Testimonials with Hydro - Var foryngelsen virkelig opnåelig i retssagen?\n4.3/10 7:10 Alexa Nava\nEt stigende antal fascinerede mennesker taler om dette middel og deres succes i forbindelse med brugen af premiumproduktet. Det er netop disse delte rapporter, der er naturligt nysgerrige.\nHvis man ser rundt i onlineverdenen for forskellige rapporter, giver det et fast indtryk af, at Hydro løsningen for livsenergi og ungdommelighed. For at få velbegrundede fakta, viser denne artikel dig, hvad du skal vide om klassificering, brug og biprodukter.\nVæsentlige oplysninger om Hydro\nProducenten kaldte Hydro til livet for at bremse aldringsprocessen. Afhængigt af dine ambitioner bruges den enten permanent eller kun kort tid.\nOverlyste forbrugere snakker om deres store resultater med Hydro. Hvad er værd at vide før du køber det i online-butikken?\nProducenten af Hydro har et godt navn og har solgt sine produkter online i lang tid, så firmaet har bygget på mange års knowhow.\nVi kan udtrykkeligt sige, at dette middel viser sig at være et produkt baseret på naturlige ingredienser, der sikkert kan anvendes.\n→ prøv Hydro nu\nMed Hydro producerer virksomheden et produkt, der er særligt velegnet til udfordringen med foryngelse.\nHydro fokuserer kun på at øge testosteronniveauet, hvilket gør det til et glimrende middel. Konkurrencedygtige produkter bliver gentagne gange spioneret som en mirakelbehandling for al lidelse. Dette er en meget stor vanskelighed og lykkes sjældent.\nDet irriterende slutresultat af dette er, at for få mængder af de vigtigste ingredienser er inkluderet, hvorfor disse midler er ubrugelige.\nDesuden sælger det Hydro firma selve produktet i en onlinebutik. Det er derfor usædvanligt billigt.\nDerfor er Hydro lovende:\nAlle ingredienser er kosttilskud fra organiske kilder, der ikke forurener kroppen\nDu sparer turen til apoteket og den pinlige samtale om en opskrift på foryngelse\nFortrolige internetbestilling kræver ikke nogen at vide om din sag\nDette produkt virker bare fordi det er så effektivt, fordi de aktive ingredienser fungerer perfekt sammen. Dette er meget imponerende, hvis du sammenligner det med Miracle.\nEn ting, der gør et organisk forberedelse til effektiv foryngelse, som f.eks. Hydro unik er, at den kun virker med naturlige funktioner i kroppen.\nDen menneskelige krop har stort set alt i bagagen for at bremse aldringsprocessen, og det handler om at få disse funktioner startet.\nProducenten illustrerer derfor de effekter, der nu vises:\nPå denne måde kan produktet forekomme overvejende - men ikke nødvendigvis. Det forhold, at virkningerne er udsat for forskellige uregelmæssigheder, bør være opmærksomme på, så resultaterne kan forekomme både svagere eller mere intense.\nDette er de faktorer, der får dig til at afstå fra at bruge produktet:\nHvis du ikke er 18 år gammel, foretrækker du at afstå fra at bruge den. Du ville ikke være villig til at investere dine penge i din egen fysiske tilstand, især fordi du ikke synes at have en akut interesse for at stoppe aldring? I dette tilfælde råder jeg imod denne metode. Du tvivler på, hvor tålmodigt du ville være nok til at bruge Hydro regelmæssigt? I så fald redder du selv besværet.\nJeg tror, du ser dig ikke i disse punkter. Du er klar til at tackle dit spørgsmål og gøre noget arbejde for årsagen. Det er tid til at løse dit problem!\nVi kan garantere følgende: Forberedelsen vil være en fremragende lettelse i dette tilfælde.\nEr der i øjeblikket en bivirkning med produktet?\nHydro bygger på nyttige mekanismer, der drives af de anvendte ingredienser.\nDer er således et samarbejde mellem Hydro og kroppen i stedet, hvilket næsten udelukker bivirkninger.\nMen sikkert! Når alt kommer til alt, bliver kroppen en forandring, det være sig en kortvarig forværring eller bare den uforklarlige forståelse af kroppen - det er almindeligt og regulerer sig selv efter ikke så længe.\nTilbagemeldinger fra forbrugere af produktet beviser ligeledes, at bivirkninger normalt ikke forekommer.\nDe mest interessante ingredienser i Hydro i fokus\nBlandingen af ingredienser fra Hydro er gennemtænkt og baseres hovedsageligt på følgende hovedingredienser:\nDet har vist sig, at virkningen ikke kun skyldes disse komponenter, men også på grund af dosisniveauet.\nBegge disse er i den nuværende tilstand af produktet i positivt område - så du kan derfor ikke lave fejl og bestille ubekymrede.\nNogle få afslørende detaljer om brugen af Hydro\nDisse praktisk egnede foranstaltninger samt drift af et produkt gør forenklet integration i den almindelige eksistens. Den måde, hvorpå du bruger produktet og skaber den bedst mulige oplevelse, vil blive lært af de andre dokumenter - så du kan sejre uden nogen indsats\nUtallige forbrugere rapporterer, at du har bemærket en væsentlig ændring ved første gangs brug. Det er ikke ualmindeligt, at allerede efter en forholdsvis kort tid allerede succes kan fejres.\nI retssagen tilskrev kunderne ofte en beslutsom indflydelse på produktet, som først varede kun kort tid. Ved langvarig brug bekræftes disse resultater, således at resultaterne efter endt brug er kedelige. Dette kan være imponerende sammenlignet med TestRX\nBrugere er så overbeviste om produktet, at selv efter et par år vil de endda blive brugt i et par uger.\nDet er derfor fornuftigt, selv om isolerede rapporter om det modsatte vidner om tålmodighed og at bruge Hydro i det mindste i flere uger. Vær også opmærksom på vores support.\nAnmeldelser af Hydro analyseret\nJeg anbefaler stærkt at du undersøger, hvor lykkelige andre mænd er med den seksuelle forstærker. Resultaterne af tilfredse patienter er det bedste bevis på et arbejdsprodukt.\nGennemgangen af Hydro omfatter for det meste professionelle testresultater, men også flere yderligere faktorer. Præcis de roerende resultater vi ser på nu:\nSammenlignet med andre midler Hydro hydroen meget godt\nNår man ser på resultater, er det nemt at se, at en meget stor del af brugerne synes at være tilfreds. Normalt er det på ingen måde, fordi en sådan konsekvent lovende tilbagemelding giver så god som ingen forberedelse. Og jeg har virkelig købt utallige af disse præparater og sat dem på prøve.\nNæsten alle mænd rapporterer varig succes i foryngelse\nFrem for alt er den effektive sammensætning af de effektive ingredienser, den store mængde brugerrapporter samt prisen en meget god lejlighed.\nBaseret på min omfattende forskning og nogle test ved hjælp af alle slags teknikker med hensyn til "" er mit resultat, at denne ressource er de facto blandt de bedste i sin art.\nDerfor slutter vi denne rapport med en klar positiv endelig vurdering. Men før du lægger vores anbefaling i praksis, skal du overveje yderligere købsråd for køb af produktet, så du sikkert kan købe det autentiske produkt til den bedste pris.\nEn potentiel kunde, der samler alle argumenterne til Hydro må helt sikkert genkende dette: Produktet inspirerer.\nFørst en klog bemærkning før du starter:\nSom jeg nævnte tidligere, skal du sørge for at være forsigtig, når du køber produktet, givet de tvivlsomme tredjepartsleverandører, der vides at bruge populære innovationer til at sælge deres forfalskninger.\nHvis du beslutter dig for at bestille hos en af vores online-butikker, kan vi love dig, at du ikke behøver at bekymre sig om kvaliteten og omkostningerne ved disse produkter i modsætning til andre butikker. Til dette præsenterer vi dig kun undersøgt og aktuelle produkttilbud.\nDerfor skal du ikke glemme: at bestille produktet fra tvivlsomme kilder er altid risikabelt og er derfor generelt ikke en god ide. Få produktet udelukkende fra producenten, fordi de stræber efter et fortroligt privatlivsbeskyttende og ikke mindst pålideligt køb.\nTil dette formål kan du arbejde uden tøven med vores testede links.\nDet betaler sig for at få et større volumen, fordi besparelserne her er de bedste, og alle sparer irriterende sekventielle ordrer. Det er en almindelig praksis, fordi langvarig brug er den mest effektive.\nEr du overbevist om at Hydro er det rigtige valg for dig? Køb den fra den officielle butik og undgå kopivarer.


Restauranter i nærheden af Marinara Cafe and Restaurant\nAktiviteter i nærheden af Marinara Cafe and Restaurant\n) Nr. 240 af 3.577 Restauranter i Brisbane $$ - $$$ Italiensk, Pizza, Vegetarvenlig\nDejlig italiensk mad ... !\nEn skjult stykke af Italien\nEn ægte italiensk perle\nBedste hvidløgsbrød nord for floden!\nNu er det italienske mad!\nDen bedste trattoria i Brisbane\nFantastisk lille italiensk Trattoria\nFå hurtige svar fra personale og tidligere besøgende på Marinara Cafe and Restaurant.\nReservationer, Udendørsservering, Siddepladser, Tjenerstab, Serverer alkohol, Fuld bar, Takeaway, Barnestole til rådighed


Lær tyven at kende | nyttig information om indbrud og tyverisikring\n» Lær indbrudstyvens adfærd at kende\nLær indbrudstyvens adfærd at kende\nEr der stor risiko for indbrud i det område, hvor jeg bor? Kan jeg vide mig sikker? Og hvis ikke, hvilke forholdsregler skal jeg så tage mig for at undgå ubudne gæster? Mange tænker naturligvis over sådanne spørgsmål. Man vil gerne værne om sit hjem, om sin private ejendom og om det eller dem, man holder af. Her kan du finde nogle informationer om, hvad der er værd at vide om indbrud og tyverisikring.\n50 procent flere indbrud på bare to år\nIndtil 2008 havde indbrudstallet i en årrække ligget stabilt omkring 32.000 indbrud i de danske private hjem om året. De sidste par år er der sket noget. Tallet har været stigende og sneg sig i 2009 op på ikke mindre end 48.614 indbrud. Antallet af indbrud i de danske hjem er altså steget markant med lidt over 50 procent på bare to år.\nDanskerne sløser med at beskytte deres hjem\nDet står i skarp kontrast til, at den hollandske forsker Jan van Dijk kan konstatere, at indbrudstallet gennem det sidste årti generelt har været faldende i den vestlige verden. Det betyder, at vi i langt højere grad end for eksempel beboere i vores nabolande er ofre for indbrud. Paradoksalt nok viser en undersøgelse, at danskere ikke i særlig høj grad bekymrer sig om risikoen for indbrud. Derfor ser man også en tendens til, at danskerne generelt er mere sløsede med hensyn til forebyggelse mod indbrud såsom vinduesgitre, specielle dørlåse, hegn, overvågning og alarmer. En øget opmærksomhed på risikoen for indbrud og mindre tiltag er altså et sted at begynde, hvis du gerne vil beskytte dit hjem bedre.\nHvad gør mit hjem attraktivt for tyve?\nRisikoen for indbrud afhænger blandt andet af, hvor du bor henne. Der er forskel på, om du bor langt ude på landet eller et stenkast fra indre København. Tal fra Det Kriminalpræventive Råd viser, at der er stor forskel på, hvor udsat dit hjem er for indbrud, afhængig af dets geografiske placering. Byområder er mest udsatte. Herefter kommer - i nævnte rækkefølge - forstadskvarterer, provinsbyer, små bysamfund og til sidst landet.\nSærlige kendetegn, som du bør være opmærksom på\nAndre faktorer har også betydning. Generelt går tyvene efter nogle bestemte kendetegn ved de boliger, som de begår indbrud i. For eksempel er dit hjem mere udsat for indbrud, hvis det er svært at se for forbipasserende og naboer. Det skyldes, at indhegning såsom tætbyggede stakitter og kompakt beplantning giver tyve ly og gode arbejdsforhold. Hjem, hvor nærliggende stisystemer gør det nemt for tyvene at fordufte uset, er også mere udsatte for indbrud. Herudover leder tyvene efter hjem, som er nemme at få adgang til. Det kan for eksempel være døre eller vinduer, som står på klem eller en lås, der er nem at bryde op. Sådanne ting bør du være opmærksom på og værne dig imod. Derudover kan det også være lokkende for tyvene, hvis der skiltes med luksus i boligen. En sidste faktor, der kan bringe dit hjem i risikozonen, er offentlige transportmidler eller indkøbsgader tæt på. Det giver nemlig tyvene bedre mulighed for at slippe væk.\nHvis dit hjem bliver udsat for indbrud, vil det typisk ske, mens du ikke er hjemme. Derudover viser tal fra Det Kriminalpræventive Råd, at over 50 procent af alle indbrud sker i dagtimerne mellem kl. 8 og 16. Tyvene er også glade tidsrummet mellem kl. 16 og 24, hvor danskerne er travlt optagede af at handle ind, dyrke sport og aflægge familien eller vennerne et visit. Undersøgelsen viser også, at de fleste indbrud sker om fredagen. Derefter har lørdag næstflest indbrud. Statistikken over indbrud i Danmark viser desuden, at sommerferien, jul og nytår er højsæson for indbrudstyvene.\nHvad er tyvene på jagt efter?\nIfølge Rigspolitiet og Forsikringsoplysningen er det tydeligt, at tyvene først og fremmest går efter værdigenstande som tv, radio, smykker og kontanter. Derfor kan det anbefales, at du opbevarer dine smykker og kontanter i et sikringsskab. Længere nede på listen af eftertragtet tyvegods findes spiritus, vin, ure, optik, tasker og fotoudstyr. Hvis du får mærket større værdigenstande, er der en chance for, at de bliver uinteressante for tyvene, da de falder betydeligt i værdi.\nForebyggelse af indbrud med tyverisikring\nDer findes mange måder, som du kan beskytte dit hjem mod indbrud på. Her på hjemmesiden finder du fx et bredt udvalgt af overvågningskameraer, der kan hjælpe til at sikre dit hjem. Udover den type løsninger kan du også gøre dit hjem mere sikkert med indbrudssikre døre og vinduer. Et lovkrav om bedre mekanisk tyverisikring i nybyggerier i Holland har fået indbrudsraten i disse byggerier til at falde med 50 procent. Læs mere om elektronisk og mekanisk forebyggelse af indbrud\nNabohjælpsordninger kan ifølge Det Kriminalpræventive Råd også være med til at mindske kriminalitet med op til hele 26 procent. Man kan i nabolaget få den type ordninger på plads ved at aftale, at man holder øje med mistænksomme personer og aktiviteter i området. Det kan virke afskrækkende på tyvene - specielt, hvis nabolaget lader de omkringliggende områder at vide, at man passer på hinandens ejendom.\nDu kan finde finde mere informatil på www.dkr.dk SECUBI ApS


Dansk luftfart Muligheder og udfordringer. August PDF\nDansk luftfart Muligheder og udfordringer. August 2006\nDownload "Dansk luftfart 2015 - Muligheder og udfordringer. August 2006"\n1 Dansk luftfart Muligheder og udfordringer August 2006\n2 Oversigt Baggrund Workshop og scenarier Luftfartspolitisk strategi Side 2\n3 Mål for projektet Få sat fokus på luftfarten og skabe et grundlag for en debat om fremtidens luftfartspolitik. Få beskrevet s visioner for dansk luftfartspolitik og identificeret en række strategier, der kan bidrage til at realisere visionen. Få skabt en ramme for stillingtagen til forslag fra EUkommissionen på luftfartsområdet. Få formuleret en samlet dansk luftfartspolitik Side 3\n4 Processen : Indledende knæbøjninger Dec. 2004: April 2005: Maj 2005: Nedsættelse af projekt- og styregruppe Indleder samarbejde med COWI Workshop med eksterne interessenter Anmeldelse af redegørelse til Folketinget Aug. 2005: Okt./nov. 2005: December 2005: Første udkast til samlet rapport Høring af V-K ordførere, skriftlig K-udvalg Debat i Folketinget. Side 4\n5 Dansk luftfart i dag Danmark har langt flere direkte ruter end vi skulle have på baggrund af befolkningsgrundlaget Årsagen er, at København er et knudepunkt for flere netværkselskaber - deriblandt SAS Men København er ikke vokset så hurtigt som andre lufthavne. Side 5\n6 Vækst i passagertrafikken i udvalgte lufthavne, Vækst i passagertrafikken i udvalgte lufthavne, % 150% 100% 50% 0% Amsterdam Bruxelles Frankfurt København London Heathrow Madrid Wien Side 6\n7 Mange udfordringer for dansk luftfart Liberalisering, 11. september, SARS, stigende oliepriser, omfattende sikkerhedsforanstaltninger. Flere danske luftfartsselskaber har underskud og overkapacitet. Lukninger og konsolideringer på europæisk plan. Provinslufthavnene er under pres og flere har faldende passagertal. Side 7\n8 Mange udfordringer for dansk luftfart/2 Hård konkurrence mellem lufthavnene Økonomisk vækst indebærer grundlag for flere direkte destinationer fra Berlin, Hamborg, Oslo og Stockholm. Et faldende antal transferpassagerer i Københavns Lufthavn. Sporene skræmmer f.eks. fra Bruxelles i forbindelse med lukningen af Sabena. Side 8\n9 2 centrale udfordringer for dansk luftfart - og en ny dansk luftfartspolitik at opretholde og udbygge gode direkte flyforbindelser til og fra Danmark at sikre, at der fortsat er et konkurrencedygtigt luftfartserhverv i Danmark. Side 9\n10 Workshop om dansk luftfart 2015 Repræsentanter fra Københavns Lufthavn, Billund Lufthavn, DANSAM, SAS, Maersk Air, Cimber Air, Easy Jet, Dansk Industri, Danmarks Rejsebureau Forening og Forbrugerrådet. 5 minutters indlæg om følgende: Det er maj måned 2015 du skal holde en tale for folketingets trafikudvalg, hvor du gør status over udviklingen i dansk luftfart. Du tager udgangspunkt i, hvad Dansk Luftfart er kendt for her i år 2015, og at det er en målrettet satsning/fokusering, der har bragt os hertil. Hvordan kom Danmark til den nuværende situation? Hvilke strategier arbejdede man efter for at nå målet? Hvilken rolle spillede Transport- og Energiministeriet? Side 10\n11 Temaer på workshop om dansk luftfart 2015 Konkurrence Københavns Lufthavn som internationalt trafikknudepunkt. En forventning om en reduktion i antallet af provinslufthavne. Fair konkurrence mellem de forskellige transportformer. Økonomi Afskaffelse af den fiskale passagerafgift. Lavere lufthavnsafgifter. Finansiering af security skal være en statslig opgave. kan bidrage med en god rammelovgivning. Side 11\n12 Metode til udvikling af scenarier Side 12\n13 Scenarier To drivere Konkurrencedygtig branche Rammevilkår Kombination af drivere skaber forskellige scenarier Side 13\n14 Tre scenarier for udvikling af Dansk Luftfart Scenarierne udspænder udviklingsmuligheder for dansk luftfart Viser, at det ikke er ligegyldigt, hvad man gør! Side 14\n15 Luftfartspolitiske målsætninger 1. Danskerne skal have direkte adgang til markant flere internationale destinationer over hele verden - med hyppige forbindelser til lave priser. 2. Københavns Lufthavn skal være et internationalt knudepunkt for flytrafikken i hele Norden og Østersøregionen, og lufthavnen skal være med til at sikre fortsat vækst og dynamik i Øresundsregionen. 3. Der skal fastholdes gode betingelser for, at man i de enkelte dele af Danmark kan vælge at opretholde en effektiv indenrigsluftfart. 4. Dansk luftfart skal være sikker, og den danske luftfartssektor skal være innovativ og effektiv, og tænke i nye løsninger vedrørende teknologi, miljø og energi. Side 15\n16 Strategiske indsatsområder 1. Fælles internationale rammer 2. Gode økonomiske rammebetingelser 3. Omstillingsparate, lydhøre og effektive organisationer 4. Luftfarten er en sikker transportform 5. Et godt samspil mellem transportformerne 6. Mindre trængsel i lufthavne og i luften 7. Fokus på miljø- og energiforbrug 8. Fremtidssikrede luftfartsuddannelser Side 16\n17 Bedre økonomiske rammevilkår Halvering af den fiskale passagerafgift i 2006 og total afskaffelse i Regulering af lufthavnstaksterne, så omkostningerne ved at benytte de danske lufthavne ligger på et konkurrencedygtigt niveau. Gennemførelse af administrative lettelser for luftfartserhvervet, f.eks. gennem øget digitalisering. Side 17\n18 Omstillingsparate, lydhøre og effektive organisationer At øge effektiviteten hos SLV og Naviair, blandt andet ved at indarbejde flerårige effektiviserings- mål i resultatkontrakterne. Overveje forstærket samarbejde om lufttrafiktjeneste i dansk og svensk luftrum. Fortsat at gennemføre brugertilfredsheds-undersøgelser hos SLV og Naviair. Side 18\n19 Et godt samspil mellem transportformerne Etablering af metroens 3. etape med forventet ibrugtagning i efteråret Forsøgsordning med modulvogntog iværksættes i sommeren Side 19\n20 Resultat Dansk luftfart er sat på dagsordenen Danmark har fået en luftfartspolitik Hvor aktørerne har været involveret i processen Som spiller sammen med den øvrige transportpolitik Sikrer høj mobilitet for danskerne Som skaber værdi! Side 20\nLuftfartsstrategi for Danmark\nLuftfartsstrategi for Danmark 2. Luftfartsstrategi for Danmark Luftfartsstrategi for Danmark Udgivet af: Transport-, Bygnings- og Boligministeriet Frederiksholms Kanal 27 1220 København K Udarbejdet af:


Tokyo og Den Store Buddha.\nForberedelse og rejsen til Solens Rige.\nI et par år havde vi talt om en tur til Japan, først som en guidet tur, for ville det overhovedet være muligt for et par vesterlændinge at rejse rundt mellem japanske skrifttegn og et folk, der meget nødigt taler andet end modersmålet. Der kom det ene i vejen, og så kom der det andet i vejen, og de forholdsvis få rejser, der går dertil, passede ikke i vores kalender. Så jeg tog beslutningen – vi rejser derover på egen hånd. Jo, der skulle lidt overtalelse til over for min kone Gitte, men hun indvilgede, hvis jeg var guide, og hun bare skulle følge med. Landet er jo et af de sikreste i verden, og japanerne er kendt for at være flinke og hjælpsomme, så jeg var sikker på, at det kunne vi da sagtens finde ud af.\nJeg havde dog ikke tid til at sætte mig ind i ret meget om Japan inden rejsen, så jeg kontaktede Japanspecialisten og forklarede, at vi ville til Japan, og vi ville gerne rejse rundt til forskellige byer, så hvad kunne de foreslå, og hvad ville det koste? Efter lidt mailen frem og tilbage var planen klar med to uger i selve Japan, og vi skulle flyve til Tokyo og derefter besøge byerne Takayama, Kanazawa, Hiroshima, Kyoto og flyve hjem fra Osaka. Transporten i Japan kunne stort set klares med et 14 dages Japan Rail Pass, og bemærk lige, at et sådan pas kun kan købes uden for Japan, da det fås til en ganske fordelagtig pris. Vi havde også bedt Japanspecialisten om at reservere på almindelige turistklassehoteller, men også udtrykkeligt bedt om overnatning på nogle af de gamle, traditionelle, japanske ryokan, hvor man sover på gulvet, og næsten alt foregår i gulvhøjde – for den oplevelse ville vi også have med.\nPrisen for flyrejsen var 12.320 kr., og 14 dages ophold på hoteller kostede 18.991 kr. for to personer incl. Japan Rail passet der kostede 45.100 yen pr. person, hvor 100 yen på rejsetidspunktet var lig med ca. 6,80 kr. På japanske hoteller er morgenmad sjældent inkluderet i overnatningen, så enten skal der betales ekstra på hotellet, eller man skal ud at finde en morgenmadscafe, og det er ofte meget billigere.\nVi havde læst, at det er bedst at have kontanter med, enten i yen, euro eller dollars, idet det ikke er alle steder, de accepterer udenlandske kreditkort, og hæveautomater skal man lede længe efter. Visum kræves ikke af danskere og nordmænd, hvis vi kun er i landet i op til tre måneder. Selvfølgelig skal man have sine rejseforsikringer i orden, men i vore dage kan man få en rejseforsikring til hele verden incl. afbestillingsforsikring, og det for en slik igennem sit almindelige forsikringsselskab. Medens vi er ved de praktiske formaliteter, så husk en adapter med to små skrå stik, for vores almindelige stik duer ikke.\nDet siges, at man i Japan ikke kan bruge sin egen danske mobiltelefon, så det prøvede vi ikke engang, men vi kunne sagtens sende og modtage sms.\nDer er ikke noget med særlige vaccinationer til Japan, og da det var midt om sommeren, og vi skulle op og ned i mange tog, rejste vi ganske let, med kun en lille kuffert på hjul til hver.\nKort før rejsen var vi så heldige at kunne besøge vores søn Sørens ven Thor, der havde boet i Japan i en årrække, og han havde hjemført en yndig, japansk kvinde Takaka, der både kunne engelsk og lidt dansk. Samtidig var Thors forældre Gert og Anita på besøg, og de havde besøgt Japan mange gange, så de øste af deres viden og kom med forslag til steder, der var værd at besøge, og andre staldfiduser.\nDer går mig bekendt ikke fly direkte fra København til Tokyo, så vi fløj med Finnair til Helsinki og skiftede derefter til et større fly til Tokyo. Flyet til Helsinki var fyldt godt op med japanere, og jeg var så heldig at få plads ved siden af en midaldrende, japansk dame, som jeg så kunne pumpe lidt for oplysninger. Det viste sig dog, at hun kun kunne sige Hello, og derudover nok ikke ret meget andet på engelsk – det viste sig dog senere, at hun også kunne sige ”tea”, men med de to gloser er det ret svært at føre en samtale.\nI stedet for begyndte jeg at undersøge udtalen af nogle japanske ord:\nGoddag – Konnichi wa.\nTak – Dömo arigatö.\nUndskyld – summimasen.\nJa – Hai.\nNej – Lie.\nHvad koster det – Ikura desu ka?\nI virkeligheden har japanerne jo skrifttegn, og ikke nok med det, for de har tre skrifttegnsystemer, der bruges blandet. Kinesiske skrifttegn anvendes ved navne og navneord, udsagnsord og tillægsord, hiragana for artikler og endelser og katakana, der anvendes til låneord og udenlandske navne. Alt det med skrifttegn droppede vi på forhånd, men de stakkels japanske børn skal lære omkring 3.000 skrifttegn for at kunne skrive nogenlunde, og det viser bare, at japanerne er meget kloge. Dog går de meget op i udenadslære frem for at tænke selv, og det er jo alt andet lige ikke så godt.\nDer er 7.837 km fra Helsinki til Tokyo, og turen går over det nordlige Rusland. Vi havde i København fået bordingkort hele vejen, så der var let flyskift. Der var en del europæere med flyet, men de fleste stewardesser var nu udskiftet med japanere, og de serverede et stort fint flymåltid til aftensmad. Min foranbo smækkede sit sæde tilbage midt i måltidet, og selvom det var en japansk dame, måtte jeg med fingersprog forklare hende, at det jo var dejligt for hende, at hun havde mere plads, men til gengæld havde jeg ikke noget. Det forstod hun heldigvis, og det er selvfølgelig også i orden at lægge sædet tilbage, når man skal sove.\nDet var lyst hele natten, for vi fløj over polarcirklen, men at sove rigtigt er for mig umuligt i sådan et flysæde, så det er en lang tur. Vi indhentede jo noget tid, da vi fløj mod solen, så allerede kl. 0.30 dansk tid sagde de, at det var morgen, og så blev der serveret morgenmad efter behørig aftørring af ansigtet med varme klude.\nDet var lidt uhyggeligt, for nede ved toilettet lå der nogle zombier med mundmasker og øjenbind og indhyllet i tæpper som mumier, men det var vistnok nogle almindelige japanere, der stadig var i natdresset.\nLandet i Tokyo.\nSå stod vi der, midt i Tokyo, dvs. et stykke udenfor, hvor Narita Airport ligger. Det regnede, men det gjorde foreløbig ikke noget, da lufthavne og togstationer i Japan meget praktisk er overdækkede. Varmen var et større problem, for udenfor var der 29 grader, og det kunne airconditionen hverken i lufthavnen eller på stationen gør ret meget ved, så sveden drev. Vi fik taget foto og fingeraftryk inden indrejsen, og vores Japan Rail Pass blev aktiveret med et stort datostempel. Og så havde vi ellers to uger, hvor vi kunne køre rundt i hele Japan til ca. 50 % reduktion af normale rejseudgifter. Samtidig fik vi reserveret sæder til Tokyo Narita Express af en venlig billetdame, og kort efter kom det topmoderne tog. I togene er der som regel også vogne med ikkereserverede sæder, så det var aldrig noget problem at finde en siddeplads.\nI disse tog behøver man ikke sidde på pinde, hvis kufferten skal placeres et sted, hvor man ikke kan se den, for der var et system, hvor kufferten blev låst fast med et kodesystem.\nFørst kom vi forbi grønne rismarker, senere lave og høje huse ind imellem hinanden, og toget standsede først på Tokyo Station, men så var det ikke helt så nemt mere.\nTogpasset gælder ikke til privatbaner eller metro, og for at forvirre turisten er der flere forskellige billetsystemer, og billetterne skal købes i automater, så der er ikke så mange at spørge. Vi startede derfor med at købe en billet til et forkert system, til gengæld havde vi så ret til at køre med de forkerte tog hele dagen – men det var ikke rigtig nogen trøst.\nVi så åbenbart lidt fortvivlede ud, for flere japanere kom og ville hjælpe, og ved fælles hjælp fandt vi den rette linje, og så sandelig også Shiba Park Hotel.\nPå nettet er der i vore dage altid en beskrivelse af hotellerne samt et kort, hvor de er beliggende, så jeg var gået ind på alle vores hoteller. Af en eller mærkelig grund kunne jeg ikke printe kortene ud, men så fik jeg kortet frem på skærmen og tog et digitalbillede af det, og dette billede kunne så udprintes. Vi havde selvfølgelig også et kort over hele Tokyo, og senere, hver gang vi kom til en ny by, fandt vi turistkontoret og fik udleveret et kort over byen.\nShiba Park Hotel lå lidt nede ad en sidegade, og vi kunne tjekke ind allerede kl. 12, og efter at have fået en kold, våd klud af receptionisten gik vi op til værelset og tog det i besiddelse. Der var en pæn, stor dobbeltseng, men desværre kun et stort fælles tæppe, hvorunder der så kunne udkæmpes natlige kampe. På sengen lå steriliserede badetøfler og badekåber, for det er noget alle pæne japanere bruger.\nI badeværelser var der alt til faget henhørende med sæbe, tandbørste og vistnok noget til damer. Japanske toiletter kræver et videregående kursus, men heldigvis er der som regel opsat en manual over styresystemet. Med det samme man sætter sig, skyller toilettet ud, og hvis man er bare lidt hurtig, kan man nå at forrette det meste, uden at andre kan høre, hvad der foregår. På den anden side skal man heller ikke sidde for længe med en god bog, for så skyller toilettet ud af sig selv. Når man er færdig, er der selvfølgelig toiletpapir, men det er jo alt for nemt, og nok heller ikke det mest renlige. Japanerne har derfor opfundet et spulesystem, og det er især her manualen kommer ind i billedet. Der er adskillige knapper, der kan trykkes på, for det er individuelt, hvor strålen ønskes rettet hen og med hvilken kraft og med hvilken temperatur. Når man så er gennemspulet og rejser sig skyller toilettet selv ud, men så vidt jeg husker, slog det ikke brættet ned, så lidt skal man da selv gøre.\nTokyo har rejst sig fra asken.\nTokyo og Mexico City er i konkurrence om at være verdens største by, og det er befolkningstal, der ligger i nærheden af 30 millioner mennesker. Det er dog kun, hvis vi regner hele Stortokyo med, for i det centrale bor der kun omkring 12 millioner mennesker, og de breder sig så på 620 km2. I virkeligheden er Tokyo en samling af landsbyer, der nu er vokset sammen, og som ligger på stribe om en oval jernbanelinje med stationer i hver ”landsby”. Banelinjen hedder Yamanote-linjen, og det tager omkring en time at nå hele vejen rundt til de 29 stationer. Så er der selvfølgelig masser af andre baner, der krydser rundt i området, og ofte i flere niveauer. På stationerne er de flinke til at skrive skilte både på japansk og engelsk, så selvom det ikke er nemt at finde ud af, så kan det da lade sig gøre.\nI slutningen af 1980’erne havde Japan en ophedet økonomi, og bare en kvadratmeter i det fashionable Ginza kvarter i Tokyo kostede flere millioner kroner, og man sagde, måske i spøg, at grunden omkring kejserpaladser var det samme værd som hele Californien.\nFor 500 år siden bestod Tokyo kun af nogle få huse, men da kejser Meiji i 1868 flyttede ind i det nuværende kejserlige palads, skiftede byen navn fra Edo, der betød flodbyen, til Tokyo, der betyder Den Østlige Hovedstad.\nFlere gange har Tokyo rejst sig fra asken som efter jordskælvet i 1923, hvor halvdelen af byens huse blev jævnet med jorden, og 1 million mennesker blev hjemløse. Efter 2. verdenskrig rejste byen sig også igen efter amerikanernes bombetogter, hvor næsten hele byen blev lagt i grus. Befolkningstallet faldt fra 6,7 millioner til kun 2,8 millioner i løbet af kun fem år. Men byen har mere end rejst sig, og i vore dage er det en metropol med over 100.000 barer, cafeer, restauranter, bordeller og klubber foruden museer og gallerier, gigantiske shoppingcentre, højhuse og gamle templer. Og næsten midt i det hele boede vi, og vi havde kun et par dage til at opleve byen.\nPlastikretter og mystiske stendukker.\nEgentlig ville vi hen til kejserpaladset, men vi gik i den forkerte retning, da vi manglede et kompas. Så i stedet stødte vi på Zojoji templet, der med flotte, svungne tage var trukket lidt væk fra vejen. For 100 yen kunne man skrive en bøn på en plastikstrimmel og få den hængt op i en bambusstang, og det så alt sammen meget malerisk ud. Ved siden af templet var der en farverig bedemølle, og i lange rækker stod der i tusindvis af små stendukker, hvoraf nogle bar kyse. Foran dukkerne var en lille vase, hvor der nogle steder var blomster, men næsten alle havde også en lille, farverig mølle. Hvad det gik ud på med alle de stendukker, der måske var guder, ved jeg faktisk ikke, men jeg vil prøve at finde ud af det.\nI nærheden lå en pandekagecafe, og der er det specielle ved mange japanske spisesteder, at retterne er lavet i plastik, der så udstilles. Retterne ser meget livagtige ud, så man skulle næsten tro, det var rigtige retter, der havde fået en gang gennemsigtig plastik sprøjtet over det hele. I pandekagecafeen kunne man få pandekager med is og flødeskum, men vi var fornuftige og valgte i stedet nogle med tun, kylling og salat til den rimelige pris af 140 yen pr. stk.\nJapanerne har for tiden en mærkelig rygepolitik, hvor de står med et ben i hver lejr. Der er steder på gaden, hvor man ikke må ryge, mens der er udendørs rygesteder, der er omgivet af glas, og der kan man så stå og dampe løs uden at genere andre. Men på mange restauranter må der gerne ryges, selvom det nogle steder er skarpt opdelt, som på McDonald’s, hvor rygerne i tætte tåger sidder i glasbure. Til gengæld smider japanerne ikke deres cigaretskod på gaden, og det er så gennemført, at vi faktisk i de næste 14 dage kun så et eneste cigaretskod på gaden – og det var nok en turist.\nAf flere dyder kan nævnes, at vi overhovedet ikke så noget graffiti nogen som helst steder. Og noget der også ville være utænkeligt i Danmark – der stod udendørs sodavandsautomater på hvert andet gadehjørne. Og det var ikke bare en cola eller fanta, der kunne vælges imellem, men nærmest i hundredvis af forskellige, iskolde sodavand. I Danmark ville sådan en automat være blevet smadret i løbet af et par dage – beklageligvis.\nTokyo Tower med glasgulve.\nTokyo Tower ligger med sine 333 meter himmelstræbende stålkonstruktion lige i nærheden af Shiba Hotel. Tårnet er fra1958 og er bygget som et TV tårn, og for at gøre det lidt festligt, er det malet rødt med hvide striber. Mange kan ikke lide tårnet og siger, at det skæmmer byens skyline, men jeg synes nu, det er flot, og især om aftenen, hvor det er belyst, er det bare rigtig, rigtig flot.\nVi tog en Main Observatory Ticket til 820 yen, den gik op til 150 meter. Det var lidt diset, og hvis man ville helt op til Special Observatorium, skulle der lægges 500 yen oveni. Nogle søde, unge elevatorpiger dirigerede trafikken op og ned. Der var mange mennesker, næsten alle japanere, så vi stak noget ud fra befolkningen, men der blev dog ikke peget fingre ad os og vores store næser. Nogle steder på Main Observatory var der glasgulve, så hvis man ville gyse lidt, kunne man gå ud på ruden og kikke 150 meter ned på gaden mellem fødderne.\nFlere kvinder gik i deres farverige kimonoer, og da også en lille pige gik i kimono, fik jeg lov til at tage et billede af mor og barn, og moderen så pavestolt ud. I det hele taget fik jeg taget mange billeder af befolkningen, og når det var close-up, spurgte jeg altid, og jeg kan ikke huske en eneste, der sagde nej. Næsten alle, i hvert fald de unge, laver så V-tegnet, når de skal fotograferes, og det er ret pudsigt, da de jo med et brag tabte den store krig, hvilket jeg vender tilbage til i Hiroshima-afsnittet.\nI tårnets underetage var der en aktuel Mickel Jackson udstilling, og der var lang kø, så der var åbenbart interesse for sagen. Desuden var der Guinness World Records Museum og Wax Museum og et utal af souvenirboder, slik og kageboder, så der var liv og glade dage. Mange af de japanske skolepiger går i noget, der nærmest ligner matrostøj, og det er med meget korte skørter, men til gengæld er de iført hvide knæstrømper.\nOppe fra tårnet havde vi fået øje på nogle små kirkegårde, der lå ind imellem bebyggelsen, og dem kikkede vi nærmere på. Næsten alle gravmonumenter er nogle meget store, blankpolerede granitblokke, der er stablet op, og det ser meget koldt ud, selvom der mange steder er en lille skuffe til røgelse.\nKejserpaladset og frække tegneserier.\nEfter at have rundet hotellet for at blive kølet lidt ned i et koldt brusebad fortsatte vi udforskningen af Tokyo og denne gang med et kompas, så vi stilede i den rigtige retning mod kejserpaladset. Ude ad vejen Habiya-Dori nåede vi først Hibiya Parken, der ikke ser ud af ret meget på et Tokyokort, men alligevel er den stor og spækket med blomsterbede, roser og springvand. Noget nyt for os var, at mange af træerne i Tokyo og i særdeleshed i denne park er klippet i form, og det er træer helt op i 15 meters højde. Et kolossalt arbejde, men japanerne vil gerne have styr på det hele, koste hvad det vil.\nLidt derfra ligger Imperial Garden (Kejserpaladsparken) omgivet af voldgrave og kæmpe stenmure. Parken er på omkring 100 ha, og inde i midten bag ekstra kæmpemure ligger kejserpaladset, hvor kejserfamilien lever nærmest helt isoleret. Kejseren er ikke så guddommelig som før i tiden, men af hoffet og medierne får de dog sjældent lov til at være ret menneskelige.\nSydfra kom vi over en bro og videre igennem flere porte med massive trædøre med enorme hængsler, og vi kom til den ydre Kökyo Garden. Denne del er åben for offentligheden, og en hel skov eller i hvert fald en halv skov var bevokset af figurklippede fyrretræer. Mellem haven og slotsområdet går den berømte Niju-ba-shi bro, der er et yndet postkortmotiv med udsigtstårnet Fushimi-yagura fra det oprindelige Edo-slot. Der var en enkelt vagt ved broen og et skilt med ”Keep away”, og det betød jo nok, at kejseren ikke tog imod. Det oprindelige Kejserslot, der var af træ, gik til under et luftangreb i 1945, så nu er det en langstrakt, lav betonkonstruktion med grønt tag fra 1970.\nOmkring kejserparken var der hundredvis af joggere, der alle løb samme vej. Tre piger, der stod og strakte ud, ville gerne fotograferes, og venligheden eller måske medlidenheden strømmede imod os, da vi sagde, at Japan lige havde slået Danmark i fodbold.\nImellem kl. 17 og 19 er gaderne dækket af massevis af mappemænd, der alle er iført sorte bukser og hvide skjorter, og de strømmer igennem gaderne, inden de skal hjem, hvis de da ikke lige skal ind på en bar først.\nI kioskerne er der et utal af tegneserier, og det er åbenbart helt normalt, at kunderne læser bladene, inden de køber dem. De lidt frække blade, der næsten er små bøger, er dog forseglede, så der kan ikke smugkikkes. Jeg købte selv et for med egne øjne at bedømme sagerne, og selvom det var fyldt med unge piger, var de fleste dog påklædte, selvom der ofte var sat fokus på forskellige strategiske steder på kvindekroppene. Ud for hvert billede var der en kort tekst, og hvad der stod, var ikke godt at vide, men det lignede faktisk kontaktannoncer.\nPå parallelgaden til Hibiya-dori var der en masse cafeer og spiserestauranter, og vi gik ind på en Mos-burger restaurant, der er en japansk fastfoodkæde med specialiteten små, men meget høje burgere. Til burgerne fik vi en lille french fries og isvand, og det hele blev under 1.000 yen.\nNæsten ingen af gaderne har navneskilte hverken på japansk eller engelsk – det var faktisk kun på de allerstørste gader, at vi var heldige at finde et skilt, så vi kunne godt gå lidt søgende rundt.\nSelvom det var højsommer, blev det alligevel helt mørkt kl. 20.\nPå jagt efter det forsvundne Asakusatempel.\nLet skyet vejr og meget varmt, så det var en lise at forlade det overjordiske og komme ned i det underjordiske – metroen. Metrosystemet er for viderekomne, og det kræver et grundigt studium for at komme fra A til B. De forskellige linjer kræver forskellige billetter, så bykort og metrokort må studeres nøje, inden man begiver sig ud i storbyjunglen. På bykortet er metrostationerne kun angivet med et enkelt M, men ofte er der tre til fire opgange, hvor man kan komme op på forskellige gader, og spørgsmålet er så, hvilken gade man er på. Heldigvis så lyser vi langt væk af at være turister, og japanerne er en meget homogen befolkning – så vi stikker noget ud med vores store næser og påklædning, så hjælpen er altid nær.\nVi ville ud til Asakusaparken med Asakusa Kannon-templet (Sensöji), og det gik også godt med at finde en metrostation i nærheden, men da vi så kom op, havde vi mistet orienteringen, for gaderne lignede hinanden, og der var ikke gadenavne, og vi havde kun et dårligt kort.\nVi gik ned ad en tilfældig gade med mange forretninger og røde boder, og gaden endte ved et stort tempel. Der var mange japanske turister, der købte souvenirs a la plastiksværd, nikkedukker og røgelsespinde m.m. Og så gjaldt det om at vifte hellig røg godt ind under armene, som en gammel kone gjorde.\nDer var også et leben omkring en brønd med drager, hvor der kunne drikkes vand af en lang slev. I templet kunne man smide penge i et bassin og ønske, og det var så snedigt, at der var et gitter over bassinet, så pengene ikke kunne genanvendes.\nJeg kunne godt tænke mig at købe nogle af de her plastikmåltider, som findes i alle restauranterne, bare for at have dem med og vise til foredraget om Japan, men jeg fandt desværre ingen forretninger, der handlede med slige mærkværdigheder.\nNå, det var jo meningen, at vi ville finde Asakusa Kannon-templet, og vi studerede kortet og kom ned til Sumida-gawa (Sumidafloden), og så krøb vi til korset og spurgte en mand om vej til templet. Det var en hjælpsom mand, og han gik et godt stykke med og pegede, og så viste det sig, at det var Asakusa Kannon-templet, vi havde besøgt før – uden at vide det – det viser bare, at japanske kort ikke er nemme.\nNå, men så var vi jo, hvor vi skulle være, midt i Asukusaområdet, der fra midten af 1800-tallet og op til 2. verdenskrig var et kulturelt kraftcenter med teatre og litteratur, gode restauranter og diverse former for sanselige nydelser. Tempelgaden Nakamise-döri, der via den store port Kaminari-mon førte op til det store tempel, siges at være byens ældste, men den nuværende bygning stammer kun fra 1950, og det har nok også noget med 2. verdenskrig at gøre. Porten er også kun fra 1960, efter at den gamle på et tidspunkt brændte ned. Selve buddhisttemplet er stadig i brug, og både buddhister, shintoister og et væld af turister beder til Buddha og hans himmelske medarbejdere.\nJapanerne tror både på det ene og det andet.\nJapanerne synes ikke selv, de er særlig religiøse, og statistikken siger, at der er færre i Japan, der tror på reinkarnation, gud eller guder og et liv efter døden end befolkningen i de fleste andre vestlige lande. Så er det jo mærkeligt med alle de templer rundt omkring, hvor der på plastik- eller papirstrimler kan sendes bønner til guderne.\nAndre statistikker siger da også, at der er flere religiøse individer i Japan, end der er japanere. Det hænger sammen med, at japanerne godt kan bekende sig til flere religioner på en og samme tid. Det må være en form for helgardering, men det kaldes faktisk metro-religiøsitet. Tænk, hvis det var sådan i resten af verden og det både i Vesten og i Mellemøsten, hvor man helst skal hade alle, der har en anden religion.\nShinto er Japans oprindelige religion og er en understrøm i den enkeltes dagligdag. Religionen dukker først op i den japanske litteratur i 500-tallet, og faktisk kun med det formål at adskille shintoismen fra buddhismen, som kom til Japan fra fastlandet. De to religioner, shintoismen og buddhismen, er smeltet noget sammen, og buddhaer lever fint i shintohelligdomme, og shinto-guder bor på buddhistiske templer. For de fleste japanere er det naturligt at blande det sammen, og man er måske født som shintoist, gift i en kristen kirke, død som buddhist og kan ind imellem have lidt konfuciansk tankegang og amuletter i bilen. Så lidt kort fortalt, så tager shinto sig af det daglige, mens buddhismen tager sig af livet efter døden.\nAllerede i 500-tallet kunne prins Shötoku illustrere religionen som en gryde med tre ben: buddhisme, shinto og konfucianisme. Uden alle tre ben vil samfundet og gryden falde sammen, men når gryden står sikkert på benene, vil der herske harmoni og stabilitet.\nVigtigt er det for en japaner, at forfædrene hædres, og de skal fodres med frugt, ris, røgelse og kærlige tanker. Ofte er der et privat alter hos de efterladte og en mindeplade i templet, og i juli/august kommer forfædrene på besøg ved en stort anlagt obon-festival. Bliver en afdød ikke mindet, og har vedkommende ingen efterkommere, der kan sende kærlige tanker, så bliver den døde et omvandrende spøgelse.\nReligionen er for japanerne til for at blive brugt, men ikke nødvendigvis, fordi man tror helt konkret på guderne, og ofte bliver religionen så blandet med fornøjelse og underholdning. Og der er ikke noget så godt som en shintofestival, når årets gang, høsten eller bare landsbyen skal fejres med masser af sake og løssluppen stemning.\nLovehoteller og Shibuya-krydset.\nVi tog en metro til Shibuya, og der var så dejligt nede i det underjordiske, at man burde opholde sig der hele dagen. Jeg havde vistnok betalt for lidt for metroen, så jeg kunne ikke komme ud, men det er jo heller ikke til at regne ud, hvor mange zoner, der skal bruges. Så jeg måtte betale 40 yen mere og blev så lukket ud i varmen.\nOveralt i Tokyo, og også i de andre byer vi besøgte, deles fodgængere og cyklister om fortovet. Dog er der ofte malet på fortovet, hvor cyklisterne skal holde sig, men i praksis snor de sig imellem de gående. Nu er der ikke lige så mange cyklister som i København, og der ville det nok hurtigt blive kaotisk, men i Japan så det ud til, at det fungerede, og ingen blev sure på hinanden.\nShibuya er de unges bydel, og her er forretninger, cafeer og lovehotels. De sidste kikkede vi efter, eller det var måske nok mest mig, men bare for at se, hvordan de så ud, og man har vel lov til at kikke. Jeg var da også parat til at tage et værelse bare til en lille middagslur, og så for at få taget nogle billeder af værelset. Nå, men jeg fandt nu ikke noget lovehotel, så nedenstående er kun en andenhånds beskrivelse.\nKærlighedshotellerne er til de hurtige dates eller til en romantisk overnatning, og så skulle der efter sigende være SM-udstyr i automaten, selvlysende vandsenge og porno på Tv’et. Eller hvad med vibrerende og lyserøde Hello Kitty-senge og vægge helt i sort eller af glas. Der er også hoteller med værelser med musiktemaer og væggene tapetseret med pop-ikoner og fotos af soul-divaer. Der skulle være flest lovehoteller i området omkring Dogen-zaka-bakken, men hvad kunne det nytte, når der ikke var noget på vores kort, der hed sådan, og ligefrem spørge en fremmed efter et lovehotel var nok lige at stramme den.\nSelve Shibuya-krydset er indbegrebet af fortravlede folkemængder i kulisser med smarte lysreklamer. Krydset fungerer på den måde, at der skiftes mellem biltrafik og gående. Enten kører bilerne, eller også går fodgængerne, og det i alle retninger og på tværs over krydset. Det er som en myretue og meget fascinerende at se på, så efter at have prøvet at gå over et par gange satte vi os bare ned og kikkede på mennesker. Og aldrig har jeg set så mange smukke piger. De fleste i lårkort og høje hæle og cowboybukser klippet så korte, at lommerne hang forneden, og enten var det jo så moden, eller også skulle de bare vise så meget bart som muligt.\nVarehuset Shibuya 109 ligger lige ved krydset, og teenagere valfarter hertil for at ose rundt i Japans mest populære modemekka. På 10. etage ligger 100 små forretninger med alt i T-shirts, sko og designernips til teenagepigerne. Vi tog elevatoren helt op og runderede hver etage ned for at kikke. Ekspedienterne var lige så purunge som kunderne, og de var forsynet med et skilt på maven, så de kunne genkendes, og de var som regel iført det tøj, som forretningen førte, også selv om det var rambokostume med patronbælte. Der var næsten kun piger i butikkerne – hvis der var en dreng, var det jo nok for at kikke på piger.\nEn mærkelig ung mand og en gammel kone.\nVi gik op og ned ad gaderne og fandt et godt sted at spise frokost, to etager nede under gadeniveau. To gange lunchtallerken med ris, salat, kyllingevinger og tilvalg af kylling og en med fisk plus to cola blev 1.600 yen – yderst billigt, selvom det var lige midt i hurlumhejet.\nVi ledte egentlig efter Hachiko-statuen, men fandt et andet kryds og en plads i skyggen og kikkede på mennesker.\nEn mærkelig ung, feminin mand med paraply og stærkt malet henvendte sig med hovedet på skrå til de unge piger, der gik forbi. Vi kunne ikke høre, hvad han sagde, og selvom vi kunne høre det, kunne vi ikke forstå det, og vi gisnede kun om, hvad han sagde. Der var ingen af pigerne, der standsede op mere end et kort øjeblik, inden de gik videre, og han gik på udkik efter den næste unge pige. Efter pigernes ansigtsudtryk er vi dog næsten sikre på, at han sagde: ”Vil du se min bare?”\nEn ældre mand henvendte sig også til de gående, for han havde stillet sig op med en højtaler og snakkede løs. Måske holdt han en politisk tale, men der var ikke meget gennemslag i den, for ingen ænsede ham overhovedet. Så der var liv og glade dage.\nEfter en del søgen fandt vi endelig Hachiko-statuen, der forestiller en hund, der efter sin herres død trofast viste sig på stationen hver dag for at vente på ham. En sådan trofasthed går japanerne til hjertet, og statuen er det mest genkendelige mødested for både dates og frokostaftaler.\nOmkring hunden og ved et stort, glasomkranset rygeraflukke gik en ældgammel kone rundt og fejede – måske frivilligt, for man kan da ikke være bekendt at have så gamle mennesker i gadefejerstyrken. Ind imellem fejningen holdt hun formaningstaler for rygerne. Jeg fik hilst på hende, og fik lov til at fotografere hende, og hun fik et postkort fra Landbohøjskolens Have. Hun kikkede på kortet og afleverede det så tilbage og forstod nok ikke et kuk.\nEfter en iskaffe på en fransk cafe gik vi tilbage mod hotellet ad Aoyama-Dori, selvom der var nogle kilometer at gå. Først var der meget trafik, men det ebbede hurtigt ud ved parken med The State Guesthouse. Parken lå bag en stor mur, og den var tilsyneladende lukket, så vi forlod den store gade og krydsede rundt på de små sideveje og kom senere ud på Gaien-Higashi-Dori. Vi havde nu kompasset fremme, så det kunne ikke gå helt galt, men så snart vi stod stille, og kortet kom op til et hurtigt tjek, var der lynhurtigt mennesker, der ville hjælpe.\nGaien-Higashi-Dori var først mørk og kedelig, men så pludselig var det midt i city med et væld af forretninger og restauranter, men 500 meter længere nede var gaden igen trist og mørk.\nTokyo Tower dukkede op, og i mørket blev det belyst skiftevis orange og hvidt, så det var virkelig flot.\nInden vi nåede hotellet, fik vi lige en bagel og en smoothie til aftensmad på en lille udendørs cafe, og efter 12 timers oplevelser var vi gennemsvedte og møre, men vi havde fået et godt indtryk af Tokyo, og aldrig har vi set så ren en by.\nVerdens største fiskemarked.\nVi fandt ud af, at vi ville se Tokyos berømte fiskemarked, og det er noget, man skal finde ud af tidligt om morgenen, så kl. 5.15 forlod vi hotellet. De fleste hoteller har ikke morgenmad inkluderet og heller ikke Shiba Hotel, men vi regnede med at finde en morgenmadscafe på vejen. Fiskemarkedet lå faktisk inden for gåafstand, så vi gik raskt af sted ad de stille gader, og med det samme gik vi forkert. Vores bykort havde kun 10 % af gaderne med, og der står kun gadenavne på de allerstørste gader. Der stod dog bykort rundt omkring, men de lignede overhovedet ikke vores kort, så hvad skulle man tro. Det gjorde det heller ikke nemmere, at der ofte er veje i flere planer, men endelig fik vi da orienteret kortet og kom ud i den rigtige retning.\nTokyo fiskemarked går under betegnelsen verdens største, og der sælges over 3.000 ton fisk og skaldyr hver eneste dag, og det skulle være en sjettedel af hele verdens fiskehandel. Allerede da vi nærmede os, så det kaotisk ud, idet hundredvis af små trucks med lad kørte ud og ind imellem hinanden, og vi vidste dårligt, hvor vi skulle gå hen. En truck standsede og spurgte, om vi ville med, og så kravlede vi op på ladet, og han kørte igennem mylderet og satte os af ved noget, der lignede indgangen – ja så flink er en helt almindelig fiskehandler.\nI de kæmpestore haller er der smalle gange, hvor truckene kører rundt mellem 1.600 små boder. Nogle steder lå der nærmest hele hajer og kæmpetun på gulvet, men ellers var det skåret op og lå pænt i kasser. Og der var alt, hvad hjertet kunne begære af fisk, havtasker, hval, blæksprutter, krabber og hummere. Noget af det mest ulækre var nogle kæmpestore, aflange snegle, og de skulle nok tilberedes lidt, før de var spiselige.\nFisk bæres ind og skæres op, og der pakkes og sælges, og det er utroligt, at der må gå turister omkring i det hurlumhej. Ret hurtigt fik vi da også nok, for vi følte hele tiden, at vi gik i vejen for arbejdet, ikke at der var nogen, der sagde noget, men vi kunne godt se, at vi lignede hunde i et spil kegler.\nUdenfor sundede vi os og fik noget kaffe og brød på en cafe, medens alle mappemændene styrtede af sted på arbejde. Det var begyndt at småregne, og alle var helgarderede med paraplyer.\nPå opdagelse inde i Den Store Buddha.\nVi var jo godt klar over, at vi ikke havde set hele Tokyo, men havde dog fået en ide om, hvad det drejede sig om, så vi bestemte, at vi ville lidt uden for byen til Kamakura for at se Den Store Buddha.\nKamakura ligger midt i et storslået amfiteater med træbevoksede bjerge på de tre sider og på den fjerde Stillehavet. Byen var gennem ca. 150 år fra 1192 til 1333 hovedkvarter for det første shogunat og var i realiteten Japans politiske og kulturelle hovedstad. I denne periode opførte den militære administration imponerende templer, og på trods af, at området i den japanske middelalder var præget af vold, har de fleste bygninger overlevet og kan ses i vore dage.\nEfter adskillige forviklinger kom vi med det rigtige tog, der heldigvis viste sig at være et JR tog, hvor vores Japanpas var gyldigt. Vi fandt ud af, at vi skulle skifte i Ofuna, og selv i sammenligning med en af Tokyos mindre omegnsstationer ligner Københavns Hovedbanegård en lille provinsstation.\nDet er ikke umiddelbart til at se, hvor Tokyo ender og begynder, for der var huse og by hele vejen til Ofuna, men senere blev der mere grønt. Kamakura, der ligger omkring 50 km fra Tokyos centrum, har en meget hyggelig hovedgade med forretninger og restauranter. Vi gik hele vejen gennem hovedgaden og drejede så til højre ad en lang, lidt kedelig gade, men for enden af vejen lå det store smukke Hasedera tempelområde. Der er adskillige tempelområder i byen, men nu var vi tilfældigvis faldet over dette, og vi fik betalt indgangsbilletten på 300 yen. Området er et helt kompleks af bygninger, og ind imellem er der smukke haver, vandløb og damme og selvfølgelig steder, hvor man kunne bede og hænge sine bønner. I haverne var der masser, og med masser mener jeg i tusindevis af små stenbuddhaer, hvoraf en del bærer hagesmæk. Der var også en hule på området, og også her i tusindvis af minibuddhaer på kun 4-5 cm.\nDet var begyndt at småregne, så paraplyerne kom igen frem, og vi fulgte en sti op i bjergene med pragtfulde hortensia i fuldt flor, og deroppe fra var der udsigt over hele byen og stranden.\nDen videre vej til Den store Buddha er spækket med souvenirboder, og for at komme ind til selve buddhaen koster det 200 yen i bedeafgift. Der var mange japanske turister og kun et par enkelte euroer, og der var den så – buddhaen. Den Store Buddha blev støbt i 1252 og er 11 meter høj minus sokkel. Hvor meget vejer så sådan en kraftkarl? Ja, det er der delte meninger om, idet ”Turen går til Japan” siger 850 tons, og ”Rejsen rundt i Østasien” siger 93 tons, og det er jo unægtelig en forskel, men personligt hælder jeg til de 93 ton, for det er jo trods alt noget med samme vægt som 70-80 personbiler. Buddhaen hedder Daibutsu og forestiller ikke den historiske buddha fra Indien, men Amida Buddha, der kan frelse de folk, der tror på ham. Da statuen blev støbt i 1252, blev ansigtstrækkene med vilje forvrænget, så de rette proportioner først træder frem, når man står 4-5 meter foran ham.\nVi sad på en flad sten under et fyrretræ og kikkede på Buddha og så på dem, der bad efter først at have smidt penge i kisten, (ellers hjælper det jo selvfølgelig ikke, forstås). De fleste nøjedes dog med at fotografere, og der var virkelig mange japanske turister og skoleklasser. Vi var også selv lige henne at bede, når vi nu havde chancen for at frelse jordens befolkning for naturkatastrofer, tåbeligheder og ondskab. Det var jo så nok for meget at bede om, så vi bad også nogle bønner for vores egen familie.\nVi sad på stenen og snakkede om, at det var mærkeligt, at der stod i guidebogen, at man kunne komme ind i buddhaen, når man nu ikke kunne alligevel. Forklaringen var den, at præcis ude af vores synsfelt kunne vi ikke se indgangen, men en rekognoscering afslørede, at man for 20 yen kunne komme indenfor. Der var der dog ikke andet at se end en Buddha indefra, men det kunne dog ses, at han var samlet af 30 store stykker, og det må have været gjort godt, for han har overlevet alle jordskælv, tyfoner og den tsunami, som i 1495 ødelagde den træbygning, der dengang omgav statuen.\nKlokken var omkring 14, og det var på høje tid at finde et sted at spise. Vi fandt en cafe med japansk mad, (det er dog svært at finde en uden), og denne mad blev serveret af en midaldrende kvinde under megen bukken og smil. Der var et menukort med billeder, og Gitte valgte en ret, der bestod af mange små retter til 1.400 yen, og jeg valgte en ret jeg ikke rigtig kunne se, hvad var, men det viste sig at være is med frugter og nogle udefinerlige, gennemsigtige terninger. Vi delte det hele, og regningen lød på 2.240 yen, lidt dyrt – nå nej, kun godt 160 kr. for to, og så med alle de buk og smil med i købet.\nSom kolorit til maden kørte en højtalervogn op og ned ad gaden, og en mand vinkede helt vildt – måske en politiker, der var ude på at gøre opmærksom på sig selv.\nVi gik lidt rundt i den hyggelige by med smalle gader, inden vi fandt toget tilbage til Tokyo station, og du store Buddha, hvor der var mange mennesker på stationen. Ude af stationen for vi igen vild, men husene og reklamerne ligner også hinanden til forveksling. Det var begyndt at regne rigtigt, så vi købte en sandwich i et supermarked og spiste den senere på værelset. Og så var vi spændte på at finde togruten til Takayama i morgen.\nVidere til 2. del: Japan – Takayama, en sand perle.


Blog: Netflix på nedtur - Filmmagasinet Ekko\nDu er her: Blogs | Det digitale indblik | Netflix på nedtur\n18. juli 2019 | 10:57\nNetflix på nedtur\nBekymrede miner hos Netflix, men Stranger Things 3 skal hjælpe med at skaffe hele syv millioner nye kunder i tredje kvartal af 2019.\nNetflix har præsenteret deres aktionærrapport for andet kvartal af 2019, og det ser skidt ud for den ellers så tilsyneladende usårlige streaminggigant.\nNetflix-aktien er faldet elleve procent i kølvandet på et opsigtsvækkende tab af 130.000 kunder på det amerikanske marked. Netflix havde selv forventet en tilgang på 350.000 nye kunder, så man har altså skudt næsten en halv million nye kunder forkert.\nOg internationalt kom der ”kun” 2,7 millioner nye kunder, hvor forventningen var fem millioner.\nNetflix siger selv, at manglen på vækst var størst i områder, hvor tjenesten har sat månedsprisen for abonnementet op. Men væksten var generelt lavere i alle områder af verdenen, så forhøjede priser kan næppe være hovedårsagen til det dårlige kvartalsregnskab.\nNoget er gået galt for Netflix.\nOg det er vel at mærke ikke på grund af nye konkurrenter. For selv om der har været bulder og brag om DisneyPlus og HBO Max fra Warner Media-koncernen, er disse tjenester slet ikke på markedet endnu.\nFor det første kan Netflix have nået et mætningspunkt, når de for første gang både mister kunder i USA og ikke når deres egne estimater for international vækst.\nFor det andet kan indholdet have været svagt med få nye, stærke titler.\nOm Netflix reelt har fået mættet sit eget marked vil vise sig tydeligere, når de stærke konkurrenter melder sig på markedet senere. Netflix har i dag 151,5 millioner abonnenter, og revisionshuset PWC har beregnet, at det globale marked for streamingtjenester er 600 millioner husstande. Det er husstande, der har bredbånd, interesse og købekraft til tjenesterne – især fordi husstande over hele kloden vender sig væk fra traditionel tv-sening.\nNetflix fremlagde i regnskabet for andet kvartal 2019 nogle seertal, som nu er blevet et nyt element i regnskabsrapporterne efter tidligere total hemmeligholdelse af seertal.\nNetflix opgiver nu seertallene for de første fire uger af en ny serie eller film – såsom When They See Us, der er set af 25 millioner husstande, Our Planet med 33 millioner husstande og den anmelderforhadte Adam Sandler-film Murder Mystery, der er set af svimlende 73 millioner Netflix-husstande.\nNetflix’ fejlskud har givet klø på Wall Street, men alligevel er tjenesten optimistisk, hvad angår tredje kvartal af 2019. Her forventer man en vækst på syv millioner nye abonnenter, heraf 800.000 i USA, og Netflix siger nærmest, at andet kvartal bare var en lille smutter.\nDenne kæphøjhed skyldes først og fremmest, at de nye serier i tredje kvartal vil være meget stærkere end udbuddet i andet kvartal.\nDet gælder især den populære Stranger Things, der allerede forventes at have tiltrukket mange seere og nye kunder i starten af tredje kvartal. Senere får vi en ny sæson af The Crown og sidste sæson af Orange is the New Black. Dertil kommer den med spænding ventede Martin Scorsese-film The Irishman.\nNetflix har brugt astronomiske summer på at producere nyt indhold, der skal holde på de faste kunder, få gamle kunder tilbage og skaffe de nødvendige nye kunder. Det handler om at holde omsætningen oppe, så gælden kan holdes i ave.\nDe nye serier, som Netflix har på vej, er mest produceret i 2018, hvor Netflix brugte over tolv milliarder dollars på at lave tv-serier og film rundt om i hele verden. Efterhånden fylder det originale hjemmelavede indhold mest på Netflix, og tabet af licenser og tv-serier som The Office og Friends (der ryger til HBO Max), vil næppe betyde noget.\nMen alligevel er det en bet for Netflix at miste en serie som The Office, der ejes af NBC Universal, og som har opsagt licensaftalen med Netflix. NBC Universal har for nylig offentliggjort, at The Office i 2018 blev streamet i 52 milliarder minutter. Et ganske interessant eksempel på, at ældre tv-serier fylder meget for mange forbrugere.\nNetflix står således i en skrøbelig situation op til de mægtige konkurrenters indtog i slutningen af 2019 (DisneyPlus) og starten af 2020 (HBO Max) samt Apples kommende streamingtjeneste.\nSelv om Netflix-aktien ligner en rutschebanetur, skal man dog ikke glemme, at firmaet alene her i 2019 samlet er steget med 35 procent. For at overleve skal Netflix imidlertid fortsat kunne skabe vækst, og det kan blive svært, hvis markedet viser sig faktisk at være mættet, og nye tv-serier og film ikke tiltrækker nyt publikum.\nKurver over væksten i kundetilgang viser, hvordan Netflix har udviklet sig over fem år. Den røde kurve er 2019 og viser dykket i andet kvartal. Prikkerne viser optimismen for tredje kvartal.\nLæs også: Netflix overrasker med flere tal\nLæs også: Ti svar om Netflix\nGodt og skidt regnskab fra Netflix Den kræsne filmsmags kvaler Har Max spændt ben for Pelle? Disneys skatkammer er åbnet Apple TV+ viser fremtiden for tv og streaming Mørkemændene tog fejl Se flere indlæg


Kerteminde Sejlklub » 2018 » maj » 09\nTursejlads 12.-13. maj går til Langør\nUdgivet d.09 maj 2018\nKlubtur går til Langør denne weekend. Vi mødes lørdag til grill og hygge på havnen. Håber at se mange glade KS-sejlere 🙂...\nKerteminde Sejlklubs industrisymaskine vejledning. Alle bådejere vil indimellem opleve, at syninger på sejl, sprayhood kalecher,bompressinger, m.m. går op i syningerne når solen...


Standardisering refererer til den formulering , offentliggørelse og anvendelse af regler, retningslinjer eller karakteristika af en anerkendt organisation og dens standarder udvalg . De bør baseres på de etablerede resultater af videnskab, teknologi og erfaring og sigte mod at fremme optimale fordele for samfundet. Specifikationerne udarbejdes med konsensus og accepteres af en anerkendt institution. \n3 Form og indhold af en standard\n4.3 Juridisk karakter\n5 niveauer af standardiseringsarbejde\n5.1 National standardisering\n5.2 Europæisk standardisering\n5.3 International standardisering\n5.4 Vedtagelse af internationale standarder\n6 organer med ansvar for standardisering\nStandardisering bruges hovedsageligt, når objekter af samme type eller lignende bruges i mange forskellige sammenhænge forskellige steder af forskellige grupper af mennesker. Ved at opstille og indføre specifikationer for tilbagevendende brug, skabes nationale og internationale standardiseringer inden for gruppen af interesserede parter. Så vær\nforbedrer produkternes , processer og ydelsers egnethed til deres tilsigtede formål, \nudveksling af varer og tjenester, der fremmes og\nletter teknisk og kommunikativt samarbejde.\nAndre mål kan være forbundet med standardisering, såsom rationalisering , reduktion af mangfoldighed, kompatibilitet , brugervenlighed og sikkerhed . Målet om gensidig forståelse understøttes også af definitionen af udtryk .\nUdtrykket de jure standard kommer fra den engelske brug, som svarer til det tyske udtryk "norm" (f.eks. I DIN norm ). I modsætning hertil er en de facto -standard et resultat, der ikke er blevet udviklet af mindst en national standardiseringsproces (f.eks. Under ledelse af DIN, det tyske standardiseringsinstitut). I denne henseende er der ingen kompakt oversættelse med en sammenlignelig definition for den tyske term norm med den engelske term standard (som angivet i  ).\nFor de facto-standard, udtrykket "er branchens standard ," betegnelsen for dens opståen standardisering anvendes. I denne henseende er alle standarder for industrielle interessegrupper de facto standarder , f.eks. Bluetooth -protokollerne for Bluetooth SIG eller IrDa -protokollen fra Infrared Data Association .\nUd over standarder med offentlig adgang kan virksomheder også oprette interne standarder (virksomhedsstandarder). Du kan angive disse som bindende for leverandører.\nEn standardiseringsproces foregår normalt i flere faser:\nFørst og fremmest skal emnet for standardiseringsprojektet identificeres og om nødvendigt klart afgrænses fra lignende emner, der ikke skal medtages.\nEt udvalg bestående af alle berørte specialister og interesserede parter (forskere, producenter, brugere og politiske embedsmænd) vil blive indkaldt til forberedelsen. Den bredest mulige deltagelse af alle grupper sikrer accept og anvendelighed af standardiseringen af et objekt.\nDe første udkast og forbedringer af en forordning er under udarbejdelse.\nUdkastet til en forordning er underlagt en offentlig kommentar og indsigelsesprocedure, dette har til formål at sikre bred accept og anvendelighed af reglerne. DIN online portal for udkast til standarder tilbyder gratis online adgang til gældende udkast til standarder og mulighed for at indsende kommentarer til udkast til standarder online.\nIndvendinger og forslag kontrolleres og om nødvendigt indarbejdes i en ny version af forordningen.\nTrin 3 til 5 kan gentages, indtil en tilfredsstillende status er opnået, og der ikke fremsættes flere væsentlige indsigelser.\nEfter den endelige behandling dokumenteres resultatet af standardiseringsprocessen som en "norm" eller "standard" på den sædvanlige måde for den respektive organisation og stilles til rådighed for interesserede parter og offentligheden.\nFlowdiagrammerne for standardiseringsprocesserne svarer til forretningsprocessen for standardiseringsarbejde (i Tyskland DIN 820-4), men kan variere afhængigt af standardtypen og den understøttende organisation. Fælles for dem alle er, at normer udarbejdes i en proces i flere faser på en demokratisk måde med inddragelse af alle berørte parter i overensstemmelse med konsensusprincippet. Det er ikke standardiseringsorganisationen, der standardiserer, men eksperterne bruger den snarere til at udvikle og offentliggøre standarder.\nFremgangsmåde ved ISO\nFremgangsmåde i DIN\nProcedure hos ÖNORM\nForm og indhold af en standard\nResultatet af en standardisering er et dokument, der indeholder regler for tekniske omstændigheder og procedurer. Dette dokument kaldes "normen" eller "standarden". Standarder udarbejdes generelt ved konsensus og accepteres af en anerkendt institution. De definerer regler, retningslinjer eller egenskaber for aktiviteter eller deres resultater til generel og tilbagevendende brug. Målet er at opnå en optimal grad af orden i en given kontekst. Bemærk: Standarder bør baseres på de etablerede resultater af videnskab, teknologi og erfaring og sigte mod at fremme optimal gavn for samfundet. \nEN 45020 definerer følgende typer standarder: Grundlæggende eller grundlæggende standard, terminologi standard, teststandard, produktstandard, processtandard, servicestandard, grænsefladestandard, standard for data, der skal specificeres / deklarationsstandard, der er også typer: planlægningsstandard , konstruktion, beregning eller dimensioneringsstandard, arbejdskontraktstandard og udførelses- eller behandlingsstandard.\nStandarder kan variere meget i omfang. En standard kan kun have få sider eller flere dele. Opbygningen af en standard består af: titelblad, indholdsfortegnelse, det informative forord efterfulgt af de normative afsnit: omfang, definitioner og hoveddelen, hvor kravene defineres.\nKendte standarder er for eksempel:\nPapirformater som DIN A4, se den tekniske EN ISO 216 ; (tidligere DIN 476 );\nprocesstandarden EN ISO 9000 for kvalitetsstyringssystemer;\nprocesstandarden EN ISO 14001 for miljøledelsessystemer;\nlandekoderne som .de, .nl, .jp fra klassificeringsstandarden EN ISO 3166 ;\ntegnsættet US- ASCII , 7-bit American Standard Code for Information Interchange, ifølge ANSI X3.4.\nI mange tilfælde har resultatet af standardisering ikke kun resulteret i regler, der er isoleret på individuelle emner, men derimod et sammenhængende regelsæt, der kan refereres indbyrdes i individuelle standarder. Således kan der i en standard for en enkelt skruetype henvises til materialer og særlige konstruktionstyper til andre standarder, hvor disse krav allerede er udviklet.\nStandardisering er et klassisk industripolitisk felt, der kan have betydning for hverdagen og har stor betydning for funktionaliteten i vores økonomi. Med hensyn til økonomien understøtter normer og standardisering især den frie bevægelighed for markeder. De regler, der blev oprettet i standardiseringsprocessen, tjener også til at give generelle oplysninger om det aktuelle emnes eller emnets tekniske stand. Dem, der anvender standarder, følger anbefalinger udarbejdet af fagkredse. Deres oprettelse og deres anvendelse kvalificerer dem som anerkendte teknologiske regler.\nFælles normer og standarder tillader frihandel med varer og tjenester uden ekstra omkostninger til justering . Standardisering fremmer rationalisering og kvalitetssikring inden for forretning, teknologi, videnskab og administration. Ifølge en videnskabelig undersøgelse fører samarbejde og netværk i standardiseringsarbejde alene i Tyskland til en årlig økonomisk fordel på 16,77 milliarder euro , hvilket svarer til omkring 0,7% af Tysklands bruttonationalprodukt . \nI kraft af deres oprindelse, sponsorering, indhold og anvendelsesområde har standarder karakter af anbefalinger, som alle frit kan observere og anvende. Standarder i sig selv er ikke juridisk bindende.\nStandarder kan blive bindende gennem lovgivningsmæssige eller administrative bestemmelser fra en lovgiver eller tilsynsmyndighed eller gennem kontrakter, hvor overholdelse af dem er aftalt. De bruges ofte til at udfylde vage juridiske termer, f.eks. B. udtrykket " state of the art ", og dermed erhverve juridisk betydning. (se også: Anerkendte teknologiske regler ).\nStandardisering er et klassisk industripolitisk felt, der har stor betydning for hverdagen og funktionaliteten i en økonomi. I forhold til økonomien understøtter normer og standardisering især den frie bevægelighed for markeder og virksomheders evne til at innovere. Standardisering hjælper teknisk viden og innovationer med at sprede sig hurtigere og styrker dermed virksomhedernes konkurrenceevne. Standardisering lindrer og deregulerer også staten, fordi de interesserede parter sætter tekniske standarder hurtigere, mere fleksibelt og i nogle tilfælde mere vidende end staten, som staten kan henvise til. \nNiveauer af standardiseringsarbejde\nDe såkaldte "interesserede grupper" (virksomheder, handel, universiteter, forbrugere, håndværk, testinstitutter, myndigheder) sender deres eksperter til arbejdsgrupper (udvalg) i en national standardiseringsorganisation (f.eks. Tysk institut for standardisering), hvor standardiseringen arbejdet organiseres og udføres.\nNationale standardiseringsorganisationer vedtager også regionale (her europæiske) og internationale standarder, som derefter - om nødvendigt oversat - fremstår som nationale standarder. For titlerne er f.eks. DIN eller Önorm nævnt på samme tid med EN og ISO (f.eks. DIN EN ISO 9001). Det siger, at en standard under samme nummer er en tysk, europæisk og international standard på samme tid. DIN tilpasser sin nummerering så vidt muligt til EN og ISO (se listen over DIN -standarder ). Nye standarder er derfor næsten udelukkende DIN EN, DIN EN ISO eller DIN ISO. I tilfælde af nogle få traditionelle standarder af tysk oprindelse bevares DIN -nummeret efter genoptagelsen.\nEuropæisk standardisering udføres inden for rammerne af de tre organisationer CEN , CENELEC og ETSI . CEN beskriver sig selv som et "system af formelle processer til fremstilling af standarder, som understøttes af de 33 nationale medlemsorganisationer". De nationale medlemsorganisationer stemmer om og implementerer europæiske standarder. Standardiseringsorganisationerne - med undtagelse af ETSI - har kun ét medlem pr. Land, der skal repræsentere hele landets standardiseringsinteresser. Ved afstemning har medlemmerne forskellige stemmer afhængigt af deres økonomiske styrke.\nTyske interesser i europæisk standardisering repræsenteres af DIN, hvis standardudvalg beslutter, om de vil deltage i et europæisk standardiseringsprojekt. Den tekniske støtte tildeles et såkaldt "spejludvalg", der gennemfører en tysk meningsdannende proces og er ansvarlig for at repræsentere den i det europæiske udvalg. Dette kan gøres gennem skriftlige kommentarer, afsendelse af delegationer og / eller udnævnelse af eksperter. Hvis der er en standardiseringsansøgning i Tyskland, skal DIN kontrollere, om der er en europæisk standardiseringsproces om dette emne, eller om standardiseringsforslaget til dette niveau skal overvejes.\nHvis det endelige udkast til en europæisk standard er blevet vedtaget ved en formel afstemning med flertallet af de stemmeberettigede lande, skal det vedtages af medlemsorganisationerne i de nationale standarder.\nFormålet med europæisk standardisering er at harmonisere de nationale standarder i medlemslandene gennem ensartet indførelse af europæiske standarder. Europæisk standardisering har til formål at afskaffe handelsbarrierer og skabe lige vilkår og konkurrencemiljø for det europæiske indre marked.\nMed det "nye koncept" har europæiske standarder en funktion i dereguleringen af det europæiske indre marked. Lister over DIN -standarder, hvis anvendelse kan antages, at de grundlæggende sikkerhedskrav i europæiske direktiver er opfyldt, offentliggøres i Federal Gazette.\nInternational standardisering udføres inden for rammerne af de tre organisationer " International Organization for Standardization " (ISO), " International Electrotechnical Commission " (IEC) og " International Telecommunication Union " (ITU). ISO og IEC har kun ét medlem pr. Land, der skal repræsentere hele landets standardiseringsinteresser. For Tyskland det tyske standardiseringsinstitut (DIN), for Østrig det østrigske standardiseringsinstitut (ÖNORM) og for Schweiz den schweiziske sammenslutning for standardisering (SNV).\nWien -aftalen regulerer samarbejdet mellem ISO og European Committee for Standardization (CEN).\nFormålet med international standardisering er at offentliggøre internationale aftaler som internationale standarder. Dens opgave er at fremme standardisering og beslægtede områder verden over for at lette den internationale bevægelse af varer og tjenester og udvide samarbejdet på alle områder af intellektuel, videnskabelig, teknisk og økonomisk aktivitet.\nDeltagelse i international standardisering er baseret på principper, der ligner dem, der anvendes i europæisk standardisering (se ovenfor). I modsætning til europæisk standardisering har medlemmer af international standardisering kun én stemme. De nationale medlemmer har mulighed for, men ingen forpligtelse, at indarbejde internationale standarder i de nationale standarder. Hvis en international standard vedtages i det nationale sæt standarder, må dette kun ske som en fuldstændig, identisk adoption.\nVedtagelse af internationale standarder\nEuropæiske standarder skal vedtages af alle medlemsstater i European Committee for Standardization (CEN) og af CENELEC i de nationale standarder. Nationale standarder om samme emne skal trækkes tilbage. Formålet er en harmonisering af standarder i hele Europa og dermed demontering af tekniske handelshindringer. Internationale standarder kan frivilligt vedtages som nationale standarder af de nationale standardiseringsorganisationer. I Tyskland beslutter det ansvarlige DIN -arbejdsudvalg, om der skal vedtages en ISO -standard. Efter vedtagelsen oversættes standarden til tysk og får et nationalt forord.\nDet europæiske CEN har indgået en aftale med ISO, som fastsætter, at udvalgte internationale standarder kan indarbejdes i de europæiske regler. Som anført ovenfor skal disse derfor indarbejdes i de nationale forskrifter.\nStandardisering udføres på forskellige niveauer og i forskellige sammenhænge af nationale og internationale organisationer, der har forskellige virksomheders status. Den mindste organisatoriske enhed er tekniske kontorer i kommercielle virksomheder, der skaber deres egne virksomhedsstandarder for denne virksomhed.\nDet tyske standardiseringsinstitut (DIN) er en privat registreret sammenslutning (eV), European Committee for Standardization (CEN) er en privat, non-profit organisation, International Organization for Standardization (ISO) og International Electrotechnical Commission ( IEC) er internationale standardiseringsorganer, der består af medlemmer af nationale udvalg, der repræsenterer deres lands interesser og bringer dem ind i det internationale standardiseringsarbejde.\nDet tyske standardiseringsinstitut (DIN) og den tyske kommission for elektrisk, elektronisk og informationsteknologi (DKE) er de vigtigste institutioner i Forbundsrepublikken Tyskland, der er ansvarlige for standardisering. Du er tysk medlem af de europæiske og internationale standardiseringsorganisationer for de relevante opgaver.\nDet juridiske grundlag for DIN's standardiseringsopgaver er:\nvedtægterne for DIN,\nstandarderne i DIN 820 -serien “standardiseringsarbejde” og\nstandardkontrakten af 5. juni 1975 med Forbundsrepublikken Tyskland.\nSom en del af standardkontrakten er DIN og dermed samtidig DKE forpligtet til\nat tage hensyn til den offentlige interesse i standardiseringsopgaver\nat sikre, at DIN -standarderne kan bruges til at beskrive tekniske krav i lovgivning i offentlig administration og i juridiske transaktioner\nat involvere de relevante myndigheder i gennemførelsen af standardiseringsarbejdet\nPrioriter anmodninger fra forbundsregeringen om at udføre standardiseringsarbejde, som forbundsregeringen har hævdet en offentlig interesse for.\nPå den anden side har den føderale regering inden for rammerne af standardkontrakten allerede meddelt, at den agter at henvise til DIN -standarder i lovbestemmelser og har lovet at bruge DIN -standarder i administration og i udbud.\nFederal Agency for Technical Regulation and Metrology , Rusland\nDa den industrielle revolution opstod i Storbritannien , er det ikke overraskende, at de første bestræbelser på at standardisere maskinkomponenter blev gjort der. Efter at Henry Maudslay i 1797 havde udviklet en skruebænde med krydsstøtte, kunne han fremstille gevindspindler med høj reproducerbar nøjagtighed. Hans elev Joseph Whitworth startede normal undervisning i 1837. Standardmålere (f.eks. Grænsemålere , måleblokke , stikmålere ) er instrumenter, med hvilke former og dimensioner af et emne kan kontrolleres. Brugen af standardiserede komponenter gjorde det muligt at udskifte defekte maskindele. Komponenterne, fremstillet i stort antal ifølge tegningen med præcise dimensioner og tolerancer, reducerer ikke kun vedligeholdelsesomkostninger, men også produktionsomkostninger. Selvom den franske Honoré Blanc allerede havde indført masseproduktion af individuelle komponenter til våbenfremstilling i 1785, var det Whitworth, der lagde grundlaget for industriel masseproduktion af individuelle komponenter gennem den standardisering, han indførte. Whitworth -tråden, der blev etableret af ham i 1841, skulle blive verdens første nationale trådstandard.\nDen første " Elektrotekniske Forening " blev grundlagt i 1879 af Werner von Siemens og den kejserlige postmester general Heinrich von Stephan . Det var den første forening i verden, der beskæftigede sig med alle områder inden for elektroteknik. Hans selvbestemte opgave bestod i udvikling og fremme af den tekniske anvendelse af elektricitet samt vedligeholdelse af det videnskabelige grundlag. Efter at der var opstået yderligere elektrotekniske foreninger i Tyskland, stiftede deres delegerede "Association of German Electrical Engineers" (forkortet: VDE; nutidens navn: Association of Electrical, Electronic and Information Technologies ). Det første tekniske VDE-udvalg havde til opgave at udarbejde forskrifter for installation af elektriske lavspændingssystemer . Den 23. november 1895 vedtog VDE -udvalgets medlemmer i Eisenach de første "Sikkerhedsforskrifter for elektriske energisystemer ". Denne forløber for dagens DIN VDE 0100 blev offentliggjort i Elektrotechnische Zeitschrift (ETZ) den 9. januar 1896. VDE -forordningen om kabelsko og spændeskruer blev også udstedt i 1896.\nI Storbritannien blev "Engineering Standards Committee" (dagens navn: British Standards Institution ) grundlagt i 1901 som det første nationale standardorgan. I 1904 udgav VDE sin første "Standard Parts Book"  . Et år tidligere offentliggjorde den schweiziske sammenslutning af ingeniører og arkitekter den første standard inden for konstruktion af armeret beton  . " International Electrotechnical Commission " (forkortet: IEC) blev grundlagt i 1906 med VDE -deltagelse. I 1917 blev "Standards Committee of German Industry" (dagens navn: " German Institute for Standardization eV") oprettet i Tyskland.  I Østrig blev “Österreichische Normun gsinstitut” (ON) grundlagt i 1920 (dagens navn: “ Austrian Standards International ”) . I 1970 blev den elektrotekniske sikkerhedsstandardisering af VDE fusioneret med andre standardiseringsaktiviteter i DIN i DKE German Commission for Electrical, Electronic and Information Technologies of DIN and VDE .\nMed den hensigt at fremme industrialiseringen yderligere gennem rationalisering voksede interessen for standardisering i de enkelte stater.\nI 1926 blev International Federation of the National Standardizing Associations (ISA) stiftet. Resultaterne af ISA's arbejde blev betragtet som forslag eller anbefalinger til de nationale standardkomitéer.\nFørst og fremmest var ISA -pasningerne , hvilket i første omgang gjorde udskiftning eller kompatibilitet af maskindele mulig.\nDe første bestræbelser på at standardisere på globalt plan er meget ældre. Elingeniører erkendte behovet for kontinuerlig, metodisk og international standardisering i slutningen af det 19. og begyndelsen af det 20. århundrede. " International Electrotechnical Commission" (IEC) blev stiftet allerede i 1906.\nEfter afbrydelsen forårsaget af Anden Verdenskrig blev navnet " International Organization for Standardization " (ISO) oprettet, den nye internationale standardiseringskommission som efterfølger til ISA. Tyskland har været medlem af ISO og IEC igen siden 1952 gennem sin nationale standardiseringsorganisation DIN. ISO's forretning udføres af det centrale sekretariat, mens IEC udføres af et generalsekretariat, begge baseret i Genève . "Tekniske udvalg" (TC), der er sammensat efter emneområder, udfører standardiseringsarbejdet.\nStandardudvalgets arbejde afspejler medlemmernes interesser. Kvaliteten af en standard bestemmes af de involveredes kvalifikationer. Men ligesom eksistensen af en de facto -standard er eksistensen af en standard i sig selv ikke et bevis på en vis markedsindtrængning og en særlig position i teknisk konkurrence.\nI modsætning til den formodede almene interesse kan standardisering også bruges til at etablere differentiering fra konkurrenter. Eksempler er sæt af standarder inden for sikkerhedsteknologi, såsom VDE 0825 personlige nødsignalsystemer  eller VDE 0834 -opkaldssystemer  , der opdaterer kravene, hvis krav sjældent opfyldes fuldt ud uden for Tyskland, selvom krav til en teknisk giver mening Tåler kritik.\nDIN -standarder og VDE -regler kan ses på tyske akademiske biblioteker. Dette er kun tilfældet i begrænset omfang for standarder og sæt af standarder for IEC og ISO. Deres opkøb er forbundet med høje omkostninger. Som følge heraf har kun en lille gruppe "initierede" mennesker adgang til disse normer. For sådanne skriftlige værker eller dokumenter, som offentligheden kun kan få adgang til mod betaling, opstår spørgsmålet om, hvorvidt de skal betegnes som en "standard".\nTeknisk kvalitet og leveringsbetingelser (TGL)\nTysk standardiseringsstrategi (DNS)\nThomas Wilrich , De tekniske standarders juridiske betydning som en sikkerhedsstandard: med 33 retsafgørelser om anerkendte regler og den nyeste teknik, produktsikkerhedslovgivning og trafiksikkerhedsforpligtelser, Beuth-Verlag, 2017\nMartin Klein (red.): Introduktion til DIN -standarderne . Teubner, Stuttgart 2001, ISBN 3-519-26301-7 .\nWolfgang Niedziella: Hvordan fungerer standardisering? VDE, Berlin 2007, ISBN 3-8007-3006-5 .\nStefan Wiesendahl: Teknisk standardisering i EU . Erich Schmidt Verlag, Berlin 2007, ISBN 978-3-503-09761-6 .\nwww.14001news.de, Dr. Ludwig Glatzner -kontoret for miljø, kvalitet og sikkerhed i Münster, standardiseringsbaser , tilgængeligt den 6. februar 2019.\nAdvokat Dr. Thomas Fuchs / delegibus.com, Specifikationen af juridiske krav gennem tekniske regler af 10. september 2005 (PDF -fil; 131 kB), tilgængelig den 6. februar 2019.\nDIHK , DIN , ZDH april 2011: Lille 1 x 1 standardisering (PDF -fil; 622 kB), tilgængelig den 6. februar 2019.\n↑ a b c d EN 45020: 2007-03 Standardisering og relaterede aktiviteter - Generelle vilkår (ISO / IEC Guide 2: 2004); tresproget version.\n↑ Blind / Jung Mittag / Mangelsdorf: De makroøkonomiske fordele ved standardisering. Udgivet af DIN, Berlin 2011 (pdf; 2,8 MB).\n↑ Den tyske standardiseringsstrategi i øjeblikket. (PDF; 1 MB) DIN, 26. november 2009, åbnet 16. februar 2016 .\n↑ vde.com (30. juni 2017), VDE's historie , adgang 29. januar 2019.\n↑ Karl-Eugen Kurrer : 100 års standarder i konstruktion af armeret beton , i: Beton- und Stahlbetonbau 98 (2003), nr. 12, s. 794–808, her: s. 801\n↑ Barbara Schader: 100 Års det tyske institut for Standardization - Det er her ordre er sørget for , stuttgarter-zeitung.de, adgang den 22. december 2017.\n↑ vde-verlag.de/normen, VDE 0825 - Personlig Emergency Signal Systems , tilgængelig den 29. januar 2019.\n↑ vde-verlag.de/normen, VDE 0834 - Call-systemer , til rådighed den 29. januar 2019.\nNormdata ( teknisk udtryk): GND : 4042626-9 ( OGND , AKS )\nHentet fra " https://de.wikipedia.org/w/index.php?title=Normung&oldid=212572000 "


Mobning I Bliver du mobbet? I Få gode råd til mobning I Thomas Anglov\nBliver du mobbet i skolen eller andre steder?\nMobning er et forsøg på at skade, chikanere, drille eller hovere over for en anden person. Gerne med henblik på at udelukke denne person fra fællesskabet.\nHvem har egentlig problemet – mobberen eller den, der bliver mobbet?\nSvaret er, at de begge har et problem.\nDen, der bliver mobbet, har Big Time et problem, for han/hun er offer for mobningen. Det ser for os andre umiddelbart ud som om, at det primære mål med mobning er, at den som bliver mobbet, skal udelukkes fra fællesskabet. Den mobning jeg kender til synes imidlertid at vise, at det primære mål er noget helt andet, nemlig, at:\nDen, der mobber (‘mobberen’) får en tilfredsstillelse ved at udøve magt. En magt, der giver mobberen en ønsket social status i den gruppe, han/hun tilhører. Det ser jeg som den egentlige årsag bag mobning.\nHvem mobber andre?\nHvis mobberen mobber for at få social status i en gruppe, har den, der mobber, en udfordring. Enten som følge af en lav indsigt, eller at mobberen har nogle tidligere oplevelser (som barn), som har givet mobberen nogle sår på sjælen.\nPersoner, der mobber, befinder sig ‘Nede i tønden’. Det vil sige, at dem, der mobber, desværre ikke er særlig indsigtsfulde. De styres af deres alt for store ego, eller nogle ‘Skeletter i skabet’. Læs mere under ‘Indsigt‘ og ‘Skeletter i skabet‘.\nMobberen kan også være et menneske, der har været udsat for seksuelt misbrug som børn, se ‘Sex-misbrug‘. Det vil sige, at mobberen med stor sandsynlighed selv er en stakkels person. Et offer for grimme oplevelser som lille.\nHvem går mobning ud over?\nSet lidt fra oven i meta-perspektiv, så kan alle mennesker risikere at blive mobbet. Mobberen vælger imidlertid ofte at mobbe de mennesker, som mobberen føler sig helt sikker på vil kaste en vis status af sig, når mobberen mobber. En status, som er eftertragtet for mobberen, og som mobberen måske kun kan få ved at mobbe. Måske er det det eneste, mobberen virkelig kan?\nMåske er mobberen en af de fysisk mest stærke i din klasse. Måske er mobberen den, der er bedst skåret for tungebåndet? Eller hvis det er på arbejdet, så kan mobberen være den person, der nyder at digte løgnehistorier, bagtale andre ved frokostbordet og i øvrigt piske en stemning op mod en af de personer, som på en eller anden måde afviger fra normalen. Så opnår mobberen en fornemmelse af at være vigtig for gruppen. Mobberen får sit kick.\nMobningen går måske ud over dig? Enten findes der ikke anden årsag end, at du måske ikke lige har lyst til at snakke så meget med den gruppe mennesker, som til sidst ender med at mobbe dig. Det kan også være:\nat du er klogere end dine kammerater\nkommer du fra et andet land\nat din mor er død eller du ingen forældre har\nat dine forældre er ældre end de andres i klassen\ndin næse er lidt stor\ndine bukser har en forkert farve.\nDer kan være utallige årsager. Hvis du fraviger bare en lille smule fra det ‘normale’, som man på psykologi-sprog kalder at afvige fra de ‘kognitive skemaer’. Kognitive skemaer er de mønstre, regler, holdninger og vaner, som er typisk for det land, den by, den skole, den gruppe eller den familie, hvor du kommer fra eller befinder dig.\nHvorfor er der mange, der mobber?\nSædvanligvis er der én person, der er hovedkraften bag mobningen. Hvis der samtidig findes en række andre ‘svage sjæle’ i gruppen, som ikke tør have deres egen mening – måske af frygt for at ryge ud af fællesskabet – så bliver disse personer faktisk til ofre. Det sker, fordi disse personer blindt følger den ‘stærke’ persons behov for at vise, at han/hun er den seje. Så kan hele gruppen finde et fælles fodslag. Noget, der kan holde gruppen sammen.\nAlt dette sker samtidig med, at de finder en person, som de kan mobbe. Findes der ikke en person med en stor næse, som de kan drille og mobbe, så finder de bare en person, der har en for lille hund hjemme i familien, eller bare et eller andet, som medlemmerne i denne her gruppe kan enes om at drille eller gøre grin med.\nLader du dig mobbe?\nHvis du bliver mobbet, så er det meget almindeligt, at man bliver ked af det. Det er ikke særlig rart – specielt ikke som ung – at blive mobbet og/eller holdt uden for gruppen. Heller ikke som voksen. Som ung kan det imidlertid forsage skader på dit selvværd. Derfor er det vigtigt, at hvis du bliver mobbet, så SKAL du fortælle både dine forældre, din lærer i skolen, eller din chef (hvis det er på jobbet), hvem der mobber dig.\nDine forældre bør tage affære og kontakte forældrene til det barn, som mobber dig. Hvis ikke dine forældre kan finde ud af det, eller at forældrene til mobberen ikke tror på, at det kan være rigtigt, så prøv med din skolelærer. Jeg vil som sagt anbefale, at du gør begge dele. Det vil sige: Tal med både dine forældre og din skolelærer. Det er ikke i orden, at du skal mobbes.\nHvis det er hjemme privat, at du bliver mobbet – måske af stedfar eller stedmor – så er vi ovre i en helt anden kategori, der hedder psykisk vold, læs mere om psykisk vold her.\nNogen børn lader sig faktisk mobbe. Nogle gør det endda for at få et tilhørsforhold til gruppen, så de kan føle sig som en del af gruppen. Så indvilliger de pludselig i at lade sig håne, drille, binde, opføre sig nederen, lave skarnsstreger m.m. Den situation skal du for alt i verden helst undgå. Du skal ikke lade andre mobbe dig. Du skal heller ikke spille med. Du SKAL gøre modstand. Ikke at du skal slås med den, der mobber dig. Du skal gå til de voksne, der kan håndtere situationen for dig.\nMin erfaring er, at der faktisk er en tydelig tendens til, hvilke persontyper der mobber, og hvilke persontyper der lader sig mobbe – det er lidt interessant. Men det gør det omvendt lettere for mig at forklare til den, der mobber eller til den, der mobbes.\nEr du voksen idag, men blev mobbet som lille\nSå har du måske fået nogle ‘Skeletter i skabet’. Dem kan jeg heldigvis hjælpe dig af med. Læs mere under ‘Skeletter i skabet‘. Læs også historierne nederst på denne side.\n3 vigtige råd mod mobning\nFå skolen, arbejdet eller der, hvor mobberen nu befinder sig, til at sætte mobberen i behandling.\nDenne person – og sikkert også mobberens forældre – mangler at lære ‘noget’ vigtigt her i livet. Også selvom der måske er mange, der mobber dig, så er det sikkert kun én enkelt person, der bærer skylden for det hele.\nØv dig i at ignorere mobningen.\nDet kan gøre det kedeligt for dem, der mobber dig, så de mister interessen. Få gerne nogle til at støtte dig i denne proces. Kom f.eks. ud til mig, så skal jeg forklare, hvorfor mobningen sker lige for dig. Mister de interessen for dig, så finder de imidlertid nok bare en anden at mobbe. Det vil sige, at scenarie nr. 1 er, at foretrække, at mobberen lærer at opføre sig ordentligt.\nKom væk fra den/dem, der mobber dig\nSker det ikke, at mobberen kommer i behandling eller fjernes – måske fordi dine forældre, mobberens forældre, skolen eller arbejdet ikke kan håndtere mobberen og situationen – så se at komme væk fra den eller dem, som mobber dig.\nDe siger andre som er blevet mobbet i dag\nAnonym – Jeg kunne ikke tisse offentlige steder i 70 år (idag 75+ år)\n“Da jeg gik i skole, oplevede jeg en situation, hvor jeg var ca. 7 år. Jeg blev mobbet big time, når jeg var på skolens pissoir/toilet. Jeg fik opbygget en frygt under denne mobning, som har sat sig som et ‘skelet i skabet’ efterfølgende. Effekten af det tossede skelet er, at hver gang jeg går i teater, biograf, går en tur ned ad strøget, går i Tivoli, spiser på en restaurant el.lign. offentlige steder, så kan jeg ikke tisse. Derfor drikker jeg heller ikke særlig meget, hvis noget overhovedet. Så jeg har opbygget noget af en selskabsblære over de mange år kan du sige. Men det er intet mindre en total irriterende og meget begrænsende for min måde at hygge mig sammen med min søde kone og venner. Jeg kunne højst drikke en øl, og altid først kort tid inden vi skulle hjem, jeg jeg kunne nå at komme på toilettet. Jeg havde holdningen, at nu var jeg blevet så gammel, at det var lige meget. Det skelet gad jeg ikke rode med. Jeg troede ikke på at det kunne blive anderledes. Så mødte jeg Thomas, som var af en fuldstændig anden mening. Selvfølgelig skulle det skelet hives ud af skabet. Så det skete. Jeg fik hevet skelettet ud af mit skab, som havde boet trygt og godt derinde i næsten 70 år. Nu kan jeg tisse offentlige steder, og jeg NYDER, at komme en tur i tivoli. Få en kold øl (eller to), få en drink i pausen, når jeg går i teater med mine venner. Det føles næsten som at blive fri igen. At blive sin egen herre. Dejlig tilstand at være i her på sine gamle dage.”\nJohn havde flyveører som ung (i dag 60 år)\n“Da jeg var barn, havde jeg flyveører, som jeg blev drillet med i folkeskolen. Jo mere jeg blev drillet, desto mere røde ører fik jeg. Mine kammerater kunne sidde bag ved mig i timerne og rocker-drille mine ører, som så (desværre) blev helt røde – jeg kunne ikke engang skjule, at jeg var ligeglad. Det var jeg ikke. Jeg blev så ked af det, at jeg fik min mor overbevist om at jeg skulle opereres, så mine ører kunne blive lagt ind langs med mit kranie og ligne andre menneskers ører. Det fik jeg gjort, og mobningen forsvandt. Desværre for det, for i dag hører jeg dårligere, end jeg gjorde, før jeg fik lagt mine ører ind. Jeg kunne bare ikke holde det ud længere, at jeg så anderledes ud end mine kammerater.”