La revista de viatges amb històries Ouagadogou i els estels fugaços - La revista de viatges amb Història\nPortadaÀfricaOuagadogou i els estels fugaços\nbrunzit a Ouagadougou, a la Place des Nations Unies\n"A follar vaig començar als tretze. A viatjar suposo que una mica després, a viatjar de debò vull dir. El meu primer viatge va ser amb un tio a Nigèria, allà la gasolina és més barata, baixem una camioneta i la pugem carregada de bidons. Així va començar el negoci. Per les tardes treballava de cambrer al Centre Cultural Francès, ho passava bé, sempre els he agradat a les blanques… Creus que en Amsterdan haurà bon cafè?"Tabsoba mira per la finestra amb preocupació mentre travessem les primeres barraques de Ouaga.\nDes de fa deu dies, dormo en autobusos i furgonetes que recorren el Sahel com a pelegrins tristos\nVisc a la carretera i crec que m'estan sortint rodes. Des de fa deu dies, dormo en autobusos i furgonetes que recorren el Sahel com a pelegrins tristos. Dhoso, Niamey, Segou, Kaya, Bobo, Banfora ... M'estic tornant addicte a aquest deambular frenètic amb el que intento maximitzar temps i recursos. Baixar a cada ciutat amb les primeres llums del matí, fer una ullada al mercat, compartir unes cerveses i reservar plaça al primer vehicle que surti per a la destinació següent. Mentre maleeixo el conductor i esperem a que totes les places del cotxe s'omplin, faig amics.\nTabsoba és l'últim d'ells, s'ha instal · lat al meu costat en aquesta camioneta de vint places que ens porta a Ouagadogou (Ouaga per als amics) la capital de Burkina Faso. Està emocionat, en dos dies es casa. La seva nòvia, una holandesa vint anys més gran que ell, li ha enviat el passatge d'avió i una mica de diners per al camí. Dotze hores de vol amb escales l'esperen al matí següent. Com la majoria de burkinesos Tabsoba té un grup de música i totes les nits surt a ballar pels "maquis" de la ciutat. Així va conèixer a la seva futura dona, treballadora d'una ong holandesa.\nSi a Amsterdam no hi ha bon cafè com ella li ha promès pensa divorciar a l'instant\nTabsoba està moooolt enamorat, per a ell l'edat no és un obstacle, per descomptat sempre que la seva futura esposa li prepari un bon cafè. Perquè si hi ha alguna cosa sense el que ell no pot passar, menys encara que les dones, és el cafè. Llepant-m'explica que pren més de vuit tasses diàries, és en el primer que pensa en aixecar i en l'últim quan es fica al llit. Això sí, assegura suspicaç, si a Amsterdam no hi ha bon cafè com ella li ha promès pensa divorciar l'instant.\nSeient distret, Tabsoba, Yobou, Soufiane ... els últims dies i converses es confonen al meu cap. Ja només em fixo en la nova banda sonora de la meva vida; el run-run del motor combinat amb l'asfalt que crepita sota nosaltres, i als meus rodes, especial atenció a la majoria de Rodes. Si a Tabsoba li preocupen les seves joioses tassetes jo estic obsessionat amb la idea de que els meus peus s'estan recobrint d'un cautxú aspre i enganxós. Ingovernables giren i giren, fan un soroll de mil dimonis i em preocupa enormement no haver revisat correctament l'estat de les meves yantas. Pas meus dies encongit en una postura impossible, tracte d'aprofitar a l'màxim l'espai mentre ajusto el Tetris de la meva vida. Si miro cap endavant, contemplo un bosc de caps fosques que es balancegen amb els sots del camí, en ocasions aparell alguna que ronca sobre la meva espatlla. Si tinc sort i aconsegueixo una plaça al costat de la finestreta, endormiscat somni un paisatge marró i monòton endurit amb acàcies i ramats. A vegades em desperto i llegeixo.\nL'esperit embogit de Kerouac aviat estarà mort i enterrat\nPerò a aquesta història ja li queda poc, l'esperit embogit de Kerouac aviat estarà mort i enterrat. En uns instants seré a Ouaga, després m'esperen quinze hores travessant Benín, dos dies més tard tinc una cita a Cotonou. vacances familiars, una setmana d'oasi, platges i palmeres, un llit i coixins tous. Només falta un passet més.\nA l'baixar de la camioneta m'acomiado de Tabsoba, li desitjo una vida feliç, ple d’amor i hipertensió. Agafo un taxi i li demano que em porti a l'estació situada a l'altra punta de la ciutat. L'autobús per Cotonou surt en tres hores.\n'Toc de queda, toc de queda!, crida\nLa nit de Ouaga és bella, no fa excessiva calor i les estrelles pengen enormes i lluents com aranyes. Esgotat miro el firmament, una llum d'un blau elèctric el travessa com una exhalació, demano un desig. De cop el cel es pobla de desenes de cops de geni brillants que es creuen en totes direccions, al lluny se sent un repic esmorteït i sord. El taxista frena bruscament, tots els sentits alerta. 'Toc de queda, toc de queda!, crida mentre es gira. Però què fa? El rumor sona ara perillosament a prop i puc identificar el soroll ¡Trets!\nMentre tornem a l'estació el taxista m'explica que l'exèrcit està en vaga. Farts que no se'ls millorin els seus salaris, amenacen des de fa diverses setmanes amb emprendre un toc de queda. Sembla que han decidit iniciar aquesta nit. El toc s'inicia a les dotze de la nit i dura fins a les 07:00, queda prohibit circular pels carrers ni en cotxe ni a peu. Les conseqüències poden ser l'arrest immediat o alguna cosa pitjor. Aquí els piquets treuen els tancs al carrer i les consignes es mesuren seu calibre quan esclaten perdudes en la foscor. Qui ha tingut la mala sort de tractar amb l'exèrcit o la policia en qualsevol racó d'Àfrica sap que si els assisteix una mica de de raó el mínim que pots esperar és que et desplumen viu.\nEn doblegar una avinguda apareixen els primers tancs\nCreuem Ouaga a tota velocitat sota una balicera que intenta abatre les estrelles, en doblegar una avinguda apareixen els primers tancs. El cotxe dóna un cop de volant i se submergeix en la nit de la ciutat. Minuts després estem de nou a l'estació d'autobusos, respirem alleujats. La majoria de passatgers han tornat, silenciosos s'arremolinen a terra i comparteixen les seves provisions en un sopar improvisat, un nen plora. Tabsoba s'ha instal · lat en un banc de metall, em somriu divertit, seu avió no surt fins a les 10:00. Estenc el sac de dormir i em tendeixo al seu costat mentre fora refermen les descàrregues. A la gent sembla no importar-, dorm com un tronc, un cor de roncs ressona a l'estació indiferent a l'espectacle nocturn. L'únic que em preocupa és perdre el següent autobús, el meu taxista escolta la ràdio des del seu cotxe i em tranquil · litza, ningú pot circular a aquesta hora per la ciutat. No puc dormir i em llevo a estirar les cames, la nit s'il · lumina amb una resplendor elèctric, inusualment bella. Semblen focs artificials.\nA l'alba els passatgers es desperezan, emprenc amb el taxista el camí a l'estació. Amb una mica de sort encara podré agafar l'autobús fins a Cotonou. La ciutat torna a poc a poc a la vida i per les avingudes s'escampa una reguera de cotxes calcinats, alguns dels seus amos avaluen els danys. Creuo la mirada amb un xaval que contempla desconsolat les restes fumejants de la seva ciclomotor. Al llarg dels mesos següents encara hauré de passar tres vegades més per Oauagadogou, el toc de queda seguirà vigent, en un conflicte irresoluble i etern entre exèrcit i Govern, mutilant la vida nocturna d'una de les ciutats més alegres d'Àfrica, assaonant amb pólvora i por les seves matinades.\nAssaonant amb pólvora i por seves matinades\nArribem a l'estació quan una furgoneta està a punt de sortir, un tipus enfilat al sostre s'acomoda fardells de mercaderies i cridarà el destí ¡Cotonou, Cotonou! Compro el bitllet i em acomodament a l'última fila entre dues gegantines "madames" i els seus cistelles de fruita. Amb mi es completa el passatge. Arrenquem, ens esperen 15 hores de trajecte. Exhaust m'adormo i somio les meves rodes. I aquí estan, giren i giren indiferents a la carretera mentre se succeeixen els controls de policia, el clàxon, l'espera, els embussos, els dubtes, els venedors ambulants, la calor, la solitud ... la vida.\nEtiquetes: autobús, Burkina Faso, carreteres, trets, Exèrcit, estació, Kerouac, Ouaga, Policia, viatge\n16 octubre, 2013 a 9:43 | #\nGenial el relat, Enrique, amb Àfrica a flor de pell en cada línia.\n22 octubre, 2013 a 17:17 | #\nKike, mira que dubto de la qualitat de el cafè de tatsoba…bo imaginar-te compartint trets i nits a la intemperie.el record de Malasaña sembla inacceptable com els records d'Itàlia a cosí levi en auschwitz.un forta abraçada des de la selva colombiana…\n26 octubre, 2013 a 10:09 | #\nMoltes gràcies Daniel. Jaume el record de Malasaña sempre és acceptable. Espero et vagi bé per les teves casernes d'hivern:::\nVaja bagatge d'experiències vitals ! . Fantàstic , continua així


Àfrica a Salt - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 29 de Juny de 2012. 13:00h.\nÀfrica a Salt\nUna botiga d'aquest municipi tanca perquè "no m'agrada sentir-me forastera a casa meva"\nUna resident a Salt\nEl líder de la ultra Plataforma x Catalunya, Josep Anglada, va penjar dilluns passat al seu Facebook una foto d'una botiga de Salt que, entre altres coses, deia que tancava perquè "no m'agrada sentir-me forastera a casa meva".\nPerò, com que no me'n refiava un pèl, me n'hi vaig anar l'endemà. Al número 226 del carrer Major, en efecte, hi ha la impremta Trobat. Fan -feien-: fotocòpies, disseny gràfic, cartells i invitacions per a batejos i comunions. A la porta d'entrada hi ha un foli enganxat amb cinta adhesiva: "M'estic traslladant a Sant Feliu de Guíxols. Perdoneu les molèsties".\nI, a l'aparador, diversos cartells en manifestació silenciosa:\n"M'agrada trobar gent que entengui 'lo' que diu. M'agrada trobar gent que s'integra al lloc on es guanya la vida. M'ha agradat tenir la botiga oberta sense por que em robin. M'agraden els meus veïns. M'agrada la gent i el poble de Salt".\n"Salt -continua- és i serà sempre un gran poble perquè la gent de Salt és collonuda, però no m'agrada la política que ha convertit zones de Salt en un gueto, no m'agrada que els meus impostos serveixin per obres faraòniques, no m'agrada que només se'n recordin de mi quan haig de pagar o votar, no m'agrada sentir-me forastera a casa meva, no m'agrada que fomentin les grans superfícies, no m'agrada veure com el meu poble es va deteriorant."\nLa mestressa m'atén entre trasllat i trasllat. Vídua des de fa cinc anys, m'explica que quan va posar el negoci l'any 1987 hi havia quatre impremtes. Ara no en queda cap. Apple també ha fet també ara molt de mal al sector.\n- Salt està ple d'immigració i ells tenen les seves pròpies botigues\nPerò parla sense embuts mentre, a l'altra banda, passen dues dones musulmanes tapades de cap a peus:\n- Aquests s'integren? No cardem, però si no parlen ni català ni castellà.\nPorta cua i ensenya una mica el melic. Costa molt de situar ideològicament la gent per la manera de vestir però jo la situaria entre Iniciativa i Esquerra, fins i tot més a l'esquerra. Té la pell blanca. Quan penques molt no tens temps d'anar a la platja. I els té ben posats, encara que no en tingui:\n- Un dia em va entrar un amb un turbant i el vaig haver de fer fora, em mirava amb menyspreu perquè era dona. Li vaig dir: què t'has pensat?\nEl cert és que diu una veritat com una casa: "ningú no fa res per arreglar-ho".\n- Ningú? Què vol dir ningú? El Govern de l'Estat? El de la Generalitat?\n- Ningú. Uns i altres s'han anat passant la pilota.\nPenso, en efecte, que el PP i el PSOE han fet poca cosa en deu anys. Amb Aznar va ser el boom de la construcció -el de la immigració- i amb Zapatero les regularitzacions massives. CiU està a veure-les venir. Amb algunes coses semblen d'Iniciativa. Només cal sentir parlar l'Àngel Colom o el Ferran Falcó.\nHi ha la sensació que els nostres governants no és que no facin res, és que no saben què fer, que és pitjor. Les classes mitjanes d'aquest país -que són els que tallen al bacallà- n'estan fins al capdamunt. Al capdavall, Catalunya ha rebut més d'un milió de persones en deu anys.\nEn el baròmetre d'aquest mes de juny la immigració ha baixat a la cinquena posició en el rànking de preocupacions dels catalans però perquè els quatre primers són l"atur i precarietat laboral", el "funcionament de l'economia", la "insatisfacció amb la política", el "sistema de finançament de Catalunya" i les "Relacions Catalunya-Espanya". No m'estranya.\nPer això Anglada passa el rasclet des dels seus primers 1.200 vots a Vic l'any 2003: 75.000 vots a les darreres eleccions al Parlament, 50.000 a les generals i 66.000 a les municipals amb 66 regidors.\n- La Carme -el nom és fictici, com gairebé tots els altres- es muda a Sant Feliu de Guíxols perquè "a la costa encara trobo gent del país".\n- O això o munto un khebab i a la meva edat no tinc ganes de canviar d'ofici. L'activitat econòmica s'ha desplaçat de l'interior a la costa. Al litoral hi ha més vida.\nAbans de marxar -tragina paquets amunt i avall- goso preguntar-li: "vostè és de dretes o d'esquerres?".\n- Jo sóc una 'empleada por cuenta propia' que es lleva a les quatre de la matinada per per poder tirar endavant el negoci.\n"De racista no en tinc absolutament res -m'etziba per si se m'havia passat pel cap-: amb els negres del davant -una botiga que es diu Sammy- tinc una relació collonuda, però han fet un gueto, ens han anul·lat".\nParla també com a dona: "l'altre dia una mare m'explicava que la filla li va arribar de l'escola parlant en àrab, t'ho imagines?". "Per això els pares porten els fills a escoles fora de Salt o, si poden, a escoles privades".\nEm recorda aquell llibre de l'Heribert Barrera, entrevistat per Enric Vila (2001), que va provocar tanta polseguera. L'expresident del Parlament deia llavors que "a la Bonanova" no hi ha conflictes. "Els problemes -afirmava- sorgeixen allà on hi ha contacte físic" (pàg 116). Tenia més raó que un sant.\nTanmateix, a Salt no s'hi viu malament. Sobretot si vas a dinar a can Serrallonga. Tenen TV3 i pistoles d'avantcàrrega d'imitació penjades a les parets en honor al famós bandoler del segle XVII.\nDe primer pots triar amanida, macarrons, fideuà, tallarines, i patates estofades. De segon: conill, ventresca, xurrasco, llom, entrecot, bistec de vedella, galtes de porc o fins i tot bistec de cavall. I de postres pastís de maduixa, crema de llimona o flam de la casa. Tot plegat per deu euros.\nPel Serragllona hi han passat des de Joel Joan a Joan Laporta -quan estava a dalt de tot, no ara que va de baixa- o el diputat de Solidaritat Toni Strubell i un munt d'actors de TV3.\nA més tenen vinagre de Mòdena i diaris. Hi haurà un temps en què la gent només llegirà diaris al bar o per Internet. Així pots dinar en companyia de Manuel Cuyàs que, el dia dels fets, explica l'èxit d'un arquitecte que ha sabut trobar un nínxol de mercat.\nL'ànima del Serrallonga m'ho explica tot amb tots els ets i uts:\n- Hi ha dos Salts: el barri vell i el 'quadrat màgic' em diu mentre dibuixa en un tovalló de paper -com el primer contracte que van signar amb Messi- la zona calenta de Salt: els carrers Àngel Guimerà i Torras i Bages.\nSegons l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat), Salt és un dels municipis amb més immigració de Catalunya: de 30.000 habitants gairebé 13.000 són estrangers -més d'un 42%-. N'hi ha d'altres amb més nouvinguts -com Guissona: quasi un 50%- però a la capital de la Segarra hi ha feina gràcies a la Cooperativa i aquí no.\nA més, a l'hora de parlar d'immigració, les estadístiques sempre fan curt: els immigrants sense papers no hi surten mai precisament perquè són sense papers. I, a Salt, la immigració es concentra sobretot en un barri on segur que supera les dades oficials.\n- És un altre món -continua-: Aquí no hi ha ningú al carrer, allà tothom és al carrer.\n- És una indirecta sobre els ajuts socials?, salta de seguida el periodista a la recerca d'un titular fàcil.\n- "Jo no sé si és correcte o no, però és tot això del pirmi. D'alguna cosa han de viure, pobres".\nPer entrar a l'altre món cal travessar un túnel decorat -arran d'una de les múltiples campanyes de civisme de l'ajuntament-, amb murals de la Mare Teresa de Calcuta, de Nelson Mandela, del Mahatma Gandhi o de Pau Casals. Pau Casals que no hi falti.\nCertament hi ha dos Salts: el barri vell i el sector centre. El carrer Major els separa de dalt a baix com si fos un invisible Mur de Berlín. El primer està ple de cases de dues plantes -i estelades en algun balcó- amb carrers endreçats dignes d'un llibre de Pla: el carrer Llarg Fidel Aguilar, Tramuntana o el Passeig Verdaguer.\nFins i tot hi ha un col·legi de les Dominiques o un teatre on es representa el Shakespeare d'Àlex Rigola. També una plaça amb una estàtua bastida el 1997, una Cúpula invertida del Pep Admetlla, de quan érem rics i podíem permetre'ns el luxe de decorar els nostres carrers amb obres d'art.\nA Salt, d'altra banda, hi ha un hostal autèntic de dos estrelles fundat el 1908 -herència de quan la gent encara viatjava en tartana- i la barberia de cal Gich on et pots fer tallar el cabell en cadires com les d'abans. Per deu euros amb rentat de cop inclòs. Després, pel centre, descobriré el local de la competència.\nPerò si t'endinses pel túnel de la plaça de Guifré el Pelós entres certament en un altre món. Blocs de pisos on la immigració subsahariana o magrebina ha desplaçat l'antiga immigració andalusa que va arribar als anys 60 o 70 per treballar a la Coma Cros, als Frigorífics del Ter o a la Gasol, una tèxtil que com gairebé totes les tèxtils d'aquest país, se'n va anar en orris.\nDesprés de travessar-lo, la primera botiga que trobo a mà esquerra és una òptica. Entro tot advertint que no sóc un client perquè, amb la crisi, les botigues tenen pocs clients i no vull donar falses esperances. Encara pitjor: sóc un periodista.\n- No podem tenir marques, te les roben -explica la dependenta-: res de Rayban, Carrera o Dolce and Gabbana. "Si te descuidas, vuelan", afegeix el seu company. És colombià. A Colòmbia un òptic és un "optometrista" i és carrera universitària: cinc anys, no com aquí que només en són tres.\nVa arribar -amb la seva dona, també "optometrista"- el 2009 amb una oferta de treball en origen. "Tardé dos años en hacer los papeles", explica. "En esa época había mucha demanda en España, todas las grandes cadenas vinieron a Colombia a buscar gente: aquí los ópticos debían estar en el tocho, ganando pasta", afegeix.\nEnfilo el carrer fins al Parc de la Massana perquè m'havien dit que, a les vuit de la tarda, "fa por: tot són negres. Sembla l'Àfrica; quan jo hi passo no hi ha ningú que sigui blanc". Però és d'hora i, amb la calor, encara hi ha poca gent tot i que, en efecte, la majoria són de raça negra. El Salt de dia no té res a veure amb el Salt de nit i jo he vingut massa d'hora.\nSalt, de fet, està enganxat a Girona. És una prolongació de la ciutat -ara s'emprenyaran els saltencs- en direcció a l'AP-7. El 1983 va recuperar la independència. Un dia m'explicava una consellera de la Generalitat, gironina per donar alguna pista, que va ser una jugada mestra dels socialistes.\nNo sé si creure-me-la, però Girona té molt bona fama i Salt no malgrat que, de fet, només els separa un carrer: la Travessia de Santa Eugènia. Els d'una vorera són saltencs; els de l'altra, gironins.\nAl Bar Restaurant 'El pequeño Africano' ofereixen menús a cinc euros, tots amb xai, res de porc: "Plátano frito con cordero a la plancha", "arroz con salsa de cacahuete y cordero o pollo", "patatas fritas con cordero a la plancha". Però res de botifarres o llom.\nVal a dir que la meva percepció de Salt hagués estat diferent si no hagués conegut el Suleiman -en aquest cas el nom és autèntic-, 27 anys, casat, un fill, vesteix gel·laba i parla un català impecable.\nEll i uns companys estaven petant la xerrada a l'entrada del bar Al-Madina i m'atreveixo a fer la pregunta: "com es viu a Salt?".\n- "Només falta feina, com a qualsevol lloc que no hi hagi feina".\n- La gent de l'altra banda es queixa de la immigració.\n- La gent es queixa per tot. Suli, com li diuen els amics, diu que "a l'Hospitalet és pitjor, allà hi ha bandes llatines". Però també es mostra franc i admet que, a Salt, "la majoria de delinqüents són gent de fora".\n- Hi ha baralles a la nit?\n- Si la gent es baralla és perquè va borratxa i els musulmans no bevem.\nMalgrat la vestimenta, tinc la sensació que Suli no és un musulmà al peu de la lletra encara que no fumi ni begui ni mengi porc. Si jo fos Artur Mas el fitxaria d'assessor en matèria d'immigració perquè si algú ens pot explicar com podem integrar els més de 270.000 marroquins que viuen a Catalunya és ell. Els altres dos són la Najat El Hachmi -a la qual només conec com a lector- i a l'Hichem Nasr Yacub, un vendrellenc d'origen tunisià que he conegut al Twitter.\n- Hi ha gent que ha vingut directament de la selva, continua sobre els subsaharians. Però se m'escapa de preguntar-li -tenia el cotxe en zona blava i ja m'imaginava la multa- sobre la convivència entre les dues comunitats.\nDe mica en mica ens agafem confiança. Dóna gust poder fer preguntes sobre l'Islam.\n- A Occident, la imatge de l'Islam no és bona.\n- Què és el que surt per la tele? Atemptats, homes amb barba i metralletes a les mans, però l'Islam no és això.\n- I l'imam de Terrassa?\n- Està manipulat per la premsa, em contesta mentre engalto la resposta. Aquest cop, callo.\n- L'Alcorà et diu que, en efecte, pots pegar la dona però amb una vareta que és la que, en l'antiguitat, es feia servir com a raspall de dents. Com si renyessis un nen, no que t'apuntis a un gimnàs de Kickboxing. A més, l'Islam va ser la primera religió a defensar els drets de les dones i dels animals . Fins i tot existeix el divorci.\n- Però la dona queda marcada?\n- És difícil que es torni a casar, als musulmans ens agraden verges. A més, amb 25 o 26 anys ja la trobem gran.\n- Ara et faré una pregunta racista: els musulmans se senten superiors? Vosaltres no fumeu, no beveu, no folleu, què deveu pensar de nosaltres?\n- Però què fa un musulmà quan veu un bon escot, uns shorts, un melic al descobert o un anunci de roba interior?\n- No hauria de mirar.\n- Però mira?\nEn matèria de relacions sexuals la distància entre Orient i Occident és immensa. En la seva opinió "l'amor es fa cada dia" i m'explica que, a l'hora de buscar xicota, comences demanant referències a amics i familiars. "El casament es fa amb un noi al qual no li has fet ni un petó".\nEl Suli, tanmateix, és saviesa pura, saviesa de carrer. Em diu una cosa que no sé si és una frase pròpia o un refrany musulmà però és una veritat com una casa que es pot aplicar tant a Bankia com a la borsa:"Si llences una pedra cap amunt, tard o d'hora baixarà". De fet, és la versió islàmica del nostre "tot el que puja, baixa".\nAprofito per preguntar detalls de vida quotidiana: "Per què no us agraden els gossos?\n- Per dues raons: en primer lloc perquè al Marroc són gairebé salvatges i fan por. Però també perquè creiem que tenen molts microbis a la boca. Si vas a la mesquita i toques abans un gos, especialment la zona de la boca, t'has de rentar. L'Alcorà diu que la boca d'un gos és plena de gèrmens.\nPerò tornem a la immigració i aquí també l'encerta: "a nosaltres ens han portat els espanyols".\n"Què hauria fet Espanya sense els immigrants? Res". "Si n'hi ha és perquè hi ha feines que no volien fer-les ells ", afegeix. Fins i tot fica el dit a l'ull: "quan tenien un pis fastigós i el venien per 21 milions de pessetes, això si que els hi agradava". "I mira que, de vegades, queia a trossos".\nLa conversa esdevé multiconversa. S'hi h'hi han afegit alguns amics tot i que cap no parla un català com ell. Surt el tema de la darrera iniciativa de l'Ajuntament: un bitllet d'avió i 150 euros per a cada immigrant que decideixi marxar. He vist cartells penjats a l'aparador d'algunes botigues escrits en castellà, anglès, francès i àrab. Res de català, la qual cosa mostra també el nivell de coneixement de la llengua catalana en alguns col·lectius.\nLa reunió va ser dijous passat a la Casa de Cultura Les Bernardes. Haig de preguntar a l'Ajuntament si s'hi va apuntar algú. Un d'ells confessa -en un castellà perfecte- que va anar a la trobada: "Me partí de risa. Llevas aquí toda la vida y te dan 150 euros".\n"Si tienes el pasaporte caducado te lo arreglan y todo, pero sabes qué te digo: que se hinquen el dedo por el culo". Per a ell, la solució és més fàcil: "si tienen dinero que inviertan en los jóvenes", però sobretot "lo que tienen que hacer es chorrar menos dinero los políticos".\nEl Suli hi diu la seva: "no ens deixen integrar". "Què és la integració? beure vi? menjar porc? Saps que és la integració? Quan ets un morojuan"\n- Un morojuan?\n- Sí, ets a la feina, un company t'ofereix un tros del seu entrepà de pernil o de xoriço i tu te'l menges. Llavors ets un morojuan. En canvi, si ho rebutges et diuen 'véte a tomar por culo' perquè no ho entenen.\n- Tinc 27 anys, no he menjat mai porc. Em trobo bé, perquè n'haig de menjar? protesta.\n- Tu vas a la mesquita?\n- Quan puc. En teoria has d'anar-hi cinc cops al dia.\n- I si treballes?\n- No és obligatori. Però t'has de rentar si abans has pixat, cagat, has suat has tingut sexe o fins i tot t'has tirat un pet.\n- A casa o a la mesquita.\nLa xerrada amb el Suli només em deixa preocupat -penso en Pilar Rahola, que diu el mateix- quan afirma que "l'Islam moderat no existeix". "Si ets un musulmà com Déu mana has de fer cas a Déu".\nEm posa un exemple gràfic: "L'islam radical i el moderat és com el Madrid i el Barça, als dos els agrada el futbol". Ell no agafaria mai una arma però "a Palestina les dones tenen dotze criatures, però als vint anys només arriben tres o quatre, la resta els han mort o les malalties o els israelians: com vols que siguin moderats?".\nTambé em confirma una percepció que tinc: l'opinió sobre la immigració ha canviat a tota Europa. "Fins i tot Holanda ara és diferent". "Jo hi tinc familiars, hi he anat: llavors anaves amb holandesos pel carrer, ara no".\nMentre estem parlant un motorista passa impunement per la vorera i una àvia s'empipa. Amb el bastó fa la intenció de donar un cop a la nostra colla, com si la culpa fos nostra. "La madre que los parió", renega. Però el motorista -amb casc integral- pot ser qualsevol cosa. Finalment m'acomiado, acostumat a complir les lleis, m'imagino que la grua ja se m'ha endut el cotxe.\nAbans de marxar del sector centre, entre el bar Al-Madina i les Carns M. Maruny, ara una carnisseria halal, una mica d'esperança: sento una nena, de raça nega, renyant en català un altre nen, més petit, també de raça negra.\n- Perdona, li has parlat en català? li pregunto\n- Sí, què passa: jo sóc catalana, em respon emprenyada.\nM'explica que ella és de Sierra Leona i el nen del Senegal. A Sierra Leone parlant anglès -i una vintena de llengües més com el mendé i el temné- mentre que al Senegal el francès -a més del wolof, el serer i el fulani-: entre ells s'entenen en català. Una victòria pòstuma d'Espriu, penso. Me'n vaig abans no em prenguin per un pederasta.\nPerò, en travessar el túnel, tornes a tocar de peus a terra. Te n'adones que les dues comunitats són impermeables. El Jordi, de 21 anys, és independentista. Durant molt de temps va tenir la senyera penjada al balcó -fins que se li va endur una ventada- i ho celebra amb una traca quan perd 'la Roja'. De moment, en aquesta Eurocopa, no ha tingut cap ocasió.\n- D'aquí cap allà passo d'anar-hi: tot el que tinc a Salt ho tinc al barri vell, no se m'hi ha perdut res.\nPensa, com molta gent, que viuen del 'cuento': "un dia al khebab, quan estava en atur, coincidia amb un noi magrebí: em va dir que per 200 euros m'aconseguia una ajuda, que el seu pare feia mesos que estava al Marroc i que la continuava cobrant. Al final li vaig dir que no m'emprenyés més.\nUns oncles seus s'han quedat al carrer del Doctor Ferran, envoltats de nouvinguts, i "allà la convivència és impossible: no paguen comunitat, s'espatlla l'ascensor i ningú no l'arregla. Ningú no neteja l'escala i el llum l'acaben tallant".\n- Pregunta als botiguers: estan cremadíssims.\n- Ja ho he fet, responc i penso en els dos dependents de l'òptica. M'he ficat també a la Pastisseria Armengol -un dia va sortir en un reportatge de TV3 arran dels darrers aldarulls a Salt- però hi havia una sola dependenta. No m'ha pogut atendre...\n- A les deu el barri canvia radicalment: a la meva germana la van magrejar de dalt a baix uns 'morenos' de 14 anys. Va arribar a casa plorant i ara té un judici per tocaments. I ara està més tranquil, però al solar d'aquí al costat l'altre dia van entrar a robar.\nMe'n vaig sense haver pogut parlar amb l'alcalde, Jaume Torramadé, perquè no vaig demanar hora. Ni, el que em dol més, amb el cap de la comissaria dels Mossos, perquè no vaig demanar permís al Departament d'Interior. Aquest sí que en deu saber un niu de les activitats nocturnes a Salt, la nuit.\nGràcies a tots els que, dimarts passat, van accedir a parlar amb mi. I amb un prec per al Síndic de Greuges ara que hem descobert que viatja tant -i tan ben acompanyat-: no cal anar a l'estranger, n'hi ha prou per donar un tomb per Salt per veure món.\nEncara podem entendre'ns?/ Un reportatge de Xavier Rius\nLa impremta Trobat\nTanca una botiga de Salt perquè hi ha massa immigració\nRibó es va desentendre d'un cas que afectava el tripartit\nL'esquerra es mobilitza per la Ser\n#13 AliBay, Cornellà, 02/07/2012 - 11:00\nJo fa 49 anys que em sento foraster a casa meva. Convisc amb un 90% d'immigrants i encara no m'he mort. I això que els escanyols són immigrants de la pitjor raça perquè els costa molt integrar-se i molts encara ni parlen català, cosa que no passa amb els nouvinguts d'altres territoris.\n#12 Gombau, Tortosa, 01/07/2012 - 19:35\nAquests musulmans intel·ligents que ens coneixen bé són molt perillosos. S'aprofiten de la ignorància de la gent sobre l'Islam i dels nostres tics polítics per fer-ne una propaganda descarada i mentidera, amb una habilitat manipuladora impressionant. Molts exemples en tot el reportatge.\n#11 Rafel, Barcelona, 01/07/2012 - 12:59\nSi això de tenir un tros d'Àfrica incrustrat dins Catalunya és molt pràctic! Oblidin les agències de viatge! Visquin un autèntic viatge al Magreb o senti's com Katherine Hepburn i la reina de Africa només pagant-se una ruta turística per Salt! jajaja. Però si ERC-SI-PSC-CIU-ICV-C'S-PP els encanta.\n#10 Gerard, Barna, 01/07/2012 - 08:26\nPel q fa als "xanxullos" amb les jaudes públiques podríem posar milers d'exemples autòctons. La lema de l'epoca daurada: "Curro un poco y luego 6 meses de paro", i ho dic en cast. pq la majoria t'ho deien en aquesta llengua. Qui en parlava? Ara bé, això no vol dir q tots els esp siguin barruts.\n#10.1 Gerard, Barna, 02/07/2012 - 06:08\nDubto que X. Rius en persona s'hagi atrevit a fer aquesta escavetxina amb els meus missatges denunciant la reiteració de prejudicis del reportatge. Em sembla que algun redactor s'ha passat de papista. A veure si sou a temps de salvar la llibertat d'expressió. No he insultat a ningú.\n#7 Bernat, BCN, 30/06/2012 - 22:28\nNo us queixeu, que aquesta gent ens ha de pagar les nostres pensions el dia de demà amb el seu treball constant i la seva laboriositat i preparació.\n#7.1 jd54, Terrassa, 01/07/2012 - 19:27\nja,ja,ja,ja,ja,ja,( la risa ès amb català)\nara parlarè amb castellà per que soc bilingue\nPor desgracia a esta señora no la puedo invitar a abrir un negocio en Terrassa por que estamos igual que en Salt


Pingtwitter - millor despertador 2020: comenceu el dia amb les nostres millors opcions\nFins i tot els més matiners de vegades necessiten una mica d’ajuda per sortir del llit. Però el despertador equivocat pot fer que sigui més probable que s’endinsi més a sota de la nòrdica que no es lligui del llit. La bona notícia és que els millors despertadors no només intentaran despertar-vos; continuaran fins que el vostre dia estigui ben aprofitat.\nEl millor despertador depèn del tipus de llit que tingueu. Si pogués dormir fins a la fi del món, busqueu una alarma forta i / o vibrant que us sacsejarà desperts; si preferiu passar el dia, una alarma que us desperti amb llum natural us pot ajudar a evitar les grumolles del matí (per obtenir més informació, consulteu la nostra guiamillors llums de despertador).\nSi busqueu una nit perfectament tranquil·la, no deixeu de dirigir-vos al nostre rànquing oficial delmillors matalassosara mateix, també.\nAssenteu-vos còmodament amb un dels fitxersmillors coixins\n... i agafeu-vos sota un dels fitxersmillors edredons\nLluitar amb ansietat o insomni? Un delsmantes millor ponderadespodria ajudar\nCom comprar el millor despertador per a vosaltres\nPràcticament qualsevol despertador o telèfon intel·ligent farà la feina, però alguns ho fan més que altres. Un despertador que també és un altaveu intel·ligent també us pot proporcionar la previsió meteorològica, un informe de trànsit o reproduir el vostre podcast preferit; un amb Bluetooth es pot emparellar amb el telèfon per obtenir una banda sonora preparada.\nSi us pregunteu per què no feu servir el vostre telèfon com a despertador, per descomptat no hi ha res que us aturi, però els telèfons posen un món de temptació tàctil (i en alguns casos, correus electrònics de feina a la nit) al costat del vostre llit, que pot causar estralls amb la vostra capacitat de relaxació. I si oblideu activar el mode No molesteu, poden causar moltes molèsties, ja que les notificacions de les vostres diverses aplicacions de missatgeria són buzz o ping.\nA més, els despertadors tenen un aspecte millor que qualsevol llosa de vidre apagada. Deixa el telèfon en una altra habitació i abraça un d'aquests millors despertadors.\nLa nostra selecció dels millors despertadors per comprar avui\n1. Amazon Echo Dot (3a generació) amb Clock\nEl Amazon Echo més barat també és el millor despertador\nMillor per a: Smart homes Bateria de seguretat: No Opcions d'alarma: alarmes, recordatoris, temporitzadors\n+ Alexa per un preu reduït + Simple, eficaç i útil + Podeu apagar el micròfon\n-No és fantàstic per a la música LES MILLORS OFERTES D’AVUI $ 34 Veure a Amazon $ 34 Veure a Amazon\nSi sou aficionats a la tecnologia per a la llar intel·ligent (i gairebé segur que ho esteu com a lector Pingtwitter), el millor despertador és un altaveu intel·ligent i el millor altaveu intel·ligent.La tercera generació d’Amazon Echo Dot. Conserva el disseny d’hoquei-puck de la generació anterior, però posa una pantalla de rellotge perquè sigui un despertador adequat i un altaveu intel·ligent molt útil.\nNo us deixeu enganyar per la tecnologia d’altaveus millorada i prometuda: només podeu fer molt sobre les lleis de la física i l’Echo no oferirà un àudio impressionant i gran. Però l’altaveu del Dot està bé per als anuncis de ràdio i Alexa, i tot i que no sonarà tan bé com un gran Echo o un JBL Horizon, esteu comprant per preu i comoditat. I Alexa és molt convenient, ja que us permet obtenir informació i controlar tecnologia, com ara els llums Hue amb ordres de veu simples. Fins i tot el podeu utilitzar per fer trucades telefòniques sense sortir del llit.\nPer veure com es troba dins de la gamma Echo, aneu a la nostra guia delmillors altaveus Alexa. I probablement tampoc no haureu de pagar el preu complet, ja que hi ha caigudes de preus regulars en aquest rang. Aneu a la nostra ronda demillors ofertes d'Amazon Echoper a l’oferta actual més barata.\nAllotjament? Aquests són elsmillors sofàs llit\n(Crèdit de la imatge: Lumie)\n2. Alarma Lumie Sunrise\nLa millor alarma si busqueu una manera més suau de despertar\nMillor per a: despertars suaus Bateria de seguretat: Sí Opcions d'alarma: llum natural, llums de colors, pit i sons de la natura\n+ Una manera més suau de despertar + El mode de posta de sol és molt relaxant + Les llums de colors són artificials\n-Massa brillant per a alguns revisors. LES MILLORS OFERTES D'AVUI Consulteu Amazon\nHi ha moltsdespertadors de llum naturalper aquí, però pocs d’ells aconsegueixen combinar bon aspecte i un preu baix com aquest Lumie d’entrada. A més de 10 nivells de llum blanca, també pot crear colors, de manera que podeu despertar-vos amb colors i amb llum natural. No és tan ajustable com algunes de les llums de dia Lumie més cares i alguns revisors informen que es fa una mica massa brillant una mica massa ràpid per al seu gust. Si us sembla, potser val la pena mirar un llum més ajustable amb més de 10 nivells d’il·luminació discreta.\nEl Lumie comença a funcionar mitja hora abans de l'hora d'alarma. Incrementa lentament la il·luminació de manera que, quan arriba el moment d’aixecar-se, ja comenceu a estirar-vos i a saludar l’alba d’un nou dia. Podeu utilitzar-lo per ajudar-vos a dormir i per despertar-vos: hi ha un regulador de temperatura de 30 minuts que redueix lentament el nivell de llum per ajudar-vos a baixar.\n3. Rellotge despertador analògic Braun\nEl millor despertador analògic per als amants del disseny\nIdeal per a: ventiladors de disseny Bateria de seguretat: alimentada per bateria Opcions d'alarma: bip de Crescendo, repetició\n+ Disseny icònic i petita petjada + Moviment de quars molt tranquil\n-No hi ha campanes i xiulets-Alarmes però no hi ha sorpreses LES MILLORS OFERTES D'AVUI 34,10 $ Veure a Amazon$ 42.53 Veure a Kogan.com $ 42.53 Veure a Dick Smith\nEl rellotge despertador analògic Braun no té Bluetooth, de manera que no podeu transmetre Spotify. No sap què fa una bombeta intel·ligent, no té rodes i no es pot carregar el telèfon amb ella. No us despertarà amb llum natural i no us pot dir les previsions meteorològiques. No rep textos i no us mantindrà despert amb paparres massa fortes.\nÉs brillant. Aquest és el tipus de despertador que hauria tingut Steve Jobs. És una icona de disseny: aquesta cara! - i les seves característiques són purament pràctiques. Aquest model, que és positivament extravagant per als estàndards minimalistes de Braun, ha afegit a contracor una llum perquè pugueu veure el temps a les fosques, però a part d’això fa només dues coses: us indica quin és l’hora i us desperta en el moment en què l’heu definit. I de vegades, això és tot el que voleu.\n(Crèdit de la imatge: Clocky)\n4. Rellotge despertador sobre rodes\nEl millor despertador per als adormidors en sèrie\nEl millor per a: addictes al botó Posposa Bateria de seguretat: alimentat per bateria Opcions d'alarma: una sola, una posposició opcional\n+ Proveu de dormir + Ideal per a l'habitació dels nens\n-El moviment és l'únic bit interessant-Pot ser molt molest AVUI LES MILLORS OFERTES 59,99 $ Veure a Amazon$ 93.75 Veure a Dick Smith $ 93.75 Veure a Kogan.com\nEns encanta el pensament darrere del rellotge despertador sobre rodes. És una d’aquestes idees prou absurdes que acostumen a tenir a la dutxa: no seria fantàstic que el despertador s’escapés quan l’intentaves posposar? Enganxar el despertador a les rodes de doble alimentació i donar-li un altaveu força fort, Clocky és el despertador que no dormireu. També és difícil: com que ha estat dissenyat per sobreviure a caigudes de fins a 3 peus a la tauleta de nit, probablement no es queixarà massa si el tritureu en un intent d’aturar l’alarma.\nHi ha hagut molts imitadors des que va arribar Clocky per primera vegada, però tot i que alguns són força bons (tenim un punt feble per als diferents altaveus rodants de Sony), Clocky aconsegueix ser assequible i robust. Traieu el despertador de l’helicòpter de la cistella; si voleu un rellotge que es mogui i que es mogui després d’uns dies d’ús, és millor que us poseu un Clocky.\nBoom! Sacseja l’habitació! I altres habitacions també!\nIdeal per a: Aficionats a la música Bateria de seguretat: Sí Opcions d'alarma: dues alarmes individuals, llum ambiental LED\n+ Bon so de transmissió + Il·luminació LED ambiental integrada + Funciona com a altaveu portàtil\n-La recepció de FM no sempre és fantàstica LES MILLORS OFERTES D’AVUI$ 108.99 Veure a Ebay $ 141 Veure a Kogan.com $ 141 Veure a Dick Smith\nJBL és més conegut pels seus altaveus i l’Horizon també funciona com a altaveu portàtil que reprodueix ràdio FM o emet àudio des del telèfon mitjançant Bluetooth. La qualitat del so és, com era d’esperar, molt bona, tot i que la recepció FM no sempre és brillant i als altaveus bessons de 5W els falta una part de la gamma baixa que podríeu esperar d’un dispositiu d’àudio dedicat. Creiem que el redactor que va descriure el so com a 'farciment d'habitacions' pot viure en una habitació molt petita, però està bé per escoltar ocasionalment i per a les alarmes tan importants (consulteu elmillors altaveus portàtilsen canvi, si busqueu un altaveu amb oomph).\nL’Horitzó no és només un so. També té una funció de llum LED ambiental que us ajuda a despertar-vos gradualment i podeu configurar dues alarmes diferents perquè us desperti a la vostra parella en un moment diferent. També funciona com a carregador, de manera que si ignoreu els nostres consells i porteu el telèfon al dormitori, podeu utilitzar Horizon per carregar-lo.\n6. Rellotge despertador de bomba sonora\nUna trucada de vigília tossuda per als que dormen tossuts\nMillor per a: Snoozers en sèrie Bateria de seguretat: 9V Opcions d'alarma: 2\n+ Coixinet de sacsejador + Molt fort\n-FIDly LES MILLORS OFERTES D'AVUI 55,30 $ Veure a Amazon\nEl rellotge despertador Sonic Bomb és tan implacable com sembla i és un dels millors rellotges despertadors per a persones que dormen intensament. Aquest rellotge és increïblement fort i inclou un coixinet que es col·loca sota el coixí per literalment fer-vos despert. És increïblement molest, però si creieu que no hi ha cap altra manera d’alçar-vos a temps, segur que farà el truc. Inclou dues alarmes programables diferents (ambdues tan penetrants com les altres) i un botó de repetició ajustable per a aquells que no poden canviar l’hàbit. Això és ideal per a aquells que necessiten una puntada al darrere al matí.\n7. Rellotge despertador dual iHome Bluetooth Color\nComenceu el dia de la manera més intel·ligent amb aquest funky hub per a telèfons intel·ligents\nIdeal per a: Telèfons intel·ligents Bateria de seguretat: No Opcions d'alarma: Múltiples\n+ Altaveu Bluetooth + Ports USB + Llums extravagants\n-Energia exclusiva de xarxa MILLORS OFERTES D’AVUI 218,51 $ Veure a Amazon\nSi actualment utilitzeu l’alarma al telèfon, el rellotge despertador dual de canvi de color iHome Bluetooth és el millor despertador per a vosaltres. No hi ha res especialment emocionant en les opcions d’alarma (tot i que podeu escollir entre diversos paràmetres d’alarma), però presenta algunes llums de colors funky, si us ve de gust despertar amb una mena d’efecte discoteca suau. Aquest despertador també compta amb algunes funcions especials intel·ligents, com ara el reconeixement de ressò i un altaveu Bluetooth per connectar i reproduir música des del telèfon intel·ligent.\n8. SmartLink iLuv\nLa millor alarma silenciosa que és enganyosament bona per despertar-vos\nIdeal per a: No despertar tota la casa Bateria de seguretat: opcions d'alarma de Li-ion intern: 4\n+ Gran durada de la bateria + Portàtil\n-No per als tecnòfobs. LES MILLORS OFERTES D'AVUI Consulteu Amazon\nSabem que sona estrany, però tingueu en compte: l’iLuv Smart Shaker és una alarma completament silenciosa. En lloc d’utilitzar el so per despertar-vos, aquest intel·ligent despertador vibra per fer-vos sortir tranquil·lament i suaument del vostre son, sense pertorbar tota la casa. És una opció fantàstica per a qualsevol persona que tingui parets primes o per a persones que treballin a hores diferents de la seva parella o per a qualsevol persona que tendeixi a dormir a través de les alarmes; no deixaràs de sonar incessant per irritar la teva família, veïns o companys de casa mentre feliçment dormisques.\nEl despertador més intel·ligent que hi ha al voltant\nIdeal per a: Bateries de seguretat de cases intel·ligents: No Opcions d'alarma: Alarmes múltiples, recordatoris, temporitzadors, llums intel·ligents\n+ Tota la diversió habitual dels altaveus intel·ligents + Doble com a marc de fotos\n-No pagueu mai el preu complet. Hi ha el risc que Jeff Bezos us vegi dormir. LES MILLORS OFERTES D'AVUI 49 USD. Veure a Amazon$ 79 Veure a The Good Guys $ 79 Veure a The Good Guys\nL’Amazon Echo Show 5 és una mica més car que el nostre despertador intel·ligent preferit, l’Echo Dot, però afegeix una pantalla prou gran com per ser útil sense ser massa gran per al vostre llit. Un sensor de llum significa que no omplirà de llum la vostra habitació i fa totes les coses dels altaveus intel·ligents que podríeu esperar des de controlar la il·luminació fins a informar-vos de la predicció del temps, i l'aplicació Alexa funciona amb els sospitosos en línia habituals, inclòs Spotify. També funciona com a marc de fotos digital i, tot i que inclou una càmera, cosa que en general no voleu en un dispositiu que hi ha al costat del llit, hi ha un panell que podeu lliscar-hi per tranquil·litat.\nCom passa amb tot el maquinari d’Amazon, no hauríeu de pagar mai el preu complet. L'Echo Show 5 es descompta regularment durant els principals esdeveniments de vendes d'Amazon i, de vegades, només perquè el dia té una 'y'. Exploreu la nostra guia actualitzada periòdicament delmillors ofertes d'Amazon Echoper a l’oferta actual més barata.\nMillor cafetera 2021: les millors màquines de cafè per a tots els gustos i pressupostos, des de mongetes fins a tasses i beines\nel millor telèfon Android de 5 polzades\ncafetera ninja divendres negre 2019\nAirPods Pro adquireix noves funcions amb les actualitzacions d’iOS 15


Teaterhotellet Horsens Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSondergade 22, Altres, Horsens, Dinamarca, 8700 - Veure al mapa\nAl visitar Horsens, vosté es sentirà com a casa a Teaterhotellet, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Faengslet Museum, Horsens Golfklub a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Teaterhotellet asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix magatzem d'equipatge, ascensor, bar, màquina venedora per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara escriptori, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, plat de dutxa, cafetera/tetera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Teaterhotellet.\nCal que informeu el Teaterhotellet de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (219) Parelles (97) Viatgers en solitari (76) Famílies amb infants petits (8) Famílies amb infants grans (3) Grups (35)


EL PLANETA BLAU: La pròxima Pangea\nLa pròxima Pangea\nUs transcric un interessant post extret del bloc del professor Juli Peretó, El buit del temps\nDe la primitiva Pangea a la Darrera Pangea. Com seran els continents en 100 o 200 milions d'anys? El NYT publica una animació basada en models de predicció de l'evolució dels continents, ens transporta en el temps i ens mostra com podria ser aleshores el "mapa mundi". També es poden veure més animacions al Projecte Paleomap de Christopher R. Scotese, incloent-hi el planeta del futur i les versions tridimensionals del planeta en diversos moments de la història geològica.\nPer a prediccions en el marc del canvi climàtic, ací es pot veure com poden canviar les temperatures planetàries fins al 2100. I ací com podem desaparèixer sota les aigües...\nImatge: C. R. Scotese, Universitat de Texas (Arlington)\nPublicat per biogeopatraix hora 18:27\nEtiquetes: batxillerat, CTMA


El turisme, el problema més greu de la ciutat segons els barcelonins | betevé\nEl turisme, el problema més greu de la ciutat segons els barcelonins\nSi les eleccions municipals se celebressin ara, BComú tornaria a guanyar però ERC li trepitjaria els talons, segons el baròmetre de l’Ajuntament\nRedacció | divendres, 23 de juny del 2017, a les 18.51\nEl turisme s’ha convertit, per primera vegada en un baròmetre semestral, en la màxima preocupació dels barcelonins. Un 19 % dels enquestats el situen com el problema més greu i desbanca l’atur (12,4 %) després de vuit anys. Pel que fa a la intenció de vot, si avui se celebressin les eleccions municipals les tornaria a guanyar Ada Colau amb més suports que als comicis del maig del 2015. Ara bé, ERC escurça distàncies i, de fet, el republicà Alfred Bosch és el líder municipal més ben valorat (5,3).\nEl malestar per la pressió excessiva del turisme a la ciutat va més enllà de manifestacions puntuals i s’ha convertit en el primer problema de ciutat percebut pels barcelonins. Ho exposa el Baròmetre semestral de l’Ajuntament, en què per primera vegada des del 2009 l’atur baixa a la segona posició. Segons l’alcalde acidental, Gerardo Pisarello, això “consolida una tendència creixent” i ha apuntat que “no vol dir que el turisme sigui percebut com a preocupació personal”.\nEl tercer problema continua sent el trànsit (7 %), seguit de la gestió política municipal, que baixa lleugerament fins a un 6,6 % (0,4 punts menys que en el darrer Baròmetre semestral). De fet, la percepció dels barcelonins sobre la gestió municipal ha millorat: un 54,8 % l’aproven amb bona o molt bona nota i un 30,5 % hi posen mala o molt mala nota. Per aquest motiu, Pisarello ha assegurat que, tot i el creixement del malestar per qüestions com el turisme, el baròmetre exposa un “aval en la forma que s’estan gestionant”.\nColau tornaria a guanyar amb Bosch a tocar\nPel que fa a la vessant més política, si ara se celebressin comicis municipals els tornaria a guanyar Barcelona en Comú. I ho faria amb més suports que en les últimes eleccions (avui obtindria un 15,7 % dels vots); ara bé, ERC puja en intenció de vot i es posa a tocar -amb un 14,5 %- de BComú. Precisament el líder d’ERC, Alfred Bosch, és el líder amb més bona nota del consistori amb un 5,3. L’alcaldessa, Ada Colau, i Xavier Trias (grup Demòcrata) reben un 5,2, mentre que el soci de govern, Jaume Collboni, (PSC) obté un 5. María José Lecha (4,8), Carina Mejías (3,4) i Alberto Fernández Díaz (3) suspenen.\nA banda del frec a frec entre BComú i ERC, cal destacar que el PSC seria la tercera força a l’Ajuntament (6 % d’intenció de vot), mentre que el Grup Municipal Demòcrata i Cs es disputarien la quarta posició amb un 5,9 % tots dos. La CUP perd força, amb un 2,4 % d’intenció de vot (respecte del 4,5 % dels vots en les últimes eleccions) i el PP -tradicionalment amb vot ocult en les enquestes- obtindria un 1,2 % dels vots.\nEl PSC veu un aval a l’entrada al govern\nEn la bona valoració del líder del PSC, els socialistes veuen un aval dels votants a l’entrada al govern municipal. La portaveu del Grup Municipal del PSC, Carmen Andrés, ha assegurat que els socialistes “han aportat” en la gestió de la ciutat, tot i que ha marcat diferències en la manera d’encarar la gestió del turisme. Precisament pel turisme, la majoria de grups han carregat contra l’executiu de Colau.\nJoaquim Forn (grup Demòcrata) ha dit que “és incapaç d’impulsar mesures per controlar-ne els efectes negatius” i Jordi Coronas (ERC) l’ha instat a “treballar per recuperar Barcelona per a les persones”. De la seva banda, Carina Mejías (Cs) ha retret a Ada Colau que “hagi convertit el turisme en un problema” i Àngels Esteller (PP) ha dit que el baròmetre “reflecteix el fracàs” de l’executiu per governar el turisme.\n— Ada Colau — Alfred Bosch — eleccions


El CITE (Centre d'Informació per a Treballadors Estrangers) de CCOO obre un punt d'informació per a treballadores de la llar estrangeres\nTràmits d'estrangeria i aspectes bàsics de normativa laboral\nEl treball de la llar és un dels sectors amb més incidència del treball informal, amb les mancances de drets laborals que això comporta, i concentra un elevat percentatge de dones immigrades. A més, el fet de ser dones i immigrades afegeix elements de discriminació a la relació laboral, pel desconeixement dels recursos disponibles i dels drets que les emparen, i moltes vegades per la irregularitat administrativa en què es troben. Com ha posat de manifest la Memòria del CITE de l’any 2017, però també la d’anys anteriors, el treball de la llar i de cures és el principal sector d’ocupació de les persones ateses per la xarxa d’oficines del CITE (40,5%), però també és el primer sector en treball irregular (45,2 %).\nCal esmentar que les reformes legals del 2011 i del 2012, que van reconèixer el caràcter laboral del treball de la llar, van desaprofitar l’oportunitat d’equiparar les treballadores de la llar a la resta de treballadors i treballadores del règim general de la Seguretat Social. En aquest sentit, la seva inclusió com a sistema especial dins del règim general comporta elements clarament discriminatoris, com ara el manteniment del desistiment voluntari, l’exclusió de la Llei de prevenció de riscos laborals, del Fons de Garantia Salarial i, molt especialment, de les prestacions d’atur, entre altres.\nD’altra banda, cal tenir en compte que la situació d’aïllament de les treballadores i el desconeixement dels seus drets agreugen la seva situació de precarietat i afecten la seva capacitat d’organitzar-se i de reivindicar els seus drets.\nÉs per això que el CITE, en col·laboració amb la Federació de Construcció i Serveis de CCOO de Catalunya, obre, a partir del dimarts 6 de febrer, un punt d’atenció específic setmanal adreçat a treballadores de la llar estrangeres. Aquest punt d’informació, ubicat als locals del CITE a la Via Laietana, 16, 1a planta, de Barcelona, atendrà les consultes vinculades amb la Llei d’estrangeria o sobre aspectes laborals bàsics, de manera gratuïta, d’aquestes treballadores.\nDes del CITE i des de CCOO de Catalunya fa molt de temps que es reivindiquen unes condicions laborals dignes per a aquest col·lectiu, que continua sent infravalorat i invisible davant la societat, però que és una part important de la força del treball i que aporta una contribució fonamental a l’economia.


DA Festival - Biblioteca Virtual\nD'A Festival 2020\nEl D’A Film Festival Barcelona, festival consagrat al cinema d’autor, va finalitzar el diumenge 10 de maig. Per primera vegada en la seva història el festival s’ha hagut de portar a terme de forma completament virtual, oferint tota la programació mitjançant la plataforma de cinema Filmin. Per bé que les circumstàncies excepcionals que han motivat aquesta decisió esperem que no es tornin a repetir, cal dir que aquesta manera de celebrar el certamen ha obert una porta que difícilment es podrà tancar.\nMalgrat que les condicions ideals de projecció de les pel·lícules siguin en una sala correctament equipada, en pantalla gran, i amb la companyia de públic divers, no tots els públics poden accedir a aquestes condicions. Ja pel sol fet de celebrar-se en un lloc concret condiciona molt els espectadors: no tothom es pot desplaçar en horaris acotats, per no parlar del cost associat a això. La flexibilitat horària, comoditat, i possibilitat de disposar de tot el contingut de la graella de programació obre un nou horitzó a públic divers que excedeix del propi de la població i rodalies. Si a més hi afegim un cost contingut, com ha estat el cas del Festival D’A, les possibilitats d’atreure nou públic s’amplien.\nLa nostra aposta és que a partir de les condicions que ha creat la pandèmia de la Covid-19, els festivals de cinema hauran de tenir molt en compte la possibilitat d’oferir dos certàmens en un: el tradicional, per al públic local, i una versió en línia per al públic global. Mentre no veiem com evoluciona el sector, de moment us oferim una selecció de les pel·lícules que hem pogut veure en aquesta edició del d’A, tot desitjant llarga vida al cinema d’autor.\nLa retrospectiva del festival d’enguany estava dedicada a la realitzadora austríaca Jessica Hausner. D’entre tota la filmografia de l’autora que el festival ha ofert, destaquem Little Joe, un drama amb elements de ciència ficció. Una científica crea mitjançant manipulació genètica una planta que ofereix felicitat a qui la posseeix, sempre i quan li dediqui l’atenció que mereix. El projecte sembla un èxit fins que es comencen a observar canvis en el comportament dels individus receptors.\nAmb el gust pels dilemes morals que li són característics, la realitzadora ens col·loca en la difícil tessitura de repensar els nostres principis: que estaríem disposats a fer per la felicitat? Si el preu fos un petit canvi de comportament, ho acceptaríem igualment? Fins a quin punt la humanitat pot controlar la natura? Un cop acceptem segons quins peatges podem afirmar que som lliures?\nEl realitzador Arnaud Desplechin es trasllada a la seva població natal, Roubaix, castigada per la desindustrialització i els problemes econòmics, per tal de situar l’acció d’una obra de cinema noir clàssic. L’acció segueix el comissari Daoud i el departament de policia que dirigeix en el marc de la misèria econòmica i moral de la ciutat, i en especial se submergeix en el cas de l’assassinat d’una anciana en el que les sospitoses semblen ser dues joves veïnes.\nSense deixar respirar a l’espectador, en un viatge tant trepidant com arriscat, Desplechin demostra dominar les claus del gènere malgrat el canvi de ritme que imprimeix a l’acció en la segona part del film. El final deixa un regust amarg, com no podia ser d’altra manera.\nAndrey Tarkovsky: a cinema prayer, d’Andrey A. Tarkovsky\nEra suficient amb veure qualsevol de les pel·lícules d’Andrei Tarkovsky per saber que eren complexes; el mèrit d’aquest documental, signat pel fill del realitzador, és el d’obrir-nos una finestra al pensament del cineasta. Hi descobrim no només una manera particular de fer cinema, sinó un univers que va molt més enllà de la seva obra. Tarkovsky se’ns mostra com un pensador total, amb un posicionament moral davant la vida i l’art que ens pot servir com a guia, i en el millor dels casos, fer que ens la replantegem.\nNomad. In the footsteps of Bruce Chatwin, de Werner Herzog\nEl darrer documental signat pel realitzador alemany Werner Herzog vol ser un tribut a l’escriptor i amic personal Bruce Chatwin, mort per causa del VIH a l’edat de 48 anys. En el seu estil característic, Herzog s’endinsa en la personalitat de l’escriptor que reivindicava el nomadisme, tot recordant la figura i els temps que van viure plegats. La petja de Chatwin en Herzog s’endevina profunda, amb afinitats pel que fa als interessos comuns, però també amb una certa fascinació pel personatge.\nA mig camí entre el conte i la faula, l’òpera prima de la realitzadora italiana Nunzia de Stefano és un cant a la necessitat de viure la pròpia vida amb llibertat d’elecció. Situada en una barriada de cases fetes amb contenidors en la perifèria de Nàpols, paisatge desolat de perdedors i misèria, l’adolescent Nevia haurà de rebel·lar-se tant contra el seu destí com pel que la família ha decidit en contra de la seva voluntat. Optimista i benintencionada, amb arrels tant en el neorealisme com en l’imaginari fellinià, impregna de feminisme militant una història de redempció.\nLa realitzadora italiana Nathalie Biancheri recorre a una ciutat de les costes de Yorkshire en hivern per mostrar-nos la dualitat entre el dia i la nit, i les relacions complicades entre un pintor de parets en la trentena amb una adolescent. Equívoca en el seu plantejament inicial, ben aviat descobreix les cartes per parlar-nos de protecció i d’evitació, de la necessitat de mostrar els sentiments, i de recuperar el temps perdut. L’atmosfera depriment del paisatge embolcalla els protagonistes conferint-los un mantell de privacitat quan es fa fosc, per tal que els podem acompanyar en el seu viatge de descobriment. Nocturnal va aconseguir una menció especial del jurat Talents en el festival d’enguany.\nPosats a inventar-nos els anys de joventut del que va ser primer ministre del Canadà durant diversos mandats a principis de segle, què millor que barrejar una mica de surrealisme amb elements de l’expressionisme alemany, i un toc de humor salvatge? Tot i que els referents dels que parla siguin completament desconeguts fora de les seves fronteres, en tenim prou de seguir el deliri per passar una estona entretinguda.\nAbou Leila, de Amin-Sidi Boumédine\nGuardonada amb el premi de la Crítica del Festival, Abou Leila és una reflexió sobre l’impacte que la violència extrema pot infligir a les persones. L’acció se situa en l’Algèria assolada pels atacs terroristes de mitjans dels anys noranta, i segueix el periple de dos amics que viatgen al desert del sud del país en la recerca d’un important terrorista, Abou Leila.\nMalgrat un plantejament en principi predictible, el to de la pel·lícula canvia cap a l’oníric i l’al·lucinació en el moment en que els protagonistes arriben al seu destí. Posant-nos en situacions angoixants, i sense distingir massa bé entre el que és real i el que és imaginari, acabarem per lligar caps quan descobrim que el que ens explica no és una història de violència, sinó del trauma provocat per aquesta. Brillant òpera prima que ja va aixecar expectació en la setmana de la crítica del Festival de Cannes.\nA mig camí entre Nadie sabe (d’Hirokazu Kore-eda, 2004) i The Florida Project (Sean Baker, 2017), aquesta producció mexicana amb tints semi autobiogràfics de la vida del seu director, ens acompanya en el periple d’una mare amb dos nens de 8 i 5 anys a la recerca d’una vida millor a la banda americana de la frontera amb Mèxic.\nSegon film de Kishi Leopo estrenat al D’A, després de la ja lloada Somos Mari Pepa (2014), resulta un retrat dur, però tendre i esperançador a la vegada, del dia a dia d’una família migrant en una terra hostil, però on encara hi ha cabuda per l’empatia i la solidaritat, els únics valors que ens podran salvar en aquest món difícil.\nL’habitació 212, de Christophe Honoré\nAprofitant que tots som a casa, tancats en una habitació, us en recomanem un dels títols que s’hi estrenen: La habitación 212, de Christophe Honoré, a qui el D’A li va dedicar una retrospectiva l’any passat.\nUs la recomanem perquè també tota (o gairebé tota) la història passa dins de casa, entre un parell d’habitacions separades només per un carrer.\nPerquè és una història d’amor (o de desamor?) i d’humor, tot a la vegada, amb parelles (i ex parelles!) dins i fora la pantalla.\nPerquè està protagonitzada per una Chiara Mastroianni esplendorosa.\nI perquè ens encanta aquest cert regust de romanticisme pop d’Honoré...\nI si de moment no la podeu veure, no patiu: a l’ebiblio us podeu endinsar en el particular univers de Christophe Honoré a través de la seva anterior pel·lícula Vivir deprisa, amar despacio (2018)\nAlimenteu-vos de vida ara que estem aïllats\nData de creació: 12/05/2020 Última actualització:\t14/05/2020


Nova entrega de la sèrie de divulgació científica Ciència en 1 minut - URV Activ@\nNova entrega de la sèrie de divulgació científica Ciència en 1 minut\nAquesta iniciativa té per objectiu explicar conceptes científics de forma ràpida i comprensible a través de vídeos animats de curta durada. Els temes triats complementen la informació de la sèrie Talent URV\nLa Unitat de Comunicació de la Ciència de la URV (ComCiència) ha completat una nova entrega dels vídeos de divulgació científica Ciència en 1 minut. Aquesta sèrie dona resposta, en poc més de 60 segons, a dubtes científics a través d’il·lustracions animades. Investigadors de la Universitat han assessorat sobre el contingut d’aquestes càpsules audiovisuals, que es difonen a través de Youtube en català, espanyol i anglès.\n“D’on venen les marees vermelles?” “Què fa un catalitzador?” “Què és i com es pot prevenir l’assetjament escolar?” “Com s’obté energia de l’hidrogen?” Aquests són alguns dels dubtes als quals donen resposta les il·lustracions animades de la sèrie Ciència en 1 minut. Amb un estil modern i clar, donant prioritat al rigor científic i amb el suport d’una animació gràfica, cada capítol explica d’una forma senzilla un concepte científic relacionat amb algun dels grups o àmbits de recerca de la Universitat. L’objectiu d’aquesta sèrie és apropar la ciència —des de tots els vessants— al públic i fer-la comprensible.\nLes càpsules són accessibles a tothom i s’han pensat com una eina didàctica que pot ser útil per explicar continguts científics a estudiants de primària, ESO, batxillerat i cicles formatius, així com a públic universitari i general.\nDurant l’any 2017 es van fer deu noves càpsules, que tracten dels temes següents: “D’on venen les marees vermelles?”, “Per què són beneficiosos els polifenols?”, “Qué és i com es pot prevenir l’assetjament escolar?”, “Què mesuren els sensors?”, “Què són les tinences intermèdies?”, “Què fa un catalitzador?”, “Per a què serveix la microencapsulació?”, “Què són les tecnologies de seqüenciació massiva?”, “Com s’obté energia de l’hidrogen?”, “Per què trobem anuncis personalitzats a Internet”?\nEls vídeos, que també estan penjats en espanyol i en anglès, s’han elaborat amb el suport de la Fundación Española para la Ciencia y la Tecnología (FECYT), i està previst gravar-ne de nous durant l’any 2018.\nEls episodis de Ciència en 1 minut, a més, complementen el tema que s’explica en una altra sèrie, Talent URV, una proposta amb diversos formats de divulgació científica sobre temes que s’estudien a la Universitat. Té l’objectiu de donar a conèixer la feina que fan els investigadors a través de vídeos, reportatges escrits i xarxes socials. Els protagonistes, de diversos camps, han triat la URV per fer la seva carrera i hi han arribat a través de programes d’atracció de talent.\nArxivat a: Centres de recerca, Ciència i tecnologia, ComCiència, Economia i empresa, Recerca, Salut, Societat i cultura\nAmb les etiquetes: Ciència en 1 minut, divulgació científica, TalentURV


Ciutadans alerta de la "falta de presència policial" en els centres municipals de serveis socials | Valencia Extra\nCiutadans a l’Ajuntament de València ha alertat aquest dissabte de la “falta de presència policial en els centres municipals de serveis socials” i ha lamentat que “el bipartit haja deixat sense vigilància policial” a aquests centres.\nSegons ha informat Cs en un comunicat, “aquests centres han sol·licitat l’existència d’agents en les seues instal·lacions, tal com confirma el mateix equip de govern en contestacions a preguntes formulades per Cs al ple del mes de novembre”.\nEl regidor de Cs Narcís Estellés ha assegurat que “aquesta situació genera desprotecció dels treballadors d’aquests centres, els qui treballen per a una delegació que sí que ha reclamat presència policial, com tenen altres edificis públics municipals”.\nEstellés ha censurat l’existència de “greu descoordinació” i ha detallat que “dels dotze centres de Serveis Socials de València, només en un, en el de l’Olivereta, es disposa d’un agent de policia de segona activitat”.\nPer part seua, el regidor Javier Copoví ha subratllat: “La petició de tindre vigilància en els centres és lògica. La seguretat dels treballadors i de la ciutadania és una prioritat. Compartim la decisió de la regidoria de Serveis Socials de demanar presència d’agents de segona activitat en els horaris de major afluència de persones”.\nCopoví ha anunciat que el seu grup ha presentat preguntes al Ple de l’Ajuntament de València de desembre per a “conéixer quines mesures adoptarà la delegació de Serveis Socials per a pal·liar aquesta situació, així com les causes que han motivat la retirada dels agents”.\nLa "carrossa del reciclatge" participarà a la cavalcada dels reis de València\nL'Ajuntament de València facilita allotjament a 38 persones que dormien al carrer


•\tEl programa té com a objectiu augmentar la representació de les dones en els consells d'administració de les empreses i en els càrrecs de direcció executiva.\n•\tActualment, CaixaBank compta amb un 41,3% de dones en posicions directives i amb un 40% de dones en el Consell d'Administració, un dels percentatges més alts del sector.\n•\tMés de 170 empreses de 19 països estan compromeses amb aquesta iniciativa, que a Espanya compta amb el suport de l'Institut de la Dona del Govern d'Espanya i la CEOE com a membres de la Coalició d'Experts.\nCaixaBank fa un pas més en el seu compromís amb la igualtat de gènere i s'adhereix al programa internacional Target Gender Equality (TGE) promogut pel Pacte Mundial de Nacions Unides, que té com a objectiu augmentar la representació de les dones en els consells d'administració de les empreses i en els càrrecs de direcció executiva.\nCom a integrant d'aquest programa, l'entitat presidida per Jordi Gual i el conseller delegat de la qual és Gonzalo Gortázar es compromet a seguir avaluant el seu acompliment en matèria d'igualtat de gènere, establir objectius empresarials ambiciosos i adoptar mesures per abordar les barreres a la igualtat de gènere.\nActualment, CaixaBank compta amb un 41,3% de dones en posicions directives i un 40% de dones al Consell d'Administració, un dels percentatges més alts del sector. A més, s'ha compromès a seguir avançant en aquest aspecte i assolir el 43% de dones en càrrecs directius l’any 2021.\nEl Pacte Mundial de Nacions Unides ha impulsat aquest programa en 19 països i en un primer moment compta amb més de 170 empreses compromeses. A Espanya, on s'han unit 37 organitzacions, el programa està liderat per la Xarxa Espanyola del Pacte Mundial i compta amb el suport de l'Institut de la Dona del Govern d'Espanya i la CEOE com a membres de la Coalició d'Experts.\nAccelerar els avenços en matèria d'igualtat de gènere\nAquest programa neix de la necessitat d'accelerar els avenços en matèria d'igualtat de gènere a nivell empresarial. Target Gender Equality fa una crida a totes les empreses i organitzacions del Pacte Mundial perquè apliquin mesures que tinguin com a finalitat promoure la igualtat de gènere a tots els nivells i en totes les àrees d'activitat.\nDurant el programa, es recolzarà a les entitats adherides en l'establiment i consecució d'objectius ambiciosos en termes de representació i lideratge de les dones a tots els nivells a través d'una anàlisi d'acompliment, tallers per al desenvolupament de capacitats, aprenentatge entre iguals i el diàleg amb múltiples grups d'interès a escala nacional i internacional.\nLes empreses integrants d'aquest programa tindran accés a la investigació, a la xarxa de socis i experts, esdeveniments d'alt nivell i a l'eina d'Anàlisi de Bretxa de Gènere WEP, una plataforma online que ajuda a les empreses a avaluar les polítiques i programes actuals.\nCaixaBank està adherida al Women’s Empowerment Principles, de les Nacions Unides; a l'acord voluntari amb el Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat Més dones, millors empreses per a una major representativitat de la dona en posicions directives; o al Xàrter de la Diversitat, per fomentar la igualtat d'oportunitats i les mesures antidiscriminatòries.\nL'entitat també compta amb distincions com la inclusió en l'índex internacional d'Igualtat de Gènere de Bloomberg 2020, ha estat reconeguda per la Fundació Másfamilia amb la Certificació EFR (Empresa Familiarment Responsable), i ha estat mereixedora de diversos reconeixements, com el Premi 25 aniversari de FEDEPE (Federació Espanyola de Dones Directives, Executives, Professionals i Empresàries). També està inclosa a l'Índex de Diversitat de Gènere EWoB.\nEntre les iniciatives de CaixaBank en matèria d'igualtat, destaca el programa de diversitat Wengage, un projecte transversal desenvolupat per persones de tots els àmbits de CaixaBank basat en la meritocràcia i en la promoció en igualtat d'oportunitats, que treballa per fomentar i visualitzar la diversitat de gènere, funcional i generacional. Wengage inclou mesures internes per fomentar la flexibilitat i la conciliació, la formació o els plans de mentoria femenina, mitjançant els quals directives de l'entitat assessoren altres professionals en el desenvolupament de la seva carrera professional.\nAixí mateix, CaixaBank ha pactat aquest 2020 amb la representació sindical un Pla d'Igualtat, amb mesures com divulgar entre la plantilla del valor de la diversitat i de les polítiques d'igualtat i conciliació, promoure una gestió eficient del temps i de les reunions, fomentar un model de comunicació no sexista, incloure la perspectiva de gènere en els processos de selecció o promoure els principis de respecte i igualtat d'oportunitats. Igualment, s'incentiva que les persones que accedeixin a llocs de direcció segueixin acollides a mesures de conciliació.\nEn l'àmbit extern, el compromís de CaixaBank amb la diversitat inclou la promoció del debat i la conversa pública al voltant de la diversitat (jornades eWoman o CaixaBank Talks); l'organització de diferents premis i reconeixements al lideratge empresarial (Premi Dona Empresària) o a l'excel·lència acadèmica (Premis Wonnow); noves iniciatives de mentoring femení amb la fundació internacional Vital Voices o línies d'acció vinculades a l'esport (patrocini de la selecció femenina de bàsquet i de futbol).


CAMINANT: Voràgine tardorenca\nLa Dama de la Tramuntana bufa fort des d'ahir. Potser perque aquesta setmana hem mogut algunes coses de puestu i s'ha donat per al.ludida.\nI és que aquesta setmana ha estat i està molt moguda. L'operació de la Consol omple la ment d'esperaçanca i desesperació alhora. L'espera interminable dels que esperen l'esperança. Redundàncies. L'oficina de l'empresa canvia d'ubicació i el nou despatx reclama atenció. Els veïns han decidir executar el projecte de la paret, tot i que no és temps de podar la glicina. La Lluna en quart creixent. El començament del curs.\nDimarts vaig anar a muntar. El cavall (en Piropo, dels Terraprim) es va portar fantàsticament i el recorregut entre els boscos del Pla de l'Estany va ser molt agradable, tant per l'ambient com per la companyia. Vaig recarregar la bateria emocional i física per tota la setmana.\nEns esperen temps durs. Gràcies a tots els que envieu tanta energia positiva que ens aclapara.


Eleccions al Parlament de Catalunya 25-N | històriamóncontemporani\n← La Vaga General del 14-N\nExamen 22/11/2012 Opció A. Preguntes 1 i 3 (Doc. 1) →\nEleccions al Parlament de Catalunya 25-N\nEl diumenge 25 de novembre, Catalunya va avançar unes eleccions per escollir la seva cambra legislativa, el Parlament de la Generalitat de Catalunya.\nBo serà que fem aquí una breu descripció de quines són les competències legislatives que té transferides el nostre parlament.\nPer fer-ho entenedor, hi ha tres nivells competencials:\nL’exclusiu, on la Generalitat té totes les competències legislatives, reglamentàries i executives. És a dir, fa les lleis, els reglaments de desenvolupament i executa.\nEntre altres les competències exclusives són agricultura, ramaderia i aprofitaments forestals, aigües de conques internes, associacions i fundacions, organització de caixes d’estalvis consum, cooperatives, comerç, mutualitats de previsió social, cultura, dret civil català, esport i lleure, habitatge, transports, joventut, llengua, ordenació del territori i urbanisme, organització territorial, turisme, etc.\nCompartit, és a dir Estat i Generalitat, tenen capacitat legislativa. L’Estat legisla el marc general i la Generalitat fa el desenvolupament normatiu, executiu i pot legislar en el territori de Catalunya.\nEntre altres les competències compartides són: educació, sanitat, règim d’expropiació i contractes, ordenació del crèdit, banca i assegurances, mercats de valors i centres de contractació, règim miner i energètic, protecció del medi ambient, ordenació del sector pesquer, indústria, planificació de l’activitat econòmica a Catalunya, defensa de les persones consumidores, etc.\nExecutiu: en aquest cas la Generalitat simplement executa, és a dir posa a la pràctica la normativa estatal.\nEntre altres tenim: domini públic hidràulic, normativa penitenciària, treball, propietat intel·lectual i industrial, pesos i mesures, etc.\nCom podeu comprovar, no són poques per tant la composició del Parlament sorgit de les eleccions del passat diumenge, té entre mans una enorme capacitat d’intervenció.\nDos dades per acabar, la participació del dia 25 va ser del 69,56 %, la més alta de tota la democràcia des de 1980. Segona, al Parlament no hi ha majories absolutes (seria de 68 diputats), per tant les set formacions polítiques s’hauran de posar d’acord per solucionar els problemes que tenim els ciutadans.\nAquí teniu les dades i els esquemes de com han quedat les coses.\nVídeo recomanat: encara que sembli que no té res a veure, us recomano l’entrevista feta per TV3 a Ignasi Ramonet, director de l’edició espanyola de “Le Monde Diplomatique” i un dels intel·lectuals que expressen amb més claredat la limitació de sobirania que estan patint els governs, suposadament sobirans, davant l’atac indiscriminat dels mercats.\nEntrevista Ignasi Ramonet:


Pis al centre de Reus: Elegància i Calidesa\nEls canvis poden ser viscuts de maneres molt diferents segons com siguin les persones i les circumstàncies que les envolten. Habitualment, un canvi de casa sol interpretar-se com un fet positiu. Al cap i a la fi, encara que és possible que hi hagi alguns condicionants que t'hagin empès cap a aquesta experiència, alguns fets que se t'hagin imposat, és ben veritat que es tracta d'una gran oportunitat per tornar a dissenyar certs aspectes de la teva vida quotidiana; aquells que sempre queden pendents, en llista d'espera. El teu pis et defineix? Tens tot el que et fa falta per ser aquella persona que sempre has desitjat ser? Què et cal per a sentir-te complet?\nÉs el moment perfecte per deixar-te anar! Decideix-te a somiar despert! Obre la teva ment i explora el territori més enllà de les seves fronteres... Torna a crear la teva vida com si partissis de 0, com aquell qui neix de nou. El canvi pot ser molt poderós a qualsevol edat, en qualsevol moment. Mai és massa tard per ser un mateix!\nEn primer lloc, caldrà plantejar-se... la zona on he habitat fins ara és feta per a mi? Potser et cal mudar-te ben lluny. Marxar cap un lloc on hi hagi tots els serveis necessaris per a la família però on el ritme no sigui tan vertiginós, on els sorolls quedin atenuats, on puguis aspirar a una vida sense estrès. Has pensat mai en el centre de Reus? Si acabes de descobrir-te il·lusionat, anhelant un canvi com el que hem descrit, avui, a Vivendex, volem preguntar-te: Com es el teu pis ideal? Hi ha molts pisos "normals" a totes les ciutats. A Reus centre també. Com és el pis que t'imagines?\nT'agraden els dúplex potser? Els pisos pràctics, amb molt d'espai, càlids, lluminosos i ben situats? Còmodes però que alhora facin que la família se senti en un altre món, un que us pertany? Una llar amb totes les habitacions exteriors, per mirar cap enfora cada matí, però prou íntimes com per no sentir-vos observats pels veïns...?\nDe fet, d'habitacions, diguem que en necessites 4, com a mínim, per a què els nens no hagin de compartir, i la teva millor que tingui vestidor i bany propis, com una suite.\nEl menjador el vols ample, per fer-hi cabre les visites, i la cuina la prefereixes tipus office. Sí, la cuina tancada, no t'has fet mai al concepte americà, tancada però prou gran com per treballar-hi sense problema i esmorzar-hi junts, en una taula al costat de la finestra.\nEls terres, no cal dir-ho, de parquet, t'agrada anar descalç per casa! I per guardar ordenadament totes les teves possessions -per fi!- vols armaris encastats a cada racó.\nÉs aquest el pis que vols? El tenim! Comprova-ho al magazine d'aquest immoble, un dúplex al centre de Reus:\nAquesta magnífica propietat suma 165m2 en total, dividits en dues plantes. Es troba situada en ple Passeig de Sunyer, a Reus, al costat de la Pl. de les Oques. Les característiques? 4 habitacions dobles, 2 banys i un lavabo de cortesia, i, a més, dues terrasses, una a cada pis. Extres: parquet natural, calefacció i aire condicionat, zona de bugaderia i parking per un cotxe inclòs en el preu, amb opció a una segona plaça.\nDona-li una ullada al vídeo!!\nPosa't en contacte amb el nostre equip de Reus al 977 31 31 78!\n27-de desembre-2017 | Etiquetas: Vivendex Properties, immobiliària Reus, Reus, casa en venda


Llebrers: destruint els mites | Directa\nLlebrers: destruint els mites\nEls llebrers són uns gossos als que s'associa a una sèrie de prejudicis que els van a la contra. L'autora prova de desmuntar-los, per una convivència millor amb aquests animals\nNúria Murlà Ribot 13/04/2016\nHan de córrer cada dia.\nHan de viure al camp.\nNo poden viure amb altres animals.\nSón poc intel·ligents.\nSón els gossos dels faraons.\nNecessiten més cures que la resta de gossos.\nEls abandonen el mes de febrer.\nCada any abandonen 50.000 llebrers.\nAquesta és una sèrie, no completa, dels mites que han acompanyat en els darrers anys els llebrers. Alguns d'aquests mites s'han escampat amb la finalitat de mantenir-los vinculats a una vida rústica, lligada al camp i a la persecució d'altres animals principalment llebres i conills. Altres, amb la pretensió d'afavorir-ne l'adopció com a animals de companyia, conscienciant la societat d'una problemàtica que és real a Espanya i que cal eradicar. Però els mites no són més que narracions fabuloses contraposades a qualsevol tipus de formulació enraonada i demostrada, generalment inventats, emprats sobretot per expressar conviccions filosòfiques, cosmovisionals o religioses. No sembla, per tant, que viure de mites, busquin la finalitat que busquin, sigui el més adequat pel benestar dels llebrers.\nCal aclarir que quan parlem de llebrers en aquest article estem incloent sempre els podencs tot i que en les diferents classificacions de races de gos se'ls inclogui en grups separats. Donada la seriositat de la problemàtica que viuen diàriament milers de llebrers víctimes d'un maltractament sistemàtic conegut, acceptat i silenciat per les administracions, autoritats i molts veterinaris, i els que ens dediquem a ajudar-los hem de procurar deixar de banda aquests mites i basar-nos en fets demostrables, que són els que, al cap i a la fi, ens donen la raó.\nPer genètica de l'espècie, els llebrers són aptes i estan predisposats per conviure amb l'espècie humana\nEls llebrers són, almenys per ara, gossos (canis lupus familiaris); el primer animal que l'espècie humana va domesticar per obtenir-ne diferents beneficis que anaven des de la guarda, passant per l'obtenció d'aliment i la inestimable companyia, entre d'altres. Aquest llarg període de 100.000 anys de domesticació ha fet dels gossos una espècie no només apta sinó totalment predisposada a viure en companyia de l'ésser humà. Així, doncs, per genètica de l'espècie, els llebrers són aptes i estan predisposats per conviure amb l'espècie humana, allà on l'espècie humana els cobreixi aquelles necessitats que els són bàsiques de gos: alimentació i beguda, refugi, cures, afecte i sensació de pertinença al grup familiar, que per un gos pot ser format per una o més espècies, esbarjo i possibilitat de socialitzar, no només amb humans sinó amb altres espècies i molt especialment, amb altres gossos.\nPerò no és aquesta finalitat la que busca un alt nombre de propietaris de llebrers a Espanya, que els mantenen amb la finalitat d'utilitzar-los per la cacera, és a dir, d'explotar-los en benefici propi durant els dos o tres primers anys de vida. I que se'n desfà una vegada deixen de ser ràpids, ja que els llebrers, a diferència d'altres tipus de gossos que també s'utilitzen en la cacera, es basen únicament en la seva velocitat, combinada amb un excel·lent sentit de la vista. Però un llebrer a més sap córrer de forma innata, per tant un individu adult no pot ensenyar res a un de jove.\nLa imatge dels llebrers a Espanya s'assimila encara a la cacera i a les curses. Això els converteix per moltes persones en uns animals associats no només a la vida al camp sinó a la necessitat d'un nivell d'exercici molt alt i, per tant, queden ràpidament descartats quan es pensa en l'adopció d'un animal de companyia, ja sigui per viure en un entorn més urbà o més rural.\nLa imatge dels llebrers a Espanya s'assimila encara a la cacera i a les curses\nEfectivament els llebrers estan genèticament i anatòmica capacitats per córrer a gran velocitat, essent el mamífer més ràpid en un esprint. No és menys cert que aquesta capacitat de córrer a gran velocitat és limitada a poc més d'escassos minuts, només cal veure la duració de les curses de llebrers anglesos (greyhounds) amb mànigues al voltant de 500 metres. Així certament poden agafar pics de velocitat molt alta, però en espais de temps curts. Si observem llebrers adoptats com animals de companyia, amb les necessitats bàsiques ben cobertes, és a dir ben alimentats, sans i degudament socialitzats, ens trobem amb què el veritable interès d'aquests gossos quan es troben al camp, a bosc, a la platja o en un pipí-can a la ciutat, és exactament el mateix que el de la resta de gossos que compleixen amb aquestes condicions de salut física i emocional: es dediquen a flairar l'entorn i marcar-lo, buscar rastres d'altres animals o aliment i perseguir-los i interactuar amb els éssers del voltant com fa qualsevol altre gos. En el cas dels llebrers, de tant en tant, el joc que forma part de la necessitat d'esbarjo i socialització, els duu a iniciar alguna cursa, de la que gaudeixen especialment si hi participa algun altre gos i molt especialment si aquest altre gos és també un llebrer capaç de seguir-los el ritme. Així, la necessitat de córrer cada dia i de tenir un nivell d'exercici elevat, es transforma, en la realitat, en el gaudi, de tant en tant, d'una cursa de poc més d'un minut, essent la seva activitat preferida durant la resta de temps la mateixa que la de la resta de gossos: descansar i sentir-se acompanyats de persones, gossos, gats i altres animals, fins i tot conills.\nPerò si hi ha una cosa que no tenen coberta els llebrers que s'utilitzen per a la cacera són les necessitats bàsiques. Alimentació inadequada, especialment després d'una bona jornada al camp, refugis bruts, petits i moltes vegades mancats de llum, i una socialització totalment inexistent. Coneixen només la vida al xenil i les jornades al camp, però no tenen cap tipus d'interacció amb diferents persones o gossos que no siguin altres llebrers utilitzats també a la cacera. Aquestes condicions els provoquen alts nivells d'ansietat, que calmen corrent quan tenen l'oportunitat. El temperament del llebrer caçador, doncs, no és el que hem d'acceptar com a normal doncs ve generat per situacions d'angoixa i por.\nEl fet que els llebrers actuals siguin descendents d'algunes de les races més ancestrals i hagin estat poc modificats per l'ésser humà els fa posseïdors d'un caràcter aparentment independent. El llebrer tendeix a ser poc expressiu, tot i que només cal compartir una estona amb un d'ells per veure com està de pendent d'aquells a qui considera la seva familia. Aquest caràcter el fa refractari a comportaments que no són propis de l'espècie, com donar la pota o asseure's a petició d'un humà, i això fa que els titllin de poc intel·ligents quan, ben al contrari, estan capacitats per tirar endavant, sense dependre de ningú, fins i tot en les situacions més adverses; no són infreqüents els casos de llebrers que, una vegada abandonats, han trigat mesos, fins i tot anys, en deixar-se agafar per alguna persona.\nEls titllen de poc intel·ligents quan, ben al contrari, estan capacitats per tirar endavant, sense dependre de ningú, fins i tot en les situacions més adverses\nI és que el maltractament físic i emocional al que són sotmesos els llebrers en els primers mesos de la seva vida fa que un percentatge molt important arribin a les associacions protectores amb un nivell de por o angoixa que pot ser més o menys elevat depenent de cada individu Aquesta por i les mesures de precaució que s'han de prendre quan arriba un nou llebrer a casa, els ha donat fama de ser gossos complicats de mantenir.\nAlguns gossos com els buldogs solen requerir més atencions veterinàries que la mitjana, altres, com els border collies, solen requerir més activitat mental per ser feliços, i conviure amb un golden retriever avorrit pot esdevenir un malson. En el cas dels llebrers es requereix adoptar unes mesures de seguretat adequades a ells que solen constar de la utilització de collars i arnesos adequats a la seva morfologia i paciència abans de deixar-los anar deslligats, ja que en un atac de por un llebrer el que farà és córrer sense mirar enrere, fet que pot posar en perill la seva seguretat. Conèixer, acceptar i dur a terme aquestes precaucions, sense oblidar les necessitats de socialització que li són innates per la seva espècie, genera una convivència perfecta entre humans i llebrers. Cal ser, doncs, curós amb la seguretat, sobretot quan fa poc que es conviu amb el llebrer. Malgrat tot poques coses són tan negatives per ell com crear-li una bombolla al seu voltant i no deixar-li satisfer les seves necessitats de gos.\nEn els darrers anys, gràcies a la tasca de les associacions protectores, hem vist com s'ha fet present en la societat espanyola un problema que, durant anys, havia estat amagat. Tot i aquest esforç que es duu a terme en gairebé tots els casos, de forma voluntària, les administracions i cossos de seguretat segueixen silenciant aquesta realitat: l'abandonament dels llebrers. Es parla de febrer com el mes en què s'abandonen els llebrers que han caçat durant la temporada, que comença a l'octubre, però aquesta dada no és certa ni convenient, doncs correm el perill d'estacionalitzar un problema que es viu els 365 dies de l'any.\nL'abandonament de llebrers és constant durant tot l'any, això ho saben bé associacions com Galgos 112\nEssent cert que durant el mes de febrer s'abandona un nombre important de llebrers, especialment mascles, no ho és menys que entre maig i juny s'abandona un nombre important de femelles i cadells. I que durant la temporada de cacera s'abandonen per igual mascles i femelles que s'han lesionat i ja no seran útils. L'abandonament de llebrers és constant durant tot l'any; això ho saben bé les associacions, com Galgos 112, que es dediquen a recuperar-ne tants com poden, preparar-los físicament i psicològica i donar-los posteriorment en adopció com animals de companyia.\nEls seus números mostren diferents tendències en l'abandonament de mascles, femelles, cadells i adults en diferents èpoques de l'any, però també mostren una mateixa constància en el nombre d'individus abandonats durant tot l'any. Una constància que no es veu reflectida en els números que presenten els cossos de seguretat i les administracions que haurien de vetllar pel benestar dels llebrers tal com està previst en les lleis de protecció dels animals vigents a Espanya.\nEls números oficials contrasten amb la realitat que afronten aquestes associacions de protecció i defensa. Si una única associació com Galgos 112, finançada únicament a través d'aportacions particulars, pot documentar una mitjana de 70 llebrers rescatats cada mes, el que fa un total de 840 gossos (dades de 2014), el SEPRONA, el servei de protecció de la natura de la Guàrdia Civil, ha comptat en el mateix any 59 abandonaments i 1576 llebrers van ser víctimes d'algun delicte o infracció administrativa.\nPrenent com a base els números de Galgos 112 i tenint en compte l'alt nombre d'associacions de protecció dels animals i persones particulars no registrades com a associació que recullen cada dia llebrers, veiem que les dades que ofereix el SEPRONA no s'adeqüen a la realitat que viuen milers d'aquests gossos cada dia a Espanya. Les administracions, per ara, prefereixen fer-se seves les xifres oficials i segueixen fent ulls clucs a un problema que fins i tot ha sortit a la llum en una sessió del Congrés dels Estats Units i que ha estat plantejada en diverses ocasions a les institucions europees.\nAquesta pràctica de reutilització de microxips és totalment il·legal però l'utilitzen determinats grups de caçadors que, en cas d'inspecció, eviten les sancions que els suposaria no tenir els animals identificats\nEn l'actualitat pretendre determinar el número d'abandonament i sacrifici de llebrers que hi ha cada any a l'estat espanyol és aventurat, molt arriscat i molt probablement incert. Per poder tenir una estimació més o menys encertada del nombre de llebrers que s'abandonen cada any, primer caldria tenir un registre fiable dels que neixen cada any. Tot i l'obligatorietat a totes les comunitats autònomes de l'Estat d'identificar amb microxip i registrar els animals com a molt tard al tercer mes de vida, tornant als números de Galgos 112, ens trobem que el 99% dels llebrers que recullen cada any o no han estat mai identificats o si ho han estat, se'ls ha extret el microxip. Aquesta pràctica de reutilització de microxips és totalment il·legal però l'utilitzen determinats grups de caçadors que, en cas d'inspecció, eviten les sancions que els suposaria no tenir els animals identificats.\nA aquesta manca de registre de naixements hem d'afegir que un número important de galgueros (caçadors que cacen amb llebrer) no estan federats, i per tant, els seus gossos no consten enlloc. Sabem que els processos de selecció de cadells de llebrers que passaran a ser utilitzats en la cacera són durs i poc el passen amb èxit i per ara no ha estat possible dur a terme un recompte fiable dels llebrers que han entrat a gosseres, protectores i associacions de protecció.\nPodem comptar al voltant de cinquanta mil llebrers. Aquesta xifra, orientativa, serveix per fer-nos conscients de la magnitud del problema que existeix envers els gossos llebrers a Espanya, que per ara, cap administració s'ha atrevit a afrontar de forma rigorosa. Cinquanta mil vides que es maltracten diàriament; moltes de les quals acabaran destruïdes sense haver viscut mai ja no com a animal de companyia sinó com a gos.\nI per si no n'hi hagués prou, al problema del maltractament i abandonament cal afegir-hi el perill que correm de què el llebrer es converteixi en el gos de moda, com ho han estat en diferents èpoques els cockers, els nòrdics, els retrievers, els beagles, els buldogs francès o els border collie i que han acabat molts d'ells abandonats en gosseres i protectores. Si això passa, si es presenta el llebrer com un gos de moda que comporta un determinat estatus, o es potencia la seva estètica per sobre de la seva tinença responsable com a animals de companyia, això es pot afegir a l'explotació a la qual ja estan essent sotmesos en l'actualitat com a matèria primera d'aquells que els veuen com una inversió: criadors, botigues d'animals i associacions i particulars amb pocs escrúpols.\nEl que necessiten els llebrers és que els alliberem dels mites; que passem a veure'ls com els extraordinaris companys que són, que els deixem integrar-se en la nostra societat respectant sempre les seves necessitats, lliures de prejudicis. Indignem-nos davant el maltractament, vingui d'on vingui i el silenci dels que poden canviar aquesta situació. Reivindiquem-los com a individus i exigim-ne la protecció real i efectiva. Deixem-los que corrin, que juguin, que estimin i ens deixin estimar-los però que tot ho facin amb la llibertat que mai haurien d'haver perdut.\nHas vist mai un llebrer feliç córrer en llibertat?\nNúria Murlà Ribot és màster en dret animal i societat de la UAB i co-fundadora de Galgos 112.\nLlebrers: destruint els mites Flattr donate!


CREACIÓ XIC: Espectacle Movent-nos. Creació comunitària\nEspectacle Movent-nos. Creació comunitària\nEl XIC ja està escalfant motors i preparant-nos per una tardor plena d'activitat!\nAbans de començar, però, volem recordar l'espectacle comunitari que vam construïr aquest estiu amb veïns i veïnes del barri, en col·laboració amb l'Institut del Teatre, i que vam presentar durant la Festa Major del Poble Sec. Això va ser el dijous 21 de juliol a la Plaça de las Navas. Hi ereu?\nUna quarantena de veïns i veïnes del barri i la ciutat, entre 3 i 76 anys d'edat, van compartir un procés breu i intens de creació col·lectiva amb el llenguatge del Teatre moviment. Vam tenir el privilegi d'assajar a la magnífica Aula doble de l'Institut del Teatre. Les escenes de l'espectacle giraven entorn la vida al barri, com ens afecta personal i col·lectivament el dia a dia d'estrés, que sovint ens fa sentir soles i desorientades dins de la multitud. També sobre la força de la comunitat, el descobriment de l'altri i de l'entorn, i el plaer de compartir les coses senzilles de la vida.\nVau veure el reportatge que ens va fer BTV?\nEns il·lusionava compartir l'espectacle a la plaça, amb molts altres veïns i veïnes a qui volíem fer partíceps de les nostres imatges i reflexions. I així va ser! Amb la plaça plena d'espectadores, fins i tot una quinzena d'espontànies es van sumar a les nostres propostes de moviment i so, esdevenint artistes de l'espectacle. Tot un èxit!\nFotografies: Filo Orellano\nLa nit va continuar al sopar de germanor al carrer Elkano, on seguir gaudint i compartint la Festa Major del barri. Així vam inaugurar les vacances del XIC, que torna ara amb energia renovada i moltes notícies. Estigueu atents i atentes!\nEtiquetas: Espectacle, Tallers de creació, Vídeos