване на изискванията за провеждане на ефективен учебен процес по правата на детето. В Приложението на книгата съдържа основни международни документи, което улеснява читателя в разбирането на политиката в сферата на детските права. Приложено е и пълно описание на ателие по правата на детето като модел за организиране на интерактивно обучение с деца и възрастни в тази област.\n>>> Книгата дава широк поглед върху проблематиката и предоставя възможност на работещи учители, социални работници, психолози и други специалисти сами да организират образователни дейности по правата на детето с различни категории учащи. Сред основните постижения на книгата е преосмислянето на педагогическата практика от ориентация към дейността на учителя към детето – ученик, което следва да бъде в центъра на учебната работа.\n>>> Анотацията се оценява по система от критерии, най-важните от които са: степен на съответствие между съдържанието на анотацията и съдържанието на текста от източника; коректно представяне (систематизиране) на целта и задачите на автора в съответствие с ключовите идеи от съдържанието; терминологична коректност на езика.\n13 ян. 2012\nОмир (на гръцки: Όμηρος) е легендарен (според някои, митичен) древногръцки епически поет и аед, на когото традиционно се приписва авторството на големите гръцки епически поеми Илиада и Одисея, краткия комически епос Батрахомюомахия („война между жаби и мишки”), сборника Омирови химни и различни други изгубени или частично запазени произведения като например Маргити. Някои древни автори му приписват и целия епически цикъл, в който са включени и други поеми за Троянската война, както и тивански поеми за Едип и неговите синове.\nМакар че името Омир е известно главно от гръцките области, в които се говорят еолийски диалекти, а за живота му не се знае нищо конкретно, няколко легенди му приписват различен произход и родно място. Много от тях са напълно фантастични. Така сатирикът Лукиан го представя за вавилонец на име Тигран, който приема името Омир след като е пленен от гърците (Όμηρος означава заложник). Когато император Адриан поставя въпроса пред оракула в Делфи, той му отговаря, че Омир произлиза от Итака и е син на Йокаста и Телемах, герои на поемата „Одисея“. Подобни истории изобилстват в античните биографии на Омир.\nСпоред най-разпространената версия, Омир е роден йонийската част на Мала Азия, може би в Смирна или на остров Хиос, и умира на остров Йос. Други селища, които са представяни за родно място на Омир са Колофон, Пилос, Аргос и Атина.\nПротиворечиви са и сведенията за времето, през което е живял Омир. Херодот (484–406 г. пр.н.е.) твърди, че Омир и Хезиод са живели около 400 г. преди него (Истории, кн. 2), а Тукидид (481–397 г. пр.н.е.) споменава за 8 век пр.н.е.. Твърдението на късните животописци на Омир, че е живял през времето на Троянската война, тоест през 12 или 11 век пр.н.е., не е вярно.\nПриема се вече като съвсем вероятно, че поетът е живял през втората половина на 8 и началото на 7 век пр.н.е.\nВ древността никой не се е съмнявал в съществуването на Омир. Платон (429–317 г. пр.н.е.) говори, че този поет „е възпитал цяла Елада“, а пък Аристотел (384–322 г. пр.н.е.) на много места в своите книги се позовава на Омир. Към 3 век пр.н.е. някои учени в Александрия се усъмнили в авторството на Омир за „Одисея“, но съществуването на поета не е било обект на съмнение.\nМногократно е разискван въпросът как един и същ поет е могъл да създаде „Илиада” и „Одисея”, а за „Батрахомиомахия”, Омировите химни и поемите от епическия цикъл в общи линии се смята, че са по-късни от двете големи епически поеми.\nСред учените в общи линии се приема, че старият материал на Илиада и Одисея, водещ началото си от 8 век пр.н.е. е преминал през процес на стандартизация и редакция. Важна роля в тази стандартизация изиграва атинският тиран Хипарх, който реформирал рецитацията на омировата поезия на фестивала на Панатенея. Много изследователи на класическата литература смятат, че тази реформа трябва да е довела до създаване на каноничен писмен текст.\nАнализ на структурата и речника на Илиада и Одисея показват, че поемите съдържат редовно повтарящи се фрази; повтарят се дори цели стихове. Възможно ли е Илиада и Одисея да са били устни поеми, съчинени в даден момент от поет, който е използвал колекция от запаметени традиционни стихове и фрази? Милман Пери и Албърт Лорд изтъкват, че такава развита устна традиция, чужда на днешната писмена култура, е типична за епическата поезия е една изключително устна култура.\nТочно кога тези поеми са приели твърда писмена форма, е спорен въпрос. Традиционният отговор е „хипотезата за записването”, според която неграмотният Омир диктува поемата си на грамотен писар през 6 век пр.н.е. или по-рано. По-радикални хомеристи, като например Грегъри Надж, твърдят, че каноничният текст на омировите поеми под формата на ръкопис не е съществувал преди елинистичния период.\nДруги учени обаче поддържат своето становище, че Омир действително е съществувал. Толкова малко се знае или, дори, предполага за него, че има анекдот, в който се казва, че „поемите не са написани от Омир, а от някой друг със същото име”. Изследователят на класическата литература Ричмънд Латимор, автор на добър поетичен превод на английски и на двете поеми, написва научен труд, озаглавен „Омир, коя е тя?” (Homer: Who Was She?). Самюел Бътлър е по-конкретен, като излиза с теорията за млада сицилианка, която била автор на Одисей (но не на Илиада), а тази идея по-късно е разработена от Робърт Грейвз в романа му Дъщерята на Омир.\nНа гръцки името на поета (Ὅμηρος) означава заложник. Има теория, че това име е получено от наименованието на група поети, наричани хомериди, което буквално означава „синове на заложници”, т.е. наследници на военнопленници. Тези мъже не били изпращани на война, защото тяхната лоялност на бойното поле била съмнителна, така че те не загивали в битки.\nГърците от шести и пети век пр.н.е. приписват на Омир цялата традиционна епична поезия в хекзаметричен стих. Освен поемите „Илиада“ и „Одисея“, за негови са смятани и всички стихове от Епическия цикъл, като „Малка Илиада“, „Киприя“, „Епигони“ и много други. За част от тях, като „Омирови химни“, „Батрахомиомахия“ или „Маргити“ днес се смята, че е слабо вероятно да са писани от него.\n11 ян. 2012\nИлиада, из Първа песен (1871)\nИЛИАДА, из ПЪРВА ПЕСЕН\nПревод: Нешо Бончев, 1871\nМузо, възпей оня пагубен гняв на Ахила,\nсина Пелеева, който нанесе беди многобройни\nроду ахейску, и Аду предаде души велемощни,\nславни юнаци. А тях он во жертва на псетата даде,\nптици зловещи нахрани: а Зевсу се воля изпълни, 5\nщом отведнъж се разстанаха гневно двамина юнаци,\nдивни Ахил и владика народу Атрид Агамемнон.\nНо от боговете кой ги подигна на бран помежду им?\nЛетин и Зевсовът син. Аполон, срещу царя прогневен,\nлюта ми болест прати по войската, народ поизгина, 10\nче не почете жреца Аполонова, пастиря Хриза,\nАгамемнон. Корабли скороходни свещеник достигна,\nноси богатства неброени он, дъщеря да откупи,\nноси и в ръце венец стрелометна царя Аполона\nна позлатена тояга, и молеше всички ахейци, 15\nнай-више двама Атрида, народу водителя, моли:\n„О, Агамемнон, и ти, Менелай, и ахейци юнаци!\nБогове вам да дадат, що високи Олимп населяват,\nград да разсипете царю Приаму, дома да пристигнете\nздрави. А мене за откуп ми милото чедо пуснете 20\nЗевсову сину за чест и за слава, стрелцу Аполону“.\nСговорно всичките други ахейци положиха слово,\nжреца със чест да приемат и дарове светли да вземат.\nНо Агамемнону дух непреклонен и сърцу не мило;\nгневно он стареца гони и яростно слово продума: 25\n„Старче, недей да те гледам при тия дълбоки корабли\nнито сега, нито после тъдява назад да доходиш!\nНяма спасенье да прати ни жезл, ни венец Аполонов.\nДщерка ти няма да дам: доде стигне до стари години\nтам, в наши царски палати у Аргос, далеч от роднини, 30\nтя ще на стан да тъче и със мене да спи на постеля.\nАми иди, не гневи ме, та в дом невредим да се върнеш“.\nРече разгневен, а старец му думите с трепет послуша,\nтихом отиде назад на брегът на безкрайното море,\nтам надалече измина и гласом се старец помоли 35\nцар Аполону, когото е хубава Лета родила.\n„Чуй ми молитвата ти, сребролъки, що Хриза обходиш,\nвкупе и Кила светая, и в Тенедос мощно царуваш!\nТвой прелюбезен чертог оставял ли съм аз неукрасен?\nМалко ли тучни бедра изгорих зарад тебе, Сминтею, 40\nтелчи и агнешки? Дай ми и ти една милост едничка:\nс твойте стрели порази ти данайци за моите сълзи!“\nБогу се старец помоли, и чу му молитвата Феб лучезарен,\nи полетя от гора олимпийска, разлютен он духом.\nЛък му на рамо виси и колчан обоюдозатворен: 45\nзвук се разнесе и ек от стрелите на гневнаго бога,\nвихром летящаго: нощи подобен лети от Олимпа.\nПосле далеч от корабли застана, стрели полетяха;\nзвек се и екот раздаде ужасен от сребърни стрели.\nНай-първо мескове бог порази, после празните псета, 50\nпосле и самата войска удари стрела смъртоносна;\nмре! – и огньове всъде се запушиха, мъртвите палят.\nДевет ми деня летяха по воинство богови стрели,\nа на десетият сбор Ахилес посъбра от народа:\nИра му в сърце вложи, белораменна вечна богиня: 55\nсвидно е неи да гледа как гине Данаево племе.\nПосле откак се събраха они и застанаха купно,\nмежду събора стана Ахилес скороноги и рече:\n„Сине Атреев, назад трябва пак да се скитаме, мисля,\nв милата наша земя, ако би от смъртта да избегнем; 60\nнас и войната ни губи, и мор: оредя ни дружина.\nДай да попитаме пастиря или пророка всевидца,\nили и снотълкователя: сън е от Зевсова воля;\nтой нека каже, защо е на нас тоя гняв Аполонов;\nжертви ли иска от нас Аполон и обет неизпълнен, 65\nили же тук от кози безпорочни и агнета млади\nчака от нас да получи и лютият мор да пресекне“.\nРече Ахил и седна на земята, а после възстана\nразумен Тесторов син, най-великият птицегадател,\nзнаеше той, що било, и що е, и какво ще да бъде. 70\nТой кораблите ахейски, всевидец, доведе под Троя\nс негов пророчески дар, Аполонова милост велика.\nКалхас стана сред събора и разумна дума продума:\n„О, Ахилес, повеляваш ми ти, боголюбни, да кажа,\nстрашният гняв Аполона царя далнометна от що е. 75\nМога да кажа: но ти положи слово вярно и клетва!\nЩеш ли, Ахиле, и словом и делом ти мен да помогнеш?\nАз се боя да не бих прогневил от великите мъжье\nоня, що в Аргос владее и слушат го всички ахейци.\nТой е над царове цар и е лют къмто нас сиромаси: 80\nнеговът гняв и да мине, макар на часът да облагне,\nвсе ще и напокон той да го таи, доде не накаже,\nв мощни си гръди. А ти премисли, та и мен да избавиш“.\nКалхасу славен Ахил отговаря и слово продума:\n„Старче, дерзай, и откривай ни божия воля, що знаеш: 85\nжив ми Зевесовът син Аполон, на когото се молиш,\nи на данайските синове негова воля откриваш,\nникой, доколе живея и гледам на ясното слънце,\nникой от всичките тука данайци не ще да посмее\nръка на тебе да дигне, макар да е цар Агамемнон, 90\nкойто се днеска брои най-велик между всите ахейци“.\nИ дръзновен, проговори свещеник Калхас непорочен:\n„Ни за обети е гневен на нас Аполон, ни за жертви;\nно ради жреца, кого посрами между вас Агамемнон\nи дъщеря ме назад не пусна, не прие му и откуп. 95\nФеб зарад него прати това зло, може още да прати,\nтой до тогава не ще да дарува ни здраве, ни милост,\nв бащини ръце догде не дадем черноока девица\nпросто – без дар и без откуп, и в Хриза догде не изпратим\nжертва стотелча. Тогава от бога щем милост да найдем“. 100\nРече и после седна на земята. Тогава застана\nсам Агамемнон герой, най-велик повелител аргоски.\nТежко Атриду стана: разигра му се клетото сърце,\nпълно със гняв; а в очите му огън и пламник гореше.\nКриво на Калхаса поглед метна, па му слово продума: 105\n„Ти си на злото пророк, аз не чух блага дума от тебе!\nЗлото е тебе и мило, и драго, все него откриваш;\nдоброто ти ни веднъж не откри, ни веднъж не направи.\nТи и сега среди сонма данайски пророчески казваш,\nтям Аполон уж за мен бил устроил беди несказани; 110\nаз съм виновен в това, че не взимам ни откуп от Хриза,\nнито девицата давам; а искам и много желая\nмоя да бъде, че тя е и повече мила за мене.\nНеи на хубост не може надви ни млада Клитемнестра.\nСтройна е тялом, висока, и разумна, много работна. 115\nНо, ради ваше добро, на баща й ща пак да я пратя.\nАз за народа радя, да е здрав и от мор да не гине.\nНо пригответе ми тутакси дар, да не би да остана\nсамо един между вас недарен, че е тежко за мене:\nвидите всички, че губя сега моя дар драгоценен“. 120\nНему в ответ проговори Пелид скороноги и дивни:\n„Славни Атриде, користолюбиви царю и владико!\nКак щат за теб веледушни ахеяни дар да приготвят?\nНие не знаеме нийде наготвени дарове общи;\nно от разсипани градове стока, имот, разделихме. 125\nНе подобае сега от народа да взимаме негово благо!\nНо Аполону девицата дай ти сега, та че после\nние щем двойно и тройно награди за теб да приготвим,\nЗевс ако би да даде Илиону стени да оборим“.\nНему в ответ проговори владика и цар Агамемнон: 130\n„Богу подобни Ахиле! И храбър да си между назе,\nмисли не крий лицемерни, че мъчно щеш мене измами.\nИли желаеш един ти да имаш и дар, и богатства,\nаз же лишен да седя, та ми казваш мома да оставя?\nВсе е едно зарад мен! Ако щат веледушни ахейци 135\nдар да дарят, нека дават избран, равноценен за нея;\nно ако би не дадат, мога аз и сами да отнема:\nтвой ли, Аяксов ли дар, или дар Одисеов да бъде,\nмога да взема! И тежко му, който ми в ръце изпадне!\nНо за това можем пак да размислим и после, 140\nнине же дайте в божествено море корабл да си спуснем,\nвещи гребци да поставим, а Фебу царю екатомба –\nжертва свещена; а после мома да введем хубавица,\nХризова радост! А мъж от совета да бъде водител,\nИдоменей ли, Аякс ли, или Одисей многоумни, 145\nили же ти, най юнак и най-страшен от всичките мъжье,\nсине Пелеев, – та нам милостив да е Феб далнометни“.\nСтрашно погледна на него и рече Ахил скороноги:\n„О, ти с безстидство облечен, коварни царю и лукави!\nИма ли някой ахеянин, твойте слова да послуша, 150\nпът зарад теб да пътува и с мъжье на бой да се бие?\nАз не додох ради храбри троянци под Троя прекрасна,\nс тях да воювам, че зло не видях от невинните мъжье;\nнито коне ми отнеха троянци, ни стадо говеда,\nнито по Фтия додоха у нас, по поля черноземни 155\nплод да ни губят, че нашето царство от тях е далече;\nсенчести планини нас разделяват и море шумливо:\nно зарад теб последихме, безстиднико, ти да се радваш,\nчест да добием от Троя царю Менелаю и тебе,\nпеси ти очи! Но ти за това се не грижиш ни мало: 160\nдаже сега и от мене ти мислиш дарът да отнемеш,\nдето съм толкова труд аз за него положил и мъки;\nто ми е дар от ахейци. Аз нямам и равен дар с тебе,\nград ако би да превземем троянски, богат, многолюден.\nНо в тая люта война, многобурна, най-много работят 165\nмоите ръце; а доде ли време делба да делиме,\nтебе е най-голям дар; а пък аз и на малко доволен,\nвзема го колко да е, вървя, уморен от войната.\nНине же много по-харно дома да си ида, во Фтия,\nс моя дружина и мой корабли, – а за тебе не мисля 170\nмного имот да спечелиш без мен, откак ме обезчести“.\nНему в ответ проговори властител Атрид Агамемнон:\n„Бягай от нас, ако ти е душа пожелала и сърце.\nАз те не моля за мен да останеш, че има и други\nмоята чест да забранят, а най-више Зевс промислител.\nТи ми си най-ненавистен от всичките Зевсови чада: 175\nче крамола е за тебе най-мила, сраженье и разпри.\nТи ако си и юнак, то е божия дарба юначество.\nИскаш назад с корабли и дружина дома да си идеш?\nПът ти широк! Мирмидонци те чакат, иди и царувай!\nАз се не грижа сега зарад теб, че си гневен и буен, 180\nнито щеш мен опечали; а тебе ще горко да бъде:\nкакто ми днеска отнима девицата Фивос Аполон;\nнея ща аз на корабл да изпратя с дружина дома й;\nпосле ща сам да отнема от тебе мома Бризеида,\nв твойта ща къща да дода и дар да отнема, – да знаеш, 185\nколко съм аз и от тебе по-силен, и други да помнят,\nстрах да ми имат, и с мене борба да не бият!“\nРече Атрид: Пелеону же горко стана на сърцето,\nв гръди космати му милото сърце играе двояко:\nостър ли меч от юнашко бедро да потегли из ножни, 190\nтях да разгони в съборът, Атрида царя да погуби;\nили же гняв да смири и на кротост душа да претвори.\nМисли ужасни вълнуваха дух Ахилесов и сърце,\nнож бе потеглил из ножни велик, но Атина предстана.\nНея от небо прати белораменна Ира богиня, 195\nче и двамината люби юнаци и жали еднакво.\nТя зад Пелида заста и хвана го за руси къдрици,\nвидима нему, а друг ни един не съгледа Атина.\nУжас обзе Ахилеса, назад се обърна и гледа,\nвиди Палада Атина: а очи й страшно горяха. 200\nНеи Пелид проговори и речи крилати продума:\n„Зевсово чедо любезно, защо си дошла от небото?\nИли да видиш царю Агамемнону гордост и злоба?\nТебе ща аз да река, а и вярно ще реч да се сбъдне:\nрано ли, късно ли, той ще от гордост живот да загуби“. 205\nНему продума богиня в ответ светлоока Атина:\n„Аз съм дошла да смиря твоя гняв, ако би ме послушал;\nмене от небо прати белораменна Ира богиня,\nтя и двамина ви люби еднакво и жали за вазе.\nНо усмири своят гняв, нито меч обнажавай на него: 210\nно укорявай го словом, догде ти утихне сърцето.\nАз ща сега да река, и речта ще така и да стане:\nте щат след време и три пъти толкова дарове светли\nтеб да дадат за обида. А ти престани и послушай!“\nНеи в ответ проговори и рече Ахил скороноги: 215\n„Трябва и вашето слово, богиньо, да слушаме всички,\nколкото гневен да е человек, – че е нам за доброто.\nКойто е богу покорен, бог него и повече слуша“.\nРече и с тежка си ръка стисна ръкоят посребрена,\nпосле повърна у ножни великият меч, и послуша 220\nслово Атини. А тя на Олимп се възнесе високи,\nв домове Зевса царя щитоносца, при други богове.\nПРЕПРОЧИТАЙКИ МАКС ФРИШ, ИЛИ ЗА ПИСАНЕТО В ПЪРВО ЛИЦЕ\nКриста Волф „Всъщност всичко, което записваме в тези дни, не представлява нищо друго освен\nотчаяна самоотбрана; тя непрекъснато се извършва за сметка на правдивостта;\nзащото останеш ли правдив докрай, не би излязъл обратно от хаоса, в който си\nвстъпил, освен ако си го преобразил.\nМежду двете съществува само неистинното.“\nМакс Фриш, 1946\nДА ПРЕДПОЛОЖИМ, че е вярно това, което твърди Фриш: „Нашият стремеж, изглежда, е да изразим всичко изразимо.“ Да пред положим, че всеки писател се стреми към съвършенство: че целта на изпитанията, на които той се подлага с встъпването си в литературата, е да постигне автентичност по възможния нему начин. Да предположим, че пламенността на този копнеж не му оставя избор за по-незастрашено съществуване – тогава следва да запитаме от какъв вид е раната, каква е особената природа на вътрешното противоречие, родило онази поредица от произведения, които лека-полека трябва да наричаме „творческо дело“. Макс Фриш смята за един вид свой дълг да даде сведения по този въпрос.\n„Сега не е време за лични истории. И все пак човешкият живот се осъществява или проваля в отделната личност, никъде другаде.“ Този писател има щастието да изпитва върху себе си и да изразява едно от основните противоречия на епохата, като в същото време съумява да го възвиси и го направи понятно. Това е обяснението за неговото въздействие. Читателите вярват, че откриват себе си в книгите му. Съмнявам се. Прозата на Фриш притежава измерения извън, отвъд сюжетите, които разказва. Той самият, за да се намери и да се прикрие, тръгва към себе си от две страни, служейки си с езика все по-безогледно като с прецизен инструмент. В „измислени“ истории, които все по-рядко се извеждат докрай и все по-често само се подхващат, Фриш влага твърде лични неща. В дневниците си той отваря реч по делови политически въпроси, разисква „света“. Разграничението, разбира се, никога не е било абсолютно. И все пак почти всички прозаически творби с характер на роман представляват „лични истории“. В дневника думата „аз“ се появява рядко. Никой от главните герои на романите му не може да се мери по идеен обхват и суверенност с аза на дневниците: тяхната „обладаност от аза“ се набива в очи. (Азът на дневниците може да се яви и като Той, като Ти, като Те.) Писателят не е могъл или не е пожелал да създаде равностоен на себе си герой. „Не бих искал да съм лицето, което изживява моите истории.“\nТова писателят не би заявил. Казва го Гантенбайн, който се изживява във въображаеми истории. Хомо Фабер, швейцарец, както знаем, поради стечение на случайности става любовник на дъщеря си, която, без да предполага, е създал с една немска еврейка (тази конструкция никога не ми е допадала особено); в дневника четем като „реминисценция“: „През 1936 година, когато исках да се оженя за една студентка от Берлин, еврейка…“ Това е пример за дълбокото преплитане между художествена измислица и биография, между разказ и дневник; тъкмо то породи у мен мисли при препрочитането на – грубо пресметнато – двете хиляди страници проза. Съществува някаква вътрешна логика в последователността, с която този писател насочва една срещу друга двете линии на творчеството си. И нима не може да се предположи, че „един мъж“, който непрекъснато търси „историята на своя житейски опит“, някой ден ще се озове пред неподправената собствена история; че още веднъж всичко ще се окаже открито; че легитимацията, с която разполага, както в самото начало, сега ще се провери от начина, по който той ще се справи с тази задача: историята на собствения житейски опит? Ненавистта към художествената измислица, чрез която се щадим, може да нарасне дотам, че да стане непреодолима, а самоуважението да зависи вече от смелостта да излезем пред читателите с открито чело. „По-късно пишещият може да се види принуден да прибегне към неприкритото първо лице не защото е почнал да придава по-голямо значение на своята личност, а защото е изчерпал маскировката си“ – отбелязва едно „трето лице“ от дневника. Другото изкушение е пълната маскировка. „Бих желал да пиша приказки“, се казва в едно писмо.\nДА ДОПУСНЕМ, че един писател отрано е направил успеха в живота и успеха в творчеството зависими един от друг. Да приемем напълно дословно признанието му, че упражнява своята професия, понеже „писането му се удава по-добре от живота“; че макар пред него да е имало и други възможности, той е трябвало да се захване с писането, понеже тази дейност обединява двете житейски състояния, тогава основни за него: „изкупление и труд“; че най-съкровеният му копнеж е не шедьовърът (това също, разбира се), а да остане деен; че поривът му към саможертва се сблъсква с насрещния порив на срама; че подтикван към постоянна изповед, той все пак никога не стига до насладата на освобождаващото опрощение, понеже съзнанието за прегрешението бързо се възстановява; че макар страстно да се стреми към правдивост, строгото самонаблюдение му разкрива хитростта „да бъдеш правдив до ексхибиционизъм, та да можеш да заобиколиш един-единствен пункт, болното място“; че постоянно го наранява „дълбокият страх от непълноценност“; че обърнат към себе си, той се вижда изправен пред необходимостта винаги да изхожда от собственото си положение.\n„Големите сюжети“ са му забранени в прозата – неговото най-интимно изразно средство – поради искреност: той просто не ги познава. Правдоподобно е уверението му, че едва с времето се е научил да приема „обществената“ отговорност на писателя като „последица от успеха“. По вътрешна нагласа непредставителен, гражданин на една по традиция неутрална страна, съвременник на родените през 1911 година, той не е могъл да се присъедини към никое политическо движение – поради отчаян копнеж по чистота, който прави политическата дейност почти невъзможна, а също поради страх от присъщата на всички организации тенденция да се превръщат в институции. Фриш прави опит, мисля, да се научи да живее без алтернативи. „Алтернативите, които понастоящем ни се натрапват, аз смятам за отживели, следователно за погрешни“ (Кюрман 1 ). И все пак той живее, задавайки въпроси, тоест не без упование („Аз питам“). Въпросите му се разрастват до настойчиви въпросници, може би като проява на надеждата да влезе във връзка с други питащи. Това сякаш е неговият начин на осмисляне; той наистина не може да приеме историята и историите само като сума от процеси и факти („Така си е“), като оформяме на някакъв смисъл, присъщ им неопровержимо – по волята на бога или на природата. И все пак жизненото му чувство не е нито абсурдно, нито трагично.\nФриш – съвсем не човек на крайностите – живее в пределите на един скептицизъм, който заплашва да премине в резигнация, но да я изрази открито той не си позволява: поради плахост, поради чувство за свян („Защо проявите на резигнация винаги са недискретни?“), а също поради скромност; кой съм аз, че да показвам резигнация? Съмненията му са почтени – той се съмнява и в собствената компетентност.\nРано е осъзнал, че „днес за нас вече не съществува тера инкогнита“ (впрочем убеждение, което писателите в социалистическите страни едва ли ще споделят: тук преобладава чувството, че не сме дорасли за изобилието на невидяното, на неизказаното); „освен Русия“ – добавя Фриш в скоби, понеже още не е пътувал из Съветския съюз. Той е принуден да си зададе въпроса: „За какво тогава е това разказване?“\nС труда си, тоест пишейки, Фриш отговаря: за да установим връзка със собственото, макар и литературно съществуване; проблематичността на това съществуване той съзнава. Двете линии на прозата му се свързват през десетилетията (бихме могли да кажем: предателски) от постоянно подновявания опит да бъде формулирана една болка – болката от дистанцията между потребността да живеем действително (да изживяваме действителността) и пронизващото прозрение за безсмислието и липсата на действителност. Това чувство на отчуждение, познато на Фриш вероятно дълго преди самата дума, е в основата на онази лична драма, на която той посвещава всичките си „романи“ и „повести“: един човек – един мъж – страда от недостиг на преживявания, от липса на условия, от неспособността да обича и сам да пробуди любов – от непреодолимата отчужденост към ближния, към жената, която той поради страх, чувство за вина, обожание или ревност държи на разстояние.\nВниманието на разказвача се насочва към „напрежението между изказите“. Белетристика за Фриш е ругателна дума.\nПовечето от неговите измислени герои биват сполетени от преждевременна смърт.\nНай-дългият откъс на чужд език, който включва в дневника си от 1966 до 1971 година, е из „Ню Йорк Таймс“ и се отнася до правото да умрем достойно, отнася се до евтаназията.\nФриш е в състояние да съставя списъци на обстоятелствата и хората, които се е опитвал да потисне в съзнанието си; на други, на които е благодарен; да каталогизира красотата в живота.\nЗа да се разочарова, той притежава, морално казано, твърде голямо съзнание за справедливост.\nИЗВЕДНЪЖ, понеже е лишен от почти всички средства и способи на старата литература, този писател се вижда заставен да заложи самия себе си. Това, разбира се, е силно, може би прекалено силно казано, защото, „останеш ли правдив докрай, не би излязъл обратно от хаоса, в който си встъпил – освен ако си го преобразил“. Така че пълният залог, този на живота, а не в литературата – пък било дори литература, която преобразява живота, – не се извършва и чувството на вина остава; а с него и самоупрекването в неправдивост, каквото по-раншни писатели не познават, защото са смятали задачата си за изпълнена, ако въпреки външна заплаха „са изрекли истината“, която мислят, че знаят. При писатели като Фриш на мястото на външната заплаха идва съмнението в себе си. „Между двете съществува само неистинното.“\nСтрах и надежда, а също катарзис изживявам аз, съвременният читател, когато се опитвам да проследя този експеримент със себе си. Поне в мислите си Фриш иска да достигне крайния предел. В очебийно съответствие с мислените прегрешения, които католическата църква приравнява с извършените, той се подлага на мисловни проверки – изпитва способността си да действа необмислено, без въображение; а това ще рече: дали може да стори престъпленията, изнамерени от нашия век. „Над някакво градче, което прилича на архитектурните ни макети, без да искам, откривам, че напълно съм способен да пускам отгоре бомби. (Странно е… че нашето въображение не е по-силно.)“\nНастояването „да се завърнем към един човешки мащаб“, от който ни лишава например летенето, изобщо техниката, е наистина всичко друго, но не и каприз на писателя. Той се стреми обаче да осъзнае своя дял от преображенията и деформациите, сполетели всекиго от нас, често без да имаме желание да ги забележим: това е неговият начин да ги посочва.\nСтрува ми се, че при него едва ли ще срещнем по-често друга дума от думата „поражение“. И когато размишлява, и когато описва, диагностицира или прави предпазлив опит да разказва, той кръжи около този център.\nПОРАЗЕН от „невъзможността да бъдеш нравствен и да живееш нравствено (от заострянето на тази невъзможност в епохи на терор)“, твърде обезпокоен от противоречието между собствените мисли и действия („Да речем, че сте живели в общество, което вие наричате скверно, изисквали сте промени и т. н., това следва от всичките ви многобройни думи, ала не и от делата ви.“). Макс Фриш през целия си живот се брани срещу мълчаливото съглашателство с наличните условия, срещу това да бъдеш погълнат. Като парадокс тъкмо отказът му да повярва в някакъв смисъл, тоест в една вътрешна необходимост нещата да са такива, а не други, предизвиква не досада, погнуса или скука, а трезвост, освобождаваща енергия, както и вникване в задачата, която той е поел като своя „мисия“: да възправя противодействащи образи срещу чудовищната деформация на човека от нашата епоха. „Където се постига правдивост, тя винаги ще ни прави самотни, но тя е единственото, което можем да противопоставим…“\nТака все пак, навярно без сам да съзнава, Фриш успява да открие своята тера инкогнита; тя не е някаква страна, сюжетна „област“ или местност, не е идеология, нито човешки тип или обществена прослойка. Изходната точка, естествено и за щастие, си остава лична. Но това, което може да постигне – и той го постига – е: като изхожда от продуктивни начала, да ни накара да мислим по-дълбоко. Той предлага скици на самия себе си, които извеждат извън него.\nПредлага скицата на един смислен живот по отношение на другите.\nГледната му точка сякаш е разположена извън литературата. Но аз бездруго държа на това, че подтиците към литература трябва да се дирят не в нея, а у самите нас. Все пак би могло да се посочи как прозаичните форми, заимствани или развивани от Макс Фриш – особено смесената форма на последния му дневник, – точно отговарят на подтиците, които той изпитва. Затворената форма ще е последното нещо, което би могло да го заинтересува (а и нас също).\nПриказки? В това почти не вярвам; дори в приказки по маниера на Кафка. Представям си как Фриш, следвайки вярно лайтмотивите си, ще повиши още повече и без това високото напрежение между двата полюса: ДИСКРЕТНОСТ и НЕДИСКРЕТНОСТ; отново и отново той ще се подлага на почти недискретния в наши дни въпрос: „В какво вярваш?“ А пък съдбата се е погрижила болката и раната, за които той говори, винаги да засягат и нас.\nПревод от немски: © Венцеслав Константинов\n1 Кюрман – действащо лице от драмата на Макс Фриш „Биография-игра“ (1967) – Б. пр.\n10 ян. 2012\nИЛИ ЗА ПИСАНЕТО В ПЪРВО ЛИЦЕ, ПРЕПРОЧИТАЙКИ МАКС ФРИШ\nЙозеф и времето – Агоп Мелконян\nавтор: Агоп Мелконян\nВсичко започна съвсем банално – с един телефонен звън.\n– Археологът Холидек ли е?\n– Да – признах.\n– Аз съм Йозеф Блажек, бригадирът. Ела веднага, намерихме някаква тетрадка. Много загадъчна работа.\nРъкопис като ръкопис – ще кажете. И ще сгрешите. Ръкописът беше наистина уникален, защото беше от бъдещето: малка тетрадка с листа от светлосин полимер, на чията първа страница стоеше датата 2156 година.\nАз съм археолог, моята работа е да трансформирам йероглифните словоизлияния на графоманите от всички времена в текст, ясен и разбираем за главния редактор на „Археологични записки“, а от своя страна въпросният главен редактор се грижи да трупам публикации. Това е и не искайте от мен, моля ви, да разплитам времено-пространствените възли. Към теорията на относителността, изкривеното време, фридмоните, максимоните и всякакви подобни интелектуални рифове изпитвам физиологично отвращение.\nТрудно се справих с тетрадката, защото в XXII век вместо да учат краснопис, децата решават нехомогенни диференциални уравнения. Някои неща в нея бяха записани със символите на булевата алгебра, други бяха фиксирани в троичен код, но нашето компютърче ЕС се справи отлично.\nСега идва абзацът с изненадите. Тетрадката от XXII век се оказа работен дневник на тогавашен археолог, който също се казва Франц Холидек, и засега смятайте това съвпадение за чиста случайност. Под името му беше записано: „Записки по разчитането на дневника на Йозеф Блажек от Страконице“. Разбрахте ли?\nЩе поясня. Бригадирът Йозеф намира тетрадката на археолога Холидек (мой съименник от бъдещето), в която са описани усилията на археолога да разчете дневника на същия този Йозеф. Или с други думи, след почти двеста години един човек, вместо да воюва с нелинейните роботи и да колонизира мистериозни планети с още по-мистериозни аборигени, се води бележки за дневника на Йозеф Блажек, но същият този Блажек намира същите тези бележки двеста години по-рано. Нали вече казах, че нищо не разбирам от временно-пространствените връзки?\nЙозеф не подозираше, че намереният от него ръкопис се отнася за дневника му. Аз не му казах и веднага пристъпих към прецизното разчитане на ръкописа на моя съименник. Оказа се, че ние изобщо не познаваме Йозеф. Той например пишел стихове, представяте ли си! При това неримувани сонети. Освен това тайно събирал пари да си купи кола и нарича шефа си „келеш и бивол“. Но това още не е всичко. В дневника му, разчетен от Холидек Втори, подробно се описват духовните и други контакти между него (става дума за Йозеф) и Мария Хубавицата, която продава на мокрия бюфет и освен това е съпруга на шефа му. Това вече не съм очаквал от Йозеф, иначе кротък и тих човечец. В момент на отчаяние той пише лиричен призив до бъдните поколения, описвайки злощастната си участ, и закопава дневника. По-нататък знаете.\nТака, пътувайки през вековете, до нас отново идва свидетелството за моралната деградация на Йозеф Блажек от Страконице.\nАз съм добросъвестен учен, за мен археологията стои над личните ми интереси и особено – над личните интереси на Йозеф. Публичното изнасяне на любовните му връзки не можеше да ме уплаши и аз веднага изпратих статията в „Археологични записки“. Събитията след това ще описвам подробно, за да се убедите, че понякога и професията на археолога може да бъде опасна.\nСлед няколко дни при мен дойде Йозеф, разгневен до оранжево.\n– Слушай, Холидек – започна нервно той. – Престани веднага с мръсните си номера.\n– Имаш предвид?\n– Имам предвид веднага да изтеглиш статията си от списанието.\n– Това е научен труд и ти нямаш право…\n– Защо ще правиш наука от моя дневник – рови се в глинените плочки!\n– Аз не съм ти взимал дневника, нали? За него аз научих от тетрадката, която лично ти ми даде миналата седмица. Дневникът ти е открит от археолога Холидек, но друг Холидек, обърни внимание – в 2156 година след новата ера при археологични разкопки. Той ги е разчел и след това…\n– Изобщо не ме интересува! Вътре имаше някои мои интимни истории и факти.\n– Това пък мен не ме интересува.\n– О, така ли? Добре, приятелю, сега започвам аз. Дневника зарових преди месец, ще го намеря и ще го изгоря!\n– Не! Моля те, Йозеф, в името на науката! Ще объркаш всичко!\nНо бригадирът излетя на крилата на своето неутолено отмъщение.\nНе разбирах какво точно ще се случи, все още не разбирах. Какъв наивник и глупак съм бил! Няма да ви разказвам как прекарах нощта. Дремнах само за половин час и сънувах огромно змиевидно чудовище, на което пишеше „Време“. То ме глътна, Йозеф размахваше сатанински дневника си, Холидек Втори плачеше, а аз пътувах назад и напред в търбуха на времето: люлеех се от миналото към бъдещето, от бъдещето към миналото…\nНа другата сутрин позвъних на главния редактор на „Археологични записки“ професор Годарчек.\n– Познах те, Холидек. Нещо ново ли?\n– Получихте ли моята статия за бележника на другия Холидек?\n– Да, ще бъде голяма бомба. Защо не направиш дисертация? Аз ще ти бъда ръководител. Имам обаче една забележка, почакай…\nСлед минута професорът призна, че статията буквално е изчезнала. Едва не раздробих невинния телефон. Но когато открих, че и копието на статията, и самата тетрадка на Холидек Втори ги няма в сейфа ми, разбрах – машинката на непоправимите събития се е завъртяла.\nОтново се позвъни, този път на входната врата. Не бях в настроение да приемам гости, затова предпазливо се приближих до вратата и надникнах през шпиончето. Тогава вратата се отвори и – Боже мой! – нашата изходна врата се оказа входна за друг апартамент.\n– Не е прилично да се наднича – каза онзи, който отвори моята или може би своята… – Звъните, а надничате, не е хубаво. Кого търсите?\n– Аз съм археологът Франц Холидек – започнах тъпо.\n– Така ли? – усмихна се любезно другият. – Този, който сега стои пред вас, също е археологът Франц Холидек.\n– Няма нищо странно. Прочетете на вратата.\n– Но това е моята врата и звънихте вие!\n– Стига глупави шеги! Какво желаете?\nАз ли желаех нещо? Той звъни, пък аз съм бил искал… Започнах да се обърквам. Главата ми беше празна като катедрала в полунощ. От другата страна на вратата имаше същият апартамент като моя, дори палто и шапка като моите, и четката беше същата – сякаш вратата беше огледало.\n– А знаете ли – казах аз, за да го изпитам, – знаете ли какво стана с бележките на Холидек Втори?\n– Изпратих ги в „Археологични записки“. Току-що говорих с професор Годарчек, той е много доволен и ще ги публикува. Дори обеща да ръководи дисертацията ми. Защо?\nОбърнах се – зад мен имаше стълбище! Хукнах надолу. Изобщо не се замислих къде се е дематериализирал моят апартамент.\nНа улицата излязох ускорен като ракета за тенис и със същото темпо отключих автомобила си.\n– По-леко, по-леко – чух глас отвътре. – Така не се влиза в автомобил.\n– Какво правите в моя автомобил? – попитах.\n– Този автомобил е мой. Извинете за наглостта, но фактът си е факт.\n– Този автомобил е на Франц Холидек.\n– Съвсем правилно. Археологът Франц Холидек съм аз.\nВ този момент копнеех да стана убиец.\n– Вие кой точно по ред Франц Холидек сте? – попитах.\n– Аз съм първият! – кресна онзи. – Вие вероятно намеквате за другия Франц Холидек, който преди малко ме покани в собствения ми апартамент.\n– Стига! Не издържам повече! Преди малко един Франц Холидек покани в апартамента ми мен, тоест Франц Холидек Оригинал. В колата ми седи трети Франц Холидек, който бил поканен от четвърти Франц Холидек… Много станахме бе!\n– Извинявайте за любопитството – попита онзи. – Вие сериозно ли твърдите, че също сте Франц Холидек?\n– Аз съм Оригиналът! А горе в апартамент е моят щастлив дубъл.\n– Не – рече онзи. – Аз съм истинският Франц Холидек, а онзи горе е моят щастлив дубъл. Защото моят екземпляр от дневника на Йозеф Блажек изчезна, а неговият не.\nВече в никакъв случай не можех да изплувам от тази плетеница. Наблизо минаваше погребално шествие, но аз не погледнах към мъртвеца. Може би там лежеше истинският Франц Холидек, а аз – Франц Холидек, който седи при този Франц Холидек, изобщо да не съм Франц Холидек?\n– Добре – реших да отстъпя аз. – Сега ви моля, Холидек, слезте от автомобила ми, защото съм тръгнал по важни дела.\n– Автомобилът е мой, това вече казах. Второ, и аз имам делова среща в Института по история на двадесети век.\n– На кой век?!\n– На двадесети.\n– А кой век сме сега?\n– Човече божи, двадесет и втори – каза онзи Холидек. – По-точно 2156 година.\nСлязох доброволно. А всичко си е същото: нашата улица, детската градина, до нея зеленчуковия магазин на Франтишек, после часовникарят Ярослав… Двадесет и втори век! И толкова много Холидеци! Плюс един горе в апартамента, който още не съм видял.\nПак изкачих стъпалата и позвъних на вратата с надпис „Франц Холидек – археолог“. Звънецът каза с мелодичен баритон: „Търси ви мъж, некрасив, облечен ужасно демоде“. След секунда вратата се отвори.\n– И вие ли сте Франц Холидек? – попитах.\n– И вие ли? – попита другият.\n– Вашият екземпляр от дневника на Йозеф Блажек не е изчезнал, нали?\n– Не е.\n– Е, значи вие ще изгубите работната си тетрадка, която аз двеста години по-рано вече открих. Затова пишете по-четливо, глупако, няма да се мъча заради вас!\nКазах му го и си тръгнах, напук на всички правила и етикеции в трансвременните връзки.\nВ автобуса беше шумно, затова реших да рисувам всичко в бележника. Така… Този Франц Холидек съм аз. Това кръгче е Йозеф, който, идиотът му с идиот, си взима дневника обратно. Но той вече веднъж е открит от Франц Холидек. Онзи Франц Холидек от апартамента продължава да си има дневника на Йозеф, по-точно на Холидек. Чакай, на кой Холидек? На щастливия Холидек от XXII век, докато нещастният Холидек от XII век вече си няма дневника на Йозеф, защото той, идиотът му с идиот, си го е взел обратно. Но онзи Холидек още не е изгубил записките, откъдето Йозеф, по-точно другият Холидек, с други думи аз… Чакай, кой Холидек бях аз всъщност?\nНа строежа отидох направо при главния инженер Любински, мой приятел от студентските години.\n– Привет, Холидек! – рече той, когато влязох в кабинета му.\nОбърнах се – зад мен нямаше никой. Значи ставаше дума за мен. Може би аз също съм Холидек…\n– Привет, Холидек! – отвърнах.\n– Аз не съм Холидек, аз съм Любински.\n– А, значи все още има и такива, които не са Холидек? Трябва ми багериста Йозеф Блажек.\n– Нали преди малко го търси по телефона?\nБил е някой от онези!\n– Нищо, сега искам да го видя лично. А казах ли ти номера си?\n– Измърмори нещо – АВ13НМ321.\nАх, как исках да му звънна на онова копеле и да му изрева: „Стига номера, кретенче, и хайде марш във времето си!“ Но какво да се прави – телефонът на Любински има само цифри.\n– Още сутринта ти казах, Холидек, че ние вече си имаме двама Йозеф Блажек. Единият работи първа смяна, другият втора. Почакай да го повикам.\nПоне той трябваше да бъде един! Сега цялата ми схема отива на вятъра.\nСлед минута влезе Йозеф. Дръпнах го настрана.\n– Ти си глупак, обърка всичко! Не трябваше да взимаш дневника обратно.\n– Не съм го взимал, Холидек.\nЗа пръв път си обвинявах за доброто домашно възпитание.\n– Другият Йозеф Блажек го е взел – продължи този Йозеф. – Но неговата история с дневника се разчу, всички си шепнат за любовницата му и неговата Мария вече не го обича. А аз не съм си взимал дневника обратно, той още не е открит от Франц Холидек от XII век и никой нищо не знае. Затова моята Мария ме обича и имаме цели два века пред нас.\nТогава Блажек Втори излезе да отиде при Мария Втора, а моят жалък и безсилен череп излъчваше в инфрачервения спектър.\n– Извинявай, Любински – попитах, – ти само един ли си?\nЗапалих цигара и загледах безмозъчно през прозореца. Вече ми беше все едно. Нека Холидеците бъдат хиляда, нека има хиляда Йозефци и хиляда Марии. Ние така непоправимо се заплетохме, че всички сме безпомощни. Някога беше хубаво – сам си, други няма. А сега цяла библиотека от дубликати. Сякаш някой си играе на ксерокса и ни размножава, размножава…\nТогава се сетих за Любински.\n– Слушай, приятелю, ти някога посещаваше семинарите по физика, четеше тлъсти книги за Айнщайн.\n– Това са минали времена, Франц. Сега проектирам водопроводи.\n– Все пак нещо си спомняш, нали? Аз ще ти дам една задача. Не съм убеден, че ще я решиш, но поне посъветвай стария си приятел. Аз съм археолог, работя само с миналото, но сега стрелата на времето стана безпосочна и ме обърка.\nЗапочнах бавно и спокойно, стараех се да бъда последователен. Отначало Любински се усмихваше иронично, след това и той започна да драска на едно листче – кръгче до кръгче, свързани със стрелки. Почти през минута ме прекъсваше с въпроси, аз отново и отново му обяснявах – и за онзи от огледалния апартамент, и за онзи от колата, и за третия с говорещия звънец, и за двамата Йозефци…\nНавън вече беше привечер.\n– Добре, Холидек, всичко ми се изясни. Историята се обърква в момента, в който Йозеф си взима дневника обратно. Дневникът е трябвало да остане там, да остане, разбираш ли! За да бъде намерен през XII век. Но Йозеф си взима дневника обратно и така тръгва една друга линия от събития, паралелна на първата, тоест на твоята – спрямо пространството. Спомни си огледалната игра с апартаментите. В нашия град и в нашето време има две успоредни линии от събития – двама Холидек и двама Блажек: единият не си взима дневника, а другият го взима. Сега ме слушай внимателно. Вторият Йозеф обаче нямаше да си вземе дневника, ако при разкопките не беше намерил тетрадката на Холидек, който ти разчете. Значи дневникът е трябвало да бъде намерен в XII век, това е желязна необходимост. Иначе какво щеше да намериш ти? И тук тръгва друга линия от събития, която е перпендикулярна на първата. Но вече спрямо времето – онзи номер с колата и апартамента с пеещия звънец. Днес и тук четирите линии се пресичат, затова ти срещна и Холидеците от апартаментите, и Холидек от колата. Виждаш ли – всичко е толкова просто, толкова ясно, направо елементарно. Като две и две.\n– И защо все пак Йозеф намери ръкопис от бъдещето?\nТочно в този момент вратата се отвори и влязох аз.\n– Привет, Любински! Трябва ми Йозеф Блажек.\n4 ян. 2012\nБЪЛГАРСКИ ПИСАТЕЛИ, БЪЛГАРСКИ РАЗКАЗИ\nЙозеф и времето - Агоп Мелконян\nСтихове Дела Раи, музиката изпълнява Франсис Гоя, Видео – Emily – Kazanlak, Bulgaria.\n3 ян. 2012\nХайку – 74\nКучето го пази.\nХайку - 74\nХайку – 73\nптиците им припяват.\nХайку - 73\nХайку – 72\nСтара жена мечтае\nза млади години.\nХайку - 72\nХайку – 71\nСливи на двора.\nКрасива жена бере\nв голяма жена.\nХайку - 71\nХайку – 70\nВ слънчевият ден\nХайку - 70\nХайку – 69\nвъзбужда мъжки страсти.\nХайку - 69\nЕвропа – The Final Countdown\n2 ян. 2012\nЕвропа - The Final Countdown


Дневен хороскоп за 8 ноември - Благоевградски новини\nВ петък ще ви изненада една новина или събитие, което в някои случаи може да бъде свързано с дете.\nТова е ден на позитивните енергии и на тези, които ще спомогнат за преобразованието на нашите планове към добро. Гледайте ведро на някои проблеми в работата си. В повечето случаи те не са възникнали по ваша вина и тяхното разрешение не зависи от вас. Това ще бъде благоприятен ден за разговори свързани с пари, финансови документи, кредит и др. Обмислете добре уговорки с хора родени под знака на Рак, Скорпион или Риби, особено ако са свързани с пари.\nТова ще бъде благоприятен ден за грижи, ремонти и подобрения на вещи или имот, които притежавате или които използвате.\nТози петък ви очаква приятно пътуване. Наслаждавайте се на всичко ново, което видите. Слушайте повече, за да научите нови и интересни неща.\nТози петък не вярвайте на празни обещания и се пазете от заблуди днес . Доверете се на собствените си убеждения и не изневерявайте на морала си.\nПритесненията, които имате са по-скоро във вас самите, отколкото – свързани с реална ситуация. Скоро ще престанат да ви тормозят, ако спрете да им обръщате внимание.\nТози петък е ден, в който да помислите за семейството си. Работата може да почака, но понякога отношения не търпят отлагане на вниманието.\nДенят е чудесен за набавяне на информация или осъществяване на кратко пътуване с определена цел. Подарете си уединение, ако имате нужда.\nТози петък рискувате да бъдете заблудени или измамени. Доверете се на сърцето си – то няма да ви излъже.\nТози петък се вгледайте в щастието, което ви дава дома и семейството . Има какво да ви накара да се почувствате щастливи.\nДенят ви дава уникален шанс, свързан с професионалното ви развитие. Единствено вашата несдържаност по отношение към колега може да ви провали.\nОчаква ви любовен успех – това важи главно за необвързаните представители на знака. Други ще прекарат ценни моменти с децата си. Притесненията ви обаче може да ви докарат болежки, не им се давайте.\nДнес може да си позволите да бъдете по-настъпателни в личен план. В друг аспект ви заплашва финансова загуба, но тя ще бъде по някакъв начин градивна.\nТова е ден, в който може да се доверите малко повече на другите. Ако не рискувате нищо сериозно предоставете инициативата на другите, а вие си починете.\nТози петък не бързайте за нищо и за никъде. Необходимо ви е пълно спокойствие. Припряността може да доведе до неприятни грешки.


ВЕИ могат да осигурят 90% от тока на Великобритания - ZonaComfort.eu\nВЕИ могат да осигурят 90% от тока на Великобритания\nЗона Комфорт ЕООДЕкотерм Проект ЕАД Куадра НВ ТрейдМебели San ValentineMebeliBonus.comАнси - САладин Билдинг ООДСилка БГRatanovimebeli.comАкваклима ООДАлекс Маркет ООД\nкомплект боркорони Шкурка на роло стенни комбинирани газови котли Горна Оряховица дайкин варна мокетена пътека водоустойчив шперплат цена софия дворни дървени къщички естествени паркети интериорни мазилки за стени отоплителни печки на дърва Ъглова камина за вграждане цени рейка за изтегляне на проводници цена продажба на мебели от изкуствен ратан облицовка за таван на баня скринове за спалня боядисване лакиране на мебели\nВЕИ могат да осигурят 90% от тока ...\nПубликувано на: 2011-11-02 07:40:29\nСлед 20 години Великобритания ще може да получава 90% от необходимото й електричество от възобновяеми енергийни източници (ВЕИ).\nСветовният фонд за дивата природа публикува доклад, според който към 2030-та година до 90% от електроенергията на Великобритания може да се произвежда с помощта на вятъра, слънцето, приливите и други възобновяеми източници.\nЦената на енергията в момента е главен политически проблем на Острова. Съгласно разчетите, през 2020 г. сметките за комунални услуги, вкл. за ток, ще нараснат с 4%.\nВ своя нов доклад Световният фонд за дивата природа твърди, че цените могат да бъдат намалени за сметка на по-висока енергийна ефективност.\nСъщевременно, правителството обяви, че ще задели 1,2 милиона паунда за специализирано обучение по алтернативна енергетика. Една четвърт от тази сума ще бъде използвана за създаване на национална мрежа за обучение на специалисти в различни сектори на ВЕИ.\n600 хиляди паунда ще получат компании, които се занимават със зелена енергетика, вкл. Dong Energy, RWE Npower Renewables и RES Group.\nПланът предвижда също фирми, университети и колежи да работят съвместно, за да обучат две хиляди души в нови професии, свързани с възобновяемата енергетика.


Червени петна по езика: какво е това, причини, снимка, лечение\nЧервените петна по езика показват, че са започнали патологични промени в човешкото тяло. Всякакви промени в езика могат да сигнализират за проблеми със сърцето, далака или червата. За да се идентифицира незабавно проблема и да се започне отстраняването му, човек трябва да следи внимателно състоянието на неговата или нейната устна кухина - да открива тумори, язви, рани, плака, сърбеж и многоцветни петна.\nПричините за подобен симптом в устната кухина са различни. Най-често срещаният фактор е травматичните разстройства. Самата вреда не причинява сериозни усложнения, но последиците й могат да предизвикат различни промени. Точки могат да се появят и поради увреждане на вътрешните органи или системите на тялото. В медицината има много дразнещи фактори, които се събират от клиницистите в един списък:\nалергична реакция - тялото може да реагира неправилно на хранителни, медицински, домашни и естествени стимули. Местата са разположени на гърба на езика и могат да се формират както бързо, така и в продължение на няколко години;\nполово предавани болести - най-честият симптом на сифилис . На езика се образуваха т. Нар. Рани, които се намират отпред на езика;\nвируси - най-разпространеното заболяване е херпесът . Първо, мехурчетата се появяват в устната кухина, за няколко дни се разрушават и на мястото им се появяват язви. Характеризира се с чести сърбеж, болка , температура на субферила ;\nстоматитът е увреждане на устната лигавица. Червени петна с различен размер и местоположение се появяват на езика. Причините за появата им са вируси и бактерии;\nхиперсекреция на стомашните жлези, рефлукс на стомашна киселина и други гастроинтестинални заболявания - папилите на езика се възпаляват. Те се увеличават и се появява хиперемия . Симптом се появява след поглъщане на пикантни, мастни, сладки храни, консумация на алкохол, преяждане, както и от стрес и емоционално претоварване;\nорален рак - заболяването се формира под формата на малки, безболезнени червени петна или язви във всяка област на устата, включително езика. Неоплазмите не изчезват за дълъг период от време;\nзлокачествена анемия - проявена с липса на витамин В12. Симптомите се характеризират не само от червени образувания, но и от киселини, гадене, депресия, объркване, загуба на тегло;\nгеографски език - напредък и изчезват достатъчно бързо. Проявява се при зъби при бебета, берибери или след тежки заболявания;\nхерпес зостер - червени петна се появяват на езика при възрастни, в детска възраст подобно заболяване практически не се диагностицира. Обривът се разпространява по цялото тяло и е придружен от треска , сърбеж и изгаряне.\nЕтиологичните фактори, които могат да предизвикат образуването на подобен симптом при възрастни и деца, са почти еднакви. Децата обаче имат няколко характерни заболявания, които се развиват едва през юношеството. Когато се установи такъв симптом, е задължително детето да бъде изпратено за педиатър, тъй като знакът може да показва такива патологии:\nчервена треска - заболяването се формира изключително в детството. Източник на инфекция често са хора, които са имали болки в гърлото или са носители на стрептококи . Болестта се проявява от дискомфорт в гърлото, студени тръпки , слабост , обрив и обрив;\nЕнтеровирусният стоматит е патология, която има лек курс и се проявява при заразяване на ентеровирус. Обривът, който се образува в устната кухина, също отива в дланите, краката, задните части.\nТъй като червеното петно на езика не е единственият симптом, който се проявява с гореспоменатите заболявания, първо, проблемът трябва да бъде адресиран до зъболекаря, който по-късно ще изпрати за разглеждане до по-тесни специалисти, гастроентеролог , имунолог , алерголог и др. За да се диагностицира правилно патологията, лекарят трябва да извърши задълбочен преглед на пациента, да изясни оплакванията и да събере историята на заболяването и живота на пациента.\nПри прегледа лекарят трябва да определи следните показатели:\nцвят на образованието;\nКолкото по-ярки са пациентите, толкова по-тежки са болестите.\nЧервени петна по езика на детето и на възрастното лице трябва да бъдат премахнати, след като се идентифицират причините за външния вид. Ако провокиращият фактор не е наранявания, алергии или бои, а нездравословна диета, то пациентът спешно трябва да балансира диетата си. Всяко самолечение и елиминиране на симптома е забранено, тъй като, без да е известно кое заболяване е провокирало проявлението, не е възможно да се използват лекарства. Ако приемете неправилно лекарство, можете да задействате прогресията на заболяването.\nАко пациентът е диагностициран с пиогенни грануломи, може да се наложи да имате бърза помощ, електрокоагулация или криодеструкция. Но кандидозата може да бъде излекувана чрез изплакване, отвара, тинктури и други народни средства. Понякога лекарите предписват допълнителни противогъбични лекарства, витамини, имуномодулатори.\nАко откриете зачервяване на езика поради алергии, това ще бъде достатъчно, за да елиминирате алергените и да пиете антихистамини.\nАко петна на езика на дете или възрастен е рак на тумора, тогава обикновените лекарства и таблетки са незаменими. Пациентът е назначен да извършва йонизиращо лъчение и химиотерапия.\nПри лечението на много заболявания лекарите използват малко от следните лекарства, тъй като могат да навредят на тялото:\nантибактериални - използването на неправилни антибиотици провокира пристрастяването на микрофлората към лекарства от този тип;\nпродукти на основата на алкохол - различни компреси и мехлеми, съдържащи алкохол, са забранени, защото могат да причинят изгаряне;\nантисептични разтвори - не се препоръчва използването на такива препарати, например йод, брилянтно зелено или пероксид, върху рани;\nизползването на мултивитамини - липсата и излишъка от витамини могат да предизвикат различна реакция на организма.\nЗа да се предотврати червените петна на езика на лекаря, препоръчително да се откаже от лошите навици, както и да следва прости правила:\nизключване на боите от менюто;\nЗа навременното откриване и отстраняване на заболявания се препоръчва да се подлагат на редовен превантивен преглед.\n"Червени петна на езика" се наблюдават при заболявания:


Милена Дамянова, председател на Парламентарната комисия по образованието и науката в 44. народно събрание: Ако успеем да дадем на новите поколения нужните знания и умения, всички ще живеем по-добре – Аз-буки\nС външното оценяване поставяме оценка на системата, а не на ученика\nМилена Дамянова е председател\nв 44. народно събрание. Завършила е унгарска филология в СУ „Св. Климент Охридски“. Специализирала е в Унгария, както\nи финансов мениджмънт\nв Стопанската академия „Димитър А. Ценов“\nв Свищов. Работила е като хоноруван асистент\nв СУ „Св. Климент Охридски“ и като преводач. Заместник-министър на образованието, младежта и науката в кабинета „Борисов 1“.\nНароден представител в 42. и 43. народно събрание и председател на Парламентарната комисия по образование и наука.\nПрез 2012 г. става носител на наградата „Златна ябълка“ на Националната мрежа за децата за принос към живота\nи благосъстоянието на българските деца\nв категория „Политик на национално ниво”.\nВладее унгарски, френски и английски език, ползва руски и китайски.\nГ-жо Дамянова, каква е равносметката за работата на ръководената от Вас Парламентарна комисия по образованието и науката в 44. народно събрание?\n– Радвам се, че за разлика от предходния мандат, този път с колегите от Комисията успяхме да надскочим партийните боричкания и да водим дебатите въз основа на аргументи и професионални анализи. В резултат на това имаме редица промени, приети с консенсус.\nЗа мен винаги е било важно не колко промени в законите ще приемем, а по тези текстове, които обсъждаме и гласуваме, да има максимално съгласие и да бъдат работещи. Можем да приемем много нови закони или да променим действащи, но ако те са наложени, без да има съгласие сред заинтересованите страни, ако те надскачат значително времето, в което живеем, няма да постигнем реална промяна. Затова и водещ принцип на работа, който спазвам, вкл. и като председател на Комисията по образованието и науката, е всеки закон, всяка промяна да бъдат широко обсъдени с всички, които имат отношение към тяхното изпълнение. Винаги сме канили учители, директори, нашите партньори от синдикатите и работодателите, неправителствените организации, бизнеса, дори отделни граждани, които имат добри идеи и конструктивни предложения. Опитахме се да постигнем наистина работещи текстове, които качествено да променят системата на образованието.\n– Как новите закони и стратегии промениха образованието? Може ли да говорим за единен механизъм, който движи тази сложна система?\n– Днес говорим много за образователни реформи. Но знаем ли винаги за какво ги правим?! Обикновено казваме, че целта е да имаме по-образовани, по-знаещи и по-можещи млади хора. Но какво се получава?! Ние като че ли все още вярваме, че децата, които знаят дължината на всяка река, са истински грамотни, но в същото време се гордеем и осъзнаваме, че те могат да използват новите технологии, за да намерят тази дължина. Осъзнаваме също така, че трябва да дадем знания и да подготвим детето за едно бъдеще, което е твърде различно от нашето. Но в същото това време все още го караме да зубри учебник, написан днес.\nТези и други парадокси са само повърхностната част от дебата за промените в образованието.\nТук ще отворя една скоба и ще кажа, че за ЗПУО например толкова дълго се говори, че хората твърдо вярват, че винаги го е имало. Но истината е, че законодателният му живот все още е твърде кратък. Затова част от промените, заложени в него, дори не са започнали да работят или поне не работят така, както би ни се искало. И тази цел все още изглежда твърде непостижима за много учители.\nИма дни, в които цял ден срещам хора от образователната система, които ми казват как едно или друго няма да стане. И в тези дни си мечтая да имам някакъв начин, по който да накарам точно тези хора да повярват, че те са лидери, които могат. Само така реформите ще успеят.\n– Не липсват експерти, които винаги припомнят, че реформи се правят с пари, с много пари.\n– За образование в бюджета за 2021 г. заложихме 5 милиарда и 642,3 млн. лв., което представлява 4,5 % от БВП на страната. Предвиденото увеличение на средствата за предучилищно и училищно образование гарантира удвояването на заплатите на учителите за 4-годишния мандат на управляващото мнозинство. Допълнително предоставените за 2021 г. 360 млн. лв.\nгарантират не по-малко от 15% увеличение на доходите на педагогическите специалисти, като началната учителска заплата вече е 1260 лв. спрямо 450 лв. в началото на управлението на ГЕРБ през 2009 г.\nСредната работна учителска заплата по изчисленията на МОН и синдикатите достига 1770 лв.\nПо отношение на науката приоритетите ни винаги са били насочени към повишаване качеството и международната разпознаваемост на научноизследователската и иновационната дейност. Поставих-\nме акцент върху финансиране на научни изследвания в приоритетни и конкурентни области за решаване на важни обществено значими предизвикателства, подпомагане на млади учени и осъществяване на съвместни научни изследвания с български учени в чужбина.\n– Народен представител в три народни събрания, в две от които председател на Парламентарната комисия по образованието и науката, имате основа за сравнение – каква бе 2020 г. за законодателя, за българското училище, университет и наука?\n– Факт е, че пандемията изненада всички ни. Но именно в тази различна и изпълнена с предизвикателства 2020 г. почувствахме истински ролята на учителя и видяхме детската градина, училището и университета в друга светлина. Учениците и младите хора поискаха да се завърнат в класните стаи и аудиториите!\nКризата ни даде друга гледна точка за значението на образованието и науката и ни принуди да преосмислим живота си, ценностите и целите си. А това ми дава увереност, че ще се справим и през 2021 година. Защото всички сме заедно и всички сме отговорни!\n– Пета учебна година системата на средното и предучилищното образование са със закон, дълго изстрадан дори от самата Вас. До какви промени доведе неговото приложение?\n– Както казах и в началото, част от промените, заложени в закона, дори не са започнали да работят, други не работят така, както би ни се искало. Някои все още трудно се разбират, макар да отразяват дългогодишни реални практики от наши училища и детски градини.\nНепрекъснато говорим, че днешните деца трудно се съсредоточават, стресирани са, а това води и до по-ниски резултати. Да, едно лошо качество, което наследява от света, в който израства поколението Z, е ниското ниво на концентрация. Прекалено трудно задържат вниманието си върху едно нещо, защото още от малки са свикнали да се занимават с няколко дейности наведнъж.\nИ това трябва да ни даде ясен знак, че е време да променим училището, а не децата.\nВярно е, че хората спорят за образователните методи от хиляди години. Но докато в миналото всички са били единодушни, че за да подобрим образованието, трябва да подобрим училищата, то днес, за съжаление, все повече са тези, които считат, че е най-ефикасно да променим децата. И това е най-големият ни проблем. Светът се развива шеметно и ако искаме да останем „на борда“, нямаме време да обмисляме как няма да стане, колко е трудно или как са ни отнети възможности. Имаме време само да правим нещата. Поколението Z\nе нашето настояще, не нашето бъдеще.\nТова поколение в момента е притиснато от стремежа на поколението на своите родители, баби и дядовци да учат на принципа на усвояването през преразказите, да бъде дисциплинирано и да приема каквото им е казано. В същото време, поколението Z знае, че ще учи цял живот, и приема света чрез „правене“. То иска да бъде информирано, за да избере своето знание. Това поколение не чете книги и приема, че това е лошо, но в същото време иска да знае за всички книги, ако може в резюме, за да избере коя от тях да прочете. Поколението Х трудно говори с поколението Z.\n– Казвала сте, че свободата, която този закон даде на учителите, означава и отговорност. Готови ли бяха те за тази отговорност? Какво показва работата им в една изключително нестандартна ситуация, която вече два срока е неразделна част от българското училище и детска градина?\n– С дистанционното обучение, което се провежда и в момента, учителите опровергаха едно твърдение, с което никога не съм била съгласна и дори често бях укорявана заради това, а именно, че образователната система е консервативна и не търпи резки промени. Е, българските учители доказаха, че не само не са консервативни, а извършиха истинска революция. И то сами, за което безкрайно им благодаря!\nРодителите влязоха и станаха участници в целия процес. За няколко дни те станаха съюзници, партньори на учителите и на цялото образование. За няколко седмици чрез няколко платформи, вайбър групи, електронни домашни родителят даде това, което учителите искаха и знаеха, че го заслужават – уважение. За труда, за усилията, за общата цел. Да, дебатите продължават. Има много спорове, има взаимни обвинения кой колко се е справил, има въпроси, които още са без отговор. Но това е част от целия процес, а не същността му.\n– В момента тече дебат относно външното оценяване след IV и X клас. Миналата година те бяха отменени заради извънредното положение. Какъв е смисълът на тези оценявания?\n– Всъщност за какво ни служи външното оценяване? Със сигурност не е, за да напишем поредната оценка на ученика, да го стигматизираме като „можещ“ или „неможещ“…(това противоречи и на цялостната философия на ЗПУО, според която „всяко дете има талант“), нито пък да определим според резултата на учениците заплатите на учителите и директорите.\nПрави ми впечатление, че като че ли не става ясно, че чрез външното оценяване се съизмерват постиженията в отделните училища, населени места, региони в търсене на отговор доколко успешна е образователната система, като цяло, придобити ли са ключови умения (напр. да се чете, да се разбира прочетеното, да се изразява и аргументира мнение, да се прилага математическо и научно мислене при решаване на ежедневни казуси), кои са основните фактори, които затрудняват придобиването на тези ключови умения – учебни програми, учебници, среда…, за да се направят необходимите промени.\nСледейки и дискусиите сред педагогическата общност, разбирам, че съвсем неясен остава смисълът, особено на външното оценяване в края на първи гимназиален етап или в края на Х клас.\nТова външно оценяване се провежда в края на задължителното образование, почти по същото време, когато и международните изследвания PISA. То търси да улови именно придобитата функционална грамотност в областта на четенето, математиката и природните науки в момента, в който приключва основна част от общообразователната подготовка и на нейно място идва интензивната профилирана или професионална подготовка.\nВ същото време, за мен е изключително странно, че на фона на отричането на външните оценявания все още смятаме, че именно оценките и повтарянето на клас ще решат основните проблеми в образователната ни система.\nИстината е, че трябва да променим разбирането си за външните оценявания като нещо, което „само създава стрес, изисква допълнителни уроци“ и „от което нищо не зависи“.\nНапълно погрешно е и разбирането, че НВО изисква допълнителна подготовка. За полагането на НВО не се изискват специални и допълнителни уроци, нито преговор, защото то не е насочено към проверка на факти и данни, нито изисква възпроизвеждане на информация или дефиниции от учебника. Всеки, който твърди обратното, подвежда и демонстрира неразбиране на смисъла на НВО. В рамките на етапа, обхващаш няколко години, ученикът или е придобил основни умения, научил се е да мисли критически и да прилага наученото в нова и непозната ситуация, или не е.\nНе искам да вярвам, че от НВО може да се страхуват само онези, които не са оценени обективно, и онези, които не са оценявали обективно.\nНо днес, особено в ситуацията на COVID-19, измерването на придобитите умения, определянето на положителните страни и натрупаните дефицити е още по-важно и необходимо.\nВреме е да погледнем на тези оценявания като възможност да покажем добрите страни на българската образователна система, да променим учебните програми или средата, така че да станем по-можещи и по-успешни.\n– До какви промени във висшето образование и в науката доведоха законите и стратегиите, които бяха приети от 44. НС?\n– 207 млн. студенти има по света по данни на UNESCO. За 14 години броят им се е увеличил двойно. Всички семейства по света вярват, че високата квалификация ще доведе до по-добри възможности за работа, по-високи доходи, по-добър стандарт на живот и лично щастие.\nНо и в света, и у нас се наблюдават процеси, които показват, че образованието често е заключено само в рамките на придобитата\nдиплома. То не дава нужните умения и превръща професионалния и личен стандарт в неосъществена мечта. Бизнесът, който се развива в бързи и кратки срокове, иска отговори сега и веднага.\nИменно поради това първата промяна, която направихме в този мандат, е регламентирането на участието на бизнеса в целия процес на обучението във висшите училища: от четенето на лекции до участие в изпитните комисии.\nДве години по-късно приехме и още няколко важни неща: въвеждане на Национална карта, чиято основна цел е да представи много ясно приоритетите във вис-\nшето образование, съобразени с икономическото, академичното и научното развитие; гарантирахме държавния интерес чрез още един механизъм – министърът на образованието и науката вече сключва договор за управление с ректора и утвърждава политиката за развитие на съответното висше училище. Важен момент тук е, че неспазването им води до намаляване на държавната издръжка. Преподавателите вече участват в акредитацията само на един университет, а тези от тях, навършили 65 години, не могат да се кандидатират за ръководна длъжност. Студентите вече не заплащат такси за издаване на диплома, академична справка и за др. административни услуги. Разширихме и възможностите за сключване на договори между студентите и работодателите.\nМного ясно искам да подчертая, че в гореспоменатите промени в Закона за висшето образование няма революция. Те няма и да променят висшето образование толкова рязко, че след 4 години броят на българските университетите в световните рейтингови класации рязко да се увеличи. Да не говорим за позиции. Но това са промени, които ще подредят системата в известна степен.\nНадявам се обаче, че в някакъв момент ще започнем да говорим с ясна осъзнатост и за промяната на модела на управление на висшите училища, като този за разделението на академичната и финансовата отговорност, а също така и за промяна на модела на акредитация и премахване на монопола на НАОА в тази процедура, която единствена може да гарантира качеството на висшето образование.\n– Какво следва оттук нататък – накъде законодателят да насочи усилията си?\n– В последните 15 години говорим за криза в училището, преплетена с може би още по-тежка криза в обществото. Пътищата на децата и възрастните често не се пресичат в ежедневието, а разликите в поколенията със сигурност влияят и върху икономиката.\nИменно поради това преди дни започнах виртуална дискусия за поколението Z и предизвикателствата пред образователната ни система. Защото това поколение е различно и ако успеем да му дадем онези знания и умения, които са му нужни, всички ще живеем по-добре. Това е темата, която трябва да бъде във фокуса на вниманието на всички, вкл. и на бъдещите законодатели.\nИ разбира се – последователност в политиката, която изисква и дава повече подкрепа за по-образовани поколения.


HUAWEI Y6p Cпецификации - HUAWEI България\nПриблизително 185 g (включително батерията)\n*Размерът на продукта, теглото на продукта и свързаните спецификации са само теоретични стойности. Реалните измервания между отделните продукти могат да варират. Всички спецификации са предмет на действителния продукт.\n*Със заоблен дизайн на ъгли на дисплея, диагоналната дължина на екрана е 6,3 инча, когато се измерва според стандартния правоъгълник (реалната видима площ е малко по-малка).\nHD+ 1600 x 720 Пиксела\n*Със заоблен дизайн на ъгли на дисплея, резолюцията на екрана е 1600 x 720 пиксела, когато се измерва според стандартния правоъгълник (реалната видима площ е малко по-малка).\n*Поради ограниченията в CPU мощностa на процесора, паметта, използвана от операционната система и предварително инсталираните приложения, действителното пространство, достъпно за потребителите, може да бъде по-малко от заявения капацитет на паметта. Действителното пространство на паметта може да се промени поради актуализации на приложението, операции на потребители и други свързани фактори.\n13 MP (f/1.8 апертура) + 5 MP (широкоъгъле обектив, f/2.2 апертура) + 2 MP (f/2.4 апертура), AF\n8 MP, f/2.0 апертура, FF\n**Пикселите на снимките могат да варират спрямо режима на снимане.\n4.900 mAh (oценена стойност), 5.000 mAh (типична стойност)\n*Несменяема батерия. Изваждането на батерията мже да доведе до повреди на устройството. Моля, посетете оторизиран HUAWEI Service Center, за да извадите или замените батерията.\nСтандартното зарядно поддържа 5V / 2A\n4G TDD LTE: Ленти 34 / 38 / 39 / 40 / 41 (2535 - 2675 MHz)\nГлавна SIM карта:\nAudio File Формат: mp3, mid, amr, awb, 3gp, mp4, m4a, aac, wav, ogg, flac, mkv\nЗащитен калъф (в зависимост от пазара)\nTP защитен филм x 1 (в зависимост от пазара)\n*Свържете се с вашия търговец за точна информация и повече детайли.


700 танцьори извиха хоро на финала на фестивала „На армане с тъпане“ в Разлог – Вестник СТРУМА\n700 танцьори извиха хоро на финала на фестивала „На армане с тъпане“ в Разлог\nДата: 28.06.2021 / 18:05\n28 танцови групи от региона и страната се включиха в надиграването на 10-ото юбилейно издание на фестивала „На армане с тъпане“ в Разлог. Началото даде кметът на Разлог инж. Красимир Герчев, който пожела на участниците и гостите весели мигове в китното градче. За изключителния му принос за развитието и утвърждаването на фестивала градоначалникът на Разлог бе удостоен от директора на фестивала доц. Георги Гаров с почетен знак.\nУчастниците подариха на гостите истинско танцово вълшебство и представиха красотата на българския народен танц. Първи на армане излязоха домакините от ТК „Мехомия“ – Разлог и колегите им от ТК „Чайка“ – Поморие, а на хорото се хвана лично и доц. Георги Гаров. За пръв път от старта му през 2012 година си партнираха по два танцови състава, които изиграха по две хора, и то без да са правили общи репетиции преди това. Изпълненията на участниците бяха под съпровода на жива музика – оркестър „Роял Бенд“ – Благоевград със солист Кинче Вълчева и ръководител Стефан Йорданов и зурнаджийска група „Манетата“ от град Разлог с ръководител Емил Зангов.\nСред официалните гости, уважили юбилейното издание на фестивала, бяха заместник-директорът на Института по етнология и фолклористика към Етнографски музей при БАН проф. д-р на науките Албена Георгиева, проф. Николай Цветков – хореограф катедра „Хореография” към ЮЗУ „Неофит Рилски“- Благоевград, д-р Петьо Кръстев – композитор и директор на ансамбъл „Пирин”, гости от Нидерландия и други.\nТрадиционно преди старта на фестивала кметът Красимир Герчев посрещна в кабинета си ръководителите на танцовите клубове и им връчи грамоти за участие и подаръци.\nСъбитието приключи с общо хоро, което извиха заедно всичките 28 групи, или над 700 участници.\n10-ото юбилейно издание бе съпроводено с концерт спектакъл на ансамбъл „Пирин“, който подари на жителите и гостите на града истинско танцово вълшебство.\nПредишна : Седмичен хороскоп за 28 юни – 2 юли\nСледваща : Шведският премиер хвърли оставка


Клуб по катерене и алпинизъм НСА » Blog Archive Най-известният и посещаван боулдър обект Фонтенблу (Fontainebleau) - Клуб по катерене и алпинизъм НСА\nНаписано от patriotbg | юли 16th, 2009\nЗа двете седмици престой, имахме възможността да обиколим около половината от секторите. Скалата е пясъчник с най-доброто съществуващо триене. Секторите, намиращи се до паркингите и в самото Фонтенблу, са заприличали на детски катерушки. В магазините за екипировка и книжарниците предлагат гидовник – с категории от 2А до 5С, а 2А е малко по-лесно от качване по стълби до вкъщи, с два хляба и едно шише лимонада. Най-добрият гидовник се казва „7+8“, като се има предвид категории от 7А до 8С. Ако си го взимате, търсете новото издание. Районът предлага и доста евтино и културно спане, в малки къщички, за около 10 евро на човек. Въпреки голямата посещаемост, нито трудните, нито лесните боулдъри не са полирани, което говори и за качеството на скалата. Полирането е най- големият враг на катеренето на скали, особено когато става въпрос за боулдър. Чистете хубаво еспадрилиите си преди катерене и не пипайте камъните с мазни ръце! Да се надяваме на Технолоията и Науката, че в бъдеще ще измислят нещо по този пробем :. А нали си трябва и раздувка, та ето какво по значително минахме:\nКирил Христов (Скока) – Afroman 7C+, Jeu t’es Fou assis 7C, Little big boss rallonge 7B+, …\nСтефан Вепшек – Afroman 7С+, Jeu t’es Fou assis 7C, …\nИвайло Радков (Фазата) – Frisson 8A+, Tigre et Dragon 8A, Megalithe 7C+ (7C) от трети опит, Afroman 7C+, …\nБлагодарности на Светулката за буса, с който пътувахме, на Янчето за готината къща и фирма „ПИК3000„.


Съвети и полезни спасителни жилетки / Интернет Колко се изплаща на 1,000,000 показвания в YouTube в Русия и Америка?\nYouTube е познат на почти всеки потребител,който има интернет достъп. Милиони хора по света използват този видео хостинг за различни цели. Обаче една цел обединява почти всички - вземането на пари. Хората, които просто искат да се опита да се печелят пари по този начин, те искат да знаят колко да плати на YouTube за 1000000 гледка. Нека се опитаме да разберем това.\nЗа какво плащате YouTube?\nХостинг "Youtube" се развива активно и още повечебързо развиващите се рекламни технологии. Следователно, неправилно е да се предположи, че "Youtube" плаща пари за гледане на видеоклипа. Само за това популярно видео хостинг като цяло никой не плаща пари. Плащанията се извършват само за показване на реклами, които могат да се показват на видеоклип. Това е схемата на работа е както следва: на различни рекламодатели закупени на реклама "Младост", след това "Младост" места на тези реклами на собственика филми канал, и на собственика, от своя страна, се плаща за това. Логично е да се приеме, че колкото повече гледанията на видеоклипа и съответно рекламните изгледи, толкова повече пари могат да получат собственикът.\nНо колко плащат за 1,000,000 мненияYouTube? Да го преброим е почти невъзможно, защото много важни фактори играят роля: аудиторията на аудиторията, темата за съдържанието и т.н. Но е известно, че делът на собственика на канала от рекламния дисплей е 68%. Това означава, че всеки спечелен долар собственикът ще получи 68 цента, а "Yutoub" ще получи 32 цента. Но това е твърде обобщено.\nКакто вече отбелязахме, има различни фактори, които влияят на това колко плащате за 1,000,000 показвания в YouTube. Нека анализираме конкретен пример.\nКолко плащат за 1,000,000 показвания в YouTube в САЩ?\nИмайте предвид, че в САЩ средните приходи на видео блогървисоки, отколкото в Русия. Това е логично, но не сега. По-долу има екранна снимка на статистическите данни за приходите на видео блогър за 28-дневен период. Това екранно изображение показва приходите на блогър с приспадане на комисионната в YouTube. Точно точно колко хора всъщност са спечелили.\nОт екранната снимка можете да видите, че това е било в рамките на 28 дни19590 показвания, а за този период блогърът е имал възможност да спечели $ 30. Това означава, че има приблизително 1,5 долара приходи на 1000 изгледа. Ето защо печалба от 1500 долара е възможна за един милион изгледи.\nТова обаче е само един пример. За някои блогъри нивото на приходите е много различно, а за 1000 вида видео, приходи от 3 или повече долара са възможни. Също така, приходите може да са по-ниски. Има много фактори, които влияят върху потенциалната печалба на видео блогъра, а по-долу ще ги анализираме.\nПърво, това количество и качествоПосещения. Например, ако потребителят кликне върху бутона "Пропусни", докато гледа рекламата, такава реклама изобщо не се плаща. Рекламата, която се показва под формата на правоъгълници в долната част на видеоклипа, също не се таксува за импресии. Възнаграждението се начислява само ако потребителят е кликнал върху рекламата.\nВторият фактор, влияещ върху печалбата, ецената на кликване или преглеждането на реклама. Цената на кликване върху каналите, посветени на автомобилите, ще бъде много по-висока от цената на кликване върху общите канали, където собственикът говори за правилното приготвяне на шиш кебап. И това е логично, защото YouTube автоматично избира реклами за съдържанието на канала и в съответствие с интересите на аудиторията. Логично е рекламата на кола да струва повече от реклама на марината за шиш кебап. Ето защо е невъзможно да се обобщи и да се каже колко плащате за 1,000,000 показвания в YouTube. Доходът на един милион показвания може да бъде 100 долара, а може би няколко хиляди.\nТемите на каналите са допълнителен фактор откоето зависи от рентабилността. Автомобилни теми, медицина, строителство, бизнес - всички печеливши теми за видео канали, както и рекламни материали също са високо платени. Рекламирането по каналите, посветени на хумора и начина на живот, се изплаща по-ниско. По-лесно е обаче да привлечете потребители към такъв канал.\nАудиторията на канала също играе роля. Детският предмет на видеоклиповете привлича ученици и по-малки деца. Рекламодателите няма да могат да печелят пари, ако рекламират учениците си за рекламирането си, така че не трябва да очаквате голям доход от реклама, която се върти по канали с детско съдържание. Рекламодателите се интересуват от това, че рекламите им се виждат от бизнесмени и хора с висока покупателна способност. И за това са готови да плащат пари.\nДържава, чиито граждани гледат видеоклипове,играе по-важна роля. Ако сравните колко плащате за 1 000 000 показвания в YouTube в Америка с приходи в Русия, тогава разликата ще ви удиви. Разликата в приходите с равен брой показвания на канали с идентични теми може да бъде огромна. Но това е логично, тъй като рекламата в САЩ се плаща по-скъпо, а конкуренцията между фирмите е по-висока. Поради тази причина много руски граждани се опитват да провеждат своите видеоблокове на английски език и да докосват теми, които са важни в САЩ.\nБроят на абонатите е индиректен фактор,оказва влияние върху доходите на "YouTube". Разбира се, YouTube не плаща нищо за увеличаването на броя на абонатите, но колкото повече са на разположение, толкова по-висок е рейтингът на канала, толкова повече показвания ще бъдат записани във всеки видеоклип. Това води до увеличаване на доходите.\nИ като цяло, в момента, "Yutoub" представляваогромна развлекателна и бизнес зона с милиард аудитория. Това е активно използвано от рекламодатели (големи и малки), които са много успешни в продажбата на своите продукти чрез рекламиране в този видео хостинг. Следователно, перспективата да печелите пари на този сайт е и доста. Но колко се плаща за 1,000,000 показвания в YouTube в рубли - това зависи от съдържанието и аудиторията, на която са създадени видеоклиповете.\nВъзможно ли е точното изчисляване на потенциалния доход?\nЗа съжаление не можем да изчислим точно колкоплащат за гледане в YouTube в Русия и по света. Можете да се фокусирате само върху предишните си индикатори и да предскажете бъдещи приходи. В края на краищата, кликването върху реклама или преглеждането й може да се изчисли само на един цент, или може би няколко долара. Всичко зависи от темата на канала, покупателната способност на хората, които гледат съдържанието. Ако видеото ще ви разкаже за нюансите на избора на имот, който да купите, е очевидно, че хората, които ще купят апартамент, ще видят този видеоклип, например. А борбата за рекламни места в недвижимите имоти е сериозна, така че цената на кликване върху реклама за закупуване на апартамент може да бъде оценена на десетки долари, ако не и на стотици. Същото важи и за автомобилните субекти, защото има много продавачи, а автомобилите са доста скъпи стоки. Следователно, рекламирането на видео блог за автомобили също ще бъде скъпо.\nЗа съжаление, не е възможно да се направи изчисление за бъдещетоцената на хилядите видеоклипове на "YouTube" и ако има алгоритъм за изчисление, YouTube няма да го разкрие. Винаги обаче в рекламата за вграждане на видеоклипове, която се избира въз основа на предпочитанията на посетителя. Това увеличава вероятността той да види рекламата, която иска, и да кликва върху него.\nСледователно е невъзможно да се определи точно,колко плащат за 1,000,000 показвания в YouTube в Русия. Можете да провеждате проучване сред блогъри и да определите средната стойност. Обаче едва ли някой ще споделя такива данни. Ако силно обобщавате, тогава приходите за един милион показвания са $ 1000. Някои успяват да спечелят 1500 долара. Чуждестранните блогъри, поради по-високата конкуренция и рекламните разходи, печелят повече - около 2 - 4 хиляди долара за един милион изгледи.\nСлужба за изчисляване на приходите\nИма услуга на SocialBlade, която на теорияТя ви позволява да се определи колко пари, за да си собственик определен канал на YouTube. Ако смятате, че тази услуга, най-известната в света блогър PewDiePie, която има 57 милиона абонати, печели в един месец от 54 до 868 хиляди долара. Дори и тук, огромна разлика в цифрите. Това ни дава възможност да се разбере, че няма конкретна формула, която ще даде възможност за изчисляване на размера на приходите, в зависимост от броя на показванията на видеоклипове.\nТака че, осъзнахме, че не можем да знаем колкосредно заплащане на 1 000 000 показвания в YouTube. Вече много различни фактори определят маржа на печалбата на видеооблавените, но ако силно обобщавате, можете да се обадите на стойност от 1500 долара. Това е колко можете да спечелите от "YouTube", ако имате един месец, за да спечелите един милион изгледи. Възможно ли е да въведете толкова мнения? Достатъчно е, но за това трябва да направите качествено и интересно съдържание, което в момента е много малко в интернет.


Разбивачи на митове: Имигрантите от ЕС не заемат работните места на британците - Инфо за UK\nЕдна от главните причини за гласуването “брексит“ беше, че имигрантите от ЕС заемат работните места на британците. Всъщност изследователите от няколко британски университета, включително „Оксфорд Юнивърсити“ и „LSE – London School of Economics and Political Science“, се съгласиха, че имиграцията не влияе върху британския трудов пазар.\nМежду другото… брексит ще „удари“ доста работни места.\nТова, което беше разпространено като мит, е че имигрантите оказват огромен натиск върху заплатите и по този начин заемат работните места, които иначе щяха да са заети от британци. „Express“ публикуваха най-чистата версия на това твърдение през месец февруари тази година, обявявайки, че „Милиони имигранти от ЕС заемат нашите работни места“.\nНо всъщност, ако погледнем фактите, виждаме, че тези виждания излизат малко грешни, тъй като в момент, когато имиграцията е в най-високите си нива, има 74,2% трудова заетост, измерена от ONS. Според статистиката, изведена за последното тримесечие от 2015 и първото тримесечие на 2016, броят на хората, които са започнали работа, се е увеличил, спрямо същия период година преди това.\nТова твърдение се потвърждава и от поредица от академични изследвания, направени от Центъра за икономическа политика в Лондонското училище по икономика, Института за изследване на труда и Обсерваторията на миграцията в университета в Оксфорд. Според техните проучвания, мигранти от ЕС не са причината на оставане на британците без работа.\nИдеята, че имигрантите от ЕС заемат работните места на британците е позната като „lump of labour fallacy“. Всъщност имигрантите могат и се конкурират с британците за свободните работни места, но също така имигрантите създават и нови работни места.\nИмигрантите създават директно работни места, веднага след като основат собствен бизнес и започнат да наемат хора. Това е нещо, което те правят почти два пъти по-добре от самите британци. Те също така те създават работни места косвено, чрез търсенето на стоки и услуги, предоставени от британските работници. А чрез предоставяне на уменията си в кратък срок, те спомагат за по-добрата конкуренция между различните компании и по този начин създават дори още повече работни места.\nТова като теория е добре представено, но все още не е доказателство за това, че имигрантите не заемат работните места на британците. Трябват конкретни цифри.\nПроучване, направено от Обсерваторията по миграция в Оксфордския Университет, разкрива, че имиграцията няма съществено влияние върху това дали британците работят или не работят. Още по-ново проучване, направено в Националния институт по Икономика и социални проучвания, показва, че дори и в близките срокове на имиграция, тя не е повлияла негативно върху разпределянето на работни места за британци.\nТова, което е притеснително е, че брексит може да предизвика рецесия. А това определено няма да е добре за британците – особено за младите.


Няма да има тютюнопроизводство след 2010 - Анархо портал\nСлед 2010 няма да има тютюнопроизводствен отрасъл в Европа прогнозира тютюневият експерт Койчо Белчев. Глобалната стегнация в този бранш неизбежно ще засегне България. От 2007 година спират всички дотации за сеене и производство на тютюни в страната.\nПрогнозите са ЕС да преустанови изцяло развитието на този отрасъл. За сравнение Койчо Белчев посочва Гърция, където тютюнопроизводството от нивото на традиционен отрасъл е напълно замряло през 2006 година. Тенденциите за спиране на субсидирането на тютюните на практика ще оставят без сигурен поминък десетки хиляди семейства в България, занимаващи се потомствено с тази дейност. Това безспорно ще доведе до сериозни икономически последици за България след приемането ни в ЕС.\nРекордни декемврийски сметки за парно\nрепресии блогът на мавракис енергопротести Златко Златков Нахлуване в Ирак Варна политически затворници ФАКБ мисъл и воля революция Илия Троянов Георги Жечев гражданска война в испания Азербайджан 100г ФАБ Кюрдистан теория история протести коронавирус Ноам Чомски история на анархизма ямболски събития Социален Център архив Турция Рожава деветосептемврийски преврат САЩ вестник самоорганизация Революционно анархистко действие Георги Шейтанов затвор позиция извънредно положение болшевишки концлагери свобода тероризъм графика александър наков Ердоган Русия календар интервю Занеси посланието Васил Икономов листовка Сирия война