07 d'agost de 2019 - 02: 58\nDurant el primer cap de setmana d'agost es va disputar, a la Platja de l'Arenal de Xàbia, la sisena edició d'un torneig que cada any compta amb més participació i atrau jugadors de múltiples nacionalitats, el 'VI Torneig Beach Tennis Xàbia'.\nD'aquí a un gran nivell de joc destacar a la parella formada per Roberto Soria i José Bas que va ser la campiona en la categoria de Federats.\nL'acte d'obertura va tenir lloc dissabte amb les primeres rondes de la fase de grups de les múltiples categories amateur i es van repartir regals i pack de benvinguda gentilesa de Ale-hop i La Jijonenca.\nEn la jornada dominical es van disputar les categories federades a partir de les 9 hores amb jugadors de gran nivell i després d'un descans més que merescut, al migdia, a causa de les altes temperatures registrades, l'esdeveniment va posar el seu punt i final amb les espectaculars finals de mixt, femení i masculí amateur i federat seguida del lliurament de trofeus i cerimònia de clausura.\nLes previsions, respecte a l'excel·lent nivell dels jugadors, es van complir amb èxit ja que el torneig va comptar amb jugadors de molt bon rànquing en el panorama nacional.\nEn categoria masculina federada: Roberto Soria i José Bas es van proclamar campions després de vèncer 6-3 / 6-4 a Javier Serer i Derek Petken.\nEn categoria femenina, La veneçolana Jessica Palma i la jugadora de Dénia, Marta Apraiz, es van imposar amb autoritat, 6-2 i 6-1, davant Natalia Gila i Maria Guerola.\nEn 1ª Masculina Amateur, Isaías Hernández i Juan Murueta es van imposar davant els alacantins Alfonso Villar i Rubén Guijarro.\nEn 2ª Home, Cristian Araiz i David Araiz van guanyar en un partit molt disputat a Max Okhuijsen i Valentin Okhuijsen.\nEn mixt, Marta Apraiz i Juan Murueta van vèncer als bascos Maria Suquia i Adrián Aretxga.\nDes de l'organització es va donar l'enhorabona a tots els finalistes del VI Torneig Beach Tennis Xàbia i van agrair la participació dels jugadors que han recorregut molts quilòmetres per gaudir de l'esdeveniment i conèixer la localitat. A més van agrair el suport dels patrocinadors com Ajuntament de Xàbia, Restaurant La Fontana, Coca Cola, The Lady Elizabeth School, Immobiliària Bartomeu Bas entre altres entitats que han col·laborat en l'esdeveniment.\nL'empresa organitzadora CSBas i l'Ajuntament de Xàbia han confirmat que gràcies al nivell dels jugadors i l'espectacle ofert, per al proper any es pretén repetir un nou torneig internacional, afegint que la competició comptarà amb un major nombre de categories i més premis per els participants i finalistes del Torneig Beach Tennis Xàbia.


Fundació real dreams ha creat donalo.org amb l'objectiu de donar sortida als excedents d'empreses i persones per cobrir les necessitats d'entitats del Tercer Sector. Es tracta d'un punt de trobada on les empreses donen producte i les ONG el reben gratuïtament. És un projecte basat en el paradigma de l'economia circular: convertir residus en recursos generant llocs de feina i preservant el medi ambient.\nQUÈ PUC FER COM EMPRESA?\nSi comptes amb excedents peribles (restes d'estoc, mobles, material informàtic...) omple aquest formulari exposant la teva situació. El nostre equip s'encarregarà de donar-te una solució. També pots escriure'ns a aquest e mail.\nTambé pots veure les necessitats exposades per les ONG i oferir el producte que sol·liciten\nSón les ONG les que vindran a cercar el material al lloc i hora indicats. El nostre equip s'encarregarà de coordinar-ho. No obstant, si has de desfer-te del material, valorarem el transport i les possibilitats de emmagatzemar-ho en el nostre magatzem.\nEn el cas que tinguis material informàtic de menys de vuit anys d'antiguitat, t'ho vindrem a cercar i el prepararem per a la reutilització mitjançant les eines eReuse, un sistema que garanteix la traçabilitat fins al reciclatge autoritzat i la mesura de l'impacte social.\nQUÈ GUANYO DONANT MATERIAL?\nPots desgravar el valor del material donat. A aquest document trobaràs més informació.\nEstalvies costos en magatzem i en possibles destruccions.\nPots incorporar l'acció a la teva estratègia de Responsabilitat Social Corporativa. Calculem l'impacte ambiental i social de la donació i ens adaptem als teus estàndards per tal puguis rendir comptes.\nPots escollir les ONG receptores segons la teva estratègia social\nGarantitzem el reciclat autoritzat dels ordinador que ens donis gràcies a eReuse


Els Mossos d’Esquadra reforçaran la seguretat pels carrers d’Alforja\nEls veïns i veïnes del poble asseguren que viuen en una situació d’inseguretat després dels robatoris de les darreres setmanes\ndijous, 9 de gener 2020 - 16:33h\nImatge d'arxiu d'Alforja | Àngel Ullate\nEls Mossos d’Esquadra reforçaran la seguretat pels carrers d’Alforja després de l’onada de robatoris i actes vandàlics que s’està produint al poble. Aquest dimecres a la tarda, una vintena d’afectats es van reunir amb l’alcalde del municipi, Joan Josep Garcia, per exposar el seu malestar envers la sensació d’inseguretat que estan vivint. Els veïns i veïnes es mostren preocupats per l’augment de robatoris que hi ha hagut en els darrers mesos.\nUna de les afectades de l’onada de robatoris és Carme Rodríguez. En el seu cas, van entrar a robar al seu domicili el 30 de novembre a la nit quan estava fora de casa en un sopar. «Van accedir per la porta de la cuina i ho van regirar tot. Ens vam robar diners en metàl·lic i joieria», explica Rodríguez a TarragonaDigital. Els lladres han entrat en una desena de cases i ho han fet en dates tan significatives com el 24 i el 31 de desembre.\nAquesta veïna d’Alforja lamenta la sensació d’inseguretat que viu actualment el poble i avança que alguns veïns estan prenent mesures particulars com ara instal·lar sensors de moviment a l’exterior i interior de les cases. Més enllà d'això, l'alcajde d'Alforja, Joan Josep Garcia, explica que els Mossos desaconsellen que els veïns prenguin altres mesures com ara patrulles veïnals.\nL'alcalde d'Alforja, Joan Josep Garcia, i una vintena d'afectats es van reunir aquest dimecres a l'Ajuntament | Àngel Ullate\nEl batlle indica que la policia catalana incrementarà la seva presència pels carrers del poble i que a hores d’ara ja tenen algun sospitós encara que es continua fent un seguiment de la investigació. Garcia ha demanat tres setmanes de marge perquè els Mossos mirin d’esclarir els fets. Segons l’alcalde i tal com confirmen els Mossos d’Esquadra, durant el 2019 hi ha hagut menys robatoris a Alforja que el 2018 encara que enguany ja n’hi ha hagut tres. A més, també cal destacar que aquests robatoris ja no es produeixen en segones residències, sinó en primeres residències de veïns i veïnes del poble.\nPer una altra banda, també s’han produït actes vandàlics com ara la destrossa de vidres de diversos vehicles encara que l’alcalde, Joan Josep Garcia, ha explicat que són dos casos diferents i que no s’ha d’associar una cosa amb l’altra.\nAra per ara, l’Ajuntament d’Alforja ha facilitat un correu electrònic i un número de WhatsApp perquè els veïns i veïnes puguin aportar qualsevol informació rellevant relacionada amb els fets ocorreguts.\n"📺MOLT FORT: Els polèmics tuits 'espanyolistes' del nen de Castellvell de MasterChef Junior" "⛪ Mor la Borgenca Maria Cecília Boqué, primera abadessa de Sant Benet de Montserrat"


El puig, de 317m d'altitud, és un espai natural protegit per la llei. Hi resten encara petits redols d'alzinar, el sotobosc, a causa de la seva localització, esta format principalment per espècies de la garriga, amb pocs elements d'alzinar típic com son els brusc , l'esparreguera d'ombra, d'alzineta, el llampúdol i el bell endemisme de les Balears i d'Occitània, el pa bocí.\nLa garriga d'ullastre i garballó ocupa la major superfície d'aquesta àrea natural, on hi abunda la mata, el matapoll, el pi i l'herba de sant Pons, la gavarrea, el càrritx, l'estepa blanca i la llimonenca, l'aritja, l'albó, la ceba marina, la respeta i també diferents espècies d'orquídies.\nEntre els animals invertebrats que hi habiten, hi poden observar les papallones diürnes com la papallona rei i la reina, l'escarabat blanc del pi i la tortuga mediterrània. També hi trobam dragons i, més rares i esquives, les serps negres. Els animals de pèl hi son representats pels conills, els eriçons, la rata cellarda, el ratolí de camp, les rata- pinyades i el petit mostel. Els animals de ploma son abundosos, entre els petits ocells hi trobam la cadernera, el verderol, el passerell, el buscaret, el rossinyol, el ropit, tec; també hi ha petits rapinyaires com el xoriguer i el mussol.\nEl torrent de na Borges és un dels més importants, des punt de vista naturalístic de Mallorca. Recull les aigües de les terres de Llevant. Per el terme municipal de Petra discorre un tram de torrent abans de desembocar a la Badia d'Alcúdia, fent partió entre els termes d'Artà i St. Margalida.\nLa vegetació dels voltants del torrent és una garriga d'ullastre i garballó amb càrritx, llampúdol, mates i estepes; és la comunitat que substitueix a l'actualitat l'alzinar ¡, que en temps passats cobria la major part de la zona. De l'antic bosc en resta qualque alzina centenària acompanyada per l'alzineta, la selaginella, i els endemismes pa porcí i la lleganyova.\nEl bosc de rivera es fragmentari, fruit de l'aïllament insular i de l'aprofitament secular per part de l'home, que l'ha transformat totalment, conrant part del seu llit, i hi ha introduït platers. Resten dispersos els polls, els espinarels, la gatassa, la gavarrera, la rapa, l'esbatzer, les pintes de moro, la canya, el tamarell i diferents espècies de jonc.\nPer la diversitat de biòtips, la fauna hi és rica i variada . Al torrent hi abunda el granot, la serp d'aigua i qualque parella de fotges, la gallineta d'aigua i coll blau, que han pogut fugir dels depredadors i dels caçadors. També hi son abundants els dragó, les tortugues mediterrànies, en canvi el calàpet i la serp negre hi son ocasionals. Entre els mamífers no és rara la salvatgina, la rata cellarda, els ratolins de camp, i la rata.\nLa fauna ornítica és abundant. I no es gens rar observar ocells de prat com són l'arpella, els argrons blancs, blaus i roigs, els colls blaus i els cullerots. Dels ocells nocturns es poden sentir el mussol i l'òliba, entre els rapinyer, i el sabal.lí, el rossinyol, entre els altres. La tórtora era un temps abundant, igual que els torts i altres ocells, que poc a poc es fan més rars.\nSource URL: https://www.ajpetra.net/espais-naturals


El pol·len del xiprer registra els valors més alts dels últims 25 anys\nEl núvol de pol·len ahir vist des de Piera / JOAN SEBASTIAN\nBarcelonaAhir ens arribava aquesta curiosa imatge d'una mena de núvol de pol·len que es va formar al migdia a Piera, al nord del Baix Llobregat, captada per l'observador Joan Sebastian. Durant tot el matí havia bufant vent sec, però un gir sobtat de vent de mar va fer que s'aixequés un núvol de pols que va adoptar un color groguenc o verdós a causa dels alts nivells de pol·len dels últims dies. Mentre en alguns punts del prelitoral la temperatura fregava els 25º, a l'aeroport del Prat el termòmetre en marcava ja 14. Probablement es va produir un fenomen similar al front de ratxa que va provocar una tempesta de sorra a Barcelona el juny del 2012.\nSegurament molts de vosaltres us heu trobat també la terrassa o el cotxe coberts d'un polsim entre groc i verd aquests dies, sobretot si viviu a prop d'una zona amb arbres. La temporada de pol·linització ha arrencat amb molta força aquest any, i la primavera podria registrar valors rècord d'algunes varietats de pol·len si es donen les condicions adequades. Segons la coordinadora de la Xarxa Aerobiològica de Catalunya, Jordina Belmonte, fins ara aquest polsim groc que és per tot arreu és una barreja de pol·len sobretot de pi, però també de xiprer i plàtan.\nLes pluges de la tardor han afavorit que els arbres estiguin produint nivells de pol·len que ja són rècord en algunes varietats. Segons Belmonte, les quantitats que està produint el xiprer són les més altes com a mínim des del 1994, quan es va començar a fer seguiment d'aquestes dades.\nFins ara les varietats que estan generant més pol·len no són les més agressives per a la salut, però si durant la primavera es donen les condicions normals de pluja i temperatura la temporada d'al·lèrgies podria ser forta.\nEl pol·len barrejat amb la pluja arran dels xàfecs de fa pocs dies\nSegons Belmonte els arbres tenen més capacitat d'emmagatzemar la humitat, i per tant el fet que en els últims tres mesos gairebé no hagi plogut no els afecta en la seva capacitat per crear molt de pol·len, ja que la tardor sí que va ser extraordinàriament plujosa. En canvi, el pol·len de plantes com les parietàries o les gramínies sí que depèn més de les precipitacions més immediates i pot experimentar menys producció si segueix sense ploure.\nEl fet que tornessin les precipitacions tindria conseqüències diferents segons l'espècie. Unes pluges normals durant la primavera afavoririen que varietats com les gramínies i les parietàries poguessin registrar valors també rècord de pol·len. Per contra, si plou de dia els arbres es podrien buidar de pol·len i això escurçaria la temporada dels xiprers, pins i plàtans. Una primavera molt calorosa també seria bona per evitar una situació d'al·lèrgies extraordinària.


La Seu revaloriza el seu patrimoni medieval amb les noves tecnologies — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Seu revaloriza el seu patrimoni medieval amb les noves tecnologies\nLa Seu revaloriza el seu patrimoni medieval amb les noves tecnologies\nPresentat el web laseumedieval.com, que permet accedir a 25 vídeos, en cinc idiomes, per reviure el passat del centre històric. La nova campanya vol atraure a la ciutat més visitants nacionals i estrangers i alhora fomentar l'autoestima de la ciutat\nLa Seu d'Urgell vol revaloritzar el seu patrimoni medieval mitjançant les noves tecnologies. Per això, aquest divendres s'ha presentat 'La Seu Medieval', que incorpora un conjunt de recursos que es posen a l’abast de visitants i veïns, com ara codis QR perquè puguin conèixer al detall tots els punts d’interès per interpretar fàcilment les singularitat històriques de la ciutat.\nA banda d’aquest suport, s’ha posat en marxa el web laseumedieval.com, que permet accedir a un total de 25 vídeos, molt ben documents i amb imatges virtuals, que situen el visitant en un entorn realment medieval. Per arribar a un públic internacional, s’ha programat en cinc idiomes –català, castellà, francès, anglès i alemany. Els recursos per conèixer i fer els itineraris turístics per la Seu també han contemplat l’edició d’una guia turística, mapes del municipi, set plafons i 35 plaques ceràmiques que identifiquen espais d’interès, a més a més d'un plànol gegant i d'altres senyalitzacions de caràcter turístic a diferents indrets del municipi.\nLa presentació ha comptat amb la presència de l'alcalde de la Seu, Albert Batalla; la tinent d'alcalde de Promoció Econòmica, Mireia Font, i les tècniques municipals Carme Galindo (Turisme La Seu), Montse Ferrer (Promoció Econòmica) i Urgell Escribà (Espai Ermengol), a més a més de Lluís Obiols i Carles Gascón en representació dels historiadors i arqueòlegs locals que han fet possible la documentació de la campanya.\n"La Seu, a l’edat mitjana, no era un lloc qualsevol", tal com s'ha recordat a la presentació. I és que la ciutat havia esdevingut un centre polític, econòmic i religiós, a més a més d'un estratègic nus de comunicacions que controlava bona part del Pirineu. Aquests motius "convertien la Ciutat d’Urgell en un caramel ben temptador", i van comportar la construcció de diferents recintes de muralles i defenses al llarg dels segles. Per tal de conèixer i difondre aquest passat medieval de la ciutat, l’Ajuntament ha impulsat els darrers mesos la realització de diversos estudis. Per un costat, un exhaustiu recull de la documentació que els urgellencs del segle XIV generaven quan anaven a Cal Notari, ben sovint i pels motius més diversos. Per un altre, un inventari de les restes que encara avui es conserven d’aquestes fortificacions, malgrat el pas del temps i les obres i renovacions d’edificis. I finalment, un catàleg d’immobles i elements que tenen valor patrimonial i que, per la seva importància i pels seus valors, hauríem de saber conservar.\nEls estudis han aportat "un cúmul de dades que, sens dubte, representen un abans i un després en la història de la Seu", segons s'ha destacat en la presentació. Des d’aspectes urbanístics com ara la importància del barri de Capdevila -que a la documentació s’anomena “vila vella”- fins a elements de la vida social i econòmica, amb una dinàmica comunitat jueva o una elit de mercaders i de carnissers que, per aprofitar la pell del bestiar que s’escorxava, va generar una veritable indústria de producció de sabates.\nEl coneixement passat ha de permetre difondre a nivell turístic el patrimoni local. Però també, segons ha remarcat Albert Batalla, "ser conscients de la importància de la Seu, de cuidar el nostre entorn a nivell estètic i a nivell patrimonial, i guanyar una autoestima massa baixa que, sovint, fa pensar que 'a la Seu no hi ha res'". Estudiant i coneixent el passat es vol ajudar a "valorar-lo com cal i fer-lo arribar a tothom".\nTreball d'experts locals\nEl recorregut principal, el que es dedica al nucli històric, inclou atractius com ara:\nAlhora, s'ha dissenyat dos itineraris més. El segon, centrat en la ciutat nova, proposa un recorregut per la ciutat que va depassar els límits de l’antic nucli medieval, a partir del segle XIX, amb alguns punts d’especial interès com el passeig Joan Brudieu, el Seminari Conciliar, el Parc de Valira i claustre modern, i el Parc Olímpic del Segre. I el tercer, al poble de Castellciutat, en el qual es mostra "un conjunt extraordinari de patrimoni militar modern".\nPresentació de La Seu Medieval\nPanell informatiu de La Seu Medieval


Esclata a Hondures la pitjor tempesta de 'Supervivientes'\nVan passar una nit difícil, en la qual Paola no podia tranquil·litzar-se, desesperant així els seus companys, mentre que Laura va patir un atac d'ansietat\ndilluns, 12 de juny 2017 - 09:20h\nLes nits a ‘Supervivientes’ acostumen a ser dures només pel fet d'haver de dormir a l'aire lliure i sense llits, però si a més hi ha tempesta, la cosa es complica. La que va tenir lloc l'altra nit no va ser un mal temporal sense més, sinó que va esclatar la pitjor tempesta que han vist els concursants del ‘reality’ a Hondures. A banda de deixar greus destrosses, la tempesta va acabar causant problemes entre els concursants, els quals estaven desesperats davant de la situació. D'una banda, Paola Carusso no va saber suportar la situació i va acabar irritant els seus companys, els quals estaven farts de sentir-la queixar-se tota l'estona. D'altra banda, amb motiu d'aquella desesperació per la pluja i el vent i pels laments de la italiana, Laura Matamoros va patir un atac d'ansietat que no va ajudar a calmar els ànims a Hondures.\nDesprés de la terrible nit que van passar, els concursants de ‘Supervivientes’ van decidir prendre mesures i, una vegada més, el grup va quedar dividit. El primer a entrar en acció va ser José Luis, qui amb l'ajuda de Luis Miguel i Paola va procedir a crear una estructura per a eixugar la roba que s'havia mullat durant la nit. No obstant això, altres concursants van pensar que no era el més urgent en aquell moment, de manera que, liderats per Kiko, el segon grup va començar a construir una cabanya per a fer-la servir de refugi on poder cobrir-se en cas d'una possible nova tempesta. Després d'allò, alguns concursants es van queixar que José Luis vulgui sempre tenir el paper de líder fent coses pel seu compte sense comptar amb l'opinió dels altres. Un exemple d'això va ser Gloria Camila, que va dir: «És esgotador que sempre vulgui fer-ho tot i que no es deixa ajudar pels altres. Ho fa per a després dir que ho ha fet ell sol. No l'aguanto, no consulta cap decisió i l'únic que aconsegueix és enfadar els companys».


L'incendi de Llutxent arrasa ja 3.003 hectàrees\nL’incendi declarat aquest dilluns en el terme municipal de Llutxent (València) ha arrasat, fins al moment, 3.003 hectàrees, segons l’última perimetració del Centre de Coordinació d’Emergències.\nEl foc afecta sis poblacions valencianes: Llutxent, Pinet, Ador, Barx, Quatretonda i Gandia, que és la zona on les flames més superfície han calcinat.\nAl llarg d’aquest dimecres, han treballat en les labors d’extinció més de 700 efectius terrestres i 27 aeris procedents de diferents cossos i administracions com a bombers forestals i personal de medi ambient de la Generalitat, membres dels consorcis provincials de bombers de València, Castelló i Alacant i personal del Cos Municipal de Bombers de València.\nAixí mateix, el Ministeri d’Agricultura, Pesca i Alimentació ha enviat set avions amfibis, tres d’ells amb capacitat de descàrrega de 5.500 litres i quatre de 3.100 litres, així com un helicòpter Kamov de 4.500 litres i vuit helicòpters de transport amb helibalde de 1.200 litres, així com un avió de Comunicacions i Observació que grava i envia imatges aèries en temps real sobre l’evolució de l’incendi.\nTambé, per als treballs d’extinció des de terra s’han desplaçat quatre Brigades de Reforç contra Incendis Forestals i una unitat mòbil de Meteorologia i Transmissions que donen suport als directors d’extinció.\nEl foc va obligar a desallotjar “de forma preventiva” a la població del municipi de Pinet aquest dimarts. La nit del dilluns ja es va evacuar a unes 2.500 persones de la zona de la Drova i les urbanitzacions de Montesol i Montepino. Per motius de seguretat, aquest dimecres seguiran sense poder tornar a les seues cases.\nEn atenció als mitjans de comunicació, el president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha assenyalat en la vesprada d’aquest dimecres que les prediccions sobre l’evolució de l’incendi són “més favorables” i l’horitzó és “una mica millor” que el d’aquest matí, però ha admés que “encara hi ha una incertesa molt gran”, per la qual cosa ha demanat “gran prudència” i “no fer cap parenceria de triomfalisme”.\n“La situació és estable, s’està avançant, les prediccions són més favorables, però estem encara en una incertesa gran. Poden canviar els vents, estem pendents d’aquest llevant que pel que sembla arribarà d’aquí a unes hores i, per tant, gran prudència”, ha explicat el ‘president’.


LA CANTANT DEL REGNE UNIT, CELESTE, COBREIX LA BRETXA DE L’ÀNIMA A TRAVÉS DE L’ESTANY - ENTRETENIMENT\nLa cantant del Regne Unit, Celeste, cobreix la bretxa de l’ànima a través de l’estany\nPrincipal Entreteniment La cantant del Regne Unit, Celeste, cobreix la bretxa de l’ànima a través de l’estany\nLa jove de 29 anys acaba de classificar-se amb el seu primer número 1 a la llista d’àlbums del Regne Unit amb el seu projecte debut 'Not Your Muse'.\nCeleste Epiphany Waite, el nom artístic del qual és simplement Celeste, la va capturar primer número u de la llista d’àlbums del Regne Unit amb el seu primer projecte No és la teva musa el mes passat. Des que Jess Glynne va encapçalar les llistes d’èxits el 2015 una cantant britànica no va aconseguir aquesta gesta. Per no parlar, només l’any passat Celeste va aterrar al número u de l’enquesta de la BBC de Sound of 2020 i va guanyar un Rising Star Brit Award. Tot i que se l’ha comparat amb Amy Winehouse, Adele i la difunta Nina Simone, Celeste està demostrant la seva capacitat per esculpir un carril propi.\nTot i que va néixer a Los Angeles, Celeste, el pare del qual és jamaicà i mare britànica, va créixer a Brighton, Regne Unit, i actualment resideix a Londres, Anglaterra. Ha recorregut un llarg camí des dels seus dies de portada a YouTube als 17 anys. Ara, amb 26 anys, Celeste és una cantautora guardonada que ofereix a la indústria principal alguna cosa que esperar amb il·lusió. Tot just acabant d’aconseguir el seu primer àlbum número u i rebre el reconeixement pel seu treball a la pel·lícula guanyadora del Globus d’Or Ànima , ESSENCE es va posar al dia amb el nou britànic favorit de la indústria per debatre sobre la música convencional, la seva educació al Regne Unit i l’ús de les xarxes socials com a eina per als artistes.\nDe quina manera la vostra educació al Regne Unit potencia el vostre reconeixement per la música?\nrecepta de pastís de moniato de gent negra\nCELESTE: És curiós perquè la major part de la música que em va encantar era la que tocaven els meus avis. En realitat són anglesos, però la major part de la música que escoltaven era el pop i l’ànima dels anys 50 i 60 com The Platters, Aretha Franklin i The Flamingos. Coneixes aquells vocalistes masculins de 4 o 5 peces? Aquest tipus de coses. Gran part de la música que vaig créixer escoltant era d’aquella època de cantants nord-americans i crec que va ser un signe de l’època en què la majoria de britànics miraven cap a Amèrica sobretot pel que fa al soul, el blues i el jazz, ja que eren al principi. i no en teníem gaire al Regne Unit. Potser aquest és el motiu pel qual, tot i que els meus avis són blancs, el seu gust musical provenia del gust musical de la comunitat negra.\nTambé vaig créixer escoltant un munt d’ska que crec que és bastant britànic a causa d’aquella culminació de la gent jamaicana que va venir aquí als anys 50. Quan va acabar la segona guerra mundial, es va anomenar l'era de Windrush, però una gran quantitat d'homes jamaicans, més que dones, van venir al Regne Unit per ajudar a reconstruir les ciutats i els pobles de ser bombardejats durant la guerra. En aquella època, la seva cultura es va integrar completament a la cultura britànica i es va convertir en aquestes subcultures de ska i punk, que van venir després com una fusió de les dues cultures.\nEn una entrevista amb The Guardian, vau dir que introduir una ètica del treball a l’escola de cant i arts escèniques us enganyava. Per què va ser això?\nCELESTE: Les persones tenien un model i un model específics en què volien que encaixés i no volia canviar els fonaments de qui sóc per atraure aquestes persones que realment no m'importaven [o] el que pensaven de mi. A principis de la dècada de 2000, quan vaig anar a l’escola d’arts escèniques, era una escola de teatre i concretament aquí per entrar en espectacles al West End, que equival a Broadway a Nova York.\nEra molt tradicional i, per ser sincer, la majoria de les persones que rebien peces escrites eren gent blanca. Mentre anava a aquella escola quan tenia 10 anys, em van demanar estrictament que em tirés molt els cabells i no em semblava bé. Quan vaig dir que ja no volia anar-hi, la meva mare em va treure de seguida i ara és el mateix. Si alguna vegada algú intenta que m’ajusti a un motlle per complir un propòsit que no compleixi les meves ganes creatives, tinc ganes de retrocedir.\nTambé vau formar part de l’era de les cobertes del dormitori i vau penjar molts assajos de banda a YouTube. Com heu vist que l’onada de portades de YouTube influeix en la nostra generació d’artistes?\ndr dre reacció a compton supervivents\nCELESTE: Quan era més jove, no sabia com entrar a la indústria musical. No tenia ni idea de com trobar-me i altres persones com jo que no tenen família a la indústria musical o estan equipades d’aquesta manera, només pensen a seguir X Factor o un d’aquests reality shows. Simplement, pel que havia vist en aquelles coses, sabia que no necessàriament m’adequaria i que havia vist a la gent de la meva àrea fer tot el que feia YouTube, així que m’agradava, també ho podria provar.\nEl que era diferent en els meus vídeos era que deixaria el portàtil al photobooth i el deixaria encès durant una sessió d’assaig o d’escriptura. Després, publicaria trossos del meu procés en línia, de manera que seria com un vídeo de 10 minuts i no es configuraria, però suposo que, en ser bastant cru, potser tenia un cert atractiu que altres vídeos que són una mica més produïts .\nCom van jugar les xarxes socials en el vostre art quan vau començar per primera vegada i com veieu que afecta aquesta nova generació d’artistes entrants?\nCELESTE: Quan vaig començar, el que començava a convertir-se en les plataformes més potents era SoundCloud i YouTube. SoundCloud ha estat una mica enrere i no sé per què. Potser el que va passar és que una gran quantitat d'artistes enormes van començar a posar coses a SoundCloud perquè era el més divertit de fer i va inundar la nova gent que rebia 700 obres de teatre per sobre d'algú que aconseguia set milions. Estava sobresaturat i [no era] quelcom que poguessis utilitzar per trobar talent nou o no descobert [més].\nEm vaig adonar que quan vaig començar a veure influencers a Instagram, molts dels quals només eren coneguts per portar roba fresca a les festes adequades, només faria un dia fer clic als dits i diria que seré cantant. Ja tindrien una base de fans. Recordo haver sentit com: Oh Déu meu, fa quatre anys que escric i ara aquesta persona aleatòria està molt més enllà perquè està fent tot això. Va ser aleshores quan vaig veure el poder d’inclinar-me una mica més al meu costat, cosa que, per ser sincer, no era una cosa que em trobés amb ganes de ser aquesta persona a les xarxes socials.\nSembla que el poder de l’influencer s’està dissipant gradualment i tot passa a diferents ritmes arreu del món, però aquí sembla que s’ha desaparegut durant l’últim any. Han de tenir més substància en coses que donen ara. Les marques pensaven que aquesta gent els aportaria diners, però quan s’adonen que aquests personatges no mantenen la longevitat i veuen una caiguda enorme, no tornen a la gent. Tornen a escriptors, poetes, cantants i artistes.\nCom a estrella del Regne Unit en ascens, com et vas sentir quan vas començar a notar que la teva música ressonava dins del corrent principal?\nCELESTE: Em sembla que encara està passant i la porta està una mica oberta per a mi, però no m’obre del tot en aquest món. De vegades sento una pressió per donar més i conformar-me amb allò que la gent tria en el corrent principal, però després em recordo que això no és el que he de fer perquè sempre que ho faig mai em sembla bé. Em sento afortunat d’haver pogut ser jo mateix de tantes maneres. En general, sento que la creativitat i la qualitat de l’art disminueixen, però si podeu arribar al punt que molta gent l’entén, podeu donar-los allò que han d’entendre. Pot ser la feina d’un músic empènyer els paràmetres i els límits del que s’entén al corrent principal d’una nova idea a un nou so.\nTinc un to de pell fresc o càlid\nAra molta música és hip-hop, rap i pop, però estàs en sintonia amb un so que recorda el soul, el blues i el jazz. Com està trencant les seves barreres la vostra música?\nCELESTE: Encara em queda molta feina per demostrar als meus companys musicals que en realitat estic establint un nou llenguatge i una nova visió d’aquests gèneres. Amb el meu primer disc viatjant més enllà del que pensàvem, tindré aquesta oportunitat d’estirar una mica més la meva imaginació i ser una mica més agosarat amb la música dels àmbits del jazz i el soul. No ho faria ni ho podria fer d’una altra manera. No tindria gaire sentit ser músic si no fes música, m’agradaria ser coneguda. Si he de canviar tant la meva música per ser coneguda per molta gent, faré una altra cosa.\nCom va impactar el moviment Black Lives Matter en el vostre procés creatiu i en la vostra música?\nCELESTE: Definitivament, ho vaig sentir aquí i d’una manera una mica diferent. Aquestes capes de prejudicis són aquells punts de vista econòmics d’aquelles persones i de la nostra gent del nostre país. Créixer amb una formació mixta i principalment a les zones blanques de la classe treballadora on la gent no té diners, això era la norma i per a mi, tot i que ara estic en una posició diferent per la meva música, sé que la majoria de les persones de la societat viuen amb gairebé res. Això es va filtrar en els meus sentiments de frustració i molèstia perquè aquelles persones no tinguin l’oportunitat d’esforçar-se i arribar a algun lloc de la vida. Tothom, sigui quin sigui el vostre origen, tindrà dificultats emocionals, i aquestes coses passen independentment d’on sigueu.\nSi sou una persona de color en aquest món, podeu afrontar aquestes dificultats i prejudicis, a més de ser difícil aconseguir feina, tenir aspecte divertit quan aneu a la botiga o ser seguit quan ho intenteu. obtenir pa i una pinta de llet. La meva experiència al racisme al Regne Unit no va ser absolutament racista. Recordo que em cridava la paraula N quan tenia 10 anys per un nen que tenia la meva edat i ni tan sols sabia el que deia. Va escoltar el seu pare dir-ho i eren una espècie de família que es coneixia per ser menjador del te. La meva experiència al Regne Unit és entrar a una botiga i rebre un tractament estrany, però sé que la meva és diferent d’un home negre o d’una dona negra. El fet de ser de raça mixta és gairebé una cosa que la gent coneix més, així que rebré un tractament lleugerament diferent.\nTambé heu contribuït a la pel·lícula d’animació Pixar’s, guanyadora del Globus d’Or Ànima . Com va sorgir l’oportunitat?\ndescansa al poder el trayvon martin story temporada 1 episodi 2\nCELESTE: Quan penso en aquesta pel·lícula, tinc la pell de gallina. Quan ho vaig veure, ja havia fet la portada de la cançó de Curtis Mayfield [It's All Right] pels crèdits. Abans de saber ni quina era la trama, vaig dir que sí perquè sabia que definitivament vull formar part d’un gran moment de la història. Quan vaig veure la narrativa de la pel·lícula, em vaig adonar de quant quedaria més en la psique i en la comprensió del món que els envoltava. Vaig plorar i vaig quedar engolit. Tenia un significat tan universal i s’alineava amb les meves ideologies espirituals. La meva no es basa necessàriament en la religió, però tinc alguna cosa en què crec de debò, i tinc amics religiosos i devots, però amb què es poden relacionar. Va ser tan commovedor i us proporciona comoditat i comprensió.\ntextos dolços per a ella\npressupostos de motivació per als professors\noceà franc el dissabte a la nit en directe\nball més el 16 d'agost de 2015\ncom saber si teniu matisos frescos o càlids\nLa bondat de la graella\nDona que es va enfrontar a adolescents negres en un esdeveniment del dia MLK disparat, el seu xicot podria enfrontar-se a càrrecs per delictes d'odi


💛 Serie per ajustar el punt del melic – proioga\n💛 Serie per ajustar el punt del melic\nAquesta serie serveix per ajustar el punt “energètic” del melic, que és important per tal de sentir-nos centrats, forts i enèrgics, possitius i amb la ment clara. El punt del melic coincideix físicament amb el 3er xacra (entenem “xacra” com a punt energètic), la representació del qual és aquest mandala groc (s’anomena “manipura”, en sànscrit):\nÉs una serie molt curta que es practica amb Respiració de Foc (RF) per a totes les assanes.\n1.- postura d’estirament amb RF:\nobre els ulls i mira al dit gros del peu. Si tens dolors cervicals, pots recolzar el pes del cap a les mans com a variant. És una postura exigent a nivell abdominal.\n2.- arc amb RF:\ntira les cames enrere i aprofita per obrir el pit. Aixeca el nas el més possible cap al cel. No t’oblidis de somriure. És una molt bona postura per la digestió i pels òrgans sexuals.\n3.- roda amb RF:\naquesta postura et diu la relació que tens amb el teu cos, el teu nivell de connexió … pots practicar la variant d’aixecar la pelvis, si aquesta postura et resulta massa exigent per començar\n4.- fer el peix amb RF:\nentra lentament a la postura, no cal que t’agafis dels peus a l’inici, intenta recolzar tota l’esquena al terra, però vigila amb els genolls. Pots ajudar-te d’un coixí i/o d’una manta per començar\nPrevious post🔥 Respiració de foc\nNext post⭐ Serie bàsica per l’energia espinal


professionals de museus | El niu del Romànic\nTag Archives: professionals de museus\nCurs de Conservació Preventiva\nVeraicon organitza el primer Curs de Conservació Preventiva als Museus i Institucions Culturals\nAquest curs tindrà una durada de 18 hores lectives, que es duran a terme del 18 al 22 de febrer de 2013, de 17 a 21h. Dirigit a l’especialització professional, neix amb l’ojectiu d’apropar el coneixement teòric a la pràctica laboral actual de la museologia i museografia, a través d’eines d’ús vigent i posant a l’abast les novetats en conservació preventiva.\nEs basa en lliçons teòriques i pràctiques adreçades a professionals del sector museístic, arxius, biblioteques o institucions culturals en general, obert tant a estudiants, com a titulats universitaris de la Història de l’Art, Humanitats, Belles Arts o de Conservació-Restauració.\nEl temari està dividit en quatre mòduls, impartits per professionals de la conservació preventiva, provinents de diferents institucions:\nMòdul 1: “Introducció a la conservació preventiva”. Marisa Latorre (Conservadora-Restauradora. Professional de la Conservació Preventiva i Gestió del Patrimoni Cultural).\nMòdul 2: “Conservació preventiva als espais d’un museu: Sales d’exposicions i reserves”. Benoit de Tapol (Professional de la Conservació Preventiva. Tècnic de museus).\nMòdul 3: “Sistemes i aparells de mesura pel control de la conservació preventiva”. Marisa Latorre.\nMòdul 4: “Plans de seguretat i emergència en l’emmagatzematge i manipulació dels béns cultuals”. Marisa Latorre i Alberto Santos (Cap de seguretat del MACBA).\nLa cloenda del curs consistirà en una visita comentada al MACBA, a càrrec d’Alberto Santos.\nLes clases s’impartiran al TECNOESPAI (C/ Bailén, 68, Barcelona) i la matrícula té un cost de 295€ (reduït 255€). Per a més informació sobre el programa, procediment de matriculació i pagament, accediu al web de Veraicon.\nVeraicon també organitza cursos de MuseumPlus, molt recomanables, que proporcionen el títol oficial d’aquest programa de museus, avalat per Zetcom. Per a més info, clickeu aquí.\nEtiquetes: conservació preventiva, curs conservació, formació museus, professionals de museus, veraicon\nCategories Cursos, Estudiants


Per enfortir els vincles | Lluís Llort | Barcelona | Llibres | El Punt Avui\nPer enfortir els vincles Per enfortir els vincles Per enfortir els vincles Per enfortir els vincles + Per enfortir els vincles E-mail\nBarcelona - 14 juliol 2021 2.00 h\nPer enfortir els vincles\nLa primera festa Llibrestiu, que té lloc demà, vol acostar els lectors a les llibreries de barri i fomentar l’ús d’aquests establiments com a equipaments culturals\nCartell promocional de Llibrestiu 2021 GREMI DE LLIBRETERS DE CATALUNYA.\nPer enfortir els vincles.\nPer enfortir els vincles Per enfortir els vincles Per enfortir els vincles Per enfortir els vincles Per enfortir els vincles E-mail\n“Volem apropar la literatura a la ciutadania, perquè la literatura no fa vacances”\n“Hi ha llibreries que fan una sola activitat; d’altres, quatre o cinc; d’altres, una, però repetida”\nLa Cambra del Llibre de Catalunya i el Gremi de Llibreters de Catalunya han posat en marxa una nova festa del llibre, Llibrestiu, que busca acostar els lectors a les llibreries de barri i evitar les aglomeracions multitudinàries de Sant Jordi. La situació sanitària hi obliga, però també ha mostrat una altra manera de fer, un altre mercat, si bé les intencions, com va semblar clar per les paraules dels principals organitzadors, en cap cas estan limitades al rèdit econòmic.\nLa Cambra del Llibre de Catalunya –que agrupa els gremis i associacions d’editors, llibreters, distribuïdors i de la impressió i la comunicació gràfica–, per poder organitzar el Llibrestiu, ha rebut, i així ho agraeix el seu president, Patrici Tixis, el suport de les administracions: el Departament de Cultura de la Generalitat, l’Ajuntament de Barcelona, el Ministeri de Cultura i molts municipis de Catalunya.\nPer tot plegat, demà, 15 de juliol, entre les 17 i les 22 h, aproximadament, unes 110 llibreries (un terç del total, a Catalunya) d’unes 40 localitats s’han sumat a aquesta iniciativa. A Barcelona hi participaran 52 llibreries (més de la meitat del total a la ciutat) repartides per onze districtes.\nEstan previstes més de 300 activitats relacionades amb els llibres, com ara signatures, tertúlies, xerrades, presentacions, còctels poètics, música, petites dramatitzacions, narració de contes i tallers. Algunes posaran parades o faran actes a l’exterior, tot i que en general els actes es faran a l’interior i, en tot cas, com resulti més segur sanitàriament. També hi ha casos en què han preferit sumar esforços [llegiu el complement de l’altra pàgina].\nPatrici Tixis va recordar ahir en roda de premsa: “Fa un any i quatre mesos, el sector del llibre ens vam unir per mirar de superar el mal moment fomentant la lectura, i va augmentar la compra a les llibreries de proximitat.”\n“La intenció és enfortir els vincles entre els lectors i les llibreries de barri i, a més, reivindicar la llibreria com a equipament cultural”, hi va afegir.\nPer Maria Carme Ferrer, presidenta del Gremi de Llibreters, “és una manera d’apropar la literatura a la ciutadania”. “No és un Sant Jordi d’estiu, ni ho esperem”, per això no van voler avançar alguna xifra del que s’espera vendre, perquè no en tenen ni idea i la intenció va molt més enllà del factor purament econòmic. “La literatura no fa vacances”, va reblar Carme Ferrer.\nEl secretari-gerent del Gremi de Llibreters, Marià Marín, va comentar que “hi ha llibreries que fan una sola activitat; d’altres, quatre o cinc; d’altres, una, però repetida”, i per això costa de quantificar-les, tot i que en seran més de 300, va assegurar.\n“Durant les activitats hi podrà haver un màxim del 70% de l’aforament; hi ha activitats que s’han hagut de fer enrere perquè, ara mateix, el que més importa és la seguretat sanitària”, hi va afegir Marín. De fet, en molts casos cal reservar prèviament i “algunes activitats ja han omplert l’aforament”.\n“La majoria d’activitats estan previstes a l’interior dels establiments, sempre respectant les mesures sanitàries, que actualment és la gran prioritat; en els casos que es facin a l’exterior, estarà pactat amb els ajuntaments que correspongui, i autoritzat.”\nTots els agents implicats esperen que la festa es consolidi any rere any i, com va explicar Patrici Tixi, “el model ha interessat els gremis de llibreters de l’Estat espanyol, en què algunes comunitats, com ara València i Galícia, fins i tot es proposen organitzar una festa similar”.\nPer poder saber la llista actualitzada de llibreries que hi participen, les graelles d’activitats i on cal fer les reserves, consulteu el web\nA Girona: la novel·la negra\nDesprés de l’èxit l’any passat del mal anomenat Sant Jordi d’Estiu, una desena de llibreries de Girona s’han tornat a organitzar per celebrar una festa literària de ciutat que parteix d’un plantejament diferent dels Llibrestiu de la resta del territori. D’aquesta manera, en el cas de la capital gironina, les llibreries demà sortiran al carrer amb una parada conjunta, que s’ubicarà a la plaça Independència amb un denominador comú: la novel·la negra. En aquest punt cèntric i tan concorregut s’hi concentraran les parades de llibres i s’hi faran totes les activitats programades en un espai obert al públic de les cinc de la tarda a les nou del vespre. Centrades en aquesta temàtica, s’han programat al llarg de la jornada tertúlies, signatures de llibres, actuacions musicals i contacontes per a la mainada (a l’escenari infantil), entre altres propostes. Hi seran presents, a més, els principals ambaixadors del gènere, com ara Albert Gassull, Maribel Torres, Josep Torrent, Salvador Casas, Esther Vila, Miquel Aguirre, Jordi Dausà, Laia Vilaseca, Quico Vilaró i Sebastià Bennasar. Les intervencions es faran amb interludis musicals i fins i tot amb la presentació de La cantant de Fado, en què l’autor, Jordi Campoy, interpretarà peces de la banda sonora de la seva novel·la. El colofó tindrà lloc a les vuit del vespre amb el col·loqui entre els periodistes Carles Porta i Jordi Grau, que a continuació es complementarà amb la projecció d’un episodi de Crims relacionat amb Girona com va ser el cas Josep Talleda al recentment inaugurat cinema Truffaut.\nPer altra banda, a Figueres demà s’estrenarà una fira transfronterera d’editorials independents al plaça Josep Pla (de 17 a 23 h) per “dinamitzar” el sector del llibre i la temporada turística a la ciutat. Les seves impulsores són les editorials empordaneses Brau i Cal·lígraf, i l’escriptor Joan-Lluís Lluís en serà el pregoner. A la Bisbal d’Empordà també la Federació de Comerç s’ha organitzat i es farà un Llibrestiu a Torre Maria (de 19 a 23 h) amb una parada de la llibreria Siglantana i actes com contacontes, presentacions, signatures de llibres i tast de vins.\nArrenca la primera edició del Llibrestiu amb més de 300 activitats en un centenar de llibreries\nEl Punt Avui. Girona 14-07-2021, Pàgina 32\nEl Punt Avui. Nacional 14-07-2021, Pàgina 22


L'Esquirol circuit inclusiu - senderisme autoguiat\nEs tracta d'una excursió pels volts del poble de l'Esquirol que ens permetrà gaudir de l'abrupta naturalesa d'aquest racó Osonenc. El circuit inclusiu, sense grans dificultats tècniques i adaptat per tothom, ens portarà per sobre la cinglera de la riera de les Gorga. Veurem impressionants salts d'aigua, passarem per dins la roureda i ens refrescarem a les fonts del rodal.\nComençarem la ruta al centre mateix del poble de l'Esquirol, a la comarca d'Osona. El nom li ve d'un antic mas documentat des de 1327. Deixarem el vehicle a la plaça de l'ajuntament, davant l'església parroquial de Santa Maria del Corcó (1721-1743). Sortirem del Passeig les Gorgues, davant l’Ajuntament, i anirem cap a la plaça major a on agafarem el C/ major direcció Tavertet. Passarem per davant el Parai que va ser la casa entorn la qual es va originar el poble de l’Esquirol, per arribar al carrer del pont passant per sobre el pont medieval que dóna nom al carrer. Des d’aquí ens enfilarem cap al cementiri de l’Esquirol per agafar, en aquest punt, un corriol que ens portarà cap a la font de l’Escudella.\nEns endinsem a la Riera de la Gorga, l'espai de la Font de l'Escudella ens ofereix un punt de descans amb taules i equipaments per fer pícnic. Una pollancreda i una plataneda donen frescor a aquest recinte de la font. Seguirem per sobre la cinglera, a sota hi tenim la Riera de les Gorga que serpenteja coberta d'una frondosa vegetació de ribera. Arribem a La Barra de Ferro, aquí l'aigua del Torrent de la Font Nova es precipita formant un impressionant salt d'aigua de 80 metres, poc després arribarà al pantà de Sau.\nEl camí ara s'enfila seguint el Torrent de la Font Nova, passarem per dins de la roureda de roure martinenc (Quercus pubescens), a terra una abundant capa de fullaraca nodreix les maduixeres (Fragaria vesca) i l'herba fetgera (Anemone hepatica). Els fruits dels roures, els aglans, són una font important d'aliment d'aus i mamífers com el gaig o els senglars, que també habiten aquest bosc frondós. En el punt que travessem el torrent, un gorg sota una balma coberta de vegetació, dóna un aire selvàtic a l'espai, les parets cobertes de molses i falgueres com la falzia roja (Asplenium trichomanes) o la falzia negra (Asplenium adiantum-nigrum) acaben de configurar l'escena.\nEns enfilem a la Font de la Bertrana a tocar del mas que porta el mateix nom, on hi havia hagut l'antiga església parroquial des del Segle X fins al 1743 que passà a ser l'actual. Passarem pel costat de la gasolinera i arribarem al poble pel Carrer Nou.\nEl desnivell és moderat sense pujades fortes.\nÉs un circuit inclusiu, adaptat a tothom, amb la finalitat de millorar la qualitat de vida i fomentar l'esport a les persones amb més dificultats.\nHi ha la Font de l'Escudella prop del principi del recorregut i la de la Bertrana cap al final. Si el dia no és molt calorós, no caldrà portar aigua.\nL'excursió passa per diverses zones de cinglera, cal tenir cura de no acostar-nos a la vora i sobretot vigilar els més petits.\nEls ciclistes cal que tingueu precaució amb els altres usuaris de la ruta. Sobretot compte amb les persones amb mobilitat reduïda.\nUna bona part de la ruta és per l'obaga i dins del bosc. Els dies més freds de l'any caldrà contar en portar roba de protecció pel fred i pel vent.\nSeguint la ruta trobarem plafons i senyalitzacions verticals, ens ajudaran a seguir el traçat i ens donaran informació de natura així com d'altres rutes.\nA la gasolinera hi ha botiga.\nQuè veure a: L'Esquirol circuit inclusiu\nSortim des de la plaça de l'ajuntament. Davant hi ha l'església parroquial de Santa Maria del Corcó (1721-1743).\nAgafarem el C/ major direcció Tavertet. Passarem per davant el Parai que va ser la...\nHem sortit del nucli urbà i ens hem endinsat a l'engorjat de la riera de les Gorgues. Som a l'àrea d'acampada de la font de l'Escudella. A la font podem veure una inscripció que data de 1915, hi ha un...\nDes d'aquests miradors podem veure bona part de l'engorjat que forma la Riera de les Gorgues en el seu recorregut cap al Ter. Els últims milions d'anys s'ha obert aquesta ferida als gresos sedimentats...\nEstem situats al mirador de la Barra de Ferro, des d'aquí el Torrent de la Font Nova es precipita per un salt de 80 metres just abans de contribuir a la riera de les Gorgues. Un quilòmetre riera avall...\nEl camí ara s'enfila seguint el Torrent de la Font Nova, el bosc que estem travessant és una roureda. Els arbres que ara ja comencen a tenir una mida considerable, en altre temps eren explotats per...\nL'hàbitat de les falgueres\nEn el punt que travessem el torrent de la Font Nova, un gorg sota una balma coberta de vegetació dóna un aire selvàtic a l'espai. Les parets estan cobertes de molses i falgueres com la falzia roja ...\nFont de la Bertrana\nArribem a la Font de la Bertrana, a tocar del mas que porta el mateix nom. En aquesta masoveria hi havia hagut l'antiga església parroquial, des del Segle X fins al 1743, quan passà a ser l'actual, la...\nJust abans d'arribar al poble pel carrer nou, travessem un pontet sobre el Torrent de la Font Nova. L'arbrat de jardineria interactua amb la vegetació autòctona i espontània formant un jardinet de...\nUn circuit nefast, deixa't de la ma de deu... l'em intentat fer amb dos nens, fins que ens ha estat impossible seguir perque el cami era ple d'hortigues.\nEn resposta a de rogerparramon@…\nQuina llàstima Roger. Ho comuniquem a l'ajuntament. A l'estiu allà on hi ha vaques, les ortigues són un veritable problema.\nQuè fer: L'Esquirol circuit inclusiu


Mongke - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nquart kakhan dels mongols, nét de Genguis Khan\nMongke (1208 - 1259) fou el quart kakhan dels mongols, net de Genguis Khan, fill de Tului i de Sorgaqtani i germà de Khublai Khan i de Hulegu. Mongke fou un kan auster, disciplinat, vigorós, bon guerrer, intel·ligent, administrador sever i just, que va començar el seu regnat junt amb el seu oncle Batu, que l'havia dut al tron. Quan Batu va morir (probablement el 1255), Mongke esdevingué el sobirà absolut.\n11 gener 1209 (>10 gener 1209)\n11 agost 1259 (50 anys)\nDiaoyu Fortress (Dinastia Song del Sud)\nKagan Imperi Mongol\n1r juliol 1251 – 11 agost 1259\n← Guyuk – Khublai Khan →\nMongka o Mangku, en xinès 蒙哥, en pinyin Ménggē, "Etern"\nQutai qatun (en)\n( Minli Khatun)\nUrüng Tash (en)\nTolui i Sorgaqtani\nDumugan, Yesubuhua, Khublai Khan, Hülegü, Arig Boke, Hududu, Bochuo, Moge, Suigedu i Xuebietai\nDurant el seu regne va prohibir dictar exempcions d'impostos en els territoris dels ulus (feus dels prínceps) i va prohibir igualment partir la recaptació entre el feu i l'imperi. El kagan va afavorir els nestorians (la seva mare era nestoriana) i el kerait Bolghai, un nestorià, fou nomenat camarlenc. També fou favorable al budisme i al daoisme; el 1251 va nomenar un delegat daoista a la cort, Li tcheng tch'ang, i també un mestre de budisme, Na-mo. El 1255 Mongke va assistir a Karakoram a una sessió contradictòria entre el budista Na-mo i monjos taoistes i el 1256 es va celebrar a la cort una mena de concili budista. Sembla que en aquest moment ja havia optat pel budisme com a religió preferent.\nAudiència de Mongke.\nGuyuk va morir segons les fonts xineses entre el 27 de març i el 24 d'abril i la regència va passar a la seva vídua Oghul Qaïmich que volia fer atribuir el tron a un dels prínceps de la línia d'Ogodei, Chiramon (nebot de Guyuk) o encara millor al fill que ella havia tingut amb Guyuk, de nom Qutcha. Però el deganat de la casa genguiskhànida el tenia Batu Khan de la línia Jotxida, que volia excloure a la branca d'Ogodei, i es va aliar amb la vídua de Tului, Sorgaqtani. Aquesta va convèncer fàcilment Batu de fer elegir Mongke.\nEl kuriltai per l'elecció de kagan es va fer presidit per Batu, al seu campament d'Alaqmaq, al nord del riu Issiq Qul, el 1250. Els representants de les branques d'Ogodei i Txagatai no van assistir a la reunió o els que hi van anar la van abandonar abans de l'elecció; així la decisió quedava en mans de les branques de Djoci i Tului. Elegit Mongke com estava previst, les branques absents es van negar a ratificar l'elecció i reconèixer al nou kagan al·legant que l'assemblea s'havia fet molt lluny dels llocs sagrats genguiskhànides i havia estat incomplerta. Batu va convocar llavors un segon kuriltai més complet a la regió sagrada a la vora de l'Onon o del Kerulen, i va convidar les branques refractàries a assistir-hi, però totes les requisitòries van rebre un complet refús. Batu va seguir endavant i el seu germà Berke fou encarregat d'organitzar el kuriltai a Koda'a-aral o Köto'ü-aral, a la vora del Kerulen. Els representants de la branca d'Ogodei van protestar i igual Yissu Magu, cap de l'ulus de Txagatai, que donava suport als ogodeïdes. Però Berke va fer proclamar a Mongke com a kagan l'1 de juliol de 1251, amb 43 anys, i l'imperi va passar així de la branca d'Ogodei a la de Tului. La seva mare Sorgaqtani, va morir poc després, el febrer de 1252.\nAquest virtual cop d'estat fou possible per la debilitat dels prínceps odogaïdes, tots joves, i per la influència de Batu com a degà del Genguiskhànides i cap de la branca major. Però això trencava la legitimitat i els perjudicats no s'hi podien conformar. Finalment Chiramon va decidir anar al kuriltai per fer homenatge al nou kagan però en realitat per intentar una sorpresa i destronar a Mongke, però el complot fou descobert i les forces de Chiramon foren desarmades i els consellers com Qadaq, Tchinqai i alguns altres, executats. Chiramon i els prínceps de la seva branca foren arrestats. La regent Oghul Qaimich, que no havia afavorit l'elecció de Mongke i aquest l'odiava fou despullada per ser interrogada i després tancada dins d'un sac i tirada a l'aigua on es va ofegar (en una data entre maig i juliol del 1252). Kubilai, el germà gran de Mongke, va salvar a Chiramon, i se'l va emportar a l'exèrcit a la Xina, però no va poder impedir que el kagan fes ofegar finalment a Chiramon. El jove Qutcha, el més jove dels fills de Guyuk, fou deportat a un districte a l'oest de Karakorum. Qada'an s'havia sotmès espontàniament a Mongke i fou perdonat però es va haver d'erigir en instrument de la venjança del kagan contra el governador Eldjigidai a Pèrsia. També es va salvar Qaidu i se'ls va permetre conservar l'ulus d'Ogodei a la zona del riu Iemil. Finalment Mongke va fer matar el kan de l'ulus de Txagatai, Yissu Mangu, que havia donat suport als ogodaïdes, i el va substituir per un altre príncep de la mateixa casa, Kara Hulagu, i després per la vídua d'aquest, la princesa Orghana (1252). Büri, un altre net de Txagatai, fou enviat a Batu khan, que el va fer matar en revenja per una ofensa que li havia fet en la campanya d'Europa.\nEl 1253 Mongka va fer un kuriltai a les fonts de l'Onon i va decidir que el seu germà petit Hulagu aniria a acabar la conquesta de Pèrsia sotmetent el califat de Bagdad i la Mesopotàmia, i quan acabés aniria a Síria; i Mongke en persona amb l'altra germà, Kubilai, aniria a la Xina per activar la guerra contra la dinastia Song.\nEls Song havien ofert als mongols més resistència de l'esperada, El general xinès Meng Kong (mort 1246) havia reconquerit la vila de Siang-yang que dominava el curs mitjà del Han (1239) i els va disputar durant temps el Setchwan central o Tch'eng-tu, que encara que fou dues vegades pels mongols no el van poder dominar fins al 1241. El 1251 Mongka va nomenar al seu germà Kubilai com a governador de les parts conquerides de la Xina i poc després li va donar com a feu el Honan. Kubilai es va rodejar de funcionaris xinesos i especialment el conseller Yao Chu, que havia estat el seu mestre de xinès breument quan era jove. Va fer esforços per restaurar l'agricultura al Honan, arruïnada per la guerra, i va repartir llavors i eines als pagesos, transformant als soldats tanmateix en pagesos.\nAbans d'atacar als Song de front, per orde de Mongke, Kubilai els va rodejar i, amb la cooperació del general Quriyangqatai (en persa Ouriyanqadai) fill del general Subotai, va sortir de Shensi (octubre del 1252), va travessar el Setchwan i va entrar al Yunnan, que era un regne particular des del segle VIII, el Nan Chao o Ta-li en xinès, habitat per la raça lo-lo (tais). Kubilai va ocupar la capital Ta-li i Chan-chan (Yu-nan-fu o potser Ping ting hiang) on s'havia refugiat el rei, que els xinesos anomenaven Tuan Hing-tche (1253). Aquest rei va poder restar al tron com a maharajà, però amb un administrador mongol al seu costat, càrrec que va recaure en el xinès pro mongol Lieu Che-tchong; el país fou dividit en districtes mongols confiats a prínceps genguiskhànides entre els quals Ugetchi, fill de Kubilai, Tugluk, i Essen Timur (aquest darrer fill d'Ugetchi).\nDesprés el general Uriyangqatai va atacar als tibetans als que va forçar a reconèixer el vassallatge mongol.\nEl 1256 Möngke va ordenar envair el Kilidj Arslan IV i Kaykaus II va ser derrotat a la batalla d'Aqsarai i es va refugiar a Nicea i el seu germà fou proclamat a Kayseri.\nEl 1257 Uriyangqatai va atacar el regne d'Anam que tenia per capital a Hanoi. Va baixar des del Yunnan a la plana de Tonquín i va saquejar Hanoi el desembre del 1257. El rei d'Anam Tranh Tai Tong es va reconèixer vassall mongol poc després (març del 1258).\nEl 1258 en un kuriltai celebrat a Mongòlia, Mongke va decidir agafar la direcció de la guerra contra els Song personalment. Amb el principal exèrcit mongol va avançar del Shensi al Setchwan (octubre del 1258) i va conquerir Pao-ning (vers desembre del 1258), però tot i grans esforços no va poder conquerir Ho-tcheu (moderna Ho-tsiuan) important per estar a la forca del Kian Ling i els seus dos afluents. Mongka va morir prop d'aquesta ciutat de disenteria, que havia agafat durant el setge (11 d'agost de 1259).\nMentre Mongke moria, Kubilai baixava de l'Hopei amb un altre exèrcit i assetjava Wu-tcheu (moderna Wu-tchang) al Yang-tse mitjà, enfront de Han Keu al Hopei; al mateix temps el general Uriyangqatai, que havia tornat des del Tonquín al Yunnan a finals del 1257, va passar al Kwangsi on va atacar Kuei-lin, i va seguir cap a Honan per assetjar Tchang-cha. Així els Song es veien atacats pel nord i el sud. Només la mort de Mongka els va donar un breu respir, ja que Kubilai volia tenir les mans lliures per assolir la successió al tron genguiskhànida i va signar una treva amb el ministre song Kia Sseu-tao que establí el Yang-tse de frontera, i llavors va tornar al Hopei amb el seu exèrcit.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Mongke\n↑ M. Pelliot, Sur quelques mots d'Asie Centrale, J. A., 1913\n↑ D'Ohsson diu que va fer pagar totes les taxes que romanien impagades\n↑ Rubrouck situa la frontera entre Batu i la resta de l'Imperi a la part de l'Ala-tau, al nord de l'Issiq Qul, i considera que Batu i Mongke formaven virtualment una diarquia i, segons deia el kagan, els dos miraven en la mateixa direcció; però en tot cas la decisió final estava en mans de Mongke, que era prou autoritari per saber imposar-se a Batu si calia\n↑ M. Pelliot, Chrétiens d'Asie Centrale et d'Extreme Orient\n↑ Chavannes, Inscriptions et pièces de chancellerie chinoises, 1904\n↑ Bazin, Recherches sur les ordres religieux chinois, J.A., 1856\n↑ aquest fill era molt jove i la seva elecció era improbable\n↑ Saunders, John Joseph. The History of the Mongol Conquests (en anglès). University of Pennsylvania Press, 2001, p.100. ISBN 0812217667.\n↑ el primer preceptor de Guyuuk i el segon el seu camarlenc kerait\n↑ "Dona més vil que una gossa" li fa dir Guillaume de Rubrouck\n↑ en aquell moment el Honan tenia una extensió superior a la moderna província i abraçava tot el territori entre el riu Groc i el Yang-tse i anava per l'oest fins als 110 graus est, i a més el districte de Kong-tc'ang al alt Wei, al actual Kansu\n↑ Chavannes, Inscriptions et pieces, pàgines 7 i 31, i Nan-tchao ye-che, pàgines 110 a 112\n↑ Jackson, Peter. The mongols and the Latin West: 1221-1405 (en anglès). Pearson Education, 2005, p. 116. ISBN 0582368960.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mongke&oldid=28201631»\nDarrera modificació: 6 set 2021 a les 23:23\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 set 2021 a les 23:23.


Quan Leeds va patir un terrabastall | Guillem Vidal | BARCELONA | Música | El Punt Avui\nQuan Leeds va patir un terrabastall Quan Leeds va patir un terrabastall Quan Leeds va patir un terrabastall Quan Leeds va patir un terrabastall + Quan Leeds va patir un terrabastall E-mail\nLa portada del disc, emuladora dels discos "pirata" de l'època ARXIU.\nQuan Leeds va patir un terrabastall ..\nQuan Leeds va patir un terrabastall Quan Leeds va patir un terrabastall Quan Leeds va patir un terrabastall Quan Leeds va patir un terrabastall Quan Leeds va patir un terrabastall E-mail\nMartos: “Sembla com si els Who estiguessin assajant al menjador de casa teva”\nRicky Gil: “Hi havia molta competència i volien deixar clar que encara eren els millors”\nMoondance, Morrison Hotel, Black Sabbath, Déjà Vu, Let it Be... i, avui fa exactament mig segle, Live at Leeds. Vet aquí un seguit de discos publicats fa 50 anys que ens recorden com de productiva, genial i excepcional va ser per al rock la collita del primer semestre de 1970. Cadascun, és clar, podria ser objecte de celebració, però el fet que, els anys setanta, fossin també els d’un llarg seguit de totpoderosos live albums, per als quals Live at Leeds, en certa manera, va encendre la metxa, ens empeny a revisar aquest impactant àlbum dels Who, no en poques ocasions situat al capdamunt de rànquings dels millors discos en directe de la història. Ho fem amb tres dels grans coneixedors catalans del llegat dels autors, també, de Who’s Next, Tommy i Quadrophenia: els periodistes Sergio Martos (cantant, també, del grup Schizophrenic Spacers) i Xavi Llop, i el músic –i prohom del moviment mod a Catalunya– Ricky Gil, que, en els primers assajos de Brighton 64, cantava I Can’t Explain; que, amb Matamala, culminava els concerts, sense excepcions, amb Shakin’ All Over; i, amb Top Models, l’altre dels seus grups, recorria sovint a Young Man Blues, el tema del pianista de jazz Mose Allison amb què The Who encetaven aquell disc poderós de, no obstant això, sis úniques cançons. “Totes tres surten a Live At Leeds...”, especifica Gil. “Influència... quina influència?”, rebla amb ironia.\nLive at Leeds va ser gravat el 14 de febrer del 1970 en una sala de la universitat d’aquesta ciutat del comtat de West Yorkshire. Tot i que la idea era també deixar constància d’un concert l’endemà a Hull, un seguit de problemes tècnics relacionats amb l’enregistrament del baix de John Entwistle va provocar que el disc que, via Polydor, arribava a la botigues avui fa cinquanta anys fos, en la seva integritat, el que, davant 2.000 persones anxovades com en una caixa de sardines, s’havia gravat a Leeds . “La seva qualitat és única”, analitza Martos. “Sembla com si els Who estiguessin assajant al menjador de casa teva. Això es deu al fet que no van situar micròfons per gravar l’audiència al mig de la sala, la qual cosa certifica que eren la millor banda del planeta damunt un escenari. Com que no hi ha aquest so persistent de l’audiència que sentim en la majoria de discos en directe clàssics, les mancances passen totes en un primer pla. Però a Live at Leeds... no hi ha ni una sola deficiència! The Who eren dinamita pura!”\nEn el moment de gravar Live at Leeds, The Who feia exactament un any que havien publicat Tommy i, després d’haver-lo portat en places com Woodstock i l’illa de Wight, estaven, a l’escenari, diu Martos, “a un nivell superior del de Led Zeppelin, Cream o els Stones”. “Per als Who va ser molt important enregistrar la força brutal que tenien en directe”, hi afegeix Ricky Gil. “Hi havia molta competència i volien deixar clar que encara eren els millors.” “A l’estudi –analitza Xavi Llop–, el so mai no era el mateix. A Tommy, per exemple, una controvertida mescla del productor i mànager Kit Lambert, n’havia anul·lat les arestes i el nervi de les pistes instrumentals. Amb Live at Leeds, en canvi, The Who van aconseguir ser finalment ells mateixos”.\nLa personalitat, gairebé pròpia d’una vinyeta de còmic, dels quatre membres de la banda londinenca, d’altra banda, poques vegades va quedar tant de manifest com en aquell directe. “La dinàmica de la formació clàssica de The Who era molt atípica”, explica Llop. “Els impulsava l’agressivitat, la tensió interna i un esperit competitiu per veure qui aconseguia captar més atenció. John Entwistle no competia des d’un punt de vista visual, tot i les seves indumentàries poc convencionals, però a l’hora de tocar el baix, reinventava l’instrument i es convertia en un solista més. Keith Moon, per inversemblant que pugui semblar, era un bateria que sobretot aportava caos i esperit de destrucció... i, per algun motiu, funcionava! Roger Daltrey, que en l’època mod del grup s’havia sentit incòmode i havia arribat a ser acomiadat, en assumir el paper de Tommy, havia emergit com a Rock God. I Live at Leeds va ser el vehicle perfecte per expressar-ho. Pete Townshend, finalment, amb el seu estil únic farcit de power chords, és qui exerceix com a director d’orquestra i recondueix la situació quan la teòrica base rítmica està a punt de perdre’s en una disbauxa excessiva”.\nTot i que, l’any 1995, es reeditaria ampliat a catorze cançons i, anys més tard, finalment, amb dinou temes restants que van sonar aquell dia de Sant Valentí, l’edició original de Live at Leeds –amb una coberta de Graphreaks que emulava els discos pirata d’aquells temps– en tenia només sis. “El primer cop que vaig escoltar el disc, quan un amic tretze anys més gran que jo me’n va posar una cinta al cotxe, la versió de My Generation em va deixar levitant”, recorda Martos. “Com era possible portar tan lluny, fins als quinze minuts de durada, un single que, de fet, en durava dos i mig?” “Recordo especialment l’impacte inicial que em va causar Young Man Blues”, explica, per la seva banda, Llop, que va descobrir The Who l’any 1985 arran de la seva participació en el Festival Live Aid. “Tot i que és una versió, sembla un tema fet a mida perquè els Who puguin exhibir-se. L’efecte crida resposta que estableix Daltrey amb el seu fraseig envers la resta del grup és demolidor.” “Vaig escoltar el disc de molt jovenet, devia tenir setze anys”, recorda, en aquest cas, Ricky Gil. “En aquell moment em van impressionar més altres discos dels Who, com ara My Generation i Who’s Next. Anys més tard, però, vaig comprar-me un CD amb el concert complet... i aquí sí que vaig flipar. Em va encantar, sobretot, com transformaven la cançó de Mose Allison, que vaig trigar molt de temps a escoltar en la seva fantàstica versió original.”\nEl lloc on va ser gravat no té la majestuositat d’altres escenaris de llegenda (“sembla, de fet, una sala de conferències, amb unes vidrieres al darrere i un escenari relativament baix”, explica Martos), però, cinquanta anys després, Live at Leeds es manté com una de les grans fites del rock en directe. Amb el parèntesi, naturalment, obligat per la Covid-19, i malgrat que Catalunya, malauradament, no n’hagi estat mai testimoni, The Who –amb Pette Townhsend, que dimarts farà 75 anys, i Daltrey, que ja en té 76, al capdavant– continuen fent encara gires per tot el planeta.\nMor Phil May, cantant de The Pretty Things\nThe Who no eren les úniques bèsties escèniques sorgides en l’Anglaterra dels anys seixanta. A The Pretty Things, un grup, a més, que va publicar una òpera rock, SF Sorrow, mig anys abans de Tommy, els van atribuir sovint fer els concerts més salvatges de l’època. ”Probablement fos així, sí”, explicava el seu cantant, Phil May, traspassat ahir a 75 anys, en una entrevista a El Punt Avui realitzada a finals del 2016. “The Graham Bond Organisation s’hi acostaven, però. Hi havia moltes bandes puristes que reproduïen amb gran precisió el rhythm-and-blues americà. Nosaltres, en canvi, estàvem més pendents de la reacció del públic, interactuant-hi tal com, anys després, hi interactuarien els grups de punk”. The Pretty Things tenien fans il·lustres com David Bowie (“ens seguia a cada concert, actuava com un stalker”, recordava May), però no van triomfar tant com els Stones, els Who i els Kinks, segons sempre s’ha dit, perquè no van anar de gira pels Estats Units. “Si no vam fer-ho és perquè molta gent que hi va anar per primer cop va perdre-hi molts diners. I, aleshores, ni els nostres mànagers ni nosaltres teníem gaires diners per perdre”, es defensava, en aquesta mateixa entrevista, el guitarrista Dick Taylor. El grup, amb May i Taylor encara al capdavant, es va acomiadar a finals del 2018, no sense haver actuat, els últims anys, uns quants cops a Catalunya.\nEl Punt Avui. Girona 16-05-2020, Pàgina 34\nEl Punt Avui. Nacional 16-05-2020, Pàgina 26


Ecoviure vol fer de la biomassa un dels grans atractius de la fira de l’economia verda\nset. 30, 2014 No Comments by CatPress\nLa fira Ecoviure, que se celebrarà del 17 al 19 d’aquest proper mes d’octubre, mantindrà el sector de la biomassa com un dels eixos vertebradors d’un certamen que té molt bona salut des del 1997, any en què va néixer. Firade Manresa,organitzadora d’Ecoviure, vol arribar al centenar d’expositor, dels quals aproximadament un 20% estaran relacionats amb l’aprofitament de la biomassa com a recurs energètic.\nEcoviure és, des de fa disset anys, una de les fires més consolidadesa Catalunyasobre sostenibilitat ambiental, social i economia verda. L’objectiu de la mostra és des dels seus inicis esdevenir punt de trobada per a particulars i professionals de diferents sectors que treballen per la sostenibilitat i el consum responsable. Ecoviure inclou també unes jornades tècniques, el fòrum de l’energia i diferents premis entre els quals el del bioconstrucció.\nLa comissió organitzadora de l’esdeveniment que converteix Manresa en la capital de la sostenibilitat durant un cap de setmana l’integren diferents representants d’empreses, entitats i institucions. El treball de la comissió ha permès un creixement constant d’Ecoviure, tant en número de professionals i empreses expositores com en nombre d’assistents.


Ábalos mostra el seu suport a Calero en l'actuació policial durant la concentració per Pablo Hasél\nLa repressió policíaca s'endureix a València i Compromís apuja el to de les crítiques\tLa repressió policíaca s'endureix a València i Compromís apuja el to de les crítiques\nÁbalos mostra el seu suport a Calero en l’actuació policial durant la concentració per Pablo Hasél\nEl dirigent socialista valencià ha fet explícit el seu suport a la policia que ahir va agredir violentament manifestants\nEl secretari d’Organització del PSOE i ministre de Transports, José Luis Ábalos, ha mostrat aquest dijous el seu suport a l’actuació de la Delegació del Govern al País Valencià en la concentració del dimarts a València per Pablo Hasel.\nÁbalos s’ha pronunciat així durant la visita que ha realitzat a Morella en ser preguntat per la petició de dimissió de la delegada del Govern, Gloria Calero, que ha fet Compromís per les actuacions policials en la manifestació en favor de Pablo Hasel. El ministre s’ha preguntat si Compromís “defèn el dret de manifestació amb formes violentes”.\nÁbalos ha afirmat que “la policia ha d’actuar quan es transgredeixen els límits d’un exercici que deixa de ser de manifestació per a tornar-se en accions de caràcter més violent”, i ha dit que creu que “no hi ha causa que justifique cap recurs a l’extralimitació, per no dir ja a la violència”. “Eixa justificació que tot val quan el propòsit és bo respon concepcions molt prejudíriques”, ha dit.\nEl ministre considera que “si un defèn un dret, ha de defendre’l dins del marc del Dret, i només així un es carrega de raó”. “No faig més que donar el meu suport a l’actuació de la Delegació del Govern, com no pot ser d’una altra manera, i suport a la funció de les Forces i Cossos de Seguretat de l’Estat una vegada més”, ha conclòs.


Enriki no Brasil: Setembro 2013\nUn dels paradigmes al Brasil son les cases lotéricas, un exemple de com poden funcionar bé les coses posant-hi ganes i pensant una mica. Avui ha concidit que un amic em pregunta sobre pagar factures a una tal de casa lotérica i què son. Bé, una casa lotérica es básicament una administració de loteria estatal i que també fa funcions de banc. La loteria oficial del Brasil es la que organitza la Caixa Economica Federal, un banc públic i funcionen com una xarxa de franquicies mitjançant licitació pública. A més de poder jugar a les apostes de l'Estat, estan autoritzades pel Banc Central Brasiler per poder rebre pagaments de factures d'aigua, llum i telèfon, mensalitats de diferents bancs associats i distribuir pagaments de beneficis i ajuts socials. A part poden recarregar el saldo del telèfon, de la targeta de transport públic. La gran vantatge que tenen es que a part de concentrar tot això, tanquen a les 19h, facilitant la vida de qui no té temps d'anar al banc (que tanquen a les 16h)\nPostado por Tchu às 15:42 Nenhum comentário: Links para esta postagem\nMarcadores: curiositats, general\nA volta do femómeno 2\nTorno a reactivar el blog després d'increïbles i curts (?) cinc anys. Molt ha canviat el Brasil i també un servidor, però des de que vaig recordar que tenia un blog sobre el Brasil (filtre perceptiu activat?) he decidit donar-me el gustazo de tornar a publicar cosetes, que no serà per falta de novetats! Apa som-hi!


Comentaris a la Torà de Nakhmanides: queixar-se o actuar – Nova Escola Catalana\nComentaris a la Torà de Nakhmanides: queixar-se o actuar\n25 de gener de 2018 13 de novembre de 2018 by Nova Escola CatalanaNo Comments\nAquesta setmana, els fills d’Israel creuaran el mar de les canyes. Però abans hauran de superar proves, com el dubte o la por. Aquestes dues coses són molt perilloses, ja que ens transformen.\nVeiem si no el cas dels fills d’Israel, mentre esperaven acampats davant el mar. El faraó, després que ha-Xem li endurís el cor un altre cop, surt en la seva persecució, amb 600 carros de guerra i l’exèrcit.\nI en apropar-se l’exèrcit del faraó els fills d’Israel van alçar els seus ulls i es van terroritzar en veure la marxa dels egipcis, i els fills d’Israel van clamar de forma desesperada al [nom de les quatre lletres]. I li van reclamar a Moisès «era per manca de tombes a Egipte, que ens portes a morir al desert? Què has fet, traient-nos d’Egipte? Que no et dèiem que ens deixessis seguir servint als egipcis, perquè és millor servir als egipcis que morir al desert?» (Xemot, 14:10-12)\nI què fa Moisès? Diu al poble: «No tingueu por, calmeu-vos i veureu que avui us salvarà [el nom de les quatre lletres], doncs els egipcis que veieu avui, no els tornareu a veure més. El [nom de les quatre lletres] lluitarà per vosaltres. Guardeu silenci» (Xemot 14:13-14)\nEls israelites havien vist els senyals que els va fer Moisès quan es presentà a ells, estaven convençuts del seu lideratge i que el Déu d’Israel els trauria de l’esclavatge (Xemot 4:30-31). També havien experimentat les plagues, i havien sigut expulsats d’Egipte, tal com els havien avisat. Però van tenir por i van qüestionar a Moisès.\nEl nostre savi de Girona, Moisès ben Nakhman, ens explica aquest passatge. No sembla lògic que la mateixa gent que implora a Déu que els ajudi protestin al mateix temps contra la salvació que ha efectuat, i diguin que hauria sigut millor si Ell no els hagués salvat.\nLa interpretació correcta, segons explica Nakhmànides, és que hi havia diferents grups i que l’Escriptura ens explica què va fer cadascun. Ens narra com un dels grups va implorar ajuda a Déu i l’altre va negar al seu profeta i no acceptava la salvació que havia fet per ells.\nPer això la Torà, al verset 10, repeteix la definició bnei-Israel, fills d’Israel: «i els fills d’Israel van aixecar els ulls […] i els fills d’Israel van clamar…». Això ens indica que els millors d’entre tot el poble van decidir demanar ajuda a Déu, i la resta van optar per rebel·lar-se contra la seva paraula. Per això la Torà diu després, al verset 31, «I ha-‘am, el poble, va témer al [nom de les quatre lletres]; i ells —ha ‘am, el poble– van creure el [nom de les quatre lletres] i en el Seu servent, Moisès.\nPer què? Perquè els «fills d’Israel» designa el grup dels millors, dels destacats, mentre que amb «el poble» es designa la multitud, que és la mateixa multitud del verset 34, «I ha-‘am –el poble– murmurava». I els rabins encara ens en donen un nou exemple, més endavant al llibre de Bemidbar, capítol 25, verset 1.\nPer tant, queda clar que allà on la Torà es refereix a «el poble» ho fa com un retret, mentre que quan ho fa a «els fills d’Israel» és en un sentit bo (R. M. ben Nachman, Commentary to the Torah: Shemot, traduït i comentat per Charles b Chavel, pp. 181-182).\nPerò fins i tot aquest «poble» –o populatxo– havien experimentat les plagues. Per què actuen així? Seria possible, diu en Nakhmànides, que de sobte tinguessin dubtes sobre si Moisès els estava traient d’Egipte tan sols per establir-se com el seu governant?\nSegueix el rabí de Girona: Onquelos tradueix vayitz’aku (i van clamar) com uz’aku, volent dir que no estaven pregant a Déu, sinó queixant-se a Ell per haver-los tret d’Egipte i l’esclavatge (R. M. ben Nachman, pp. 182-183). Hebreus queixant-se. Això ja ens sona més, oi?\nI llavors arriba la resposta. El [nom de les quatre lletres] va dir a Moisès «Per què clames a mi? Digues als fills d’Israel que es posin en marxa…» (Xemot 14:15). Sublim!\nSegons Nakhmànides, Moisès estava se sentia perdut. Atrapats entre l’exèrcit egipci i el mar, amb la meitat de la gent recriminant-li que els hagués portat allà, no sabia què fer. Què li diu el Sant, beneit sigui? «No hi ha necessitat que clamis, perquè com ja et vaig dir –al verset 4–, “I jo seré honrat a través del faraó”». És a dir: a mi no em miris, ja et vaig dir què passaria, tireu endavant (R. M. ben Nachman, p. 185).\nNosaltres també podem tenir múltiples facetes. A vegades ens comportarem com el grup dels millors, i a vegades ho farem com la multitud, el populatxo, o la massa. Com deia al principi, la por ens transforma i tenalla, ens impedeix actuar i, a vegades, ens fa cercar responsables –o culpables– externs quan ja ens havien dit què passaria, o al nostre interior ja sabem exactament què hem de fer si volem sortir-nos-en. Podem queixar-nos, o podem tirar endavant. La decisió recau sempre sobre nosaltres.\nTorah, Tornant de Liornainiciativa, Nakhmànides, queixa, Torà


HOMILIA LITERÀRIA 2016 — Ajuntament d'Organyà\nHOMILIA LITERÀRIA 2016 Escrita per TERESA COLOM https://www.organya.cat/actualitat/fira-del-llibre-del-pirineu/premis-literaris-homilies-dorganya/homilia-literaria-2016 https://www.organya.cat/@@site-logo/images.png\nEscrita per TERESA COLOM\nEstimades veïnes i estimats veïns d’Organyà. Amigues i amics, conegudes i coneguts. Presents.\nDe ben segur que sóc la més inexperta de totes les plomes a qui al llarg d’aquests anys se li ha encarregat escriure l’homilia literària. Quan em van contactar per proposar-m’ho, em vaig sentir molt honorada, però també aterrida. No sabia si seria capaç d’estar a l’alçada. Qui em va telefonar em va anar desgranant el motiu de la trucada des de l’altra banda de l’auricular. Mentre l’escoltava, sabia que, quan acabés d’exposar-me’n els detalls, li hauria de donar una resposta. De vegades la prudència és una virtut i d’altres només és covardia. La proposta d’escriure aquesta homilia literària m’arribava de persones a qui respecto i de qui no dubto. Estava clar que elles ja havien valorat si el meu nom era o no adequat. Confiant en el seu criteri, vaig acceptar, sentint-me, com ja he dit, molt honorada, però també amb molt respecte de cara a les pàgines que hauria d’escriure. El mateix agraïment que vaig transmetre als qui van proposar el meu nom us el transmeto ara a vosaltres que teniu la generositat de ser aquí.\nVaig tenir la sort de créixer en una època en que a l’escola se’m va reforçar la llengua que parlava a casa. Al col·legi de les monges de La Seu, on vaig estudiar fins que vaig anar a l’Institut Joan Brudieu a fer el COU, d’idiomes, se’ns impartia català, castellà i francès. Sabia, està clar, que hi havia més quantitat de persones que parlaven castellà o francès que no pas català. El castellà era un idioma que, en una societat bilingüe, havíem après amb naturalitat. I el francès era l’idioma que apreníem a l’escola sota el concepte de llengua estrangera. Però el català era la llengua que jo parlava a casa i que utilitzava amb la gran part del meu entorn, que la parlessin menys milions de persones no me la convertia en menys important. No era una qüestió política, ni de responsabilitat, era la meva realitat.\nFa un parell d’anys vaig assistir a una conferència que impartia l’Anton Maria Espadaler sobre el Tirant lo Blanc. Durant la seva exposició, el medievalista es feia la pregunta del perquè aquesta gran obra de la literatura catalana no gaudia del mateix grau de reconeixement, entre el públic català, que el d’altres clàssics com, per exemple, el Quixot, entre el públic castellà. La dificultat de l’obra i els punts d’erotisme del llibre serien alguns dels factors que al llarg dels anys no haurien jugat al seu favor a l’hora de fer-lo arribar al públic juvenil de les escoles. Jo m’havia llegit el Tirant lo Blanc mentre estudiava a les monges. La mare Pepa Obiols era qui ens impartia literatura catalana. La recordo carismàtica, propera, elegant, amb sentit de l’humor, algú que inspirava respecte per la seva gran qualitat com a persona. Ens va encarregar fer un treball sobre el llibre. Però vaig badar i quan vaig anar a comprar l’edició que ens havia indicat, una versió actualitzada i resumida de l’obra, ja estava esgotada a les llibreries de La Seu i tardarien dies a tornar-ne a tenir un exemplar. La casualitat va fer que m’arribés a les mans una edició moderna en dos volums de l’obra original, vuit-centes pàgines escrites al segle XV (amb la grafia regularitzada, això sí) i que poc tenien a veure amb el llibret resumit i en català actual que s’havia esgotat a les llibreries. La mare Pepa (filla de Cabó, per cert), lluny de posar-me traves a llegir aquells dos volums, em va dir que si feia el treball sobre l’obra original em deixaria fins a final de curs per entregar-lo. I així ho vaig fer. En el llibre hi vaig llegir històries de cavallers i d’enamoraments, i crec que, simplement, alguns passatges no em van escandalitzar perquè la innocència de l’edat i, sobretot, el fet de no estar familiaritzada amb el llenguatge medieval es va traduir en que, en molts moments, entenia el context però no acabava d’entendre què llegia. Potser la mare Pepa, una dona llesta, ja havia donat per fet que seria així. En qualsevol cas, el que no dubto, i encara menys amb la perspectiva dels anys, és que ella coneixia els camins per transmetre’ns la vàlua de la llengua i de la literatura, i els camins per despertar-nos la consciència de la riquesa que aquestes contenen. Va ser un amic qui em va proposar assistir a la conferència sobre el Tirant lo Blanc, el ponent, l’Anton Maria Espadaler, era amic comú dels dos, però hi vaig anar majorment pel llibre. Llegint el Tirant lo Blanc, en les circumstàncies que us he explicat, la mare Pepa em va transmetre que la literatura no era una obligació, era un univers ple de portes que permetien sentir el món més gran, i que la llengua era una riquesa que venia de molt enrere i que quan perdies interès per ella, quan es deixava d’utilitzar, poc a poc, esdevenia inaccessible i la riquesa es convertia en quincalla.\nParlàvem dels idiomes. Em preocupava l’anglès, com no? A la universitat em vaig trobar amb assignatures d’economia que s’impartien en aquest idioma. I després, en el món de les finances, on treballaria anys, era una eina imprescindible. Però quan em vaig posar a escriure poesia ho vaig fer en català. I això no té res d’estrany.\nHe tingut oportunitat de participar en múltiples recitals i festivals de poesia. En els festivals internacionals se solen fer lectures bilingües. L’autor llegeix la versió original dels poemes i, per temes obvis, sovint és una altra persona qui llegeix les versions traduïdes a l’idioma del país. En el cas de la poesia, els traductors/res solen ser també poetes per aconseguir el millor resultat possible. Les traduccions són una bona manera d’entendre què vol dir “idioma”. Fa uns anys em van traduir un recull de poemes al finès en motiu d’unes lectures que havia de fer a biblioteques de Finlàndia. El traductor, com passa en aquests casos, i aprofitant que la persona a qui traduïa estava viva, em feia arribar les seves consultes. En un poema hi sortia la paraula gel. —A quin tipus de gel et refereixes? –em va preguntar. —Gel –li vaig respondre –gel, gel normal. En finès hi ha moltes paraules per parlar de neu i de gel. Pel que fa al gel depèn, per exemple, si és una capa fina de gel, transparent; si és gel en capes; si és gel irregular, que no és llis (en aquest no s’hi pot patinar); si és gel que està a la deriva; si s’ha format per la neu que s’ha fos sobre el gel, aquest conté bombolles d’aire; si s’ha format directament de l’aigua, aquest és gel de tardor, fosc i resistent; o bé si és gel de primavera, que pot ser gruixut, però que és trencadís, i la llista de descripcions que corresponen a paraules per referir-se a gel continua. També hi ha una paraula que, simplement, vol dir gel, però el traductor necessitava que li precisés com era el gel del meu poema per visualitzar el vers i fer-ne la millor traducció possible. Quan el traductor em va explicar aquesta particularitat del finès vaig entendre el perquè de la seva pregunta. I quan vaig ser enmig d’aquells paisatges, encara ho vaig entendre més. Era el mateix món que el meu, i al mateix temps, era un altre món, i el seu idioma així ho reflectia.\nLlegint poemes fora m’he trobat més d’un cop que algú m’ha preguntat: —Però tu parles bé el castellà. Perquè no escrius en castellà? T’entendria molta més gent! Majorment la gent fa aquestes preguntes amb tota la bona intenció. I em sembla tan evident que escriguis, particularment poesia, en la llengua que més domines i en la que penses, que, quan ja t’ho han preguntat uns quants cops, es fa gairebé feixuc haver-ho d’explicar un altre cop, però cal fer-ho, sobretot si el teu interlocutor és receptiu a entendre’t. Tot i que, de vegades, l’interlocutor et sorprèn. No sempre per bé.\nDesprés de cinc poemaris vaig publicar el meu primer llibre de narrativa, La senyoreta Keaton i altres bèsties. Mantenia una conversa amb un editor espanyol sobre la dificultat de trobar editorials interessades en publicar obres des d’altres llengües, que, per a l’editorial estrangera suposa una compra de drets i té el cost afegit de la traducció. Cal tenir en compte que en els mercats amb més lectors potencials, com en l’anglès, ja es crea molta obra de qualitat en el propi idioma, per tant, encara és més difícil que vagin a buscar obra de fora. En un moment de la conversa l’editor em va suggerir que perquè no escrivia el llibre en castellà? Així el llibre ja quedava situat en un mercat més gran, el de llengua castellana, i també seria més fàcil moure’l. Però el llibre estava escrit en català! En cas de traduir-se —vaig especificar— tampoc ho faria jo, ho hauria de fer un professional especialitzat en traduir cap a llengua castellana. Quan parlem de literatura hi ha molta precisió en el llenguatge. Cada idioma té els seus girs, les seves expressions ... . L’editor va continuar amb “el problema” de la traducció, amb “el problema” que el llibre no estigués escrit en castellà. I va insistir: Però si l’escrius en castellà, “el problema” de la traducció ja no hi serà! Sorpresa perquè no entengués que no era la llengua en que jo escrivia i decebuda amb la seva poca sensibilitat per l’obra original, per les llengües i també per la literatura, vaig concloure: La qüestió de la traducció hi serà en qualsevol cas perquè el llibre està escrit en català.\nPer sort hi ha molts interlocutors. Mesos després, la revista Asymptote, especialitzada en traducció literària, proposava a la meva editorial publicar la traducció a l’anglès d’un dels cinc contes llargs que conformen el llibre de la senyoreta Keaton i altres bèsties. De la mà d’aquesta revista, la versió anglesa del conte es va publicar al mateix temps al diari The Guardian. Els editors d’Asymptote, revista referent en el camp de la traducció literària, van agafar el seu nom, que traduït és asímptota, de la línia recta, prolongada indefinidament, a la que una funció matemàtica tendeix. O sigui, s’hi acosta tant com es vulgui, sense arribar-hi. De la mateixa manera, segons els editors de la revista, un text traduït no pot replicar completament l’efecte de l’original; la traducció és pròpiament un acte creatiu. No cal dir que aquests editors tenen molt clar què implica una traducció, la importància que no només es llegeixi literatura generada directament en les llengües que més es parlen i també la riquesa que es perdria si les versions originals desapareguessin. La traducció és bàsica, és un mitjà per poder fer accessible l’obra original a d’altres lectors, però, evidentment, no busca substituir-la. Si no entens què suposa un idioma (la història, les vides, els paisatges que hi ha al seu darrere) hi ha moltes coses que no entens.\nUna amiga de fora, que ara viu a Barcelona, em deia que per algú que no és d’aquí és molt atractiu veure com molts elements relacionats amb Catalunya tenen forma de cercle: la sardana; els castellers (per cert, moltes empreses japoneses utilitzen fotos de formacions castelleres com a exemple d’organització empresarial); o l’arquitectura: Gaudí, el modernisme, tenen formes arrodonides. El cercle és una figura complexa: un cercle s’aïlla, però també es reforça a sí mateix. I la llengua catalana, principal pilar de la identitat catalana, ha tingut la fortalesa del cercle.\nRecordeu el traductor de Finlàndia de qui us parlava? Ja té tres nets, de tres, cinc i set anys. Parlen finès, i no sé quins idiomes més aprendran al llarg de la seva vida, però espero que coneguin les desenes de paraules que la seva llengua disposa per definir neu i gel, encara que la majoria de persones no entenguem el finès, i encara que en la majoria d’idiomes en tinguem prou amb uns pocs mots per parlar d’aquests elements. Si no, en certa manera, el seu paisatge desapareixerà.\nGràcies per l’honor de cedir-me la paraula. Gràcies per ser-hi i per escoltar-me. Bona nit.


Pàgina web empresa Sant Esteve de Palautordera - La Quadra\nPàgina web empresa Sant Esteve de Palautordera\nLa Quadra realitza projectes de Pàgina web empresa a mida que s’adapten a la imatge corporativa de l’empresa i de les necessitats que aquesta vol assolir. Al llarg dels anys ja hem desenvolupat projectes web per empreses d’arreu de l’estat en poblacions com Sant Esteve de Palautordera.\nLa Quadra es un estudi de disseny especialitzat en Pàgina web empresa que ja ha realitzat treballs per empreses de Sant Esteve de Palautordera.\nSi està cercant Pàgina web empresa Sant Esteve de Palautordera sàpiga que li podem oferir un servei personalitzat i de qualitat amb el que obtindrà els resultats esperats i probablement millorarem aquests.\nSi desitja tenir més informació sobre Pàgina web empresa Sant Esteve de Palautordera, l’animem a que ens contacti per a poder atendre’l personalment i encantats li explicarem tot allò que creiem que el pot ajudar a fer rentable el seu projecte web.\nEl convidem a que visiti el nostre portafoli perquè conegui alguns dels projectes desenvolupats i també la secció de serveis, on es farà una idea d’alguns dels nostres serveis, de totes maneres, preferim el tracte personal directe, per tant, si ho prefereix podem concretar una visita perquè ens pugui explicar de primera mà que vol aconseguir amb Pàgina web empresa Sant Esteve de Palautordera i li proposarem l’estratègia més adequada per assolir-ho amb èxit.


Sea Panorama Apartment Balchik Bulgària - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBalchik, Balchik, Bulgària - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nAl visitar Balchik, vosté es sentirà com a casa a Sea Panorama Apartment, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSea Panorama Apartment també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Balchik. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Sea Panorama Apartment sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Sea Panorama Apartment.\nDescompte a Sea Panorama Apartment


El Partit Popular revela la llista completa de candidats per a les municipals\n20 2015 abril - 00: 00\nEl Partit Popular de Xàbia ha revelat els noms de tots els candidats que componen la seva llista electoral de cara a les eleccions municipals de 24 de maig. La candidata a l'alcaldia del PP, Teresa Ern, Va afirmar sobre això que la llista està formada "Per gent que té il·lusió i vol treballar per i per a Xàbia". I va subratllar l'alta presència de dones en els primers destacats.\nEls únics noms que s'havien anunciat públicament fins al moment eren el de Teresa Ern i el del seu número dos, Juanjo García, Conegut pel seu càrrec com a president de la comissió de festes de 'la Mare de Déu de Loreto'.\nLa llista la completen ara Miguel Savall, Rosa Maria Pérez, Filo Giner, Isabel Nadal, Vicent Espasa, Teresa Kirkby, Iñaki Lillo, Iván Almazán, José Sivera, Raquel Segura, Néstor Daniel Buche, Mª Carmen Alesanco, Victor González, Calixto Hernández, Maria Cholbi, Antonio Buigues, Guadalupe Miñana, Rosario Molina i Alberto Tur. Com a suplents estan José Marco, José Romera i Ángeles Bas.


L'Athletic aixeca un gol de Stuani a Girona - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls d'Eusebio amplien a 9 la ratxa de partits sense guanyar quan juguen de locals a Montilivi\nWilliams va aconseguir l'empat que obria camí a la remuntada basca ROBIN TOWnSEND/EFE\nWilliams va aconseguir l'empat que obria camí a la remuntada basca\nUn equip que a fora esdevé tot un perill, que ha guanyat en les 3 útimes sortides, inclòs el partit del Bernabéu, fracassa com a local. Ja són nou els partits seguits que du el Girona sense un triomf quan li toca jugar a Montilivi; l'Athletic va furgar en la ferida i es va imposar per 1-2 amb dos gols marcats a la segona part. L'última vegada que els d'Eusebio Sacristán van sortir guanyadors a casa va ser amb un 2-1 contra el Rayo, a l'octubre. De tota manera, els gironins tenen 34 punts, nou més que el Celta (25), que és l'equip que tanca la zona de descens quan falten un total de 9 jornades per acabar la lliga a la Primera Divisió.\nEl partit d'ahir va començar amb domini dels gironins però no hi havia manera de poder estrenar el marcador. Però Stuani, amb una rematada de cap al minut 37, en un bon servei des de la banda de Raúl Carnero, es va avançar de forma clara a Íñigo Martínez i va batre Herrerín. L'Athletic, però, no es va deixar anar i a la represa va ser més incisiu, i amb una efectivitat molt més alta que uns locals que van acabar trencats.\nCuriosament, els gols anotats en la segona part per l'Athletic es van marcar també de cap i en un breu interval de sis minuts. Va ser primer Iñaki Williams en l'acció de Yuri qui empatava; després va ser el torn de Raúl García, que va avançar-se a tota la defensa i va fer l'1-2 definitiu. Quedaven encara més de 30 minuts però el Girona va ser incapaç de reaccionar. Ara l'Athletic (40 punts) és vuitè i és viu el somni d'Europa.


Ciència ciutadana i contaminació de l’aire | Barcelona Cultura\nCiència ciutadana i contaminació de l’aire\nEs busquen voluntaris per participar en un estudi sobre contaminació de l'aire i vida quotidiana a Barcelona\nEl grup d'investigació sociotècnica del Centro de Investigaciones Energéticas, Medioambientales y Tecnológicas de Madrid (CIEMAT) busca voluntaris per participar en un estudi sobre contaminació de l'aire i vida quotidiana a Barcelona.\nLa contaminació de l'aire és el factor ambiental amb major impacte en la salut dels europeus. A les ciutats espanyoles, la reducció dels nivells de contaminació suposaria una reducció significativa en el nombre de morts prematures i un estalvi de costos hospitalaris. El Pla nacional de millora de la qualitat de l'aire (2011) considera fonamental l'actuació coordinada per millorar la qualitat de l'aire de les nostres ciutats, així com la sensibilització dels ciutadans a partir d'estratègies innovadores.\nL'objectiu de l'estudi del grup del CIEMAT és explorar l'ús, per part de ciutadans no experts, de sensors portàtils per mesurar els nivells de contaminació de l'aire a la nostra ciutat. Els voluntaris en l'estudi participaran en dues discussions de grup durant el mes de juliol o setembre de 2015 entre les quals hauran de realitzar diverses mesures amb un sensor específic de contaminació de l'aire.\nSi esteu interessats en participar, truqueu al 93 481 39 20.\nMés informació: CIEMAT