4 opskrifter til fantastisk hud | Rituals | Enjoy the moment | Inspiring you to enjoy all things special in life…\n4 opskrifter til fantastisk hud\nDu gør alt det rigtige med henblik på din hud. Du udfører et sjælfuldt hudplejeritual, du følger hudplejeeksperternes vejledninger og du er forsigtig med solen. Men hvad med din kost? Vi har spurgt hudplejeambassadøren Abigail og madeksperten Mirjam om i fællesskab at udvikle disse 4 opskrifter med hudplejende ingredienser. Vi præsenterer måltider til morgen, middag og aften, der er en fryd for dine smagsløg og din teint.\nDenne fantastiske smoothiebowle vil minde dig om sorbet! Den gør brug af frossen, ren acaipuré, der er blandet i en blender med en halv banan og mandemælk for at gøre den mere cremet. Vi topper den af med bananskiver, hakkede mandler og valnødder, friske blåbær og hindbær, og endnu mere superfood såsom chiafrø og hørfrø.\nTilberedningstid: mindre end 10 minutter\n2 poser frossen acai (standardstørrelsen pr. pose er 100 g)\n½ frossen banan, i skiver\n10 g hakkede valnødder\n50 ml mandel- eller havremælk\n1 tsk. hampfrø\n½ frisk banan, i skiver\nEn lille håndfuld friske hindbær\nEn lille håndfuld friske blåbær\nDu skal også bruge en god blender med tilstrækkelig kraft.\n1. Tag bananen og acaien ud af fryseren på forhånd, så de kan blive varmet op til den rette temperatur.\n2. Hak nødderne, og gør frugten klar.\n3. Kom acaien, mandel- eller havremælken og den frosne banan i blenderen, og bland det hurtigt sammen på det højeste trin, indtil det er en jævn og cremet masse.\n4. Hæld acaiblandingen i en skål, og pynt den med bananskiver, hindbær, blåbær, hampfrø, chiafrø og hørfrø. Spis den med det samme.\nBaobab-Superkugler Med Usødet Kakao Og Matcha\nEn snack, der er rullet i små kugler, som er nemme at lave og lækre hele dagen igennem. Bland friske nødder såsom pistacienødder og/eller mandler med en moden banan, Medjoul-dadler, baobab-pulver og matcha-pulver. Denne blanding rulles derefter til små kugler og dækkes med usødet kakao. Og så er din supersnack klar!\nOpskrift til 16 kugler\nTilberedningstid: 2,5 timer\n100 g rå mandler, finthakket\n100 g pistacienødder, finthakket\n2 strøgne spsk. baobab-pulver\n1 strøgen spsk. matcha-pulver\n4 spsk. agavesirup (eller f.eks. ahornsirup)\nFad med usødet kakaopulver til at rulle kuglerne i\n1. Hak nødderne meget fint.\n2. Mos eller purér bananerne.\n3. Bland bananerne med baobab- og matcha-pulveret. Bland agave-siruppen i. (Baobab har en temmelig sur smag.)\n4. Rul en kugle på cirka 25 g (en stor spsk.) i hånden, og rul derefter kuglen i fadet med usødet kakaopulver.\n5. Stil kuglerne i køleskabet i mindst 2 timer, inden du spiser dem. Du kan lade dem stå i cirka 4 dage i køleskabet.\nTip: Der er næsten ingen grænser, hvad superfood angår! Hvad synes du eventuelt om lidt acaipulver eller måske noget maca? Det afhænger af, hvad dine behov er, og hvad du godt kan lide at spise!\nTilberedningstid: omkring 30 minutter\nIngredienser til vinaigretten\n3 spsk. frisk ingefær, finthakket\n100 ml mild olivenolie\n1 sød kartoffel, skåret i tern på cirka 1,5 cm\n½ squash, skåret i skiver\n20 g ristede solsikkefrø\n20 g lucerne\n1 avocado, skrællet og halveret\nDu skal også bruge en bageplade, bagepapir og en grillpande.\n1. Tilbered quinoaen i henhold til vejledningen på emballagen, og dæk den til med et låg, og lad den hvile.\n2. Forvarm ovnen til 225 C.\n3. Fordel terningerne af den søde kartoffel på en bageplade, der er belagt med bagepapir, og drys dem med en tsk. olivenolie, salt og peber. Stil pladen i ovnen i cirka 20 til 25 minutter, indtil den søde kartoffel er klar. Hvor lang tid det tager, kan variere afhængigt af din ovn. Pas bare på, at det ikke brænder på.\n4. Smør grillpanden med lidt olivenolie, og steg den skiveskårne squash i cirka 7 minutter, så skiverne er klar på begge sider.\n5. Fordel quinoaen i skålene, og pynt den med alle de andre løse ingredienser: sød kartoffel, squash, lucerne, avocado, nødder og frø.\nGrønne Blade I Wok\nEn wokret med forskellige bladgrøntsager såsom spinat, julesalat, og baby pak choi. Dressingen er lavet af honning, hvidløg, sojasauce og ristede sesamfrø. Serveres med brun basmatiris.\n1 fed hvidløg, presset eller skåret i meget tynde skiver\nIngredienser til wokretten\n150 g brun basmatiris\n1 baby pak choi, halveret\n2 hoveder julesalat, skåret i fire dele\n1. Tilbered vinaigretten ved at blande alle ingredienser sammen.\n2. Kog risene i henhold til vejledningen på emballagen, og lad den hvile tildækket af et låg. Varm 4 spsk. af vinaigretten op i en pande, og steg julesalaten i kort tid ved høj varme, indtil den begynder at blive brun – cirka 5 minutter. Kom derefter julesalaten på en tallerken.\n3. Gør panden ren, og steg pak choi-salaten på samme måde som julesalaten. Det bør tage cirka 4 minutter, for den bliver hurtigt brun. Kom pak choi-salaten på tallerknen med julesalaten.\n4. Gør panden ren igen, og steg spinaten på samme måde som de andre grøntsager. Kom den på tallerknen sammen med julesalaten og pak choi-salaten.\n5. Fordel risen på 2 tallerkner, tilsæt grøntsagerne, og dryp resten af vinaigretten hen over dem. Pynt med friskmalet sort peber. Serveres med et stykke lime.


Georg Jensen ure til kvinder og mænd | Find dit nye ur her\nElegante ure i tidløst,\nVivianna kollektionen er et klassisk ikon, der på elegant vis dekonstruerer grænsen mellem klassisk urmageri og moderne smykkehåndværk.\nConcave kollektionen som er designet af Nicolas Barth Nussbaumer, er et kompromisløst eksempel på den skandinaviske definition af et moderne ur.\nHenning Koppels smukke ure til både mænd og kvinder er hjertet af dansk design.\nEt godt ur fortjener en god læder urrem. Se udvalget af Georg Jensen remme til ure.\nHistorier om håndværk, design og produkter fra Georg Jensens designunivers\nJardinière 1505 blev designet af Georg Jensen i 1915, men blev aldrig sat i produktion og forblev derfor en gemt skitse – indtil nu, hvor det forførende design er blevet genopdaget i Georg Jensens historiske arkiver. Jardinièren er overdådigt udsmykket med dekorative detaljer som druer, vilde blomster og blade, der er formet i hånden og derefter føjet til designet.\nMere end et halvt århundrede efter den så lyset for første og eneste gang, vækkes et original mesterværk fra Henning Koppels hånd endelig til live igen. I 1954 designede den legendariske danske modernist Henning Koppel (1918-1981) den spektakulære skål 1041 til Georg Jensen: En bølgende, ternær form, der var indbegrebet af hans karakteristiske organiske kurver og skulpturelle vision.


Når kærlighed og den sunde livsstil går hånd i hånd - Alle Os Med Oliefyr\nNår kærlighed og den sunde livsstil går hånd i hånd\n10/05/2021 / Scriptomist\nDet kan være svært at nå at spise alle de grøntsager og al den frugt der bliver anbefalet dagligt, så er du også én af dem der føler det som en kæmpe udfordring at efterleve de anbefalede mængder, så er du ikke den eneste, men der er heldigvis gode råd for det.\nDen nemme måde at få den anbefalede mængde frugt og grønt\nDet kan faktisk gå hen og blive utrolig let at få det hele ned og det behøver ikke at være noget der kræver at der skal sættes en timer til 6-7 gange om dagen, for at klare. Der er selvfølgelig tale om den populære smoothie, som kan være din løsning. Du kan finde en smoothie opskrift online, hvor du sørger for at få det helt rigtige indtag.\nDet kan være at du oplever at, når du går den sunde vej og vælger at spise mere frugt og grønt, så river det lidt mere i månedens madbudget. Det er nemlig ikke billigt at spise den mængde frugt og grønt som der anbefales.\nDerfor kan det også være at din økonomi får brug for et lille hjælpende skub for at komme godt i gang. Du kan på hurtigudbetaling.dk, finde nogle lån online, hvor du med få klik hurtigt kan få pengene på din konto. Det bør dog ikke være den første løsning du vælger at gøre brug af, hvis du står og mangler penge.\nFind det der gør dig glad, hvad enten det er penge eller kærlighed\nMange har fundet ud af, at de faktisk har en guldgrube liggende i gemmerne, med ting og sager de for længst havde glemt alt om. De seneste år har flere derfor også fundet vejen frem til diverse online salgssteder, hvor de har tjent rimelig mange penge på at sælge ud og få ryddet op.\nDet kunne være at du skulle starte der for at finde de ekstra skejser, der lige mangler for at efterleve den sunde livsstil til punkt og prikke.\nDer kan være mange årsager til at man ønsker at gå den sunde vej. Måske du kan mærke på din krop, at dit helbred ikke er som det var engang og hvis du ved at det skyldes en masse dårlige madvaner, så er det helt naturligt at nå til det punkt i livet, hvor nok er nok og nu skal tyren tages ved hornene.\nMen for nogle handler det også om at ville finde kærligheden. På hjemmesiden https://citizen21.dk/, kan du få hjælp til at finde kærligheden samtidig med at du kører din sunde smoothie indenbords.\nHandsker til alle formål\nByder sommeren på masser af havearbejde?


Parcelhusreglen - salg af bolig nr. 2 | Forum Orientering\nSkrevet af Erik Øvlisen d. 27/2 - 2009\nDenne afgørelse angår muligheden af at sælge sin bolig nr. 2 skattefrit – og fortæller lidt om hvornår sådan et salg bliver skattepligtigt.\nSkatteyderen købte i 2002 en ejerlejlighed uden bopælspligt til brug for overnatning i forbindelse med udførelse af arbejdet. Skatterådet fandt ikke at ejerlejligheden havde været anvendt til overnatning i forbindelse med arbejdet, ligesom Skatterådet ikke fandt, at ejerlejligheden var anskaffet som fritidsbolig. En eventuel fortjeneste ved salg af lejligheden ville derfor være skattepligtig.\nSiden 1996 havde skatteyderen boet på ejendommen A sammen med sin ægtefælle. På grund af parrets ansættelsesforhold købte skatteyderen i 2002 en lejlighed. Lejligheden var uden bopælspligt. Lejligheden var beliggende 56 km fra ejendommen A. Skatteyderen oplyste, at han og ægtefællen siden 2003 havde benyttet lejligheden som helårsbeboelse i forbindelse med deres udførelse af deres arbejde i den by, hvor lejligheden også var beliggende. Ejendommen A havde alene været benyttet til enkeltstående overnatninger i løbet af ugen samt i weekends og ferier.\nSkatteyderen havde yderligere oplyst, at ejendommen A var beliggende ca. 56 km fra den by, hvor lejligheden var beliggende og hvor ægteparret arbejdede. Transporttiden var afhængig af myldretid 1 – 1½ time.\nOm ægteparrets befordringsfradrag i årene 2003 – 2007 var oplyst, at ægtefællen i 2003 havde taget befordringsfradrag for 173 dage, at skatteyderen og ægtefællen i 2004 havde foretaget befordringsfradrag for henholdsvis 43 og 111 dage, at der i 2005 var taget befordringsfradrag for henholdsvis 170 og 186 dage, at der i 2006 var taget befordringsfradrag for begge for 169 dage, samt at der i 2007 var foretaget befordringsfradrag for henholdsvis 169 og 167 dage. Foreholdt oplysningerne om befordringsfradraget oplyste skatteyderen, at fradraget i årene 2005 – 2007 var baseret på et skøn, og en efterfølgende konkret opgørelse viste, at skønnet var for højt.\nSkatteyderen gjorde gældende, at lejligheden efter praksis kan sælges skattefrit, såfremt den har været anvendt til beboelse af arbejdsmæssige årsager, hvilket var tilfældet. I anden række gjorde skatteyderen gældende, at da lejligheden var uden bopælspligt, kunne den sælges skattefrit som fritidsbolig.\nSkatterådet anførte, at det beror på en konkret vurdering, om lejligheden kunne anses for anvendt til bolig af arbejdsmæssige årsager. Ud fra de oplyste befordringsfradragsdage måtte det lægges til grund, at der i ejendommen A blev anvendt en del tid. Det var derfor skattemyndighedernes opfattelse, at lejligheden ikke havde været brugt af arbejdsmæssige årsager.\nSkatterådet anførte videre, at det er praksis, at helårshuse, der er købt med det formål at blive brugt som fritidsbolig, og som er anvendt som fritidsbolig, kan sælges skattefrit. Da skatteyderen havde oplyst, at lejligheden var blevet købt til brug for arbejde og brugt i forbindelse med arbejde, havde skatteyderen ikke dokumenteret, at lejligheden alene var købt med henblik på anvendelse som sommerbolig. Lejligheden kunne derfor ikke sælges skattefrit som fritidsbolig. (SKM 2009.137 SR)\nKommentar: Overordnet viser afgørelsen, at det er vanskeligt at blæse og have mel i munden på samme tid. Skatteyderen (og dennes ægtefælle) ville gerne have befordringsfradraget samt skattefriheden ved salget af lejligheden. Nu er praksis således, at bolig nr. 2 kan sælges skattefrit, såfremt den har været brugt som bolig af arbejdsmæssige eller uddannelsesmæssige årsager. Dette mente skatteyderen da også havde været tilfældet. Men i perioden 2003 – 2007 var der selvangivet som at ejendommen A havde været bolig, idet der var taget befordringsfradrag. Når skatteyderen har taget et befordringsfradrag beregnet fra ejendommen A, har skatteyderen også tilkendegivet, at det er der boligen er. Og da udspillet til at tilkendegive hvor boligen er, lå hos skatteyderen i kraft af selvangivelse af befordringsfradrag, så tager Skatterådet konsekvensen af tilkendegivelsen.\nFor så vidt angår spørgsmålet om lejligheden kunne sælges skattefrit som fritidsbolig, så er praksis, at formålet med købet skal være at ejendommen anvendes som fritidsbolig. På dette punkt fanges skatteyderen af, at han forklarer, at lejligheden er købt til brug for arbejdet. Hans argumentation hang altså ikke sammen.


Animistiske perspektiver på dyrenes menneskelige kultur Af Rune Engelbreth Larsen (Polifilo.dk)\nVølven Groa: J. Bauer (pb); WI (In Memoriam): P. Klee (pb); maske, foto: R. Bonnefoy (CC BY 4.0); ‘The Knight and the Mermaid’ af I. L. Gloag (pb)\nEn af de mest toneangivende religionsforskere og animisme-tænkere de seneste 2-3 årtier er den brasilianske antropolog Eduardo Viveiros de Castro, der har vendt op og ned på manges forståelse af indfødte folks verdensanskuelser …\n“Der gemmer sig ikke bag ansigterne et hemmeligt jeg, som styrer vore handlinger og modtager indtryk; vi er kun rækken af disse imaginære handlinger og disse strejfende indtryk.” (Jorge Luis Borges: Andre inkvisitioner, 1952)\n1. Slange-Kvindens undersøiske kultur ligner vores\nDen amerikanske antropolog Janet Siskind er i 1960’erne på feltarbejde hos sharanahua-folket fra Amazonas i det østlige Peru. De er også på det tidspunkt påvirket af moderne livsstil, men alt er ikke forandret. Eksempelvis indtages stadig hallucinogenet ayahuasca, som egentlig er et spansk navn for et urtebryg, der er almindeligt i Sydamerika, hvor det ikke mindst har været brugt af shamaner til at komme i trance.\nAyahuasca indeholder det psykoaktive stof dimethyltryptamin (DMT) og er i dag velkendt i Vesten i forskellige varianter, ofte illegalt. I Danmark blev det f.eks. forbudt i 1970’erne, og i 2018 vurderede Højesteret efter en årelang sag, at der heller ikke kunne dispenseres for drikken til religiøs brug, trods Den Europæiske Menneskerettighedskonventions beskyttelse af religionsfrihed.\nSharanahua-folket kalder som regel ayahuasca for shori (tidligere ondi), men ordet rami, der betyder forandring eller transformation, anvendes også både om drikken, hallucinationerne og de sange, der ledsager ritualet (Siskind 1975: 130).\nSiskind beskriver et sådant ritual, hvor en gruppe mænd indtager drikken med ordene “Lad mig se godt”, hvorpå de sidder stille og synger eller kigger på de fjerne silhuetter i skoven og ryger en pibe tobak. Formålet er at søge årsager til sygdomme eller at få lærdom og viden.\nEfter at drikken begynder at virke, rejser de sig og kaster op, hvorpå de gradvis begynder at få visioner, og shori-ånderne påkaldes med sang. Ritualet fortsætter natten igennem, indtil effekten fortoner sig.\nEn biokemiker og en antropolog, der selv har taget drikken og har fortalt Siskind om den euforiske virkning, anbefaler hende at prøve. Hun prøver fem gange, og første gang griner en af de indfødte mildt, da hun blot ser smukke blade og en lille slange. Oftest er oplevelsen en udtalt tilstand af eufori, af og til er den skrækindjagende (ibid.: 135).\nDe første visioner består som regel af farverige mønstre, der ligner små ruller og perler, som transformeres til reb eller slanger. Den slags betragtes imidlertid som temmelig ubetydeligt af de indfødte, der afventer ånderne, hvis ankomst forudsætter en erfaren persons sang og påkaldelse. Eksperter deler deres visioner af ånder fra himlen og underverdenen, f.eks. fiske-ånder, jaguar-ånder og menneskelignende shori-ånder.\n'Ayhuasca Visuals' af Sydtomcat (CC BY 4.0)\nI begyndelsen kan slangerne skræmme de uerfarne, og det kan tage måneders ritualer, før de langsomt transformeres til smukke billeder, og år, før man er i stand til at opleve ånderne.\nSiskind genfortæller en myte, der rummer disse transformative aspekter og udfolder nogle karakteristiske træk ved åndernes verden (Siskind 1975: 138-140). Dele af myten er unik for sharanahua-folket, men der er også almene elementer, som er genkendelige hos andre indfødte folk i Amazonas.\nI denne fortælling hører vi om en mand, der i hemmelighed iagttager en tapir-ånd, som kaster frugter i en sø for at hidkalde den underskønne Slange-Kvinde. Hun kvitterer ved at invitere til samleje, hvilket inspirerer mytens lurende hovedperson, der nogle dage senere selv prøver lykken og tilsvarende hidkalder Slange-Kvinden med frugt. I slangeskikkelse vikler hun sig omkring hans krop og trækker ham ned mod søen, hvorpå hun ændrer sig, forskønnes og pludselig rækker helt op til himlen — og snart er han lige så heldig med sit forehavende som tapir-ånden.\nSiden samler hun nogle blade og presser dem ind i hans øjne, hvorpå han pludselig kan se et stort hus langt nede under søens overflade, og sammen rejser de ned i dybet:\n“Som de nærmede sig huset, mødte de hendes folk, der bevægede sig i dybet. Han så alle slags fisk — boca chia kom, pilrokke truede ham med sin hale; med et greb om sit kastespyd spurgte tunofo: ‘Hvad laver du, chai [slætgning af samme køn]?’\nHan så den onde alligator med dens spyd. Undersøiske ånder, hårløse undersøiske ånder. Dernæst så han sin svigerfar, en gammel mand med skræmmende kropsmaling. Dernede blev manden og Slange-Kvinde ved med at kopulere. Den gamle svigerfar tog shori; mange af dem tog det.\n‘Jeg vil tage det sammen med dig,’ sagde manden til sin hustru. ‘Du må aldrig tage det,’ sagde hun. ‘Min far lærte mig at tage det, men du må ikke.’ Til trods for hendes ord, tog han det dog. Han tog shori, og han blev beruset på shori. Og dernæst så han! Hans svigerfars skræmmende kropsmaling; han var en kæmpe slange! Hans hustru, der klamrede sig til ham i fuldskab, var en slange! ‘Slangen vil æde mig!’ skreg han. ‘Der er ikke en slange, der vil æde dig,’ sagde hun.\nHans svigerfar pustede på ham. Hans hustru pustede på ham. ‘Menneske,’ sagde hun, ‘Jeg sagde til dig, du ikke skulle gøre det, men du tog shori. Jeg vil ikke æde dig. Jeg holder dig.’ Hun blev ved med at puste på ham, indtil han ikke længere var beruset.”\nIkke Slange-Kvinden fra det peruvianske sharanahua-folks mytologi, der er omtalt i nærværende essay, men en anden gudinde med slange-tilknytning, som også kan illustrere de tætte relationer dyr og mennesker imellem i animistiske traditioner: Mami Wata (Moder Vand) er en (som regel) kvindelig afrikansk ånd, der også dyrkes i den såkaldte afrikanske diaspora på de amerikanske kontinenter (plakat fra 1880'erne af ukendt kunstner; public domain)\nHer skal teksten ikke ‘udlægges’, men vi skal blot bemærke et træk, der hverken er særegent for sharanahua-folket eller andre indfødte i Amazonas, men kan genfindes i myter og folklore talrige steder i verden: Dyr i ét perspektiv kan være personer, der agerer som mennesker i et andet, og mennesker i ét perspektiv, kan optræde som dyr i et andet. Men animistisk betragtet er det ikke mindre bemærkelsesværdigt, at dyrepersonernes egen verden kan være lige så menneskelig som vores, idet de tilsyneladende lever i en kultur med huse, ægteskaber og andre sociale relationer.\nDet er et træk, der i vores del af verden nok er mest kendt fra eventyr. I H.C. Andersens verdensberømte fortælling Den lille Havfrue (1837) møder vi havfolket, der bor i en ’menneskelignende’ kultur dybt under havets overflade: ”Nu maa man slet ikke troe, at der kun er den nøgne hvide Sandbund; nei, der voxe de forunderligste Træer og Planter, som ere saa smidige i Stilk og Blade, at de ved den mindste Bevægelse af Vandet røre sig, ligesom om de vare levende. Alle Fiskene, smaae og store, smutte imellem Grenene, ligesom heroppe Fuglene i Luften. Paa det allerdybeste Sted ligger Havkongens Slot, Murene ere af Coraller og de lange spidse Vinduer af det allerklareste Rav, men Taget er Muslingskaller, der aabne og lukke sig, eftersom Vandet gaaer; det seer deiligt ud; thi i hver ligge straalende Perler, een eneste vilde være stor Stads i en Dronnings Krone.” (Andersen bd. 1, 1990/1835-74: 81).\nI eventyret Tommelise (1835) af samme forfatter kommer en alf på besøg hos en markmus og hans muldvarpe-nabo, og vi får også her et indblik i åndernes (det vil sige dyrepersonernes) selvperspektiv, der svarer til det glimt af den undersøiske kultur, som vi lige har besøgt:\nUnder overfladen lever havfolket 'ligesom' mennesker. Et træk, vi i dag bedst kender fra eventyrene, men er udbredt i både folklore og mytologi - ikke-menneskelige personer lever i 'menneskelige' kulturer (Hans Tegner, 1900; public domain)\n“Saa kom hun til Markmusens Dør. Den var et lille Hul inde under Korn-Stubbene. Der boede Markmusen luunt og godt, havde hele Stuen fuld af Korn, et deiligt Kjøkken og Spiiskammer. (…) [Muldvarpen] kom og gjorde Visit i sin sorte Fløielspels, han var saa riig og saa lærd, sagde Markmusen, hans Huusleilighed var ogsaa over tyve Gange større, end Markmusens …” (Andersen bd. 1, 1990/1835-74: 57).\nSådanne animistiske træk betyder selvfølgelig ikke, at det er H.C. Andersens intention at konstruere sine fortællinger som blade i animismens ABC. Men hvorfor er animisme så alligevel en fremtrædende del af hans og andre vestlige eventyrfortælleres litterære univers?\nDet skyldes, at klassiske eventyrdigtere også ofte trækker på udbredte kilder til folkloren, og mange eventyrtemaer er derfor velkendte på tværs af kultur og tid.\nF.eks. er H.C. Andersens eventyr om den lille Tommelise (1835) bygget på overlappende folkloristiske elementer om miniaturefolk, der kendes verden over.\nI det såkaldte Aarns-Thompson-Uther Index (ATU Index), der har katalogiseret talrige temaer og er udarbejdet og revideret af forskellige folklorister, er Tommelise f.eks. et eksempel på ”Type 700” (Allison 2020).\nTitelside til en udgave af H.C. Andersens eventyr, der er som blade af animismens ABC, fordi eventyrgenren er stærkt påvirket af folklorens almue-animisme (Arthur Szyk, 1944; public domain)\nFaktisk er også amourøse relationer og ægteskaber mellem dyrepersoner såvel som menneskelige og ikke-menneskelige personer slet ikke ualmindelige i animistiske verdensperspektiver.\nF.eks. kommer vi til dyre-bryllup i folkevisen “Ravnebrylluppet i Kråkelund”, der er udgivet af den norske filolog og folklorist Sophus Bugge i 1857. Brylluppet står i en skov mellem en trane (bruden) og en ravn (brudgommen), og en række andre dyr deltager som bryllupsgæster (Bugge 1857).\nDet er et klassisk animistisk træk, at dyrepersoner agerer i parallel-kulturer à la menneskelige samfund, og det får afgørende betydning for den brasilianske antropolog Eduardo Viveiros de Castro, der især har beskæftiget sig med indfødte folk fra de amerikanske kontinenter. Blandt hans eksempler er netop Siskinds genfortælling af myten om Slange-Kvinden og hendes undersøiske verden, som vi skal vende tilbage til senere i kapitlet.\nFørst skal vi imidlertid se nærmere på, hvordan animistiske forestillinger om ’personer’ videreudvikles af vestlige antropologer, som Viveiros de Castro siden forholder sig til.\nDer er TO personer på billedet, Sokrates og hans skytsånd. 'Sokrates i fængsel' af N.A. Abildgaard, 1784 (© Glyptoteket)\n2. Er en person altid et individ? Individualitet kontra dividualitet\nDet bliver en stadig mere central pointe for religionsforskere i anden halvdel af det 20. århundrede og især i begyndelsen af det 21. århundrede, at grundforestillinger integreret i den måde, hvorpå de fleste vesterlændinge anskuer verden, ikke nødvendigvis er særlig velegnede til at beskrive radikalt anderledes grundforestillinger i animistiske traditioner. Og som vi også har set, dækker den erkendelse derfor også opfattelsen og oplevelsen af, hvad det vil sige at være en person, herunder et individ, et ’jeg’ eller et ’selv’.\nI animistiske verdensperspektiver er sansning og refleksion indlejret i flydende personforståelser, der ikke alene kan inkludere dyr, planter og genstande, men også kan transformeres på kryds og tværs af arter, og hvor ’person’ end ikke er karakteriseret af den stringente individualitet, vi har vænnet os til i de seneste århundreders vestlige tradition.\nDen franske præst og antropolog Maurice Leenhardt erkender under sit feltarbejde blandt kanak-folket i 1940’erne, at oplevelsen af en person først giver mening i kraft af relationer i og til omverdenen: ”Han eksisterer kun i det omfang, han udlever sin rolle gennem forløbet af sine relationer” (Leenhardt 1979/1947: 153).\nI sin analyse af kanak-folkets begreb kamo, som Leenhardt oversætter til det franske personage (personlighed), illustrerer han, hvordan forskellige sprogligheder og begrebsdannelser også resulterer i forskellige oplevelser.\nHan påpeger f.eks., at det psykologiske “mig” ikke svarer til den fysiske krop hos kanak-folket (ibid.: 84), og at en krop derfor heller ikke er nogen eksklusiv ramme om identiteten.\nHvad vil dét sige?\nI sagens natur er det vanskeligt at forklare og forestille sig på baggrund af en ganske anderledes tids- og kulturbetinget vestlig forståelse. De fleste vesterlændinge forestiller sig og forklarer uundgåeligt verden i kraft af iboende vestlige anskuelser, der ikke mindst er rodfæstet i skarpe skel mellem forskellige menneskers forskellige jeg’er, som ’tilhører’ hver deres kroppe.\nHvad er en person? Ikke det samme i alle kulturer. 'WI (In Memoriam)' af Paul Klee, 1938 (public domain)\nHos kanak-folket er det imidlertid en udbredt opfattelse, at en person-konstituerende relation ikke er noget ’i sig selv’, og at flere mennesker endog kan optage ‘samme person’. Person-kategorien kan f.eks. også være specifikt betinget af ’placering i landskabet’, af ægteskab eller tilknytning til en slægtning: “Deres sociale virkelighed er ikke i deres krop, men i det tomrum, hvori de har deres navne, og som korresponderer til et forhold …” (Leenhardt 1947/1979: 154).\nEn person, der i et tænkt eksempel kunne løsrives fra samtlige sociale relationer, “lider af ikke at være”, eftersom en krop ikke er tilstrækkelig til at udgøre en person. Og eftersom der ikke er noget ultimativt ’selv’, er der heller ingen brug af termer som “jeg er” eller “jeg handler” — i hvert fald ikke i den forstand, som moderne vesterlændinge er fortrolige med og identificerer sig med (ibid.: 155).\nEftersom relationer og dermed personer varierer hos kanak-folket, er der derfor heller ikke ét navn, der fuldstændig dækker en person. I stedet er det nødvendigt med flere navne, der kan repræsentere hver af de forskellige slægtskaber eller mytiske sammenhænge, som de forskellige relationer udtrykker. Det betyder f.eks., at hvis relationernes fællesnævner er personen, er personen i sig selv blot et ’tomt rum’ (ibid. 156).\nDen britiske antropolog Marilyn Strathern trækker på Leenhardts arbejde i sin analyse af, hvordan personer såvel som genstande blandt indfødte folk fra Mount Hagen-regionen i Papua Ny Guinea opnår deres respektive identitet gennem de relationer, de indgår i.\nStrathern er imidlertid afvisende over for Leenhardts ’tomme centrum’ som udgangspunkt for sådanne relationer:\n“Dog, hans fejltagelse var overhovedet at forestille sig et centrum. Centrummet er dér, hvor det 20. århundredes vestlige forestilling placerer selvet, personligheden, egoet. For ‘personen’ i dette moderne perspektiv er en agent, et subjekt, forfatteren til tanke og handling, og er således ‘i centrum af’ forhold. (…) Det har formet vores kulturelle besættelse i en udstrækning, hvor menneskelige subjekter er skuespillere, der skaber relationer eller snarere handler som relationernes bundfald [the precipitation of relationships]; denne besættelse fyrer op under diktomien individuel/samfund …” (Strathern 1988: 269).\nForskellige kulturer oplever ikke nødvendigvis verden helt ens - heller ikke de 'personer', der befolker den (John Bauer, 1911; public domain)\nIfølge Stratherns analyse er det vestlige begreb om “individ” som udgangspunkt og omdrejningspunkt fremmed for melanesiske kulturer, og for at tydeliggøre dette låner hun ordet dividual fra den amerikanske antropolog Mckim Marriot. ’Individ’ kommer af latin, individuus, der betyder “udelelig”, hvorimod dividuus betyder “delelig” og dermed svarer bedre til en animistisk forståelse af ’person’.\nI lighed med Leenhardt betragter Marriott altså ikke personer som jeg’er i betydningen individuelle enheder og aktører, men som dividuelle personer. “Person” forstået som en flydende og mere variabel dividuel kategori eksemplificerer derved i sig selv vanskeligheden ved at åbne animistiske kulturtraditioners helt elementære selvforståelser ved hjælp af ord og begreber fra et væsensforskelligt vestligt forståelsesapparat.\nVores vante begrebsforståelse slår knuder på sig selv, når de føres i felten for at beskrive verdensperspektiver, som de slet ikke er en del af. Vi må derfor konstruere helt andre begreber for at sno os ud af vanskeligheden og bygge bro mellem radikalt forskellige perspektiver — også selv om den ’bro’ ikke kan undgå at blive en lidt akavet begrebskonstruktion.\nI kontrast til gængse opfattelser i Vesten kan person inden for andre traditioners perspektiver altså opleves som noget, der ikke er særlig entydigt, og som i nogle situationer ligefrem kan udveksles og deles. Vi kan altså tale om et divid i stedet for (eller måske snarere som supplement til) et individ.\nStrathern videreudvikler denne forståelse i sine analyser af indfødte folk i Melanesien, og ændringerne af vores forståelse af person får ikke alene betydning for de nære sociale relationer, som forskellige personer indgår i, men også for hele den kollektive kultur- og samfundsopfattelse, der i realiteten er ganske kompleks:\n“Om end det vil være nyttigt at opholde socialitets-konceptet for at referere til skabelsen og vedligeholdelsen af relationer, har vi for at kunne kontekstualisere melanesiernes anskuelser brug for et vokabular, som tillader os at tale om socialitet i ental såvel som flertal. Langtfra at blive betragtet som unikke entiteter er melanesiske personer lige så dividuelt som individuelt forstået. De rummer en generaliseret indre socialitet. Personer er vitterlig jævnligt konstrueret som det plurale og sammensatte sted for de relationer, der producerede dem.” (Strathern 1988: 12f).\nDen israelske antropolog Nurit Bird-David griber stafetten og adopterer dividual fra Stratherns analyser og udleder heraf verbet dividuate — at ’dividuere’:\nDyr/menneske er ikke nagelfaste kategorier i et animistisk sperspektiv. Aftegning af bronzeplade fra fund af en hjelm ved Torslunda, Öland, der muligvis viser en spyd-danser eller Odin fulgt af en besærker (menneske/bjørn) eller måske snarere en ulfheðnar (menneske/ulv), der udover ulve-personligheden bar rødfarvede spyd. Fra vendeltiden, en periode i Sveriges yngre jernalder, ca. 550-800 e.v.t. Kilde: Kongl. Vitterhets Historie och Antiqvitets Akademiens Månadsblad (1872; public domain)\n“Når jeg individuerer et menneske, er jeg bevidst om hende ‘i sig selv’ (som en enkelt adskilt entitet); når jeg dividuerer hende, er jeg bevidst om, hvordan hun relaterer med mig.” (Bird-David 1999: 72).\nOpfattelsen af et individ står måske relativt klart i vores moderne ’individualistiske’ forstand, men denne opfattelse har også undergået historiske forandringer i den vestlige tradition.\nSom det bemærkes af den islandske antropolog Gísli Pálsson i en kommentar til Bird-David, blev ’et individ’ i middelalderen ikke oplevet som kategorisk løsrevet fra den omgivende verden, og den iagttagelse får Bird-David til at replicere, at hvis den middelalderlige betydning af individual (individet forstået som en uadskillelig del af verden) stadig havde været gængs i dag, ville der slet ikke være behov for at introducere begrebet dividual (Bird-David 1999: 88).\nBird-David har arbejdet i Sydindien blandt det indfødte nayaka-folk, og her er det en grundforståelse, at der er ånder (devaru) overalt, hvor mennesket er. I forlængelse af disse overvejelser betragter hun derfor også disse som “dividuelle personer”, der er, hvad de er, på grund af relationerne, de indgår i. Nayaka-folkets personligheder udfoldes således ved at indgå og dele relationer, men i et animistisk perspektiv er den proces naturligvis ikke forbeholdt mennesker.\nVi ’personificerer’ med andre ord ikke ånderne først for bagefter at socialisere dem, men vi “personificerer dem som, når og fordi vi socialiserer med dem” (ibid.: 78).\nVed f.eks. at tale med omgivelserne og ved at opføre rituelle sange og danse i trance skabes de relationer, hvorigennem deltagerne socialiserer sig med de devaru, der måtte manifestere sig. Det vil sige, at man joker, argumenterer, synger, spørger efter råd og hjælp og betragter ikke-menneskelige personer som venner og slægtninge:\n“Afveklsende, rytmisk trommen, fløjte-og-tromme-musik og danse hjælper til at sætte stemningen. Som de optrædende kommer i trance, ‘levendegør’ de en vifte af devaru. De medvirkende bliver vurderet efter, hvor kompetent de er i stand til at ‘bringe’ devaruerne ’til live’, samtidig med at deltagerne interagerer med de devaruer, som de optrædende fremkalder.” (Ibid. 76).\n'Personer' er ikke givet 'på forhånd' i alle kulturer. Blandt mange indfødte folk er det at være en person, noget, der opstår i kraft af de relationer, der indgås - f.eks. rituelt. Nuxálk-ceremoni med masker af totemdyr (Wilhelm Sievers, 1897; public domain)\nDen engelske antropolog Tim Ingold præciserer pointen i en kommentar til Bird-Davids fremstilling: “Hvis der er intelligens på spil her, ligger det hverken inde i hovedet på den menneskelige aktør eller inde i træets stof og struktur. Snarere er det immanent i det totale system af perception og handling, der konstitueres af menneskets og træets samlede tilstedeværelse (co-precense) i bredere omgivelser.” (Ingold i: Bird-David 1999: 82).\nLigesom den amerikanske antropolog Irving Hallowell erkender, at de indfødte ojibwaer i Nordamerika ikke uden videre ‘besjæler’ alting, tilskriver nayaka-folket heller ikke uden videre ’person’ til hvad som helst, hvorfor der ikke er tale om, at de ureflekteret ’tror på’, at ethvert fænomen er en levende person.\n• Læs også: Er alle sten levende? Et vendepunkt i animisme-forskningen\nDe skelner med andre ord også mellem personer og ikke-personer, og af og til finder de ud af, at de har taget fejl. Eksempelvis kan en elefant både være devaru og ikke-devaru: “… Kungan (alder: 50) tog mig engang med på en samler-ekspedition, og da han hørte en elefant og på dens lyde kunne høre, at den var alene og farlig, undgik han den. Han interagerede ikke med denne elefant og refererede ikke til den som ‘elefant devaru’, men simpelthen som ‘elefant’. Manglen på gensidig interaktion forhindrede den form for relation, der ville have konstitueret denne elefant (på dette tidspunkt) som devaru, mens den kunne blive opfattet som devaru under andre omstændigheder.” (Ibid. 75).\nI en situation, hvor to elefanter har ødelagt et hus, bliver dyrene f.eks. “blot” betragtet som elefanter, men adskillige måneder senere bliver en devaru under en ceremoni spurgt ind til denne episode, og svaret er, at de pågældende elefanter var devaruer (eller devaruernes ’redskaber’), og at de havde ødelagt huset som respons på en rituel fejl under en ceremoni.\nNayaka-folkets viden om omverdenen hviler heller ikke på den adskillelse mellem ‘jeg’ og ‘det’, som er den moderne vestlige tilgangsvinkel, der skelner skarpt mellem den person, der erkender, og det objekt, der erkendes. Den berømte franske filosof René Descartes formulerede et grundlag for denne skelnen, der siden er blevet rutinemæssigt kritiseret af mange filosoffer, men for så vidt stadig er en del af vestlig vanetænkning: At vi som mennesker kan tvivle på meget, men ikke på, at vi hver især er identiske med det ’jeg’, der tænker. Han formulerede det i 1637 på den måde, at denne tænken er grundlaget for ubetvivlelig filosofi og selverkendelse: ”Jeg tænker, derfor er jeg” (cogito ergo sum).\nNayaka-folket i Sydindien oplever en verden befolket med ånder (devaru). Nogle gange er elefanterne en af disse ånder, andre gange er de ikke, og det hænder, at de indfødte tager fejl. Denne elefant-maske er dog fra Afrika. Foto af Roman Bonnefoy (CC BY 4.0)\nI et animistisk perspektiv er Descartes’ udgangspunkt imidlertid misvisende ifølge Bird-David — men måske gentager hun det lidt uforvarende: ”[Animisme] involverer en dividuering af omgivelserne — snarere end en dichotomisering af dem — og at vende sin opmærksomhed mod ‘vi-hed’ (we-ness). Det absorberer forskelle, snarere end at føre til ‘andethed’, som fremhæver forskelle og afskærer det, der er fælles. Imod ‘Jeg tænker, ergo er jeg’ står ‘jeg relaterer, ergo er jeg’, og ‘jeg ved, i kraft af at jeg relaterer’. Imod en materialistisk indramning af omgivelserne som diskrete ting står en relationeret indramning af omgivelserne som iboende relaterethed (nasted relatedness). Begge vinkler er virkelige og valide. De har hver sine begrænsninger og styrker.” (Bird-David 1999: 78).\nBird-David lader altså i og for sig stadig jeg’et være udgangspunktet, idet hun blot erstatter ”tænker” med ”relaterer”. Og hvor Strathern — på hvis analyser, Bird-David bygger centrale pointer — gør meget ud af, at relationer separerer (Strathern 1988: 191ff), lader Bird-David relationer opløse skellene personer imellem og ”overskriver” og ”absorberer” forskellene i et ”vi” eller en ”vi-hed” (we-ness): ”Devaru er væsner, der er er absorberet i denne ‘vi-hed’, og mens de er differenteriet fra avaru [folk], er de og avaru absorberet i en ‘vi-hed’ i nogle kontekster …” (Bird-David 1999: 73).\nEn anden vej i retning af indfødte folks verdensforståelse går den brasilianske antropolog Eduardo Viveiros de Castro.\nTommelise. Dugald Stewart Walker (1914; public domain)\n3. Perspektivisme og animisme\nFrem for at tale om ”ikke-menneskelige personer” som introduceret af den amerikanske antropolog Irving Hallowell, foretrækker Bird-David at tale om ”super-personer” for ikke at fastholde mennesket som målestokken par excellence (Bird-David 1999: 71) — men den særstilling, som hun i spidsformuleringer har tilkendt jeg’et, peger alligevel i en anden retning.\nViveiros de Castro anerkender, at Bird-David imødegår en vildledende modernistisk vestlig tilgang til indfødte folks oplevelse af verden, men kritiserer for det første, at hun fortegner Stratherns begreb dividual, som om det medfører et forskelsløst ’vi’, og for det andet at hun selv bliver eksponent for et misvisende modernistisk udgangspunkt for forståelsen af animisme ved hendes afsæt i et centralt ’jeg’ (”Jeg relaterer, ergo er jeg”).\nSagt mere ’teoretisk’ reducerer hun en ikke-vestlig ontologi til vestlig epistemologi og går dermed galt af animismens omdrejningspunkt: “Animisme er afgjort en ontologi, der er optaget af væren og ikke med, på hvilken måde vi kommer til erkendelse heraf.” (Viveiros de Castro i Bird-David 1999: 79).\nDet vil i lidt mindre akademiske termer sige, at hun forsøger at forklare animistiske verdensperspektiver, der er optaget af det at være (ontologi), med en vestlig tilbøjelighed til beskrivelser af, hvordan virkeligheden erkendes (epistemologi). Men hvorfor er det et problem?\nDet er det ikke alene, fordi det er tvivlsomt, om det giver mening at tilskrive indfødte folk en sådan tilgangsvinkel (uudtalt eller ej), men også fordi man ofte havner i svare problemer med, hvorvidt og hvordan virkeligheden i givet fald er ’repræsenteret’ forskelligt i de enkelte folks og individers sind eller hjerner — altså dér, hvor virkeligheden i så fald formodes at blive ’erkendt’. Dertil kommer naturligvis den pointe, at viften af ikke-menneskelige personer er lige så relevante subjekter som mennesker i et animistisk perspektiv, hvilket yderligere problematiserer et traditionelt erkendelses-orienteret udgangspunkt.\nViveiros de Castro har derfor en anden tilgangsvinkel, der tager et klarere udgangspunkt i en animistisk vifte af mulige (menneskelige og ikke-menneskelige) personers synsvinkler, der eksemplificeres gennem kosmologiske fællestræk hos de amerikanske kontinenters indfødte — amerindianere (som de stadig ofte betegnes under ét, til trods for at ”indianere” i stigende grad erstattes af ”indfødte amerikanere” i akademisk litteratur).\nViveiros de Castro sætter sig for at undersøge det, han kalder amerindiansk perspektivisme, i et forsøg på at karakterisere de indfødte amerikaneres kosmologiske rummelighed i forhold til forskellige menneskelige og ikke-menneskelige personers opfattelse af verden.\nGuennol-løvinden er en mesopotamisk kalkstens-statuette (ca. 3.000 f.v.t.). Ifølge animistiske perspektiver er verden befolket af både menneskelige og ikke-menneskelige personer\nCosmological perspectivism in Amazonia and elsewhere indeholder fire berømte forelæsninger fra 1996 (publiceret på engelsk i 1998 og genudgivet med meget få ændringer i 2012), og her påpeger Viveiros de Castro, hvordan indfødte amerikanske folk ser forskellen på menneskelige personers og ikke-menneskelige personers syn på egne såvel som på andres verdener:\n”Typisk, under normale omstændigheder, ser mennesker på mennesker som mennesker og på dyr som dyr; i forbindelse med ånder, er det et sikkert tegn på, at ‘omstændighederne’ ikke er normale, hvis disse overhovedet ses. Dyr (rovdyr) og ånder ser derimod på mennesker som ånder eller som dyr (som byttedyr), i samme udstrækning som dyr (som byttedyr) ser på mennesker som ånder eller som dyr (rovdyr). Af samme grund ser dyr og ånder sig selv som mennesker (…) Det vil sige, at dyr er folk, eller ser sig selv som personer. En sådan forestilling er stort set altid associeret med ideen om, at enhver arts manifeste form er et blot og bart omslag (en ‘beklædning’), der skjuler en indre menneskelig form (…). Denne indre form er dyrets sjæl eller ånd …” (Viveiros de Castro 1998/2012: 74f).\nViveiros de Castro finder ikke blot sådanne anskuelser i en række syd- og nordamerikanske etnografier, men også i jæger-samler-kulturer i andre dele af verden, hvor dyr kan være udstyret med intentionalitet i lighed med mennesker.\nPersonlighed kan både være forbundet med hvert enkelt specifikke dyr eller have en bredere tilknytning som specifikke dyrs åndelige ’mestre’ eller ’mødre’, ligesom der er en række andre varierende, men beslægtede forestillinger, som han præciserer det i artiklen ”The relative native” fra 2002, f.eks. “at ikke alle dyr er menneskelige, og at de ikke er de eneste (planter etc. kan også være menneskelige); at dyr ikke er mennesker til enhver tid; at de har været mennesker, men ikke længere er det; at de bliver menneskelige, når de er ude af syne; at de kun tænker, at de er menneskelige; at de ser sig selv som menneskelige; at de har en menneskelig sjæl nedenunder en dyrekrop; at de er folk, ligesom mennesker er det, men ikke så fuldstændig menneskelige, som folk er; og så videre.” (Viveiros de Castro 2015/2002: 28).\nAlt andet lige kan animisme karakteriseres som en antropomorfisme — altså den anskuelse, at menneskelige egenskaber også kan ses som meningsfulde egenskaber blandt dyr og andre ikke-menneskelige fænomener.\nMen det betyder ikke, at mennesker projicerer deres menneskelighed ’på’ naturen, som om mennesket er udgangspunkt og omdrejningspunkt for verden, sådan som tilfældet er i betydelige dele af klassisk vestlig tænkning.\nAnimisme er nemlig ikke nødvendigvis antropocentrisk, tværtimod står antropocentrisme ifølge Viveiros de Castro i modsætning til antropomorfisme.\nFor amerindianske (og andre) animister består verden jo af mange subjekt-positioner, der er afsæt for hver deres synsvinkler eller perspektiver, og som i hver deres respektive selvforståelser er ’menneskelige’, men det indebærer ikke, at vi mennesker indtager nogen særstilling, som det også siden er fremhævet af den franske antropolog Philippe Descola: ”… den reference, der deles af flest væsener i verden, er menneskelighed som et generelt vilkår, ikke menneske som en art.” (Descola 2013: 80).\nBåde i vestlig videnskabelig tænkning og amerindiansk kosmologi har mennesker og dyr en fælles oprindelse; denne fælles oprindelse er dyrisk i vestlig tænkning, hvorimod den netop er menneskelig i amerindiansk kosmologi: ”Mennesker er dem, der fortsætter, sådan som de altid har været: dyr er ex-mennesker, mennesker er ikke ex-dyr.” (ibid.: 56). Men ikke-menneskelige personer inden for samme art ser altså stadig hinanden som mennesker:\nDet er langt fra et moderne vestligt hverdagsunivers til de animistiske perspektiver, vi møder blandt indfødte folk, bl.a. i Nordamerika. Canadieren Arthur Guindon var en katolsk præst, matematiker, digter og billedkunstner, der levede fra 1864 til 1923, og hvis værk her vel bedst kan kaldes surrealistisk før surrealismen, men er inspireret af indfødte nordamerikanske folk. I 1920 udgav han bogen 'En mocassins' (I mokkasiner), der dels beskriver algonkinernes kultur (en fællesbetegnelse for forskellige nordamerikanske folks sprogfamilie) og illustrerer deres mytologiske univers, dels rummer en digtsamling, inspireret af indfødte myter og legender, heriblandt digtet, ‘Le Concert d'Oka. Génie du lac des Deux-Montagnes’, der illustreres af ovenstående værk\n“Animisme er ikke en projektion af væsentlige menneskelige kvaliteter påført dyr, men udtrykker snarere den logiske ækvivalens til de refleksive relationer, som mennesker og dyr hver især har til dem selv: laks er for (ser) laks, som mennesker er for (ser) mennesker, nemlig (som) menneskelige.” (Ibid.: 100).\nEn lige så afgørende amerindiansk pointe er det, at selv om dyr og mennesker almindeligvis sig selv som mennesker i forskellige verdener, ser de hver deres verden på den samme måde.\nLyder det kryptisk, skyldes det nok, at vi er vant til at tænke noget helt andet, for egentlig er ’grund-logikken’ ikke så kompleks.\nDet betyder blot, at selv om den verden, de ser sig selv omgivet af (og som en del af), ser helt anderledes ud, end den verden, vi ser dem omgivet af, ser de deres egen verden, ligesom vi ser vores verden. Normalt kan vi bare ikke se, at de ser deres verden, sådan som vi ser vores verden — og omvendt. Når vi ser deres verden, ser vi således natur, men når de ser deres egen verden, ser de kultur, ligesom vi ser kultur, når vi ser vores verden.\nDet er en sammenhæng, som skal vendes et par gange eller læses langsomt. Men i de amerindianske kosmologier er der altså en form for kulturel fællesnævner for menneskelige og ikke-menneskelige personer.\nI amerindianske kosmologier ser jaguaren f.eks. byttedyrets blod som øl, og tapiren ser mudderet som en hængekøje (’natur’ i vores perspektiv, men ’kultur’ i deres eget perspektiv), og dyrene indgår f.eks. ægteskaber, taler og agerer generelt i kulturelle relationer på ’samme’ måde som mennesker — sådan som vi indledningsvist har set nogle af relationerne eksemplificeret i sharanahua-folkets myte om Slange-Kvinden og i et par eventyr af H.C. Andersen.\nAndre arter kan altså både have krop og ånd, men krop og ånd er ikke væsensforskellige sfærer, sådan som vi er vant til at betragte dem i vestlige traditioner, hvor kroppen er fysisk, mens ånden (eller sjælen, sindet osv.) ofte betragtes som immateriel. Derved undgår amerindianske kosmologier den dualistiske kløft, som vestlig tænkning har gravet mellem en ’materiel’ verden og et ’immaterielt’ sind: “… uudstrakt tanke og udstrakt stof. Den slags forenkling hænger stadig ved hos os.” (Viveiros de Castro 2012/1998: 152).\nDyr eller menneske? Tricksteren er en paradoksal tværkulturel skikkelse, i Nordamerika ofte i skikkelse af en prærieulv\nI amerindianske kosmologier er der ”ingen ‘ikke-fysisk’ (mental) verden, og derfor er der heller ikke nogen ‘fysisk’ verden” (ibid.: 124). Der er nemlig kun én verden, hvorfor det ikke giver mening at skelne mellem ulegemlig ’ånd’ eller ’sjæl’ på den ene side og legemlig ’krop’ eller ’materie’ på den anden. Forskellen på, hvornår det giver mening at tale om f.eks. ånd eller krop, ligger alene i synsvinklen. De kan altså opleves forskelligt.\nSom allerede antydet, er det derfor ikke sådan, at forskellige folks anskuelser udgør forskellige ”repræsentationer”, der så kan ”repræsentere” en natur eller virkelighed bedre eller ringere (mere eller mindre objektivt) end andre. Der er blot forskellige perspektiver fra forskellige synsvinkler. Derfor er der heller ikke tale om relativisme (i den forstand, at forskellige kulturbestemte oplevelser af virkeligheden afhænger af forskellige — relative — måder at ”repræsentere” virkeligheden på).\nViveiros de Castro ser heri også en vigtig forskydning fra en fokus på ånd til en fokus på krop: ”Et perspektiv er ikke en repræsentation, fordi repræsentationer er en egenskab ved sindet eller ånden, hvorimod synsvinklen er lokaliseret i kroppen.” (Viveiros de Castro 1998: 112). Og kroppen er både en del af og et sted i verden.\nDet betyder, at f.eks. ånd og krop er udtryk for forskellige perspektiver på samme virkelighed, ikke væsensforskellige virkeligheder eller separate ’provinser’ i virkeligheden. Det svarer med andre ord til den allerede nævnte forskel, der er i perspektiv, når vi mennesker f.eks. ser et såret dyrs eller menneskes blod, der i jaguar-personens øjne ses som øl.\nDisse forskellige perspektiver kommer også til udtryk i myten om Slange-Kvinden, hvor netop perspektivskiftet får dyresjæle til at fremstå som menneskekroppe og menneskesjæle som dyrekroppe. Eller udtrykt som en mere generel pointe med Viveiros de Castros lidt paradoksale ord: “Det usynlinge af det usynlige er det synlige: den anden side af den anden side er denne side.” (Viveiros de Castro 1998: 143).\nMyten om Slange-Kvinden bliver derved et skoleeksempel på pointen om, at sjæl og krop ikke er væsensforskellige sfærer, men blot kommer til udtryk gennem to forskellige synsvinkler. Almindeligvis er disse forskelle mellem menneskelige- og ikke-menneskelige perspektiver principielle, men som indledningens myte demonstrerer, er det muligt at skifte synsvinkel — i dét tilfælde under indtagelse af ayahuasca.\nViveiros de Castro henviser til forskellige amerindianske folk, hvor dette perspektiv-skifte præciseres som shamanens funktion, som det f.eks. kommer til udtryk i en iagttagelse af den brasilianske antropolog Aparecida Vilaça:\n“Shamaner besidder to samtidige kroppe, en menneskelig og en dyrisk. De kan skifte deres synsvinkel ved at manipulere deres synssans. Når han ønsker at ændre sit syn, gnubber shamanen sine øjne i nogle få sekunder: hvis han så mennesker som dyr — hvilket er hans dyrekrops synsvinkel — så begynder han at se dem som mennesker …” (Vilaça i Viveiros de Castro 2012/1998: 75).\nVed første øjekast ligner alt dette en multikulturalistisk position, men i Viveiros de Castros optik bygger de amerindianske kosmologier slet ikke på det, vi i Vesten ville kalde kulturrelativisme.\nI mangel af billeder af Slange-Kvinden fra det peruvianske sharanahua-folks mytologi, må vi nøjes med andre slangekvinder til at stimulere forestillingsevnen. Her er det Nure-onna, en åndelig slangekvinde fra japansk folklore (Toriyama Sekien, 1776; public domain)\nSom nævnt er det i amerindianske kosmologier samme slags kultur, der går igen på tværs af menneskelige og ikke-menneskelige personers synsvinkler, mens der til gengæld er tale om synsvinkler fra forskellige kroppe og naturer.\nEksempelvis er jaguarens og menneskets naturer fundamentalt forskellige, hvorimod menneske- og jaguar-kulturerne er temmelig ens. Derfor karakteriserer Viveiros de Castro i stedet amerindianske folks grundforståelse som en multinaturalisme: “Samme repræsentationer, forskellige objekter; samme betydning, forskellig reference. Dette er perspektivisme.” (112).\nDet er ikke alene en anden tilgangsvinkel, men i en vis forstand også den omvendte tilgangsvinkel af den, vi kender fra vestlig tækning, hvor mennesker og dyr som tidligere antydet deler visse fællesvilkår i kraft af vores naturer og kroppe. I et videnskabeligt perspektiv er vi evolutionært forbundne, og mennesket er i sidste ende også selv et dyr af natur — f.eks. er 99% af menneskets gener identiske med chimpansens, og ud fra en biologisk synsvinkel er vores kropslige forskelle trods alt kun gradsforskelle.\nI vestlige anskuelser er det altså kroppen, der udtrykker menneskets slægtskab med dyreriget, hvorimod det er ånd (personlighed, bevidsthed, sjæl osv.), der røber, hvorved vi adskiller os fra andre arter. I Viveiros de Castros fremstilling af amerindiansk kosmologi er det imidlertid kroppene, der adskiller os, hvorimod det er ånden, der udtrykker vores slægtskab med dyreriget. Her er — som vi har set — personlighed, bevidsthed og sjæl ikke eksklusive menneskelige egenskaber, men derimod egenskaber, som alle arter kan besidde, selv om det ikke nødvendigvis er alle arter (eller alle individer inden for hver enkelt art), der gør det.\nSkematisk udtrykt er kropslige forskelle (fysisk diskontinuitet) afsæt for forskellig slags natur og dermed for forskellige perspektiver (perspektivisme), mens sjælelige ligheder (metafysisk kontinuitet) er afsæt for samme slags kultur (animisme).\nDet er en skarpsindig og elegant måde at opstille det på — men måske er den også lidt for ’elegant’?\nViveiros de Castro medgiver, at det trods alt er forenklet fremstillet. Kroppe ’forener’ f.eks. næppe entydigt mennesket med andre arter i et vestligt biologisk perspektiv, sådan som han har karakteriseret den modernistiske position, og ånd eller sjæl er næppe heller entydigt ’fælles’ for mennesker og andre arter i amerindiansk kosmologi. Men han fastholder, at der er tale om meningsfulde pejlemærker for hovedtendenser, som præciserer grundlæggende forskelle mellem amerindiansk og vestlig tænkning.\nHans pointe om, at dyr og ånder ser mennesker som dyr, er imidlertid ikke en universel amerindiansk pointe ifølge den franske antropolog Philippe Descola, idet dyr og ånder ifølge flere kilder både ser mennesker og sig selv som mennesker.\nMen hvordan skelner de så sig selv fra mennesker, spørger Descola — og svarer: ”Det eneste svar bekræftet af etnografi er, at ikke-mennesker skelner imellem dem selv og mennesker (og imellem dem selv) gennem adfærdsrelaterede vaner bestemt af de respektive biologiske udstyr hos hver enkelt art; vaner, der opretholdes i deres kroppe, når de opfatter dem som menneskelige.” (Descola 2013: 82).\nDyrepersoner eller menenskedyr - perspektiver veksler i mellem forskellige menneskelige og ikke-menneskelige subjekter i animistiske kulturer. Illustration fra George Smiths bog 'The Chaldean Account of Genesis' (1876), et relief fra oldtidens Mesopotamien (public domain)\nÅnder er mennesker i åndernes egen verden. Agnete og Havmanden, en folkevise med tydelige animistiske træk, som har inspireret digtere (John Bauer, 1911; public domain)\nDisse og øvrige diskussioner og præciseringer ufortalte er kroppen i alle tilfælde væsentlig som det, der adskiller arter i amerindianske indfødtes øjne.\nViveiros de Castro påpeger, at kropslighedens vigtighed også derfor kommer til udtryk som stærke identitetsmarkører, der generelt udtrykkes specifikt gennem kropsdekorationer eller madvaner. Arternes forskellige kroppe er at ligne med klæder, bag hvilke der skjuler sig forskellige personer, som imidlertid alle er menneskelige, uanset om de aktuelt er ’iklædt’ menneske- eller dyrekroppe.\nNår mennesker f.eks. iklædes dyreskind eller bærer maske, fjer og kropsmaling, udtrykker de derfor også relationer, der overskrider de kropslige forskelle, som de ser mellem mennesker og dyr.\nOg når oplevelsen af dyrenes bevidste subjekter tilgængeliggøres af shamanen, hvis opgave det er er at kommunikere og administrere “tvær-perspektiver” (Viveiros de Castro 1998: 48), afklædes dyrene tilsvarende, og dyrenes sjæle kan opfattes som menneskelige kroppe (og menneskenes sjæle som dyrekroppe): “Kun shamaner, der så at sige er arts-androgyne, kan få dem ti lat kommunikere, og kun under specielle, kontrollerede omstændigheder.” (Ibid.: 107).\nDet er nok lovlig ’kategorisk’ at skrive ”kun shamaner” og “kun” under særligt kontrollerede omstændigheder, men der er ingen tvivl om, at det normalt er shamanen, der i særlig grad er forbundet med denne egenskab (eller bedst behersker denne teknik).\nI Viveiros de Castros optik skal shamanisme derfor ses som en kropslig, snarere end en åndelig funktion: ”… det, vi ville være tilbøjelige til at associere med ‘sindet’, såsom ‘kultur’ og ‘viden’, betragtes af amerindianere som kroppens attributter, som noget, der sker i, med og gennem kroppen.” (Ibid.: 123).\nNår shamanen f.eks. ifører sig en maske eller en elaborat shamandragt, er det derfor heller ikke for at klæde sig ud ’som’ noget andet, men en teknik til at blive noget andet og navigere i en anden verden (eller i Viveiros de Castros optik: skifte perspektiv):\n“At iføre sig maske-beklædning er ikke at skjule en menneskelig essens nedenunder en dyrisk fremtræden, men snarere at aktivere en anden krops kræfter. (…) De dyre-klæder, som shamaner eller troldmænd bruger til at gennemrejse kosmos, er ikke fantasier, men instrumenter: de er at ligne med dykkerudstyr eller rumdragter, ikke med karnevalmasker. Intentionen med at iføre sig en dykkerdragt er at blive i stand til at fungere som en fisk, at trække vejret under vandet, ikke at skjule sig selv under et mærkeligt dække.” (Viveiros de Castro 1998/2012: 135).\nShaman fra tlingit-folket med ravne-rasle i hånden, ca. 1896-1913 (ukendt fotograf)\nKvindelige jakut-shamaner (Victor Adam, 1860; public domain)\nEn samisk shaman bruger sin tromme til at fremkalde trance og inducere en anden bevidsthedstilstand end normalt (Johannes Schefferus, 1673; public domain)\nMasker og klæder faciliterer både transformationer og sociale relationer, og for Viveiros de Castro er det essensen af animisme: ”Animisme kunne defineres som en ontologi, der postulerer den sociale karakter af relationer mellem mennesker og ikke-mennesker: afstanden mellem natur og samfund er selv socialt.” (Ibid.: 86).\n4. Kan ’vi’ tænke ’indfødt’ tækning?\nOpsummerende er det en hovedpointe for Viveiros de Castro, at verden er én, men at der inden for samme verden er mange forskellige perspektiver, som ser verden på ’samme’ måde, men på grund af perspektivets forskydning fra forskellige arters udgangspunkt altså ikke ser hinandens verden(er) ens. Det giver således også i amerindianske kosmologier mening at operere med både sjæl og krop såvel som ånd og materie, natur og kultur, men der er ikke tale om adskilte sfærer — den, der ser sig selv som krop, ses som ånd i et andet perspektiv, og den ene arts kultur er den andens natur (og omvendt).\nDer er kun én verden, men der er ikke kun to synsvinkler; tværtimod er der lige så mange, som der er arter. Den virkelige ‘lære’ af amerindiansk perspektivisme er således ikke et spørgsmål om én eller to perspektiver, men om multiplicitet: “Hvad angår amerindianske kosmologier er min fornemmelse, at to ikke er nok.” (Ibid.).\nViveiros de Castro er på sin vis vendt tilbage til bestræbelsen på at undersøge et helt fundamentalt spørgsmål og dog tage det i en mere radikal retning: ”… hvad sker der, når indfødt tænkning bliver taget seriøst? Hvad sker der, når antropologens mål ophører med at være en forklarende, fortolkende, kontekstualiserende eller rationaliserende udlægning af indfødt tænkning, og i stedet begynder at anvende den, uddrager dens konsekvenser og verificerer effekterne, den kan producere på vores egen tænkning? Hvad er det at tænke indfødt tænkning?” (Viveiros de Castro 2015/2002: 24).\nDet kunne måske lyde beslægtet med det, amerikansk antropologi har gjort siden Franz Boas i slutningen af 1800-tallet, og som europæisk antropologi har gjort siden Bronisław Malinowski i 1920’erne — eller i det mindste hvad toneangivende antropologer har bestræbt sig på (og — kan vi roligt sige — med vekslende helhjertethed og større eller mindre held): at se verden fra indfødte folks synsvinkler.\nMen Viveiros de Castro graver også spørgsmålet lidt dybere, fordi hans intention snarere er at afdække, hvad ’synsvinkel’ er for den indfødte: ”I sidste ende kan min synsvinkel ikke være den indfødtes egen synsvinkel, men kun min relation med denne.” (Viveiros de Castro 2015/2002: 16).\nDet er ikke uden forbindelse til den amerikanske antropolog Roy Wagner, for hvem antropologen aldrig kan ’overtage’ indfødte folks koncepter én til én, men faktisk må ”opfinde” den kultur, som studier og analyser tager afsæt i — om end denne ”opfindelse” indlysende bør foregå så objektivt som muligt (Wagner 1975/1981: 13f).\nViveiros de Castro går til denne helt klassiske udfordring med den indstilling, at amerindianere faktisk tænker ”ligesom os”, men at deres koncepter er meget anderledes, hvorfor den verden, de beskriver, også er meget anderledes end vores. Det, der er genstand for hans analyse, er ”oprindelige koncepter, verdenerne de konstituerer (verdener, der således udtrykker dem)…” (Viveiros de Castro 2016/2002: 18). Det betyder ikke af den grund, at koncepterne eller de verdener, der udtrykker dem, er mere eller mindre sande end dem, religionsforskere måtte abonnere på.\nHan minder om filosoffen Ludwig Wittgenstein, der kritiserede den store klassiske antropolog James Frazers forestilling om, at indfødte folk har en falsk — ja, en direkte ”vanvittig” — ’repræsentation’ af naturens gang (en kritik, som først blev udgivet posthumt i 1967).\n"En Niam-Niam-heksedoktor" lyder teksten til billedet af en zande-shaman. Niam-niam var en tidligere betegnelse, der blev brugt af vesterlændinge om de indfødte, der selv kalder sig azande - flertalsform af zande (foto: Richard Buchta, 1881; Welcome Images)\nI Wittgensteins optik har indfødte folk ganske vist ”en mærkværdig fortolkning af fænoenerne”, men det skyldes, at den er udtryk for en anden naturerkendelse: ”… ifald de nedskrev den, ville den ikke adskille sig fundamentalt fra vores. Kun deres magi er anderledes.” (Wittgenstein 1967/2018: 57). Hertil bemærker Viveiros de Castro: ”Deres magi, eller skulle vi sige, deres koncepter.” (Viveiros de Castro 2002/2015: 25).\nDet handler derfor ikke om at tro på eller ikke tro på indfødtes tænkning: “At spørge (sig selv), hvorvidt antropologen burde tro på den indfødte, er en kategori-fejltagelse ækvivalent til at spekulere over, om tallet to er højt eller grønt.” (Ibid.: 13). Koncepterne er forskellige, og ’tro’ forudsætter et ’trossystem’, og så er vi netop ovre i en tradition, der ligger de indfødte amerikanske folk meget fjernt.\nDet er med andre ord ikke nødvendigvis indlysende, hvad det betyder, når animister giver udtryk for, at f.eks. træer eller navlesvin også er ”mennesker”. Problemet er derfor, ifølge Viveiros de Castro, hvad konsekvenserne heraf måtte være: “Først og fremmest burde dette ikke inkorporeres implicit i den antropologisk kommenterende økonomi, som om det var nødvendigt (eller essentielt) for at forklare, hvorfor indianerne tror, at navlesvin er menneskelige, når de faktuelt ikke er det. Hvad er formålet med at spørge sig selv, hvorvidt indianerne har ret i dette henseende — ‘ved’ vi ikke allerede dette? Hvad det vitterlig er værd at vide er det, vi ikke kender svaret på, nemlig hvad indianerne siger, når de siger, at navlesvin er menneskelige.” (Viveiros de Castro 2002/2015: 30f).\nBlot fordi vi formelt kan ’oversætte’ ordene, bliver sagen ikke mindre kompleks, for selve dét, antropologen mener med ”menneske” og ”navlesvin”, er ikke det samme som det, de indfødte mener — ligesom det heller ikke er indlysende, hvad det vil sige for dem (eller for os selv, for den sags skyld) at være et menneske eller et dyr.\nMennesker og dyr indgår som led i betydningskæder, hvor man ikke kan isolere det enkelte koncept fra den kontekst, det indgår i, f.eks. ”menneske”, og derpå identificere det entydigt på tværs af en vestlig verdensforståelse og amerindianske kosmologier.\nSosondowah på jagt efter Himmel Elgen; irokesisk mytologi (Frederick Richardson, 1917; public domain)\nIndfødte folk fra de amerikanske kontinenter udfolder kort og godt en verden, der rummer mange forskellige personer af både menneskelig og ikke-menneskelig oprindelse, hvoriblandt menneskets perspektiv ikke indtager nogen privilegeret eller mere ’sand’ position end de øvrige.\nVi kan ikke uden videre dømme radikalt anderledes verdensoplevelser forkerte, fordi grundlagene for dem kan være radikalt forskellige, som også den engelske antropolog Tim Ingold fremhæver. Et animistisk jæger-samler folk er således slet ikke udstyret med den adskillelse mellem dem selv og deres omgivelser, som gør det meningsfuldt at tilskrive dem et verdensbillede, der jo forudsætter, at nogen har et billede af noget andet: ”… hunter-gatherers do not, as a rule, approach their environment as an external world of nature that has to be ’grasped’ conceptually and appropriated symbolically within the terms of an imposed cultural design, as a precondition for effective action. They do not see themselves as mindful subjects having to contend with an alien world of physical objects; indeed the separation of mind and nature has no place in their thought and practice.” (Ingold 2000: 42).\nDerfor er der ikke tale om ’deres’ verdensbillede kontra ’vores’, for kun inden for vestlige antagelser giver det mening at tale om mentale repræsentationers billede af verden: ”As for the other, apprehending the world is not a matter of construction but of engagement, not of building but of dwelling, not of making a view of the world but of taking up a view in it.” (Ibid.).\nForestillingen om ’de andres’ verdensbilleder skygger for erkendelsen af nogle dybere og mere radikale forskelle, hvilket er en central pointe inden for nyere antropologi, vi skal vende tilbage til den i det kommende kapitel.\nViveiros de Castro hører til de antropologer, der fremhæver forskellene — og samtidig insisterer på — indfødte folks ret til at definere deres egen virkelighed som fuldt ud lige så valid som den dominerende vestlige. Dermed ønsker han at fremme, hvad han har kaldt ”en permanent afkolonisering af tænkning”, hvilket f.eks. også af de danske antropologer Morten Axel Pedersen og Martin Holbraad betragtes som en slags motto for en særegen retning i nyere antropologi under betegnelsen den ontologiske vending (Holbraad m.fl. 2014).\nDet er en retning, som bl.a. følger op på og videreudvikler en række af de tanker, som ikke mindst Viveiros de Castro har lanceret, og som gør op med enhver forestilling om et vestligt akademisk virkelighedsperspektivs forrang for animistiske perspektiver.\nMåske endnu et paradigmeskift i antropologien? Hvad det indebærer — og ikke indebærer — ser jeg på i kommende essays.\nRune Engelbreth Larsen, 4. februar 2022


Kigge Hvid foredrag | Bæredygtighed | Forfatterforedrag\nBrugbar og medrivende viden om verdensmål, bæredygtighed og innovation\nKigge Hvid er opvokset over hele Danmark, og det er Skagen, hun kalder sin hjemby. Men det er nu også Singapore, San Francisco, Tarm, Ramme, Aarhus og Hong Kong. Med kun en halvdårlig samfundssproglig studentereksamen i bagagen har hun slået sig fast som internationalt leder i bæredygtighed, verdensmål, design og innovation.\nAlle kan deltage i Kigges levende, sjove og medrivende foredrag om bæredygtighed, innovation, de store globale udfordringer og de mest geniale løsninger. Kigge siger tingene ligeud, dropper flosklerne og pakker ingenting ind i vat. Hun inspirerer på en direkte og brugbar måde.\nKigge har modtaget ikke mindre end tre æresdoktorater fra universitetet Art Centre College of Design i USA, University of Huddersfield i England og fra Hong Kong Polytechnic University.\nI hele 22 år har Kigge været adm. direktør, hvor hun blandt andet har taget del i bestyrelsen ved Det Nye Hospital i Nordsjælland, IJH A/S, Grow up, Global Fashion Agenda og Lauritzen Fonden. Efter at have grundlagt og ledet verdens største pris for bæredygtigt design, INDEX: Award, i 17 år er hun nu partner i designstudiet JA, hvor hun arbejder fokuseret på at forstå … planter.\nHun har talt på næsten alle verdens store scener, og hun har desuden taget del i flere råd og nævn som Disruptionrådet, Investment Committee i venturekapitalfonden Design to Improve Life, Innovation Expert Panel, World Economic Forum Expert Network og Hotel Industry Expert Panel.\nForespørg på Kigge Hvid og få hurtigt svar\nForedrag af Kigge Hvid\n6 ganske udmærkede principper for innovationsledelse\nCross-Functional, Thought Shower, Change management, Plan-Do-Act-Check, Designtænkning, Disruption, Crowdsourcing.\nFolk, der skal arbejde med og lede innovation, er omringede af rigtig mange ord. Ordene er ofte på engelsk, og meget ofte giver de ingen mening i hverdagen.\nKigge Hvid, som er en af de danskere der har arbejdet mest med innovation, har udarbejdet 6 praktiske – og ganske udmærkede – principper for innovation. Rådene er ikke raketvidenskab, de er praktiske, de er anvendelige, de er ærlige og de er sjove. Foredraget ’6 ganske udmærkede principper for innovationsledelse’ giver energi, gå-på-mod og praktiske råd, der kan bruges i hverdagen.\nRolig nu, det skal nok gå!\nKlimaforandringer, tørke, plastikforurening, mentale sygdomme, epidemier, kriminalitet, flygtningestrømme, krig og oversvømmelser.\nVerden kan synes overvældende og på kanten af kaos. Men det skal nok gå! Kigge Hvid fortæller levende om, hvor godt det egentligt går i verden. Hun sorterer facts fra løgn, og fake news fra virkelighed.\nVia begejstrende, fabelagtige og innovative eksempler inspirerer hun til, hvad man selv kan gøre - som individ, virksomhed eller samfund. For alt håb er bestemt ikke ude.\nMen, bliver man da rask af det?\nI Danmark bygges hospitaler som aldrig før - faktisk 43 byggeprojekter, til 41 milliarder kr. Hospitalerne bliver i fremtiden omdrejningspunkter for personligt helbred og for samfundets velfærdsøkonomi. Men hverken de eller lægekunst kan stå alene.\nFOR ER SUPERSYGEHUSENE VIRKELIG SUPER?\nForskning fra hele verden har slået fast, at adgang til kunst og natur støtter patienters, hjælper de pårørende, fastholder medarbejdere og letter hospitalsøkonomien. I England, Sverige, Norge og USA bruger man det bevidst. Men ikke i Danmark. Hvorfor mon?\nHør Kigge Hvid fortælle med udgangspunkt i analysen ’Bevidste valg, tro og viden i hvide rammer.’\nHvorfor så jeg det ikke først?\nBare jeg havde set det komme før de andre. 3D printning, blockchains, smart farming, Remote Doctors, smart phones, servicedesign, AI, Fake News og tekstilrens med sollys.\nSÅ HAVDE JEG VÆRET RIG!!\nMen hvis du vil være det, skal du vide hvor du skal kigge. Kigge Hvid giver dig tricks og kneb til at komme forrest i bussen, så du og din virksomhed bliver i stand til at se og anvende det nye før de andre.\nCirkulær økonomi, Verdensmål, SDG’er, affaldssortering, plastikdykning, veganerkød, grøn energi genbrug, materiale minimering og slut med engangsemballage.\nJEG VIL MED PÅ (EL)-VOGNEN!\nMen hvordan kommer man det, som individ eller som virksomhed? Kigge Hvid fortæller engagerende og livligt om, hvilke skridt man kan tage for at komme med.\nOm det giver mening at skære ned på flyveturene, eller om man skal lave et grønt tag på sit fabriksanlæg. Om man skal ændre alt på én gang eller tage et lille grønt skridt ad gangen. Om en vegansk kantine er vejen frem, eller om det alene medfører oprør blandt – særligt – lidt ældre mandlige medarbejdere.\nKigge Hvid giver også inspirerende eksempler på, hvad andre har gjort for at komme med på (EL)vognen.\nMere information om Kigge Hvid\nKigge er et inspirerende menneske. Hun har en utrolig stor viden, stort udsyn og giver os håb om, at vi selv kan være med til at ændre verden i en positiv retning. Håb er vores drivkraft - der er derfor brug for håb, og det kan Kigge være med til at give os. Og så oplever jeg, at i sine taler og foredrag er Kigge eminent til at gøre innovation interessant for ALLE!\nBenedikte Kiær, borgmester Helsingør, tidl. socialminister\nDisse foredragsholdere tilbyder foredrag, som minder om de foredrag, som Kigge Hvid holder.


Håndboldstjerne får nyt tv-job\nNyheder Skrevet af Administrator | 12.12.13 | 13:53\nHåndboldskoene er lagt på hylden, og i stedet griber håndboldstjernen Joachim Boldsen nu mikrofonen.\nDen 35-årige håndboldspiller bliver nemlig en del af TV3 SPORTs håndbold- og sportsdækning, og første gang han toner frem på skærmen bliver allerede til januar, hvor landsholdets håndbolddrenge spiller EM-slutrunde på hjemmebane.\nJoachim Boldsen spiller i øjeblikket for KIF Kolding København, men karrieren synger på sidste vers, og til sommer er hans arbejde i klubben færdiggjort. Dermed er Joachim Boldsen fastansat på tv-stationen fra august 2014.\nDen tidligere landsholdsspiller vil i fremtiden kunne ses i forbindelse med TV3 SPORTs øvrige håndbolddækning, men skal også kastes ud i at dække andre sportsgrene. Og det bliver et helt nyt liv for Joachim Boldsen. Han har dog forberedt sig på det i flere år.\n- I min håndboldkarriere har jeg altid sagt, at lysten skulle være der for at kunne levere toppræstationer. Jeg er ved at være ved vejs ende som aktiv, men jeg føler, at jeg har masser at give af endnu, og jeg er klar til at tage hul på et nyt kapitel i mit arbejdsliv, siger Joachim Boldsen i en pressemeddelelse.\n- Jeg ser frem til at byde ind med en masse af de ting, jeg har med i bagagen fra min professionelle karriere, men også til at lære og stifte kendskab med en helt ny verden inden for journalistik, formidling og tv.\nJoachim Boldsen fastslår dog, at han agter at afslutte sin aktive håndboldkarriere med fuld fokus og med et ekstra mesterskab på CV'et.


Den anden runde af den juridiske kamp mellem Apple og Samsung nærmer sig enden, og endnu en gang held var på den side af æblet selskab.\nEn amerikansk domstol har kommet til en beslutning om at anerkende Samsung skyldig i at krænke to af Apples patenter, hvilket bringer den sydkoreanske producent skal betale Apple $ 119, 625, 000 i erstatning.\nHertil kommer, endnu ikke behandlet spørgsmålet om anvendelsen af tab frigivelse Galaxy S II smartphone. Dette emne jury vil vende tilbage på mandag og vil træffe en beslutning om det, med det resultat, at det samlede beløb kan øges kun lidt.\nDette er ikke så stort et sejr, som håbede at Apple. Husk på, at æblet selskab for overtrædelse af fem patenter krævede erstatning på $ 2, 2 milliarder.\nDet skal bemærkes, at det i løbet af forsøget blev afsløret, at Apple har overtrådt en af Samsung patenter vedrørende organisering af fotos og videoer i galleriet. Hvad kupertinovskaya selskab er forpligtet til at betale $ 158, 400.\nFørste billeder af iPhone 6s\nI USA gik på salg en guld iPhone 6 koste $ 7500\nConceptual Apple iBeats Telefon\nGalaxy Note 4 bøjer også\nApple annoncerede prisen på iPhone 6 og iPhone 6 Plus i Rusland\nApple introducerede iPhone 6 i midten af september\nI 40 sekunder, havde det ukendte stjålet i en butik tabletter 600 tusinde\nDet blev kendt dato for den nye iPhone udgivelse\nApple planlægger at frigive iPhone med 4,7 og 5,7-tommer skærme\nApple og Warner lancering iRadio\nTiden har vist: Apple - leder\nSamsung Galaxy Note 9 viser i Brooklyn den 9. august\nSamsung har indgået en aftale med den russiske producent af udstyr til minedrift\nPræsenteret verdens første briller læsere humør


Richard Corbett elskede sin mor over alt < En sommerfugls selvmord\nÉt velrettet skud gennem hovedet. Den franske Richard Corbett dræbte i 1929 sin mor, efter at han havde givet hende et sidste kys. Så skød han sig selv, men overlevede. På hospitalet skrev han et brev til en af de store aviser, og redegjorde for sin sag.\nModeren var alvorligt syg af kræft. Lægerne kunne intet gøre, heller ikke lindre hendes stærke smerter. Sønnen plejede hende i måneder, hørte hendes skrig, så hvordan pinslerne gravede dybe furer i moderens ansigt. Hun kunne ikke begå selvmord, som omkring 5 andre kræftramte hver eneste dag i datidens Frankrig. Hun tiggede og bad sin søn om at være barmhjertig, afkorte hende lidelser, at dræbe hende før kræften. Aktiv dødshjælp, eutanasi.\nHan tænkte etikken igennem. Havde staten ret til at nægte uhelbredelige denne barmhjertighed? Skulle kirken bestemme over mennesker? Religion var en personlig sag. Var den enkeltes frihed vigtigere?\nRichard Corbett påtog sig det ansvar som samfundet skubbede fra sig. Han satte sig over loven, og brugte sin pistol. Han fortrød intet.\nTIME: Filial Love\nHan blev anklaget for mord, og stillet for et nævningeting af bønder i Draguignan, sydfrankrig. Han ville tage imod enhver straf. Pointerede at hans handling havde været unødvendig hvis staten tillod lægerne at gøre en ende på lidelserne hos de uhelbredelige.\nDommeren afbrød: Det var Gud der skulle overveje hvornår din mor skulle dø, ikke dig. Måske havde Gud forlænget hendes liv.\nRichard Corbett hviskede: Gud er blot en religiøs tro.\nTilskuerne var chokerede. Kvinder græd hysterisk. En af nævningene blegnede, bad om brændevin, og besvimede.\nNævningene trak sig tilbage for at votere. De bad om vejledning, ville vide hvordan de kunne dømme den anklagede, men være sikre på at han blev benådet. Dommeren svarede irriteret at benådninger var præsidentens gebet. Nævningene turde ikke stole på præsidentens nåde. Heller ikke på dommerens. Efter 20 minutter mere lød dommen: Ikke skyldig.\nRichard Corbetts mørke reaktion var at det ikke gjorde nogen forskel. Han havde mistet sin mor.\nAlbert Einstein, der ud over at være en stor videnskabsmand også var en stor humanist, blev spurgt om sin reaktion. "Jeg godkender ubetinget Richard Corbetts handling, og er glad for at han blev frifundet af den franske domstol, hvor en sund fornemmelse for retfærdighedens ånd triumferede over lovens døde bogstav".\nMadame Lucie de la Rue-Mardrus (en oversætter): "Nævningetinget af bønder afgav samme kendelse som et nævningeting af intellektuelle ville have".\nKl. 17.17 Send med mail Blog om dette! Del via Twitter Del via Facebook Del på Pinterest\nTemaer: andre sager, dom, død og liv, dødshjælp cases, etik, Frankrig, kræft, medlidenhedsdrab, religion, skud


Dansk softwarehus scorer masser af stor-kontrakter - Computerworld\nFoto: Torben Petersen (Foto: © Torben Petersen Fotografi m.t@mail.dk / Torben Petersen Fotografi)\nEt højtspecialiseret dansk softwarehus er netop nu ved at underskrive syv kontrakter med nye kunder i et helt nyt segment af markedet.\n18. maj 2012 kl. 14.44\nSyv nye kunder er i færd med at skrive kontrakt med it-firmaet Edlund A/S, der leverer it-løsninger til liv- og pensions- samt forsikringsbranchen.\nSelskabet håber, at de nye ordrer vil være første større indhug i markedet for forsikringsbranchen.\n"Vi vil gerne levere løsninger til markedet for skadesforsikringer og forventer, at det bliver et lige så stort forretningsområde for os som liv- og pensionsområdet," siger administrerende direktør Line Find fra Edlund.\nDe nye forsikringskunder tæller Bornholms Brandforsikring A/S, Vestjyllands Forsikring GS, Aros Forsikring GS, Sønderjysk Forsikring G/S, Forsikringsselskabet Vejle Brand af 1841 G/S, Lokal Forsikring G/S og Storstrøms Forsikring.\nIt-virksomheden Edlund A/S har siden dets opstart i 1992 valgt at kombineret fagene datalogi og aktuarvidenskab, der er videnskab om forsikringsverdenen og om hvordan man blandt andet udregner forsikringsselskabernes præmier.\nProduktet på plads\nDet Valby-baserede it-firma har stået for udviklingen af det nye produkt Skade.Net Standard sammen med firmaets udviklingscenter på Sri Lanka og håber samtidig, at der kan gemme sig en lille eksportsucces i den nye løsning.\nI modsætning til bankerne er ikke alle forsikringsselskaber helt derhenne, hvor man er med i front på de online-tjenester, der giver den hurtige sagsbehandling og overblikket, og som kunderne forventer i dag.\n"Vi mener, at potentialet rækker udover Danmarks grænser, og vi vil derfor gerne i dialog med andre nordiske selskaber," udtaler Line Find om det nye produkt.\nMen i første omgang kaster selskabet sig altså over forsikringsbranchens små og mellemstore firmaer, selvom de store i branchen, som Codan, Tryg, med videre også har interesse.\n"Afgjort," lyder det fra Line Find, der ikke ønsker at røbe værdien af de syv kontrakter.\nMåske er du faktisk blevet overhalet af en af Edlunds hurtige ansatte.\nSå vild en tur har Edlund været ude på\nDe høje ambitioner har selskabet tilsyneladende også haft helt fra begyndelsen.\nOg i det senere år er det gået rigtigt stærkt. Selskabet havde i 2004 en omsætning på omkring 100 millioner kroner og 60 ansatte.\nMen ifølge det seneste regnskab er omsætningen nu 240 millioner kroner og cirka 160 ansatte.\nDugfriske tal fra Line Find fortæller om en medarbejderstab på op imod 200.\nDe mange medarbejdere har også nydt godt af successen, da Edlund igennem en årrække har haft tradition for at dele overskuddet med de ansatte.\nI øvrigt har selskabet også nogle af it-branchens hurtigste folk. I hvert fald når de hopper i løbeskoene.\nSåledes har Edlunds løbehold vundet det prestigefyldte Computerworld Løbet flere gange.


Chefen reagerede, som hun håbede, han ville gøre – del 1\n30. oktober 2020 - Krænket nok ?!\nChefen reagerede på den helt rigtige måde, da Agnes endelig fortalte om advokatens opførsel overfor hende. På hendes allersidste dag på kontoret var han gået så meget over stregen, at hun sagde voldsomt fra over for ham.\nMen på det tidspunkt havde hun været alvorligt presset – som hun fortæller – i et par måneder. Men det blev faktisk rigtig grænseoverskridende allerede et halvt år før. Og ved nærmere eftertanke siger hun, at det faktisk startede langt tidligere i de første dage, hun var på kontoret.\nMed andre ord: Det her er fortællingen om, hvordan det kan tage næsten to år for en studentermedhjælper at sige fra.\nBilledet: Agnes, der ikke er hendes rigtige navn, ønsker anonymitet mens hun fortæller sin historie. Andre kilder og sms-korrespondancer bekræfter i hendes fortælling.\n”Du er ikke så god til det, du laver, men du er rigtig sød”.\nSådan lyder en af de sætninger, Agnes siger igen og igen. Det var dét, advokaten, hun udførte opgaver for, gentog i forskellige varianter i de sidste måneder, hun var på kontoret. Efter hun havde meddelt, at hun skulle på udvekslingsophold i USA og derfor skulle stoppe, startede kommentarerne om hendes faglige uformåen.\nHun har ellers arbejdet på kontoret som studentermedhjælper i næsten to år, da han begynder at hakke på fagligheden. Tidligere er hun ikke blevet kritiseret for sin opgaver.\nOg så har han i øvrigt løbende, i den tid hun har været ansat, også ofte lagt hånden på hendes ryg – altså langt nede ad ryggen.\nMen det var først den 30. december 2018, det kulminerede. Hun skulle egentlig slet ikke have været der den dag, for hun havde haft sidste dag på kontoret lige inden juleferien.\nMen der blev lagt en besked på hendes telefonsvarer i juledagene, hvor han spurgte, om hun kunne komme og hjælpe en sidste gang. Hun var blevet stillet ekstra betaling i udsigt og havde sagt ja selvom – som hun siger til K-News her små to år senere:\n”Jeg er pisse træt. Jeg har sagt stop. Og jeg skal bare væk”.\nDagen slutter med, at hun går grædende fra kontoret. Hun har ”reageret ret voldsomt overfor ham”, og det har hun ”ikke gjort ellers”.\nDet kræver sin forhistorie at forstå reaktionen.\n”Jeg bliver næsten nødt til at tage optakten til det her, for det er sådan en dag, hvor det kulminerer lidt for mig”.\nAgnes er i dag i midten af tyverne. Hun var 20, da hun startede i sit første job som studentermedhjælper – et job hun havde i de næste to år. Hun hedder ikke Agnes rigtigt, eftersom hun ønsker at fortælle historien anonymt. Hvorfor hun gør det, og hvorfor hun godt kan høre, det lyder mærkeligt og nok er lidt paradoksalt, runder hun i sidste del af interviewet.\nJeg er pisse træt. Jeg har sagt stop. Og jeg skal bare væk\nMange af detaljerne om, hvad der er sket, når hun har været på tomandshånd med advokaten, er baseret kun på hendes ord – dem, hun fortæller, og dem, hun kort efter situationerne skriver til andre. K-News har set korrespondancer og talt med flere andre kilder end Agnes, der grundlæggende bekræfter hendes fortælling.\nHun har i måneden op til jul haft flere dage med en for hende uvant stor ulyst til at gå på arbejde. Hun har enkelte gange grædt på vej til kontoret. Hun har andre gange, på vejen til job, ringet til sin studentermedhjælperkollega og vendt de problemer, der gjorde, at hun aftenen inden en arbejdsdag havde svært ved at falde i søvn.\nHun er ramt, som hun er, fordi der bliver hakket på hendes faglighed, som der aldrig er blevet gjort før.\nOg det pres bygger ovenpå de mange andre mindre grænseoverskridende begivenheder, der gennem to år er blevet en – kan hun se i dag - almindelig del af hendes hverdag, hvor hun udfører opgaver for ham.\nBegivenheder, som hun med lige så stor almindelighed har opbygget taktikker til at prøve at undgå eller se gennem fingre med.\nKritikken af hendes faglighed begyndte, kort efter hun havde meddelt, at hun stoppede. Og samtidig var hun ikke længere den eneste studentermedhjælper på kontoret:\n”Da den anden student, der havde været på orlov, kom tilbage, og vi havde fået en anden ny student ansat, begyndte han at hakke mega meget på mig”.\nDet var kritiske ord som:\n”Du skriver for langsomt på computeren.”\n”X, der er kommet tilbage fra orlov, gør det meget hurtigere end dig.”\n”Kan du overhovet ikke finde ud af det?”\n”Uanset, hvad jeg lavede, var det bare ikke i orden. Han var hele tiden sådan. Og jeg havde ellers været alene der et år og havde det sådan, hey, det her har jeg gjort en milliard gange for dig, du har aldrig sagt noget til det”.\nKritikken bliver også brugt som en anledning til fysisk kontakt.\n”Når han siger sådan, at jeg er dårlig til det, jeg laver, så har han lige åbenbart en mulighed for at komme hen til mig og have sin hånd et sted, lige her på ryggen ved taljen og længere nede på lænden og så sige ”men du er en rigtig sød medarbejder””.\nMøgfaldet og de første grænser\nAgnes bliver sat til opgaver, der er uden for hendes arbejdsområde, som hun siger ja til, da hun ”jo bare er student”, som hun siger. Og hun får på den konto et decideret møgfald, en dag hun er sat til ordne et problem med mailsystemet. På et tidspunkt ser det ud, som om alle mails er væk, og han skælder hende voldsomt ud, på trods af at hun fra kontorets IT-support har fået at vide, at systemet bare skal have lidt tid. Han er i lang tid skumlende vred og svær at tale med.\nEt par dage efter beder han hende fortsætte med IT-opgaven, men hun siger, at hun ikke har lyst til det, fordi han forleden var ”super ubehagelig” over for hende, og at hun i øvrigt ikke er uddannet inden for IT.\n”Der siger jeg for første gang fra – i hvert fald lidt fra”, fortæller hun og griner midtvejs i sætningen.\nHun griner med en hovedrysten af sig selv og nogle af de absurditeter, hun fandt sig i uden at sige klart fra.\n”Det var første gang, jeg faktisk satte en grænse for ham sådan arbejdswise. Jeg satte en grænse, og han accepterede det”.\nOg så er der alt det andet, der er blevet almindeligt.\n”Det er sådan lidt standardagtigt efterhånden, at han kommer med henkastede kommentarer om seksuelle ting. De der sædvanlige småting med, om jeg skal gå tidligt, fordi jeg skal ud at danse med meget lidt tøj på foran andre”.\nDer er mange eksempler på den slags kommentarer. K-News har fået bekræftet, at også andre har hørt den slags – og oplever det som grænseoverskridende. Fra Agnes’ fortælling nævner vi herunder billedet af hende blot et par stykker fra den tidlige fase.\nTak for småkager,” siger jeg, mens han glider hånden ind under min jakke til min lænd og kysser mig på panden\n”I første del af min ansættelsesperiode derinde havde jeg en kæreste. Advokaten kommenterede på, at hvis han havde været min kæreste, så havde han ikke turdet lade mig tage af sted på en tur med andre unge. Så ville nogen knalde udenom”.\n”Og nå ja, mine allerførste dage på arbejdet, der spurgte han mig, hvordan en 70-årig så sexet ud. Jeg svarede bare, at det ved jeg sørme ikke. Så sagde han, at han bare lige ville finde ud af det, så han – når han bliver halvfjerds – ved, hvordan man ser godt ud over for kvinder. Er det sådan her, som han er trænet? Han gik meget op i, at han trænede meget”.\n”Det der med, at han allerede der sætter den seksuelle tone. Når jeg kigger tilbage, så er det vildt, at han siger det som noget af det allerførste til mig”.\nAgnes fortæller, at hun de første tre måneder var vildt bange for at blive fyret. Hun var nervøs for ikke at være god nok ”derinde på kontoret”.\nOg det havde, kan hun helt åbenlyst se i dag, betydning for, hvordan hun agerede og reagerede. Både på ordene, tonen og de fysiske episoder – både dem med og uden berøring.\nDen flydende grænse for fysisk kontakt\nHun griner igen, undervejs i næste eksempel, der også stammer fra hendes prøvetid.\n”Jeg kan (grin) godt synes, det virker helt absurd, når jeg siger det her højt, men der er en dag, hvor jeg også er der alene med ham, og jeg skal ind og gennemgå nogle ting for ham på hans kontor. Han skal til at smutte og skal lige skifte tøj. Han skal cykle eller så noget. Han siger så: ”Den anden studentermedhjælper plejer bare at stå her, mens jeg skifter tøj. Men hun er også lidt hardcore, du kan bare lige stå med ryggen til”. Og så står jeg jo faktisk inde på hans kontor, mens han står i underbukser. Og det har jeg gjort mange gange siden.\nDet endte med at være en flydende grænse – altså jeg kiggede væk, der hvor jeg stod. Det var ikke altid med ryggen til. For jeg ved jo godt, han ser det. Og det er da ikke mig, der skal fremstå som en, der ikke kan klare sådan noget, den, der pludselig står udenfor, hende den bløde. Jeg vil ikke være den, der ikke kan tage det.”\nK-News spørger hvorfor. For hvad er det for en uønsket konsekvens, som følger med ved at være den, der ikke kan tage det?\n”Jeg følte, at det sådan ville blive spredt ud på mig – arbejdspersonen mig, at jeg ikke kunne klare de her ting, der måske ikke lige var sådan helt nemme eller ligetil. Eller at jeg var for fintfølende, nærtagende.”\nOvenstående er en fysisk oplevelse uden berøring. Og så er der dem med.\n”Hvis jeg stod inde på hans kontor for at gennemgå ting, så sagde han ”kom her, tættere på”, og så skulle jeg stå ved siden af bordet. Og så skulle han nogen gange lige sådan rundt om mig for at finde et eller andet og sagde ”bare bliv stående, bare blive stående”. Og det var ikke særlig bredt det sted, han skulle forbi.\nNogle gange flyttede jeg mig. Men i starten så turde jeg ikke. Der er i hvert fald nogle gange, hvor jeg ikke helt har følt, det var ok at gøre det, altså flytte mig, fordi han sagde ’bare bliv stående’. Fordi han siger det. Fordi han er min chef.”\nAndre eksempler på konkret fysisk kontakt er de gange, han vil med ned i depotrummet, der er småt, og han kan stå tæt.\nOg der er den dag, han rører hende med flad hånd direkte på maven. Han sidder ned, hun står op. Han fortæller et eller andet om en operation og rækker pludselig ud og lægger sin hånd på hendes mave.\n”Det er bare lige på. Et meget intimt sted. Og det har jeg aldrig tænkt over, før jeg blev rørt på maven af ham”.\nAgnes kan ikke huske, hvordan hun reagerede på maveberøringen. Hun kan kun huske, at det skete.\nDer er også oplevelsen helt i starten af hendes ansættelse. Hun kommer ind på hans kontor, han skal vise hende noget på hendes computer, og han siger, at han kan sidde på hendes skød, eller hun kan sidde på hans. Det bliver sagt lidt i sjov.\nHun husker det i øvrigt, som om det blev mere intensivt med berøringer, da det gik op for ham, at hun ikke længere havde en kæreste.\nOg så er der de mange gentagne gange, han blødt lægger hånden på hendes lænd. Det er også det, han gør den 30. december, da han til et farvelkram lader sin hånd glide ind under hendes åbne vinterjakke og samtidig giver hende et kys på panden.\n”Det gjorde du bare ikke det der”, er ifølge Agnes hendes udbrud, da de står der alene på kontoret den 30. december.\nDer har i minutterne inden været en optakt, som, i interviewet hun giver til K-News, bliver fortalt i mange brudstykker. Blandt andet fordi vi afbryder med mange spørgsmål undervejs.\nSammenstykket og baseret på hendes hukommelse og de sms’er hun sender til forskellige folk umiddelbart efter, er det, der sker følgende:\nDa hun er færdig med sine opgaver, går hun ind for at sige farvel og ordne det sidste med sin løn – hvor hun jo er stillet noget ekstra i udsigt for at komme ind i ferien og reelt efter sin sidste arbejdsdag, inden hun skal rejse til udlandet.\nHan har tidligere sagt, at det nok skal blive let for hende i arbejdslivet, for hun er en rigtig sød kollega. Hun har tidligere sagt, at hun da også håber, han synes, hun kan andet end bare at være sød.\nNu, på denne sidste dag, lægger han an til en snak, som hun med det samme fornemmer ikke handler om noget fagligt.\nHan siger: ”Jeg ved ikke rigtig, hvordan jeg skal sige det”.\nHun tænker, at der er noget dumt på vej, og hun burde have sat en optager til, inden hun gik ind på hans kontor.\n”Jeg kan rigtig godt lide dig”, siger han og tilføjer, at han ikke rigtig ved, om han bør fortælle hende det.\nHun ”gider det ikke”, sådan formulerer hun det i dag, og prøver at køre snakken over på arbejde. Det ville være rart, hvis han bare ville komplimentere hendes arbejde i stedet, siger hun.\nSom svar til det fortsætter han den kritiserende stil, han på det her tidspunkt har kørt i flere måneder: ”Arh ja, men der var nogle ting, der ikke var så godt”, ”der har været nogle problemer i vores samarbejde”, ”du gik en time for tidligt en gang”, husker hun som brudstykker. Men det var, som om det var mange små ting, der blev ved med at komme ud af munden på ham.\nAgnes pointerer overfor ham, at han kun kigger på det negative, at han fokuserer på en time, hun gik for tidligt, men hvad med alle de gange, hun blev længere, og hvad med denne dag mellem jul og nytår, hvor hun er kommet ind.\nPå sin telefon fremviser Agnes sms-trådende med en kollega, der bekræfter hendes fortælling, samt beskeden hun fik fra chefen, der reagerede som hun håbede, da hun kontaktede ham om problemet med hans kontorfælle.\nHan svarer: ”Sådan har jeg ikke tænkt på det før”. Og begynder igen at dreje det ind på noget andet ved at sige:\n”Jeg kan godt mærke, at du er sur på mig, så skal vi ikke bare sige, det var det og give hinanden et sidste knus”.\nAgnes tænker, at det er fint nok, og forsøger at normalisere stemningen lidt. Hun modtager en af de småkager, han har med, som hans kone har lavet.\n”Tak for småkager,” siger jeg, mens han glider hånden ind under min jakke til min lænd og kysser mig på panden.\nNu var det hele bare nok, og jeg reagerede ret voldsomt. Det har jeg ellers ikke gjort.\nHan stivner, da jeg siger, ”det gjorde du bare ikke”. Han kan mærke, at jeg er megarasende. Det her var fucking dråben, for han har kørt mig ud af så mange parametre. Han siger, han godt kan lide mig, hvilket er vildt grænseoverskridende. Og samtidig bliver han bare ved med at kritisere mig for mit arbejde, og jeg skal forklare ham, hvorfor jeg er dygtig til det, jeg gør”.\nDa Agnes kommenterer hånden på sin lænd under jakken, siger han, at hun nu er lidt for meget. Og for første gang siger hun det direkte:\n”Det er dig, der går over grænsen her, og det har du gjort mange mange gange”.\nEn gave som ekstra løn\nAgnes forlader hans kontor, men kommer i tanker om, at hun ikke har fået afklaret det med den ekstra løn. Det går hun tilbage og står fast på.\nHan fortæller, ifølge Agnes, at han havde tænkt, at han kunne følge hende lidt hjem og køre forbi en butik på vejen og finde en gave til hende. ”Men det er nok ikke en god ide nu”, siger han.\nNej, svarer Agnes og går, mens hun hører ham spørge, om de kan holde det her mellem dem.\nDa hun har taget sine ting og går fra kontoret, bryder hun grædende sammen og ringer forgæves først til en kollega og derefter sin søster.\nK-News: Hvad bliver du ked af?\n”Jeg har prøvet at opretholde et normalt arbejdsmiljø. Har prøvet at gøre alt for, at det skal være professionelt. Og han bliver ved og ved og ved at gøre tilnærmelser. Igen, jeg afviser det ikke explicit, når han siger, han godt kan lide mig. Men jeg er tydeligvis ikke interesseret. Hvorfor er det mig, der skal ødelægge den gode stemning. Han burde bare ikke stille mig i den situation, synes jeg. Han bliver bare ved og ved og ved med at presse den, indtil at man enten siger sådan nej”, siger hun, mens hun slår hånden i bordet og afrunder sætningen med\n”eller han får lov til at gøre det”.\nSøsteren ringer som den første tilbage efter noget tid, og Agnes får styr på sig selv. Hun taler derefter med sin studentermedhjælperkollega om det, der er sket. Og hun sender en sms til sin chef på advokatkontoret. Han er kontorfælle til ham, Agnes mener har overskredet hendes grænser gentagne gange.\nSms’en er relativ kortfattet. Enkelte sætninger ser sådan her ud:\n’Da jeg skulle til at gå, ville han fortælle mig lidt om, hvordan han følte for mig. At han synes rigtig, rigtig godt om mig...’\n’...de ting, han sagde, virkede meget mærkelige og kun med god vilje kunne kobles på noget kollegialt...’\n’Jeg reagerede ret voldsomt...’\nArtiklen fortsætter efter fotoet her, der viser de første 22 linjer af den besked, Agnes sendte til chefen.\nBeskeden som Agnes sendte til chefen.\nChefen sms'er og ringer kort efter til Agnes og spørger ind til forløbet og forsikrer sig, at han har forstået det rigtigt. I den samtale får han også forhistorien – eller forhistorierne.\nSom udløber af det, han får at vide, opsiger chefen samarbejdet med sin kontorfælle.\nReaktionerne, der følger både hos Agnes og chefen, kan du læse mere om i ANDEN DEL AF ARTIKLEN.\nLigeledes i del 2 reflekterer Agnes over, hvor og hvornår grænsen egentlig blev overskredet; hvilke eftervirkninger forløbet har haft på hende, og om oplevelsen kan være en hærdning, man naturligt skal igennem, hvis man vil arbejde som advokat.\nI en artikel fra 13.oktober skriver vi om overvejelserne bag artikelserien Krænket nok?!\nAnonymitet og dokumentation\nSelvsagt er alle episoder, der er sket, hvor kun Agnes og advokaten har været til stede, svære at dokumentere. Men K-News har i arbejdet med denne artikel talt med flere kilder, der grundlæggende bekræfter forløbet, og vi har set korrespondancer, der ligeledes tegner et klart billede af det foregåede.\nSom konsekvens af, at Agnes er nervøs for om advokaten, der i dag er ansat i et andet firma, vil kontakte hende, såfremt han ved, at hun fortæller sin historie, har K-News truffet beslutning om ikke at kontakte ham og forelægge ham historien.