El claustre de Santa Maria de Ripoll X – Associació Palimpsest\nPublicat a 9 d'octubre de 2018 13 de maig de 2022 per associaciopalimpsest@gmail.com\nEl claustre de Santa Maria de Ripoll X\nCapitell de la galeria sud-occidental que mostra una sirena d’una cua i mirall, segle XIV, del taller de Jordi de Déu, construït sota l’abadiat de Ramon Descatllar i de Palasol ( gener 1387 – setembre 1408).\nAvui estem acostumats a considerar les sirenes com a dones-peixos. No sempre ha estat el mateix, res més lluny d’això. La tradició Gréco-oriental representava sirenes amb el cap d’una dona i el cos d’un ocell. Quan es produeix la substitució d’un tipus per un altre? El tipus d’ocell femella és l’únic que es troba als textos fins a principis del segle XII. Però hi ha una excepció. Un tractat de finals del VII o principis del segle VIII, la Liber monstrorum, el Sr. Faral és temptat a atribuir a Aldhelm, abat de Malmesbury i Bisbe de Sherborne, que descriu per primera vegada les sirenes com “marinae puellae quae … a capite usque ad Umbilicum sunt virginali corpore tantum … scamosas piscium caudas habent, Quibus en gurgite latent sempre “. Aquesta noció d’una dona-peix no va ser recollida per la literatura fins al segon quart del segle XII. És aleshores que es dona com a única existent o com una altra possibilitat de la dona-ocell. D’altra banda, des de Philippe Thaon, alguns textos fan de la sirena una dona a la vegada au i peix, invenció que és àmpliament difosa a partir de llavors. Com es situa la sirena-peix dins el corrent de la tradició? Gràcies al Liber monstrorum, explorat per Thomas de Cantimpré, segurament, pensa el Sr. Faral, en una modificació del text del Physiologus per part de traductors ben intencionats. Les sirenes sovint es descriuen com monstres marins.\nÉs temptador comparar la cronologia establerta acuradament pels textos del Sr. Faral i la de monuments esculpits (pintura, escultura), estudiats, com es recordarà, per la senyoreta Jalabert. M. Faral es pregunta si certes representacions no són traduccions concretes de les descripcions contingudes en Physiologus i Bestiaires. Sens dubte, però sembla que en aquests materials la seducció de les formes (en aquest cas els models orientals o antics, com ara les Nereidas) és sempre més poderosa que l’atracció d’un text. Una altra pregunta, en tot cas, sorgeix. Si hi ha hagut una acció de literatura sobre l’art, no s’ha produït també una reacció de l’art a la literatura? – Romania, 1953.\nÉs un dels plats més típics de la cuina de Granada, amanida de taronja i bacallà de clara procedència àrab.\nPelem i tallem la taronja\nAfegim la ceba tendra picada\nSi el bacallà està salat, es dessala i es rosteix lleugerament. Hi ha llocs on el bacallà el posen sense dessalar, simplement esqueixat molt fi. En altres dessalat i, fins i tot, passat per la planxa encara que després es deixi refredar.\nAfegim l’ou dur ….\nLes olives negres sense os i amanim amb oli d’oliva.\nCategoriesClaustre, Monestir Santa Maria de Ripoll, Romànic EtiquetesCatalunya, claustre, gastronomia, gòtic, monestir de Ripoll, monestir de Santa Maria, Ripoll, romànic, segle XIV\nUna resposta a «El claustre de Santa Maria de Ripoll X»\nRetroenllaç: Cants de sirenes | Rondaller\nEntrada prèviaAnterior Abolició del tràfic d’esclaus\nEntrada següentSegüent Reglament de desafiaments


Temporada 1999-2000Comissària: Michy Marxuach.Un oasi en el desert blau és una metàfora de la realitat de Puerto Rico vista des d'aquest mateix país, sis artistes joves del qual han estat convidats a reflexionar sobre el trànsit i i els intercanvis culturals. El grau d’experimentació de les obres que s’hi presenten, l’Espai 13 l’ha buscat no solament en l’entorn més immediat, sinó també en les realitats més llunyanes. La visió d’una comissària o d’uns artistes de l’àrea caribenca, que es mou enmig d’una realitat aparentment distant i diferent, és interessant per comprendre que, finalment, les temàtiques allunyades, tant en el pla geogràfic com en el cultural, tenen justament un caràcter més universal, més proper, per tant, al nostre entorn habitual.Els temes que Michy Marxuach proposa en les cinc exposicions d’aquest cicle són temes de sempre i no gens estranys a altres cicles de l’Espai 13. Els artistes convidats reflexionen sobre el trànsit i els intercanvis culturals, el centre i la perifèria, el privat i el públic, la identitat col·lectiva, les fronteres i els límits culturals… Però el que canvia és la mirada, que estableix un punt de vista diferent. Michy Marxuach busca l’anàlisi i la reflexió de la realitat de Puerto Rico des de Puerto Rico mateix, però busca també el diàleg amb el públic i els artistes d’aquí. Aquest joc de miralls i de reflexos successius, que és de fet el tema principal del cicle, té la seva rèplica en la veu dels artistes d’aquí que, com en edicions anteriors, vulguin participar en la convocatòria d’Espai Obert que tanca el cicle.\nCharles Juhasz Alvarado va néixer a les Filipines. De pare hongarès i mare porto-riquenya, va passar l'adolescència a la República Dominicana, on va començar la universitat.\tsobre "Tu-Tran"\n"La meva exposició Canvi de domicili consisteix en la instal·lació de quatre obres independents en un esforç per abordar críticament la identitat porto-riquenya en el context de la mobilitat, l’entrecreuament, la fragmentació, el desconeixement i la discontinuïtat", diu Adam de Croix.\tsobre "Canvi de domicili"\nNascut a Puerto Rico l’any 1974, Ignacio Lang va viure molts anys a Califòrnia, però fa sis mesos que ha tornat a l’illa. Com altres artistes d’aquest cicle, la seva vida i el seu treball es mouen entre dos mons molt diferents, el de la metròpoli i el de Puerto Rico.\tsobre "Buscant un senyal"\nChemi Rosado, nascut a Puerto Rico, treballa sobre l’accessibilitat de l’obra d’art, accessible sobretot des del punt de vista econòmic, i tracta amb ironia el tema de l’art contemporani en general.\tsobre "Tapar per veure-hi millor"\nDels artistes presents en aquest cicle, Dhara Rivera és potser la que té una trajectòria professional més llarga. Una de les seves últimes exposicions ha estat a la Galeria Luigi Marrozzini de Puerto Rico.\tsobre "El soterrani i el jardí"\nLa Fundació Joan Miró, dintre del cicle Un oasi en el desert blau que l’Espai 13 desenvolupa durant la temporada 1999-2000, convida tots els artistes a participar en la convocatòria Espai obert, que tindrà lloc del 16 de juny al 9 de juliol del 2000.\tsobre "Espai obert"


En plena situació de conflicte, els indonesis boscos indígenes femenins són propietaris de la seva terra\nEl Dia Internacional dels Pobles Indígenes del Món, la corresponsal de l'IPS Stella Paul parla a les dones indígenes del poble de Korchi, a l'oest de l'Índia, sobre què significa posseir la seva pròpia terra.\nKORCHI / GADCHIROLI, Índia, agost 9 2019 (IPS) - Jam Bai, una agricultora indígena del poble de Korchi a l'oest de l'Índia, és una dona que té pressa. Després de dos mesos d’espera, per fi han arribat les pluges i aquesta setmana s’hauran de plantar els planters d’arròs per als seus arrossars mentre el terreny és encara suau.\nPerò dissabte, l’agost 3, un dia abans que IPS visités el poble, les forces de seguretat governamentals van afusellar set rebels armats que pertanyien a un grup comunista radical d’extrema esquerra anomenat "maoistes" o "naxals" en un poble 40 km d’aquí.\nSituada aproximadament a 750 km a l'est de Bombai, al districte de Gadchiroli de l'estat de Maharashtra, que té un dels boscos de teca més gruixuts de l'Índia, la zona és sovint notícia per incidents violents com explosions de mines, matar, disparar armes, detencions i protestes que es produeixen aquí. Els maoistes porten una guerra contra el govern des de fa més d’una dècada, ja que reclamen una societat sense classes.\nDes de l'incident, hi ha hagut una parada no oficial al voltant de Korchi. A mesura que la tensió i la por es van estenent, Bai no va trobar un sol treballador per contractar. Però el jove de 53 d’any no renunciarà: no sembrar els camps aquesta temporada no és una opció.\nLes seves raons no només són financeres, sinó també emocionals.\nDesprés d’anys de lluita, ara és propietària oficialment de la terra.\nAixí, avui Bai ha fet una crida a diverses de les seves familiars i amigues del poble. Amb els saris llençats sobre els genolls i els talons cavats a l’aigua enfangada, es dobleguen seguits, sostenint un manat de pues en una mà, mentre sembraven un petit ram amb l’altra.\n“Tinc cinc hectàrees de terra. Fins ara hem acabat de sembrar aproximadament una acre. En queden quatre més, però segurament acabarem la resta d’aquí a dos o tres dies ”, afirma Bai. Les dones riuen i animen per ella.\nEl poble de Korchi està format per poc més de persones 3,000, la majoria dels quals són agricultors petits i marginals que pertanyen a comunitats indígenes de Gondi i Kawar, que van reconèixer per la constitució del país com a 'Tribus Schedule' - el terme oficial per als pobles indígenes del país. la zona pot estar conflictiva, però els estudis demostren que el districte és el primer de tota l'Índia a concedir drets sobre la terra a les persones indígenes. Molt d’això s’acredita a dones indígenes locals com Bai, que han liderat durant anys un moviment terrestre per la propietat formal tant de les terres de conreu com de les terres forestals.\nEls camps d'arròs que posseeix Bai es troben a la vora d'un poble, més enllà del qual es troba un bosc. Durant generacions, la família de Bai s’ha mantingut tant a l’agricultura a la terra com a la recol·lecció de fruites, escorça d’arbres, verdures i herbes que creixen al bosc, igual que altres membres de les seves comunitats indígenes.\nPerò mai van tenir drets oficials sobre cap de les zones terrestres.\nVa ser només quan el govern va començar a implementar la 2006, una nova llei que reconeixia els drets dels pobles indígenes que vivien al bosc, que Bai va sol·licitar la propietat formal de la terra que tenia la seva família. Finalment, després de gairebé deu anys de lluita, va rebre l'any passat els seus drets sobre la terra.\n“Abans de mi, la meva sogra i la meva sogra també sembraven arròs en aquesta terra. Però fa uns anys 15-20, tothom va començar a dir: "aquesta terra pertany al govern, tu només estàs ocupant". És llavors quan ens vam adonar que necessitem drets formals i propietat. Després que arribés la nova llei forestal, juntament amb d’altres, també vaig aplicar a 2008 els meus drets. Finalment, l’any passat vaig rebre la meva Patta (certificat de propietat) ”, diu.\nLa propietat de la terra per a les dones: una història complexa\nKumaribai Jamkatan, 51, és un d'aquests líders que lluiten pels drets de la terra de les dones des de 1987.\nTot i que la Constitució de l'Índia atorga igualtat de drets a homes i dones, les dones primer van començar a reclamar la propietat formal de la terra només després de 2005, l'any en què el govern va concedir drets legals a les filles per ser co-propietàries de terres de propietat familiar. les comunitats indígenes, va ser la Llei de drets forestals 2006 que va permetre a les dones posseir terres. Actualment, els indígenes aquí a Korchi tenen dos tipus de drets sobre la terra: els drets d’una persona sobre les terres de conreu al seu poble i un dret col·lectiu sobre un concret. àrea del bosc per a la recol·lecció de caça, cosa que va ser possible a 2006 en virtut d’una llei forestal especial (Llei de reconeixement dels drets forestals) (The Schedched Tribes and Other Traditional Dwellers Forest).\nEn virtut d’aquesta llei, tota la comunitat comparteix els recursos forestals d’escorces, llavors, fruites i hortalisses, que inclouen; groselles, móres, bolets, brots de bambú, sabons secs i diverses herbes i arbustos. Tot això ha format part de les dietes de les comunitats indígenes i la seva font de vida durant generacions.\nLa terra assignada a una comunitat de pobles es decideix normalment per la mida de la població del poble. No obstant això, solen estar entre quatre i 10 hectàrees. Però la seva lluita pels drets de la terra va començar fa dècades i continua avui, ja que moltes dones encara esperen rebre els drets de la terra a causa del lent ritme d’aplicació de la Llei sobre drets forestals i la falta de consciència a les seves comunitats. . Segons el Cens d’agricultura de l’Índia 2010-2011, a nivell nacional, les dones només posseeixen el 10.34 per cent de la terra.\nJamkatan afirma que la lluita ha estat llarga i dura amb reptes socials, financers i legals.\n“Al principi, ningú no va creure en els drets personals de la dona de la terra. Alguns la consideraven una càrrega de treball enorme ja que la terra sol estar en nom del patriarca de la família i concedir la propietat a les dones suposaria distribuir la terra als membres de la família.\n"Després hi ha reptes legals: l'aplicació necessita diversos documents, incloent mapes i rebuts de l'impost sobre terres pagats al govern del districte per la família durant les tres últimes generacions, múltiples signatures del sol·licitant, membres de la família, el cap del poble i el govern superior. els funcionaris del departament de terres i ingressos, etc., es fan diverses proves de verificació per part del poble i els funcionaris del districte i passa per diverses agències governamentals que necessiten molt de temps ", diu Jamkatan.\nA 2017, els locals, recolzats per una ONG local, Amhi Amchya Arogyasathi (Nosaltres per la nostra salut a Marathi), van formar el Maha Gram Sabha (la Gran Assemblea del Poble). L'assemblea és una organització basada en la comunitat amb membres de 90 pobles indígenes dels pobles 125 del districte. El districte de Gadchiroli té almenys nou vegades la mida de Londres, amb una població total aproximada de 1.7 milions.\nLa Gran Assemblea del Poble no només ha encapçalat el moviment de les dones pels drets de la terra de manera col·lectiva, sinó que també ha reivindicat els seus drets sobre els boscos i els seus recursos. Es diu que sobre 3,000 dones han rebut drets de terra des que es va constituir l'assemblea.\nL’assemblea creu que els indígenes tenen el primer dret a la terra i al bosc. Quan això es garanteix, la comunitat té una vida millor i el bosc també floreix, segons NS Kishore Wairagade, antic cap de poble i ara assessor de l'assemblea, explica a IPS.\nWairagade assegura que la formació de la Gran Assemblea del Poble va contribuir a revolucionar els drets de les persones sobre la terra: “Hi ha pobles 90 en aquesta assemblea que es reuneixen regularment i decideixen tot, des de sol·licitar els drets de la terra fins a la recollida de recursos forestals com les fulles Tendu (una font important d’ingressos). per als pobles del bosc que s’utilitza per fer cigarrets enrotllats a mà), grosella, bolets, etc. L’assemblea també supervisa la venda de fulles de Tendu, negocia el seu preu amb els compradors i assegura que els diners es paguen directament als comptes bancaris de les dones. venedors ”.\nTot això ha estat un avantatge dur.\n“Hem sortit a la carretera moltes vegades. Des de 2012, quan el govern va decidir concedir-nos els drets col·lectius, hem mantingut manifestacions de protesta, manifestacions d’inici, bloquejos de carreteres i vagues. Finalment, l’any passat van començar a distribuir els certificats de nou. Ara, la gent dels pobles 77 (dels pobles 90 que formen part de l’assemblea) té propietat de la terra, però la gent dels pobles de 13 encara els ha de rebre ”, diu Jamkatan, que persegueix un objectiu personal d’ajudar les dones 1,000 a obtenir drets de terra. curs.\nTerra dels indígenes: el que diuen els experts\nEls experts mundials han destacat com l'ús de la terra per part dels pobles indígenes té un paper important en la conservació del medi ambient i la mitigació del canvi climàtic. Un informe especial sobre el canvi de terres i el clima, publicat pel Grup Intergubernamental de Canvi Climàtic (IPCC) dijous, 8, destaca com les maneres indígenes i tradicionals de gestionar la terra poden ajudar a revertir la degradació de la terra i mitigar el canvi climàtic en el procés.\nEn comentar l'informe, Andrea Takua Fernandes, organitzadora de primera línia per a comunitats indígenes de 350.org, diu a IPS que el lideratge dels indígenes és clau per abordar tant la crisi climàtica com la desforestació. "La biodiversitat defensada pels indígenes serà fonamental per trencar el codi de la manera de respondre de forma sostenible i justa a la crisi climàtica".\nAl poble de Korchi, Wairagade comparteix un exemple de com els indígenes usen la terra de manera sostenible: “La comunitat aquí sap exactament quant agafar del bosc. La seva necessitat no ve impulsada pel mercat i els beneficis, sinó per satisfer la necessitat de la família. Quan cullen brots de bambú, només triguen uns quants a alimentar-se i es deixen prou en estat salvatge, perquè es pugui regenerar el bosc. Per tant, la sostenibilitat és a la nostra cultura. "\nNo hi ha drets sobre la terra, ni empoderament de les dones Sarajaulabai Ganesh Sonar, una petita productora agrícola de Korchi que posseeix tres hectàrees de terreny a les quals va obtenir el títol oficialment l'any passat, creu que sense la propietat de la terra, l'empoderament de les dones és incomplet.\nExplica a IPS que abans les dones tenien massa por per exigir la seva part de terra.\n“Ara ho veuen com una lluita per la seva pròpia identitat. [Una dona] també es pot guanyar la vida de la seva pròpia terra. Al bosc també, abans que teníem drets col·lectius, ens espantava els guàrdies forestals i pensàvem “si ens agafés i ens pegava, etc” Ara no hem de colar-nos i amagar-nos. Per tant, per a nosaltres, la terra és la nostra veritable font d’apoderament. ”


El Govern i els indultats es conjuren per seguir treballant per l'autodeterminació i l'amnistia\nForcadell defensa que al Parlament s'hi ha de poder parlar de tot: "No hi deixeu entrar la censura"\nEls presos polítics, davant el palau de la Generalitat amb el president Aragonès i el vicepresident Puigneró Pere Virgili\nDesprés de més de mil dies a la presó, el Govern de la Generalitat ha rebut amb tota la transcendència institucional els nou líders independentistes indultats dimarts passat per part del govern espanyol. Quan passaven pocs minuts de les quatre de la tarda, els exconsellers del Govern, l'expresidenta del Parlament Carme Forcadell, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart han arribat junts a la plaça Sant Jaume per escenificar el seu retorn a la vida pública després de més de tres anys de privació de llibertat.\nEls esperaven el president, Pere Aragonès, i el vicepresident, Jordi Puigneró, que els han acompanyat a dins del Palau per reproduir una imatge simbòlica: tot el Govern actual en bloc, amb els representants independentistes de la mesa del Parlament i la seva presidenta, Laura Borràs, assegut a una banda de la galeria Gòtica enfront del que va ser l'anterior executiu de l'1 d'Octubre, juntament amb Cuixart, Sànchez i Forcadell. "Ben tornats a casa vostra, avui fem un acte de justícia", ha començat el vicepresident Puigneró.\nRecepció institucional dels indultats al Palau de la Generalitat PERE VIRGILI\nEl president Aragonès, en la mateixa línia, ha volgut fer un acte de reconeixement als fins ara empresonats i també als exiliats -deixant una filera de cadires buides posant de manifest la seva absència- per haver liderat el referèndum de l'1-O. Ha assegurat que, enfilant el seu camí, seguirà reclamant l'autodeterminació i l'amnistia a l'Estat perquè segueixen "entossudits en fer possible la independència de Catalunya".\nPer a Puigneró, els expresos no han de donar les gràcies al govern espanyol pels indults ni han de demanar perdó pel Procés: a parer seu serà l'Estat que, algun dia, haurà de demanar disculpes per la seva actuació davant de l'independentisme els últims anys. Així s'ha reafirmat en que el sobiranisme ho "tornarà a fer" malgrat que ha admès que exercir l'autodeterminació no serà "senzill": "Nosaltres estem disposats a persistir, la qüestió és si l'Estat està disposat a renunciar a la repressió".\nLa causa del Tribunal de Comptes, present\nA banda de l'absència dels exiliats i la seva situació judicial, una de les causes pendents més presents en la rebuda institucional dels indultats han estat les del Tribunal de Comptes. Sense referències a la reunió que té prevista demà amb el president espanyol, Pedro Sánchez, el cap de l'executiu català, Pere Aragonès, ha preferit fer la pinzellada d'actualitat sobre una altra cita prevista: la declaració de 42 excàrrecs de la Generalitat, entre els quals els expresidents Carles Puigdemont, Artur Mas i l'exvicepresident Oriol Junqueras, per les despeses d'acció exterior de la Generalitat i l'1 d'Octubre demà i dimecres a Madrid. El president ha demanat posar fi a la "persecució" i ha denunciat que part dels exconsellers indultats que s'han assegut aquest dilluns a la galeria Gòtica encara es poden trobar a partir d'aquesta setmana amb tots els seus bens embargats per fer front a la fiança milionària que demani el Tribunal de Comptes a l'espera del judici. "Reclamem l'amnistia", ha sentenciat.\nTots els indultats a l'escalinata del Parlament amb la presidenta de la cambra, Laura Borràs PERE VIRGILI\nForcadell, representant dels presos\nSi bé la representació institucional del Govern se l'han quedat el president i vicepresident, com a representant dels presos ha parlat l'expresidenta del Parlament Carme Forcadell. Primer, al Govern, on s'ha conjurat per seguir treballant per l'amnistia de tots els encausats i el retorn dels exiliats i, després, al Parlament, on tot l'executiu i els indultats s'han dirigit en cotxe després de la recepció al Palau de la Generalitat. Allà els esperaven diputats i presidents de grup independentistes i sobiranistes, així com treballadors de la cambra, que els han volgut acompanyar en la seva tornada a la institució representativa ja en llibertat.\nEntre somriures i abraçades als passadissos del Parlament -els indultats s'han retrobat amb persones que feia molt temps que no veien-, Borràs els ha rebut al despatx d'audiències i després han presidit un acte a l'auditori. Allà és on Carme Forcadell ha recuperat el protagonisme: "Aquesta és la casa de la paraula (...). No hi deixeu entrar la censura", ha proclamat. L'expresidenta del Parlament, que ha reconegut que s'ha emocionat quan ha entrat altre cop recordant els moments "difícils" que va viure a l'hemicicle, ha fet una defensa de la llibertat d'expressió en el seu discurs, situant el seu únic límit en el respecte als drets humans. "S'hi ha de poder parlar de tot" al ple, s'ha reafirmat, després de ser condemnada per sedició per haver permès el debat de les lleis de desconnexió al Parlament i la proclamació de la república.\nPer acabar, Forcadell ha volgut donar un darrer missatge als diputats "encoratjant-los" per treballar pel "benestar" del país i per "respectar" el Parlament com a "casa de tot el poble de Catalunya". Un poble que ha descrit com a "divers", "plural" i amb "diferents opinions" que han de ser representades a la cambra.\nImatge de l'acte institucional amb els indultats al Parlament PERE VIRGILI\nPer a Borràs, que ha pres la paraula abans i després de Forcadell, els indults són una "reparació de la injustícia" que han patit els empresonats i que "no els retornarà a ningú". Un pas només, ha dit, en el camí per acabar amb la "repressió" i aconseguir també el retorn dels exiliats. Ara bé, l'actual presidenta del Parlament també ha volgut fixar rumb polític: a més de reclamar l'amnistia i la independència, ha instat Pedro Sánchez a tenir un "diàleg franc" i una "negociació real" amb la Generalitat en què el límit no sigui la Constitució sinó la "democràcia".\nAmb els presos polítics ja en llibertat, comença una nova etapa en la política catalana.\nel camí cap als indults Govern Parlament Carme Forcadell Laura Borràs


Comença per tu | Catorze.cat\nJordi Cabré | 21/06/2019 a les 10:23h\nArxivat a: Sala d'estar, crònica, mūtāre, Fundació Carulla, Mutare, educació\nAlgú les ha de fer, aquestes coses. Vol dir això que les administracions no hi pensen, en la participació ciutadana en la cultura i en el seu impacte social? No, evidentment que hi pensen: però només la Fundació Carulla organitza una jornada anual, alimentada per la feina de desenvolupament de mesos, dirigida a trobar exactament i concretament de quin mal plora la criatura, de quin mal hem de morir o de quin mal hem de viure. És a dir: si ens queixem tant de la manca de pressupost públic, de l'escassa incidència social, de la imatge d'excessiva "inutilitat" de l'àmbit cultural, podem provar de concretar el problema i les eines per corregir-lo? I quan dic concretar vull dir concretar: persones de diversos sectors i disciplines, Antiga Fàbrica Damm, 18 de juny, continuació de la convocatòria inaugural de l'any passat (i de les seves conclusions), la força de la Marta Esteve, organització còmoda i impecable, tres hores per davant i una papallona al logo. Mūtāre. Som-hi, que no ha estat res.\nLa Marta ens explica la història de la Fundació, amb to d'amfitriona, i ens recorda el seu origen l'any 1973 amb l'objectiu de teixir el país a través de la cultura i l'educació. I a través del mecenatge i la convocatòria de premis, sumant-hi la creació del Museu de la Vida Rural i l'editorial Barcino, destinada a posar en valor els clàssics catalans. El que passa és que d'això ja en fa molt de temps, i fa tres anys la Fundació va decidir fer un pla estratègic que passava per definir la seva missió com a "impulsar la cultura com a motor de transformació de la societat". És a dir, que es posaven les piles per a veure què passava amb la cultura, que per si mateixa no semblava sortir-se'n. Es tractava de buscar espais de reflexió del sector cultural, relacionar-lo amb altres sectors, no oblidar la connexió amb l'educació i sobretot dirigir-la a un objectiu de transformació social.\nUn cop establert això, concretem-ho una mica més: calia determinar i definir quins són els reptes socials més importants avui dia; mirar que els projectes a impulsar posessin la cultura a l'abast de tothom; que comptessin amb innovació artística i social; que posessin la persona al centre; que transmetessin emoció pel canvi i fomentessin l'esperit crític; que comptessin amb els infants i els joves com a creadors, no només com a usuaris passius; que aportessin mètodes d'implicació i de cocreació; que tinguessin rigor i que fossin econòmicament sostenibles. Doncs bé, de tot aquest decàleg avui es tractava d'un d'aquests aspectes: el de posar la persona al centre. I jo, com a persona, em vaig posar a un racó. A veure. A mirar. A viure.\nPosar la persona com a protagonista i destinatària del procés creador. Començarem per la part física. Eva Garcia, especialista en arts escèniques i politòloga, ens explica diverses experiències que ha impulsat o presenciat com a projectes culturals comunitaris dirigits a col·lectius vulnerables, en diverses institucions i indrets (la presó de Quatre Camins, el Liceu, l'ICUB...). Ens parla de la necessitat de connectar emocionalment, no només intel·lectualment, i que, si hem de posar la persona al centre, hem de començar per nosaltres mateixos. No pensar en "la persona" com "algú altre", sinó gosar posar-nos-hi i mullar-nos. I ho fem amb una dinàmica que es desenvolupa a fora, al pati, on els participants a la jornada són convidats a mirar-se cara a cara, a canviar de parella, a caminar i somriure's, a saludar-se, explicar-se alguna cosa... en definitiva, comportar-nos com a persones. Posar la nostra vulnerabilitat al centre.\nEns explica l'Eva que la diferència, allò que és "l'altre", és una cosa que ens apassiona tant com ens incomoda. Sovint ens produeix distància, o tutela, o sensació de paternalisme. Com ens afecta allò aliè, o diferent? Doncs l'avantatge que tenim és que, en els aspectes culturals, la diferència sempre uneix i enriqueix. Ajuda a mirar l'altre pensant "podria ser jo". Per això (i ensenyant-nos diversos exemples amb vídeos projectats) una malalta d'Alzheimer reacciona davant d'una música i un ballarí expert que la convida a ballar, o per això el projecte de La Ribot a La Casa Encendida ensenya persones aïllades o amb discapacitats a tenir iniciativa i autonomia, fins i tot en l'afecte sexual, perquè els insereix en un món de ficció que els hi ajuda. Connecten millor amb el desig quan es disfressen o es posen màscares, els exercicis de ficció ens poden impactar prou com per acabar afectant la nostra vida quotidiana. I això és empoderar-se. Una connexió íntima amb "qui ets", oblidar el "qui creus que ets" i trobar qui realment ets. O el projecte Art i Part, de Sant Pere, Santa Caterina i La Ribera, destinat a sindicats de dones treballadores però que van haver de corregir per un fet material: moltes d'elles no tenien temps ni mitjans per a assistir-hi. És a dir, no oblidar mai la importància de la matèria. Eva també ens explica el projecte Quijotadas, a Madrid, destinat a la participació de persones migrades des d'Àfrica, o el fet que enguany el Grec programa quatre espectacles protagonitzats per gent gran. Quan aquestes experiències (poc freqüents) es fan realitat i tenen èxit, el ressò esdevé amplificat de forma molt important.\nI després d'escoltar, ve el treballar. Grups dividits en diverses taules han de provar de respondre quatre preguntes, seguint les pautes que se'ls dona en un gran pòster papallonaci. En cada taula hi haurà també un representant de la Fundació Carulla, i al marcador un temps limitat per a resoldre les qüestions. Les preguntes van sobre les accions concretes que es poden emprendre, les eines i recursos necessaris, els indicadors d'èxit... Després cada grup rotarà i intercanviarà puts de vista amb persones d'altres grups, i exposarà en públic una síntesi d'allò après o conclòs, incorporant-hi possibles idees d'altres. En aquestes exposicions s'esmenten antecedents coneguts com el projecte Minerva a Sabadell, el projecte descabellades, La Ribot, Totdansa... Com a barreres d'accés se subratlla el centralisme barceloní (molt comentat), la necessitat de fidelitzar i no aturar el contacte amb el públic, donar-hi continuïtat, els recursos econòmics, els estàndards existents, les diferències culturals, la "sacralització" excessiva de la cultura, la política educativa, la percepció de poca "utilitat" de la cultura, excessiu paper de la política i l'empresa... Es proposa dirigir-se a col·lectius molt identificats i concrets, fer servir indicadors més qualitatius que quantitatius, mirar si l'experiència ha canviat els participants o no, apostar per l'espontaneïtat, una programació flexible i oberta, no esperar resultats molt definits sinó obrir-se a resultats inesperats, la necessitat imperiosa que hi hagi líders socials i culturals que canalitzin les coses, la recomanació de connectar més la població amb la política i l'empresa com si fossin una sola peça, i fins i tot tenir com a indicador important "aquells projectes NO seleccionats".\nEls assistents, que venien tant d'institucions com de companyies o productores o com a títol individual, en surten amb sensacions barrejades. Però en general, predomina la d'haver comprovat que és molt més difícil desenvolupar i concretar un titular com "posar la persona al centre", que simplement posar-lo en un powerpoint, en un discurs polític o en una pancarta de manifestació. Atrevir-se a concretar, a canviar de forma efectiva, a mūtāre, és tota una altra cosa. Com el cuc es transforma en papallona, ja no és que la societat es pugui transformar sinó que la persona de forma individual pot ser transformada. No és que als assistents els hagin sortit ales però sí que s'emporten la sensació que, quan es posa la persona al mig del dibuix d'una papallona, sembla que aquesta metamorfosi sí que sigui possible. Jo m'he quedat en un racó, però també diria que noto unes extremitats diferents a la meva esquena. De fet, en poc més d'una hora agafo un vol.


Els Premis Adeg 2012 guardonen 16 empreses de l’Alt Penedès i Garraf | lafura.cat\nUn total de setze empreses de l’Alt Penedès i Garraf van ser guardonades dilluns al vespre amb els Premis Adeg 2012, en la Nit de l’Empresa que va tenir lloc a la Finca Mas Solers (Ribes). L’acte va comptar amb més de 300 comensals i va ser presidit pel president de la Generalitat, Artur Mas.\nLa gala anual de la patronal penedesenca Adeg va repartir quinze ducs (el premi institucional de l’associació) i una estela, en una vetllada a la qual va assistir una àmplia representació d’estaments socials, empresarials i polítics del territori veguerial, i que va estar patrocinada per Mútua Penedès, Endesa i Sammer.\nEl palmarès dels Premis Adeg 2012 està format per nou empreses del Garraf i set de l’Alt Penedès. Les empreses premiades amb un duc són les vilanovines Venca (premi “Anxanet” en l’àmbit de les tecnologies de la comunicació), Eurofirms (premi “Mútua Penedès en l’àmbit de l’entorn laboral), Festival Faraday (premi a l’esdeveniment amb major projecció), forn de pa i pastisseria l’Espiga d’Or (premi en l’àmbit d’estratègia comunicativa); les vilafranquines Societat La Principal “Casal” (premi a la trajectòria sociocultural), Nou Verd (premi en l’àmbit del compromís i la sostenibilitat); la ribetana Indústries Durmi (premi en l’apartat d’ecoproducte, per la seva làmina ecològica), Masia Vallformosa, de Vilobí (premi en l’àmbit de la internacionalització), Descoberta, de Cubelles (premi en l’àmbit de la nova creació), Coral Transports & Sotcks, de la Granada (premi en l’àmbit de la innovació), Remus, d’Avinyonet (premi Joves d’Empresa 2012). La sitgetana Rosalyne Chane, d’Snack Saludable, va rebre el premi Estela Dona Emprenedora 2012, patrocinat per l’Hotel Estela, l’Hotel de l’Art de Sitges.\nFinalment, l’Adeg va reconèixer quatre firmes penedesenques per la seva trajectòria empresarial i en el marc de la celebració d’un aniversari significatiu. Les llaurejades van ser Deixalles i Transports A. Plazas, de Lavern, que celebra el seu 50è aniversari; i en commemoració del 25è aniversari mentre Aula Empresarial del Penedès (Vilafranca), Reciclatges González (Vilanova) i l’Associació Turística de Serveis de Platges de Sitges.\nEls premis els va lliurar el president Artur Mas, que estava acompanyant a la taula presidencial pel president de l’Adeg, Xavier Cardona, i per l’alcalde de Sant Pere de Ribes, Joan A. Blanco.


[PEF i proposta de pressupost pel 2020] Sense recursos per a nous centres educatius i habitatge social – Crida Premianenca\n[PEF i proposta de pressupost pel 2020] Sense recursos per a nous centres educatius i habitatge social\n13des. 2019 by crida 4 Comments\nDes de Crida denunciem que l’aprovació del segon PEF i les inversions previstes pel govern pel 2020 posen en risc la construcció de nous centres educatius (la segona Bressol, l’edifici de la Mar Nova o l’institut-escola), la creació d’un parc públic d’habitatge i l’expropiació de Can Sanpere.\nRecentment dues notícies han marcat el debat entre els grups municipals, per una banda la previsió d’acabar l’any amb un nou incompliment de la regla de la despesa, abocant l’Ajuntament a l’aprovació d’un segon pla econòmic i finances (PEF) pels anys 2020-2021, per altra banda, la proposta de pressupost del govern pel 2020, de la que desapareix la partida per fer front a l’expropiació de Can Sanpere amb el pretext del compliment del PEF i on destaca l’absència de recursos per construir la segona escola bressol o per obtenir habitatge per destinar-lo al lloguer social.\nEl govern pretén aparcar l’expropiació de Can Sanpere i deixar sense pressupost la segona escola bressol o la creació d’un parc públic d’habitatge.\nLa construcció d’una segona escola bressol es pot veure compromesa si tira endavant el pressupost presentat pel govern.\nQuè és el PEF?\nLa Llei orgànica 2/2012 d’estabilitat Pressupostària i Sostenibilitat financera, coneguda popularment com a Llei Montoro, estableix que en el cas d’incompliment de l’objectiu d’estabilitat pressupostària, de l’objectiu de deute públic o de la regla de la despesa, l’Administració incomplidora ha de formular i aprovar un pla econòmic financer (PEF), per l’any en curs i el següent, i adoptar mesures per tornar a l’equilibri.\nLa regla de la despesa estableix, a grans trets, que una administració no pot augmentar el que gasta d’un any a l’altre més del que marca un indicador calculat a partir de l’IPC. A causa d’un primer incompliment d’aquest indicador, el març de 2018 el Ple municipal va aprovar el pla econòmic financer pels exercicis 2018-2019, ara el govern ha anunciat un nou incompliment i la necessitat d’aprovar un segon pla més restrictiu.\nDes de Crida sempre hem denunciat que aquesta legislació suposa un atac a l’autonomia local per part de l’Estat. Especialment haver de complir amb la regla de la despesa, un indicador que no s’adapta a administracions petites on les grans inversions es produeixen de forma puntual (construir una nova biblioteca, edificar un poliesportiu o expropiar una finca com Can Sanpere són projectes que es fan un cop cada molts anys). Per tant és injust que, tot i tenir solvència econòmica, l’Ajuntament no pugui sobrepassar aquest topall imposat, i per aquest motiu cal reclamar la derogació de la llei, com apunta Dolors Sabater en un article recent.\nSi bé és cert que la llei Montoto és injusta, això no justifica la gestió irresponsable del govern municipal, que ha desobeït reiteradament no segons una pla que permetés assumir inversions estratègiques i perdurables sinó per la mala planificació de les inversions i un ús electoralista del pressupost.\nFàbrica de Can Sanpere al centre del municipi, pendent d’expropiació tal com va aprovar el Ple municipal el 2017\nMotius principals dels incompliments.\n1-Mala planificació de les inversions: L’informe presentat per l’interventor municipal (màxim responsable de la fiscalització dels comptes de l’Ajuntament) és clar “una part important de l’incompliment de la despesa obeeix a la gestió i execució que es fa de les inversions […] Caldria millorar en el compliment del calendari previst d’execució de les obres pressupostades”.\nPer una banda, entre els anys 2014-2017 es va executar de mitjana només el 40% de les inversions previstes, i a més a més es feia una previsió a la baixa dels ingressos, per sota la realitat. Això va suposar que durant anys es deixés sense gastar partides previstes al pressupost com les destinades a millores als centres educatius o a la il·luminació del passeig marítim, per posar dos exemples, deixant necessitats sense atendre, tal com havíem denunciat més d’un cop des de Crida.\nPer contra, a partir de 2017 es dispara la despesa i s’acumulen les inversions, que s’arrosseguen d’un any a l’altre, principalment les obres d’urbanització de places i carrers com l’obertura de la Gran Via, la Plaça de la República o el tram de Gran Via de plataforma única. Tal és el volum d’inversions concentrades als darrers anys de legislatura que el 2019, malgrat tenir uns pressupostos prorrogats, s’ha incomplert novament la regla de la despesa per la incorporació de romanents afectats dels anys anteniors.\n2-Inversions no perdurables de caràcter electoralista: La liquidació del pressupost 2018 contenia una despesa molt per sobre del previst al PEF i a més a més s’incorria també en inestabilitat pressupostària per import de 598.549,72€. El principal motiu era l’altíssim volum d’inversions no perdurables l’any abans d’eleccions: enjardinaments, parcs infantils, espais d’aparcament i esbarjo, pintura per a passos soterrats, arranjar voreres, etc., amb un sobrecost d’un milió d’euros respecte altres anys, en el que des de Crida vam denunciar com a una operació de maquillatge just abans de les eleccions.\nDespeses necessàries però que cal assumir i planificar de forma estable per garantir que el poble sempre es troba net i en condicions (no només l’any abans d’eleccions) i per no comprometre el pressupost i posar en risc els comptes municipals limitant la capacitat d’ampliar els serveis, la plantilla i els equipaments.\nDesobeir la llei Montoro per impulsar grans projectes de ciutat pot tenir sentit, fer-ho reiteradament per asfaltar carrers i enjardinar el poble és una temeritat i una irresponsabilitat perquè compromet la resta d’inversions, com la creació de nous equipaments.\n3-Modificacions pressupostàries: A banda de la gestió de les inversions, durant el 2017 es van aprovar modificacions pressupostàries per tal de finançar una mesura de caire populista, el pagament de llibres i material educatiu a centres públics i privats, modificacions que van suposar un increment del 110,51% del capítol 4 del pressupost. Aquest partida de gairebé mig milió d’euros es va executar en la seva totalitat provocant que es desajustes també la regla de la despesa. Una política que al nostre entendre no parteix d’una anàlisi acurada de les necessitats educatives dels infants del municipi i que en no introduir criteris socials esdevé econòmicament regressiva.\nEl segon PEF i l’esgotament del romanent de tresoreria poden deixar sense recursos el municipi per a polítiques d’habitatge social.\nArribats a aquest punt, quin marge té l’Ajuntament per a noves inversions?\nSi es vol complir el nou PEF i per tant la regla de la despesa, després d’anys de fer-ne cas omís per posar el pressupost al servei del cicle electoral, el marge per a noves inversions serà molt limitat el 2020 i 2021 (es disposarà aproximadament d’un milió d’euros anual).\nNo obstant això, la llei preveu una escletxa i permet destinar el romanent de tresoreria a “inversions financerament sostenibles”, sense que aquestes computin en el càlcul de la regla de la despesa (es calcula que en liquidar el pressupost de 2019 disposarem de 5 milions d’euros).\nAquestes inversions estan limitades per un llistat establert a la mateixa llei. El llistat era en un inici molt restrictiu però els darrers anys s’ha flexibilitzat i inclou nous conceptes com “habitatge”, “creació de nous centres docents d’educació infantil i primària” o “protecció i millora del medi ambient”.\nAra bé, a la proposta de pressupost del govern les inversions financerament sostenible previstes pel 2020 es centren novament de forma gairebé exclusiva en la urbanització de carrers, comprometen el romanent de tresoreria i deixant sense recursos l’Ajuntament per assumir projectes necessaris i estratègics.\nEl govern vol destinar tot l’estalvi a la urbanització de places i carrers deixant l’Ajuntament sec i sense capacitat per ampliar serveis i crear nous equipaments.\nPer això, a Crida pensem que cal posar fre a aquesta dinàmica. És necessari posar sobre la taula una bona planificació de les inversions municipals i no exhaurir el romanent de tresoreria només per urbanitzar carrers, establint com a prioritat compromisos als que estem obligats com l’expropiació de Can Sanpere, la creació de nous equipaments públics (com els nous centres educatius o els equipaments culturals i comunitaris previstos al mateix Can Sanpere) i les polítiques socials, especialment les d’habitatge.\nNomés sota aquesta premissa estem disposats a negociar els comptes municipals i a plantejar, arribat el cas, l’incompliment d’algun precepte de la llei Montoro.\n4 thoughts on “[PEF i proposta de pressupost pel 2020] Sense recursos per a nous centres educatius i habitatge social”\nGràcies Pere per fer entenedor un tema de tanta complexitat.\nNo es gens fàcil exposar d’una forma planera i entenedora els conceptes tècnics d’uns pressupostos.\nMolt bona feina que de ben segur us servirà per la negociació.\n14 de desembre de 2019 at 12:16\nPerdó, Volia dir André\n14 de desembre de 2019 at 12:17\nRescat social, transició ecològica i enfortiment popular i comunitari. Com afrontar la crisi des de Premià sense deixar ningú enrere. – Crida Premianenca\n[…] estan prorrogats des del 2018 i s’han de gestionar a partir de contínues modificacions, i recentment s’ha hagut d’aprovar un nou Pla Econòmic i Financer (PEF) a causa de l’incompliment reiterat de la regla de la despesa per la mala planificació de les […]\n1 de juny de 2020 at 4:09\nCrida defensa que amb l’anul·lació del PEF no hi ha excusa per seguir frenant l’expropiació de Can Sanpere – Crida Premianenca\n[…] de novembre la Generalitat ha comunicat oficialment a l’Ajuntament de Premià de Mar que el Pla Econòmic i Financer (PEF) pel 2020-2021 ha quedat sense vigència, ja que amb motiu de l’excepcionalitat de la pandèmia, […]\n15 de desembre de 2020 at 0:43


El Consell Comarcal de la Selva opta al Premi Europeu de la Prevenció de Residus en la categoria “Administracions públiques” per l’activitat “La cuina de les sobrances”, que es va realitzar el passat mes de novembre en el marc de la Setmana Europeu de Residus. Es tracta d’una activitat que van realitzar les cuineres de Sils en un total de 15 municipis de la comarca de la Selva. En el transcurs de la setmana es van realitzar activitats destinades a diversos públics, que anaven des de la gent gran fins als infants. Paral•lelament es van col•locar una vintena de punts informatius sobre la necessitat de reduir el malbaratament alimentari, i es van idear jocs i recursos comunicatius fent l’ullet a paraules relacionades amb l’alta cuina o tècniques culinàries i l’aprofitament del menjar.\nLa campanya guardonada: La cuina de les sobrances\nPel que fa a les activitats, la més destacable de la Setmana Europea de la Prevenció de Residus era la participació de les cuineres de Sils a les parades al carrer. Així, en els punts informatius que es van ubicar a les poblacions coincidint amb el dia de mercat setmanal, els visitants hi van trobar el col•lectiu de La Cuina a Sils elaborant algun dels seus plats i oferint tastets que es poden preparar amb menjar sobrant. També hi havia educadores mediambientals que fomentaven les bones pràctiques d’aprofitament del menjar i repartien als visitants dos nous obsequis confeccionats pel Consell Comarcal de la Selva per a aquesta ocasió. Es tractava del receptari col•leccionable de la Cuina de les Sobrances, que el passat 2016 s’ampliava amb les 17 receptes finalistes del concurs del 2015, i dues tovalles individuals que duen imprès dos jocs de la Cuina de les Sobrances, o fins i tot el Conte de la primera barreta de pa, ideat per explicar als alumnes més petits la importància de l’aprofitament del menjar.\nLa Setmana Europea de la Prevenció de Residus va culminar amb la celebració de dos tallers de cuina als dos centres gastronòmics de la Selva, el Food Lab de Riudellots de la Selva i el Domus Sent Soví d’Hostalric, on les cuineres de Sils van estar acompanyades per diverses de les finalistes del concurs de l’any passat. Aquesta campanya sobre malbaratament alimentari anava destinada a tota la població de la comarca de la Selva.\nEls cinc candidats que opten al premi\nEl Consell Comarcal de la Selva ha estat seleccionat per l’Agència Catalana de Residus de Catalunya per les activitats organitzades durant la VIII Setmana Europea de la Prevenció de Residus juntament amb el GETE Ecologistes en Acció, l’Escola Lluçanès, de Prats de Lluçanès; l’empresa Caprabo, i el rubinenc Javier Ruiz Rojas.\nEls guanyadors es donaran a conèixer el proper 18 de maig en una cerimònia que se celebrarà aquest any a Barcelona, a la Casa Llotja de Mar. Aquest guardó distingeix iniciatives tenint en compte l’originalitat de la proposta, el caràcter innovador, l’adaptabilitat a altres contextos regionals o locals. Aquesta és una iniciativa que se celebra a Catalunya des de l’any 2009, sota la coordinació de l’ARC i amb el patrocini del Programa LIFE+ de la Comissió Europea. L’objectiu és organitzar durant una mateixa setmana i arreu d'Europa accions de sensibilització i donar a conèixer estratègies de reducció de residus.


Tapa't de tapes: Canelons freds d'espinacs amb salsa de pebre vermell\nHeus aquí una recepta que, per diversos motius però sobretot per dos, és diferent del típic plat que ens ve al cap quan pensem en canelons. El primer motiu és que serveix de tapa, aperitiu, entreteniment, abans de començar l'àpat. El segon motiu és que es menja fred. I... ja que he començat amb els motius per explicar la diferència, apunto encara el tercer: és una recepta facilíssima!!! A punt?\nEspinacs frescos trinxats\nlàmines de caneló El pavo (una o dues per a cada comensal)\nEl que fem primer és trinxar amb les mans els espinacs. Ja sé que pot semblar una mica "marrano" però amb les mans netes podem fer aquestes coses. El trinxat el fem per treure l'excés d'aigua dels espinacs i perquè després ens sigui més fàcil fer-los servier pel farcit. Els posem en un bol i hi afegim les panses. A part, fem la salseta de pebre vermell, la salsa que donarà un contrast picant interessant al caneló suau. És tan fàcil que fa riure: barregeu el pebre vermell (picant o dolç, això ja depèn de la vostra resistència al picant), oli d'oliva verge extra i sal. No cal escalfar-ho ni res.\nSeguim elaborant la tapa bullint les plaques d'espinacs. Com que en aquest cas ens interessa servir els canelons com a tapa només farem 1-2 plaques per comensal, no fos cas que se'ns atipessin abans d'hora! Bullim entre 8 - 10 minuts (consulteu intruccions al paquet) i després les escorrem en un bol amb aigua freda i gel, per tallar-los la cocció. Finalment, farcim normalment i enrotllem. Els servim en un plat des del qual sigui fàcil agafar el caneló amb les mans, ja que es tracta que "el tastador" no hagi de fer servir coberts. Abans de portar-ho a taula, ho napem amb la salsa de pebre vermell, o hi fem només un fil, com en aquest cas. Això ja ho podeu escollir en funció de qui ho hagi de tastar.\nAmb aquesta recepta tenim... un altre Enfogona't! Recordeu que teniu temps de penjar-nos la recepta al FACEBOOK DE L'ENFOGONA'T 3: EL BLAT fins al 17 de juny.\nPublicat per Tapa't de tapes a 7:52\nEtiquetes de comentaris: Enfogona't, Pasta, Salses, Tapes, Verdures\nCinta 8 de juny de 2012, a les 8:30\nHi ha tantes receptes de canelons possibles... a mi m'encanten els canelons freds d'estiu.. Petons!\nHelena 8 de juny de 2012, a les 9:10\nEm penso que me'ls menjaria amb els dits aquests canelons. No sé què em passa ultimament amb la barreja panses i espinacs que la trobo tan i tan bona.\nla cocina de frabisa 8 de juny de 2012, a les 9:22\nQue canelones tan ricos, Marina, me encanta la espinaca en los rellenos de los canelones, reconozco que es una debilidad, así que los tuyos me gustan de principio a fin.\nA peu coix. Núria Sagués 8 de juny de 2012, a les 9:52\nUna molt bona proposta a mi de verdures m'encanten! Molt bo això de "marrano" però les mans són les mans.\nEn Roc a la Cuina 8 de juny de 2012, a les 10:11\na casa en faig moltes vegades de canalons d´herbes que diu el meu fill, ell es l´únic que ni li agraden je,je,\nJordi elsdivendresfavestendres 8 de juny de 2012, a les 11:18\nUn bon aperitiu, i sempre les mans netes!\ni bon cap de setmana a tothom ...\nPer cert tinc dos aniversaris dissabte ... mengem arròs a casa la mare, que celebra no sé quants i escaig, i també soparem a casa de la sogra una barbacoa, que també fa els mateixos i escaig de la mare, que anaven juntes a l'escola!\nPer molts anys parella!\nSilvia 8 de juny de 2012, a les 11:19\nVes,así me gustan a mi...despejados con un relleno bien rico y solo un toque de salsa,que por cierto,que salasa Marina.\nMe ha encantado tu apuesta :))\nLA COCINERA DE BETULO 8 de juny de 2012, a les 12:52\nUns canelons per no passar gaire calor, però jo no els menjaría solament d'aperitiu, de plat principal també em semblen molt bons.\nUnknown 8 de juny de 2012, a les 16:54\nRoser 8 de juny de 2012, a les 19:34\nQue genial! Ara ja venen tant de gust les receptes fresquetes... petons\nMiquel 8 de juny de 2012, a les 21:11\ny tanto que son geniales y asi en frio en este tiempo fabuloso plato\ntrifasic de baileys 9 de juny de 2012, a les 7:26\nm'encanten els canelons freds a aquesta epoca!! un entrant fabulós! bona proposta de blat! petons\nGEMMA 9 de juny de 2012, a les 22:24\nUna bona proposta per un àpat fred...que es pot preparar amb antel.lació!!\nCristina 10 de juny de 2012, a les 18:29\nQuè delicats!!! Semblen de ceràmica...Ja m´imagino a terrasseta gaudint aquests canelons. M´agrada molt el farcit que li has posat...\nChez Silvia 10 de juny de 2012, a les 20:24\nDoncs freds d´estiu en faig pocs, els trobo super bons!! petonets\nLa Cuina Violeta 10 de juny de 2012, a les 20:56\nPer l'estiu aquests canelons triomfen a casa segur.\nMolt bona presentació.\nbojosperlacuina 12 de juny de 2012, a les 7:55\nQuina bona idea, uns canelons fred per a l'estiu. Quina pinta!


Tot a punt per viure el Carnestoltes a l'Hospitalet de l'Infant i Vandellòs - Revista Cambrils\nPublicat el Dijous, 8 de febrer de 2018 11:02h\nPer celebrar el Carnestoltes a l'Hospitalet de l'Infant, la Regidoria de Festes i la Comissió de Festes del poble han organitzat, amb la col·laboració de l'AMPA de l'Escola Mestral i dels Diables de l'Hospitalet de l'Infant, diversos actes adreçats a tots els públics. Aquests actes començaran el divendres 9 de gener amb el Carnaval infantil (batalla de confeti, cercavila i berenar) i seguiran el dissabte 10, amb la Rua i la Festa del Carnestoltes . El diumenge 11 de febrer, per acomiadar la festa, tindrà lloc el tradicional enterrament de la sardina. Més detalls del programa i dels horaris de les activitats a la pàgina web municipal: www.vandellos-hospitalet.cat\nA Vandellòs, la festa també començarà el divendres 9 de febrer amb la rua infantil pels carrers del poble. El mateix divendres a mitjanit se celebrarà el Carnaval Jove al Pati el Taverna. El plat fort del Carnaval de Vandellòs se servirà, però, dissabte, 10 de febrer, amb la rua, l'arribada del rei Carnestoltes i els seus versots satírics; i el sopar i ball al pavelló. L'organització d'aquests actes és possible gràcies al Centre cultural Esportiu i Recreatiu de Vandellòs (CCERV) i l'Associació de Joves del poble, la Regidoria de Festes, l'AMPA Vall de Llorers, el Centre d'Estudis de la Vall i els Diables de Vandellòs.


Brexit, i ara què? (Joaquim Coello)\n5 min. 20/01/2019 18:06\n651x366 Brexit, i ara què? / GETTY Brexit, i ara què? / GETTY\nHe de fer una declaració en benefici del lector. Soc partidari de la UE. En primer lloc, arguments genèrics. Mai serà possible un nou enfrontament a Europa com els que han assolat el continent des la caiguda de Roma, al segle IV, fins a les guerres 1914/1939. Quan n’hi ha hagut -per última vegada als Balcans del 1991 al 2001-, el conflicte ha quedat encapsulat perquè estava envoltat d’estats amb democràcia i estabilitat política que han contribuït de manera determinant a la pau. Mai més tornarà la guerra civil a Europa.\nEl mercat comú suposa un benefici econòmic immens sense el qual Europa no pot sobreviure econòmicament en el món global actual, i permet oferir als seus ciutadans un estat social superior al de qualsevol altre lloc del planeta. La lliure circulació de béns i persones a Europa és un benefici social que potencia la fortalesa de la Unió, una cultura basada en la diversitat i la col·laboració.\nEn segon lloc, arguments específics. Espanya ha rebut de la UE, del 1986 al 2015, 95.249 M€, l’equivalent al 20% del PIB de l’any 2000. Mai en la història de la humanitat hi ha hagut una transferència de fons entre estats tan gran. El Pla Marshall, del 1948 al 1952, va suposar 85.000 M$ de l’any 2000, repartits entre 16 estats -menys que l’aportació de la UE a Espanya.\nLes polítiques de la UE en R+D, indústria, infraestructures, ensenyament i seguretat són superiors perquè són més eficaces i més estables que les espanyoles. On seria el corredor mediterrani sense la UE? On serien els centres de recerca a Catalunya sense els programes europeus? El sincrotró del Vallès? El centre de supercomputació?\nL’administració de justícia als estats membres de la Unió és més neutra i equilibrada que l’espanyola. És una evidència provada pels fets. No existeix fora de la UE l’equivalent al Tribunal de Drets Humans d’Estrasburg.\nEl dilema dels britànics és que una sortida de la UE els permet recuperar llibertat comercial i treure’s de sobre la feixuga reglamentació de la UE, però perden els avantatges del mercat comú. Perdran entre el 2% i el 8% del seu PIB en els propers 15 anys en funció del model de sortida. És cert que aquest inconvenient a curt termini es podria teòricament compensar a llarg termini amb la venda de serveis a la UE des de la desregulada economia britànica, de manera similar a com Singapur ho fa amb l’Àsia. Aquest ha estat un dels arguments a favor del Brexit, malgrat que la pèrdua a curt termini és segura i el benefici a llarg termini hipotètic.\nPerò aquesta sortida té dos grans problemes. Un a curt termini, Irlanda, i l’altre a mitjà termini, Escòcia.\nLa sortida del Regne Unit de la UE és determinant per a Irlanda del Nord. Si el Regne Unit surt de la unió duanera, la frontera entre Irlanda del Nord (part del Regne Unit) i la República d’Irlanda (membre de la UE) esdevé una frontera convencional. La pau aconseguida després de 30 anys de conflicte està basada en la desaparició d’aquesta frontera.\nL’alternativa, que Irlanda del Nord -una part del Regne Unit- quedi dintre de la UE i la resta a fora és absurda. Si el Regne Unit queda temporalment dintre de la unió duanera per evitar la frontera d’Irlanda -solució May-, la seva sortida quan es produeixi ha de ser pactada. És el que ha rebutjat el Parlament britànic.\nEl segon problema és Escòcia. L’argument principal per evitar la secessió quan es va fer el referèndum era l’inconvenient que suposava per a Escòcia sortir de la UE. Ara l’argument és el contrari, i això dona força a l’independentisme escocès. En aquesta lògica la solució seria evident, independitzar-se del Regne Unit i quedar-se a la UE. La coherència els empeny a la independència.\nEl Regne Unit ha de contribuir a les decisions preses mentre era estat membre perquè la seva sortida no afecti negativament la resta d’estats membres. Així, ha de pagar a un club del qual ja no seria membre i el deute és de 40.000 M€ (no és menor). La UE ha negociat bé, de manera estricta. És un avís a la temptació de formar part “a la carta” de la UE, que si s’acceptés contribuiria a l’afebliment de la Unió. La duresa en la negociació de la UE està justificada.\nEl Regne Unit té dues alternatives: seguir el camí d’una sortida ordenada, però perdent sobirania i posant en qüestió la mateixa sortida de la UE -solució May-, o sortir-ne abruptament amb els inconvenients que això suposa. El Parlament britànic ha refusat la proposta de la primera ministra i no vol la sortida abrupta.\nSi la negociació amb la UE es manté en els termes actuals, és possible que això porti a un nou referèndum una vegada conegudes les condicions i conseqüències de la sortida. El resultat seria probablement la permanència. Han triat un camí pel qual no hi ha bona solució, però si la decisió final passa per modificar la que es va prendre en referèndum, comportarà una erosió política important.\nPer als que creiem en la UE, aquesta seria la millor solució perquè es mantindria la UE sense modificacions -el Brexit és un empobriment per a tots-. Suposaria una victòria política per a la Unió, que quedaria enfortida com a entitat política. Des d’aquesta òptica, la votació a la Cambra dels Comuns és un resultat que acosta la solució del problema perquè dificulta la sortida.\nCal determinació i magnanimitat a la UE, és a dir, donar més temps, sense cedir en res essencial. Són els polítics del Regne Unit els que tenen la responsabilitat de trobar la solució al problema creat per ells mateixos. Necessiten temps. Un sempre paga per les seves accions.


Cort destina 100.000 euros cada mes a la desinfecció i neteja dels 177 jocs infantils ubicats a zones verdes i parcs – MÉS per Palma\nCort destina 100.000 euros cada mes a la desinfecció i neteja dels 177 jocs infantils ubicats a zones verdes i parcs\nPalma, 27 d’agost de 2020.-Des del passat mes de juny, l’Ajuntament de Palma, a traves de l’àrea d’Infraestructures, ha destinat una mitjana de 100.000 euros cada mes a la desinfecció i neteja diària dels 177 parcs i zones infantils de Palma.\nLes tasques de desinfecció es realitzen mitjançant els equips de la brigada municipal i de les dues contractes de Servei de Conservació i Manteniment dels Espais Verds Públics de Palma. Els equips que fan feina netegen amb especial esment els 1.500 elements de contacte que conformen aquests espais i que inclouen engronsadores, tobogans, jocs i altres elements de descans com papereres, o bancs.\nSeguint les indicacions del Govern, aquests espais s’han senyalitzat amb una cartelleria específica que recorda les mesures de seguretat amb motiu de la covid-19 a seguir a les àrees de jocs infantils. Així, es recomana que els infants a partir de 3 anys facin servir mascareta i es recorda que és obligatori per als nins de més de 6 anys en cas de no poder mantenir la distància de seguretat de 1,5 metres. Així mateix, es recomana a pares, mares i tutors que els infants es netegin les mans amb gel hidroalcohòlic abans i després de l’estona de jocs.\nCal recordar que, seguint les darreres mesures de prevenció del Govern els parcs romandran tancats entre les 21 i les 7 hores des d’aquest divendres.\n⟵L’art i la música sumaran esforços en la lluita contra la COVID-19 a l’Índia\nEscena, el programa d’arts escèniques dels Teatres Municipals, oferirà un total de 8 espectacles entre octubre i febrer⟶


Declaració d'accessibilitat d'aplicacions mòbils. Unitat d'Accessibilitat Digital\nDeclaració d'accessibilitat d'aplicacions mòbils\nLa Universitat d'Alacant s'ha compromès a fer accessibles les seues aplicacions per a dispositius mòbils en Android (baixada de l'app en Android Obri nova finestra) i iOS (baixada de l'app en iOS Obri nova finestra), de conformitat amb el Reial decret 1112/2018, de 7 de setembre, sobre accessibilitat dels llocs web i aplicacions per a dispositius mòbils del sector públic.\nLa present declaració d'accessibilitat s'aplica a les aplicacions mòbils de la Universitat d'Alacant.\nLes aplicacions mòbils són parcialment conformes amb el nivell AA de les pautes d'accessibilitat per al contingut web en la seua versió 2.1, a causa de les excepcions i de la falta de conformitat dels aspectes que s'indiquen a continuació.\nExisteixen continguts multimèdia antics de vídeo, àudio o vídeo i àudio que no compleixen el nivell AA d'accessibilitat per no comptar amb subtítols o transcripció textual. També hi ha contingut multimèdia pregrabado o publicat abans de l'entrada en vigor del RD 1112/2018.\nEs poden trobar arxius ofimàtics en PDF, Word, PowerPoint i altres formats publicats abans del 20 de setembre de 2018, els quals no compleixen tots els requisits d'accessibilitat.\nLa present declaració va ser preparada el 5 de maig de 2021 després de la revisió de l'aplicació mòbil pel personal tècnic i per usuaris amb diferents discapacitats.\nSi tens alguna consulta, queixa o suggeriment sobre l'accessibilitat de les aplicacions per a dispositius mòbils de la Universitat d'Alacant, o si vols sol·licitar informació en format accessible, pots fer-ho.\nSi necessites informació de com utilitzar aquesta aplicació amb productes de suport o ajudes tècniques, pots escriure'ns al correu electrònic accesibilidad@ua.es.\nSi una vegada realitzada una sol·licitud d'informació accessible o queixa, aquesta haguera sigut desestimada, no s'estiguera d'acord amb la decisió adoptada, o la resposta no complira els requisits previstos en l'article 12.5, la persona interessada podrà iniciar una reclamació. Igualment es podrà iniciar una reclamació en el cas que haja transcorregut el termini de vint dies hàbils sense haver-hi obtingut resposta.\nInformes de revisió d'accessibilitat\nDescàrrega l'informe de revisió d'accessibilitat d'aplicacions mòbils Android Fitxer XLSX (1,35MB) i l'informe de revisió d'accessibilitat d'apps mòbils iOS Fitxer XLSX (1,34MB).\nData de revisió: 20 setembre 2021\nAccessibilitat en el teu dispositiu mòbil\nEls sistemes operatius Android i iOS incorporen una gran quantitat de característiques d'accessibilitat que en faciliten l'ús per part de totes les persones. Tots dos sistemes tenen una secció d'accessibilitat en els ajustos del sistema que permeten configurar la grandària del text, el contrast de color, llegir el contingut mitjançant una síntesi de veu i fins i tot usar comandaments de veu per a utilitzar el dispositiu.\nEn els pròxims apartats t'expliquem com accedir a un lector / amplificador de pantalla i t'animem que consultes la guia d'accessibilitat en iOS i la guia d'accessibilitat en Android.\nEls lectors de pantalla són programes que lligen en veu alta el que apareix en la pantalla d'un ordinador o dispositiu mòbil perquè les persones amb baixa visió o ceguesa accedisquen a tota o gran part de la informació visual. Depenent del dispositiu mòbil, podràs utilitzar TalkBack per a Android i VoiceOver per a iOS.\nTalkBack per a Android\nEn el teu dispositiu, obri els Ajustos i després Ajustos addicionals.\nSelecciona Accessibilitat i obri la pestanya Visió (segons la versió pot tenir un altre nom).\nLocalitza l'opció TalkBack o Voice Assistant en alguns dispositius.\nActiva o desactiva l'opció Usar TalkBack.\nTambé pots activar-ho mitjançant l'assistent de Google:\nDigues "Hey Google".\nDigues "Desactivar TalkBack" o "Activar TalkBack".\nVoiceOver per a iOS\nEntra en Ajustos del teu dispositiu.\nAccedeix a Accessibilitat i després a VoiceOver.\nActiva o desactiva l'ajust.\nSi prefereixes, pots activar-ho a través de Siri:\nDemana per Siri amb "Escolta Siri".\nDigues "Activar VoiceOver" o "Desactivar VoiceOver".\nUn ampliador de pantalla també conegut com magnificador de pantalla o lupa, permet ampliar la imatge per a identificar amb detall el text i els elements. En funció del sistema operatiu, s'activarà de la manera següent:\nAmpliador per a Android\nObri els ajustos i en Ajustos addicionals trobaràs Accessibilitat.\nLocalitza les opcions de pantalla. Probablement ho trobes en Millores de visibilitat o en Visió.\nCerca les opcions d'ampliació i activa-les, en molts terminals es diu Gestos d'ampliació.\nAra fes clic 3 vegades amb un dit per a activar o desactivar l'ampliació. Arrossega 2 dits per a moure't per la resta de la pantalla. Pots ajustar el nivell de zoom amb el gest de pessigar.\nZoom per a iOS\nAccedeix als ajustos del dispositiu.\nCerca les opcions d'Accessibilitat.\nEntra en Zoom i activa'l.\nPots activar i desactivar el zoom momentàniament prement 2 vegades amb 3 dits sobre la pantalla. Per a moure't per la pantalla, arrossega 3 dits per la zona que vulgues. Per a augmentar o reduir el nivell de zoom, prem amb 3 dits sobre la pantalla i fes un gest cap amunt per a ampliar o cap avall per a reduir.\nÚltima actualizació: 21/09/2021


Projecte COR, guanyador del 10è Premi Armengol-Mir | Catalunya Religió\nPer Catalunya Religió. Dij, 17/09/2020\n(Fundació Escola Cristiana de Catalunya) El treball “Projecte COR. Proposta innovadora de pastoral educativa”, dels autors M. Àngels Pavón Ferrer i Jaume Bernadet i Tort, psicopedagoga i cap de pastoral del centre educatiu Salesians-Sant Vicenç dels Horts, respectivament, ha obtingut el Premi Armengol-Mir, convocat per la Fundació Escola Cristiana de Catalunya (FECC) amb el patrocini de l’editorial Baula, en la seva desena edició.\nEl jurat d’enguany ha estat format per Enric Puig i Jofra, secretari general de la FECC; Carme Campdelacreu, experta assessora pedagògica, i Rosa M. Piqué i Faus, de l’àrea educativa de la FECC. Del treball premiat es valora que aporta una proposta de pastoral innovadora per la qual ha fet opció l’escola, imbricant-la en el caràcter propi, comptant amb un equip directiu que en vetlla pel desenvolupament. També s’apunta que el projecte presentat implica creativitat i novetat, amb una programació detallada des de diferents àrees, amb participació de la comunitat educativa i amb un treball acurat de coordinació i preparació.\nD’altra banda, s’ha considerat concedir l’accèssit al treball “Espai sacre escolar. Una invitació d’accés a la pedagogia del transcendent”, de l’autor Eloi Aran Sala, arquitecte i teòleg vinculat al col·legi Lestonnac. Segons el jurat, “es tracta d’un treball que posa en valor l’actualitat dels espais sacres escolars com a espais susceptibles de ser reutilitzats o reformats”. El jurat destaca també “la presentació de criteris pràctics per abordar possibles decisions”. Fruit d’aquest treball, el Departament de Pastoral de l’Escola Cristiana ofereix la formació online “Criteris i disseny d’espais per a la pastoral educativa”, impartida pel mateix autor i que s’iniciarà el proper octubre.\nEl Premi Armengol-Mir té com a finalitat promoure la participació directa dels educadors de les escoles cristianes i del professorat de religió catòlica de les escoles catalanes en l’àmbit de la reflexió i la innovació educativa. El premi fou constituït en memòria de Ferran Armengol i Carme Mir. La convocatòria del premi està oberta a treballs de reflexió sobre la pràctica, recerca aplicada, propostes d’innovació educativa i propostes didàctiques en qualsevol dels temes del món escolar, amb especial referència a l’àmbit religiós i pastoral.\nFundació Escola Cristiana de Catalunya, Projecte Cor, Barcelona, Educació, Salesians


Compromís aposta per reinventar la democràcia per acostar-la al ciutadà i evitar l’abús de poder econòmic – Compromís Corts Valencianes\nEl portaveu i la portaveu adjunta de Compromís, Enric Morera i Mónica Oltra, respectivament, han mostrat l’aposta de la seua formació per “reinventar” la democràcia per “acostar-la al ciutadà” i practicar unes polítiques que eviten l'”abús de poder” econòmic. En aquest sentit, consideren que aquesta crisi ha de ser un “punt d’inflexió” per al canvi.\nMorera i Oltra s’han pronunciat d’aquesta manera en el desdejuni informatiu del ‘Fórum Europa. Tribuna Mediterrània’, al que han assistit, entre uns altres, diputats de la coalició, així com el Síndic de Comptes, Rafael Vicente Queralt, el president de la Cambra de Comerç de València, José Vicente Morata, i el president de Cierval, José Vicente González, i el secretari general de CCOO-PV, Paco Molina.\nEn aquest fòrum han comentat la seua visió de la situació política i econòmica actual i algunes de les seues propostes per canviar de context. D’aquesta manera, Morera ha alertat que Espanya, després de dos anys de govern del PP, “ha eixit del coma i es troba en la UVI” però “al preu d’una enorme devaluació social” i Oltra ha augurat un “canvi” de Govern en 2015 al País Valencià.\nEn el context autonòmic, Morera ha lamentat la “fallida” de l’administració i un Govern autonòmic que “no ens defensa”, al mateix temps que ha advertit que estem “en el pitjor moment, amb el pitjor líder” en la Generalitat. Fabra ha d'”anar a reclamar els nostres diners perquè, si no, no eixirem del clot” i per a això “té el nostre suport”, ha declarat després d’afegir que “que no ens busquen per a fer de palmeros”.\nEn relació a la situació de corrupció al País Valencià, Oltra ha dit que “de vegades fa vergonya eixir fora i que algú ens acolorisca la cara”. Així, ha assenyalat que la corrupció “ha de ser tractada com qualsevol altre delicte” i lamenta que “més de 40 diputats -del PP— demanen l’indult per l’exalcalde de Torrevella, Pedro Hernández Mateo, condemnat a tres anys de presó per prevaricació i falsedat.\nEn l’àmbit de la democràcia, la portaveu adjunta de Compromís, Mónica Oltra, ha assegurat que es requereix una “democràcia més forta” perquè actualment “fa aigües” i s'”abusa” de les classes mitjanes i baixes”. En aquesta línia, ha posat com a exemples d’accions per a la “reinvenció” de la democràcia, que el Síndic de Comptes i el de Greues siguen triats a proposta del partit que no sosté el Govern i estudiar aquest sistema per a la Taula de les Corts.\n“És més incòmode”, però “aquesta democràcia aquesta exhausta d’utilitzar la força dels vots, en lloc del diàleg”, ha dit. Oltra ha insistit a combinar en els òrgans de control a membres designats pels partits i ciutadans triats per insaculació, com a “element fonamental per eliminar el clientelisme” i auditories de les institucions dutes a terme per ciutadans. També advoca per prohibir les donacions d’empreses a partits polítics. D’aquesta manera, ha lamentat que, amb la nova llei que pretén el Govern, es “penalitzen els escratxes”, quan “no hi ha vies per accedir als càrrecs públics”.\nPer a la portaveu adjunta de Compromís, “si la política no serveix per crear les condicions de felicitat per a la majoria de la població, sincerament, no sé què fem ací”.\nA preguntes dels presents en relació al model d’Estat, el portaveu de Compromís, Enric Morera, ha afirmat que “és evident que cal fer un Estat en el qual estiguem a gust i ara no estem a gust” perquè Espanya és una “realitat plurinacional”. D’aquesta manera, ha assenyalat la importància de “buscar acomodament” en un “Estat de tipus federal”.\nMorera, d’altra banda, ha assenyalat la necessitat de buscar un “nou projecte polític” per al País Valencià i, sobre aquest tema, ha dit que es troba “més còmode amb l’expressió País Valencià” encara que “no molesta la de Regne”.\nAixí mateix, ha apostat per una “valencianitat unida” que busque “sinergies” amb Catalunya perquè “podríem fer molt” en assumptes com el model d’Estat, o el Corredor Mediterrani.\nEn matèria econòmica, el portaveu de Compromís ha criticat l'”austericidi” que suposen les polítiques de retallades i s’ha mostrat a favor d’una política “productiva”, “rescatar i reestructurar el deute de les famílies”, evitar “asfixiar” als autònoms, renegociar el deute públic i crear ocupació. “Miren què fem a nivell municipal”, ha dit Morera, per defensar les polítiques que proposa.\nOltra, en aquest punt, ha advertit que “no podem competir a la xinesa, sinó que la competitivitat ha de vindre de la R+D+i” i ha destacat la necessitat d’establir un pla industrial, entre d’altres punts.\nMorera ha aprofitat per demanar que la planta de Ford a Almussafes tinga “la seu fiscal a casa nostra”, al mateix temps que ha assegurat que “defensa” aquesta empresa i per advertir al Consell que “no intente desacreditar” al seu grup amb aquesta declaració perquè “no estem per a ximpleries”.\nEn relació a la situació de Radiotelevisió Valenciana (RTVV), Oltra ha afirmat que “la llavor diabòlica” ha estat “no entendre que és un servei públic”, sinó tractar-la com una “eina de Govern”.\nEn aquest sentit, Morera ha afegit que el cap del Consell té el suport de Compromís per “buscar la viabilitat” de la societat pública.\nArxivat en: Blog democràcia, economia, morera, oltra\n← ¿Déficit de tarifa eléctrica o superávit de avaricia? [Juan Ponce]\nOltra acusa Gallardón d’atacar brutalment la igualtat en la Justícia →


Luis Enrique: “Em sento alleujat”\nLuis Enrique, en un entrenament a la Ciutat Esportiva Joan Gamper.\nEl tècnic blaugrana admet haver-se tret un pes de sobre amb l'anunci de la seva sortida i afirma que no participarà en les reunions per traçar el futur de l'equip\nLuis Enrique ha admès haver-se tret un pes de sobre amb l’anunci de la seva marxa. El tècnic blaugrana ha afirmar sentir-se “alleujat”, tres dies després de fer oficial la decisió de no renovar el seu contracte i d’abandonar la banqueta del Camp Nou a finals d’aquesta temporada. En la roda de premsa prèvia al partit davant el Celta de Vigo (dissabte, 20:45h), ‘Lucho’ s’ha mostrat relaxat, però conscient de l’exigència que tindran els tres mesos que li resten encara al capdavant del primer equip del Barça.\n“Estic igual. En quatre dies no perdo la força. En certa manera he quedat alleujat i focalitzant l’atenció en aquest final de temporada, pel que singifica, per les possibilitats que tenim i pels objectius que busquem”, ha explicat l’encara entrenador del Barça. Preguntat per les paraules de Pep Guardiola en relació a la seva sortida, Luis Enrique ha coincidit amb el tècnic de Santpedor a l’hora de valorar la necessitat d’aïllar-se per prendre decisions: “Si ho ha dit en Pep, segurament és veritat. Això d’anar a la teva, clarament es refereix a l’entorn. Però jo tinc molt en compte l’staff per prendre decisions, imagino que en Pep també. És una professió diferent en la qual la presa de decisions és constant. És quelcom que acceptem tots els entrenadors.”\nAquestes són les reflexions més interessans de la roda de premsa de Luis Enrique:\nL’entorn produeix desgast?\n“No. És evident que hi ha clubs que tenen major repercussió, però aquesta és una tara que tinc jo com entrenador, no saber desconnectar. Això fa que estigui connectat massa hores. Hi ha entrenadors que hi són molts anys i gaudeixen al màxim la professió. No és el meu cas.”\nEl seu staff tècnic segueix o també plega?\n“He parlat de manera individual. No té cap sentit fer-ho de manera col·lectiva. És una decisió personal i privada.”\nGuardiola va dir que plegava perquè “prendrem mal”. Pensa el mateix?\n“Tinc una relació ideal amb el vestidor. La decisió és personal i és per allò que us he comentat. No perquè ningú m’hagi de fer mal o jo n’hagi de fer. A mesura que han passat les temporades he tingut millor relació amb la plantilla.”\nDonarà alguna opinió sobre el nou entrenador?\n“No parlo de suposats, ni de coses possibles. Només m’obsessionen els tres mesos al club, gaudir-los, mostrar la meva millor versió i guanyar títols. Per això vaig venir aquí. No penso distorsionar el meu objectiu.”\nEn el desgast, influeix el fet de ser culer?\n“Depèn de cada un. No té res a veure com es viu la professió amb els colors que es defensin. Sempre hi ha un patiment quan t’afecta, per les simpaties, però té més a veure amb la professió.”\nPlans de futur i possibilitat d’entrenar a Anglaterra\n“No sé què passarà al futur. El que sí que sé és que potser la meva dona no m’aguantarà un any sencer a casa. El mal temps l’aguantaria, però un o dos anys a casa potser és més complicat per ella.”\nHa pogut donar el 100%?\n“No el vull desdir, però tinc per norma donar el 100% a tot arreu on vaig. No tinc res pel qual penedir-me, tampoc en la meva actitud. Segur que hi ha moltes coses a millorar, sóc molt autocrític i això és una de les causes de la decisió.”\nAjudarà la secretaria tècnica amb la confecció de l’equip?\n“Em quedaré al marge, clarament.”\nEl Celta és l’últim equip que els ha guanyat en Lliga. Això afecta?\n“Fa molts partits d’aquesta derrota, un fet que em fa estar content. Això indica que el Celta és un equip molt complicat. A més, dels equips que ens han guanyat, el Celta ho ha fet jugant a futbol, a diferència d’altres, que ho han fet posant traves. Els jugadors ho saben, no són tontos.”\nSerà una prova de cara al PSG?\n“No, perquè el tipus de defensa que fa el Celta és totalment diferent. Repeteix uns contra uns claríssims i el PSG pressiona de manera col·lectiva. No té paral·lelismes.”\nL’equip ha reaccionat després de París\n“És una evidència. Quan hi ha mals resultats, donar-li la volta i generar confiança és important per millorar. Estem en aquesta línia, en aquest procés, no només guanyant partits sinó reduint l’avantatge respecte els rivals.”\nOpcions del Sevilla a la Lliga\n“Com que tinc experiència, tots els equips que matemàticament tinguin opcions de guanyar són candidats.”


4d6a – CASTELLERS de TORTOSA\nDiada del Bateig dels Castellers de Tortosa\nPosted on 11 de juny de 2016 15 de gener de 2022 by Castellers de Tortosa Sang Grana\nEren ja les sis del matí d’aquell dissabte onze de juny, quan el sol aparegué sobre l’ermita del Coll de l’Alba. Els primers rajos, indolents, batejaren de llum la ciutat de Tortosa, encara dormida… Els primers rajos, començaren a tenyir els seus somnis, de grana!\nI és que un bateig sempre és un motiu de festa i alegria: és l’entrada d’un individu a una comunitat determinada. En el cas dels castellers, per poder ser batejats, hem d’assolir uns determinats mèrits, m’explico: De forma individual, quan entrem a una colla, hem de demostrar que ens involucrem, assistint activament a un determinat número d’assajos i diades. De forma col·lectiva (per les colles de nova creació, com la nostra) s’ha de demostrar que som capaços d’aconseguir descarregar un nombre de castells de gamma bàsica. I en qualsevol cas, per tenir dret a ser batejats, hauríem de conèixer i complir el que entenem com a valors castellers.\nEn tot baptisme hi ha d’haver la figura del padrí, que ens acompanyarà durant aquest procés d’incorporació a la nova societat. Nosaltres vam tenir dos padrins pel nostre bateig: Los Xics Caleros i la Colla Jove de Tarragona.\nEl símbol d’un bateig casteller és l’entrega de la camisa i de l’escut de la colla als nouvinguts per part dels padrins.\nEls Castellers de Tortosa comptàvem ja amb més d’un any d’existència des de la nostra constitució com a colla castellera i havíem demostrat (amb escreix!) que érem capaços de construir ferms castells com: el 3d6, el 3d6a, el 4d6 i el 4d6a. Ens mereixíem ser batejats!, guardar definitivament la camisola blanca de “novells” i guarnir-nos amb la nostra camisa castellera de color grana, com la bandera de la ciutat que portem al nostre nom!\nLa diada va començar a l’emblemàtic Parc municipal Teodor González de Tortosa. Allí ens vam concentrar les tres colles que hi participaríem. En arribar, ja ens estaven esperant la parella de gegants tortosina més jove: els gegants del Renaixement! Allí estaven en Cristòfor Despuig i na Mariana Curto, volent veure com pujaríem… encara més alts que ells!\nDel Parc, amb tranquil·la cercavila, vam dirigir-nos fins la plaça Major de Tortosa on a les cinc de la tarda estava previst el inici de les actuacions. Però abans, a l’ajuntament, s’havien de produir els actes protocol·laris del nostre bateig.\nEns va representar: la Cristina Beltran, la nostra presidenta, i el Cristian Dasi, el nostre cap de colla; juntament amb els presidents les dos colles padrines i l’alcalde de Tortosa. El bateig es va simbolitzar amb l’entrega de la camisa grana i del nostre escut casteller, a l’alcalde de Tortosa.\nD’aquesta forma, fet aquest gest institucional, una norantena de Castellers de Tortosa estrenàvem, oficialment, el nostre merescut uniforme. Però no estaríem sols aquella jornada, també es van voler vestir de grana amics castellers dels Xiqüelos i Xiqüeles del Delta, de la Colla Castellera Jove de Barcelona, dels Minyons de Santa Cristina d’Aro, dels Xiquets del Serrallo i, també, dels Geganters de Tortosa.\nJa no vam voler esperar més, teníem ganes d’estrenar l’elegant camisa! Vam voler obrir ronda nosaltres!, i el nostre primer castell vestits de grana va ser el 3 de 6 amb agulla. L’anècdota la va protagonitzar l’acotxadora que, al descarregar-lo, es va oblidar d’entrar a dins l’agulla i va tenir que remuntar els terços del castell per col·locar-s’hi.\nA continuació, la Jove de Tarragona va alçar un 4d8 (el castell més alt de la diada) i els de l’Ametlla de Mar un 3d6.\nSegona ronda, amb molta confiança començarem a muntar la pinya del 4 de 6 amb agulla: aquest castell només l’havíem descarregat una vegada, precisament a l’última actuació (la Diada de Primavera de Tortosa) feia només quinze dies. Això ens donava molta confiança, confiança que es confirmava veient la quantitat de gent que tancaria la pinya.\nEl castell es va descarregar sense problemes i l’alegria es va començar a manifestar, entre vots i cridòria, en posar els segons el peu a terra.\nProsseguiren els tarragonins fent un 5d7 i los Xics Caleros un 4d6.\nTercera ronda… fet el castell més difícil, tocava aixecar un 4 de 6. Però no ens podíem confiar!, teníem que rubricar la millor diada de la nostra història, teníem que deixar el llistó ben alt el dia del nostre bateig!! El castell es va descarregar amb total solvència i, varem esclatar d’eufòria abraçant-nos i cantant a viva veu, mentre els padrins i el públic, ens aplaudien somrients.\nTancaren la tercera ronda els de Tarragona amb un 4d7a i, els ratllats, amb un 3d6a. En acabar les tres rondes, els caleros van voler descarregar un Pd 5, pilar que van defensar de forma titànica i que a tots ens va tenir amb un esglai, fins el final.\nHora del comiat! Nosaltres davant del balcó de l’ajuntament i flanquejats pels nostres dos padrins, vam alçar dos pilars de 4 simultanis. A la nostra dreta, los Xics Caleros van plantar un pilar de 4 i, a l’esquerra, la Jove va descarregar un vano de 5.\nAra sí!, eufòria desmesurada: salts, abraçades, corredisses, brams, càntics esbojarrats, llàgrimes d’emoció… i ja, totalment enfollits d’alegria, vam “capturar” al nostre cap de colla i després de mantejar-lo com energúmens, el vam portar cap a la font central de la plaça i com si fóssim deixebles de Sant Joan, li vam aplicar un “baptisme per immersió” en tota regla.\nUn bateig toca celebrar-lo com es mereix!, i el grup d’events de la colla va organitzar un fantàstic i multitudinari sopar de germanor al Pavelló Firal de Remolins. Allí vam gaudir d’una excel·lent vetllada, amb la companyia dels nostres padrins, i on vam poder festejar, amb magnificència!, un dia inoblidable… el nostre gran dia!\nDesprés del sopar, el grup de música Apolo, liderat pel nostre company Gustau Porres, ens van regalar un concert que va aconseguir aixecar-nos a tots de la cadira i continuar amb el nostre inesgotable estat d’èxtasi i felicitat per la resta de la nit… per la resta dels nostres dies!\nI el sol ja cansat es va ocultar rere el cim del Castell de l’Airosa, que altiu com un pilar es retallava a l’escarpada carena del Port…. que altiu, ens feia l’aleta, acomiadant-se d’aquests castellers que tenyiren de grana una ciutat, que tenyiren de grana a tota una terra!\nBen amunt, ben amunt!, Castellers de Tortosa!!\nTagged 3d6a, 4d6, 4d6a, bateig, Castellers de Tortosa, Colla Jove de Tarragona, Grup Orquestra Apolo, Terres de l'Ebre, Xics Caleros\nQuan toca gaudir els castells (Diada de Primavera)\nPosted on 28 de maig de 2016 15 de gener de 2022 by Castellers de Tortosa Sang Grana\nQuan el gruix de gent als assajos augmenta, quan puges el ritme de treball, quan es fan més proves i es poden treballar molt més les pinyes, quan la canalla curra més que mai, llavors és quan arriba una diada i pots gaudir de veritat dels castells. I és que sortir de plaça amb tres castells descarregats amb solvència i tranquil·litat és un plaer. I més si ho fas a casa, amb un castell inèdit per a la colla i estrenant posicions.\nAixò sí, no us penseu que la diada va ser tot flors i violes, de fet, temps de començar ens faltava una Rosa…\nLa diada estava programada ales 12 del migdia a la plaça del Mercat de Tortosa, que s’anava emplenant de castellers ja mitja hora abans. Les colles invitades: Xiquets de Vila-Seca i Castellers de Cerdanyola. Però a mesura que s’acostava l’hora marcada la cap de canalla s’anava posant nerviosa, faltaven l’enxaneta i una dosos que pujaven al primer castell. Després d’intentar contactar via whatsapp, trucades, i senyals de fum amb qualsevol persona que ens podés dir on eren les xiquetes el sots-cap de colla i ella van agafar el cotxe per anar-les a buscar a casa. I sort que les van trobar preparades per sortir i no amb les lleganyes encara als ulls com s’esperaven. Resulta que es pensaven que la diada era a les 12:30, i en el fons tenien raó perquè va ser més o menys a l’hora que vam començar voltant i girant!\nDesprés d’aquesta incidència inicial, ja amb tothom enfaixat i amb ganes de fer pinya, perquè amb el fred que feia a ple sol i a ple migdia el dissabte a Tortosa res venia més de gust que una mica de calor humà (la pinya són els veritables herois dels castells, quin aguant!) vam començar la diada amb un 3d6 de foto. Semblava un castell de pedra de veritat perquè no es movia ni un mil·límetre, va ser una llàstima que l’acotxadora no es col·loqués bé i el castell no es pugués coronar. Així que la primera ronda es va quedar amb un intent desmuntat. Els de blau cel van descarregar un 4d6 i vam poder veure un 3d7 dels del Vallés.\nA segona ronda vam tornar-hi amb el 3d6. Perquè som cabuts i perquè un castell tan ben parit no es pot deixar a mitges! Xerradeta de motivació per als grans i també per a la canalla. No faríem canvis, només calia posar-li ganes perquè sortís. Ara sí amb tota la decisió del món vam pujar el segon 3, que potser no estava tan perfecte com el primer, però feia goig de veure igual. Aquest el vam descarregar sense cap problema i els somriures van tornar a les cares de la colla. I això és important perquè els castells són actitud, creure que es pot mantenint un cert respecte a les construccions, i tot això ens faria falta per al pròxim castell que encararíem, un castell que no havíem fet mai, el 4d6 amb agulla. Vila-seca va tenir la mala sort de caure amb el 3d6a, cap lesió per això, i els de verd van descarregar un 4d6.\nI ja hi érem, el moment de la veritat havia arribat, el que tant havíem esperat, volíem descarregar un castell nou, un que requereix més gent a tronc i sobretot a pinya, amb una agulla totalment renovada, amb un baix que s’estrenava i també noves mans aguantant el pilar. Però feia temps que l’estàvem creuant a l’assaig i tots ens el creiem, confiança mútua entre pinya tronc i canalla, i el cap de colla dirigint amb positivisme. Les dos colles de fora ajudant a la pinya, i també alguns dels nostres amics de la Cala, que no ens fallen mai. Entre tots vam crear una gran pinya, forta i ferma. Tot estava a punt. El 4 pujava ben obert, potser un pèl massa per als segons que no arribaven a agafar cama però perfecte perquè els terços el treballessin amb comoditat. La pujada de canalla va anar tan ràpida que en un moment ja estava sonant la primera aleta, ningú fora de lloc, cap dubte, l’emoció començava a arribar mentre l’agulla s’alçava en mig del castell, teníem ja l’acotxadora damunt la terça del quatre, preparada per entrar i convertir-se en l’enxaneta del pilar. Les gralleres ben atentes, mentre l’estructura exterior anava desmuntant-se, per tocar la segona aleta. I ja la tenim! Castell carregat! Queda tan poc que dins nostre ja el celebrem, només la baixada de l’agulla…. Primer 4d6a descarregat pels Castellers de Tortosa! Eufòria, alegria, salts, crits, càntics, felicitat en estat pur!\nLa diada va seguir el seu curs. Els Xiquets de Vila-Seca van fer un intent de 3d6a i els de Cerdanyola van descarregar aquesta mateixa estructura. Per a última ronda l’últim que volíem intentar a la nostra diada era el 4d6, el castell que havíem aconseguit descarregar al Prat després de que ens portés tants mals de caps. Una de les nostres acotxadores s’estrenava en aquest castell com a enxaneta, també teníem debut al pis de dosos i de terços i això sempre és un punt més de motivació. El castell va començar a enlairar-se. A dintre la pinya hi hauria cabut una altra colla fent castells, potser és perquè la gent ja no aguantava més la calor i necessitava espai vital, es pot entendre. Tot i així l’estructura era ferma i es podia treballar amb comoditat, pujava rapidíssim, acotxadora i enxaneta arribaven dalt just quan es començaven a col·locar les dosos i la traspassada va ser com un sospir, ni es va notar, i sense adonar-nos-en ja estàvem descarregant el nostre tercer castell del dia. Després d’això els blau cel van repetir el 3d6a per aquest cop descarregar-lo i Cerdanyola va descarregar un pilar de 5 on tots els integrants eren molt i molt joves.\nVam acabar aquesta magnífica diada amb uns pilars conjunts i un últim dins al Mercat de Tortosa.\nTagged 3d6, 4d6, 4d6a, Castellers de Cerdanyola, Castellers de Tortosa, Diada, pd4, Primavera, Terres de l'Ebre, Tortosa, Xiquets de Vila-Seca\n1 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00\n2 de juliol de 2022 de 21:00 - 22:45\nPILAR A L'OFRENA DE ROQUETES +Info\n5 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00\n8 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00\n9 de juliol de 2022 de 11:30 - 13:00\nTALLER + PILAR +Info\n12 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00\n15 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00\n19 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00\n22 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00\n23 de juliol de 2022 de 12:00 - 13:00\nDIADA A VILAFRANCA DEL PENEDES +Info\n26 de juliol de 2022 de 20:00 - 22:00


Fonda Mitjà - Entorn\nCamps d'arròs de Pals\nTORROELLA- L’ESTARTIT – BAIX TER\nEl municipi de Torroella de Montgrí es troba a l’extrem nord-est de la comarca del Baix Empordà, als peus del massís del Montgrí i travessat pel riu Ter. Limita amb l’Alt Empordà. És una vila carregada d’història i personalitat, amb un important patrimoni arquitectònic, com ara el portal de Santa Caterina, la torre de les Bruixes o l’església gòtica de Sant Genís. Poble d’enèrgica vitalitat cultural, destaca també per la seva tradició musical i artística.\nCompta amb l’Estartit, un nucli de gran tradició marinera, que va créixer a l’entorn de l’emblemàtic carrer de Santa Anna, al llarg del qual s’estenien les cases dels pescadors. Gaudeix d’una àmplia zona costanera amb cales de gran bellesa, com cala Pedrosa, cala Ferriol o cala Montgó. A només una milla de la Platja Gran, les illes Medes constitueixen una de les reserves de fauna i flora més impressionants de tot el Mediterrani, amb un espectacular fons marí que fa les delícies dels submarinistes.\nCal ressaltar també el massís del Montgrí, on es troba, a banda d’altres restes prehistòriques, el cau del Duc, una cova natural que fou habitada per comunitats de caçadors i recol·lectors durant el Paleolític. El seu cim més alt, de 315 metres, està coronat per l’espectacular castell, una fortificació militar del segle XIII i un dels símbols de la vila i de tot l’Empordà. L’entorn del Montgrí, juntament amb les illes Medes i els aiguamolls del Baix Ter, formen un parc natural de gran valor paisatgístic, biològic i cultural.\nL’EMPORDÀ – COSTA BRAVA – GIRONA\nA pocs quilòmetres de Torroella de Montgrí podreu gaudir de ciutats com Girona (Call jueu, Museu d’història), Besalú (Pont i nucli medieval), Empúries (Parc arqueològic) o Figueres (Museu Dalí).\nSi ho preferiu, podeu visitar pobles petits amb encant medieval com Monells, Pals, Begur, Peratallada o Lladó.\nTambé us podeu perdre per alguna de les moltes cales que amaga la Costa Brava.


Germán | My Site\nSóc educador social. Al llarg dels darrers 20 anys he treballat elaborant i portant a terme projectes socioeducatius dirigits a infància, adolescència i adults, tan a nivell individual com formant part de diferents entitats.\nVaig començar a l’escola Terapèutica Bellaire, treballant dins un equip multidisciplinari i oferint, entre altres, espais de creativitat terapèutica a alumnes de primària i secundària.\nL’any 2015 vaig crear el Projecte CREC dirigit a adolescència i famílies, on els eixos principals eren l’acompanyament emocional a través de la creació audiovisual.\nDurant els anys 2018 i 2019 vaig treballar com a educador de carrer a Premià de Mar amb la Cooperativa Suara, i va ser durant aquella etapa quan vaig participar en la implementació de la primera experiència pilot a Espanya del programa “SEE Learning” elaborat per l’universitat d’Emory.\nVaig treballar durant els anys 2019 i 2020 amb la Foundation for Developing Compassion and Wisdom com a coordinador dels seus programes educatius a Espanya. Va ser durant aquells dos anys que em vaig formar i rebre acreditació com a facilitador dels cursos “Building Balance Empthy” i “Unlocking Your Potential”.\nDes de l'any 2008 he realitzat estudis i recessos de meditació a Barcelona, València, Granada, Regne Unit, Països Baixos, Alemanya i Índia. Estic cursant el darrer any del Masters Program in Buddhist Studies (2015/2021) a l'Institut Lama Tzong Khapa d'Itàlia, un programa d'estudis de filosofia, psicologia i pràctica budista de 6 anys de durada.\nSóc soci fundador de l'Associació Espai "Djampa" i en l’actualitat treballo com a formador al projecte Espai Refugi.\nAssociació Espai "Djampa"\nAcreditació “Building Balance Empathy” (FDCW)


Data per al Tarahumara 2019 | Sense Límits Aventura\nHome » CRONIQUES TRAIL » Data per al Tarahumara 2019\nData per al Tarahumara 2019\nL’organització fa pública la data per a la IV edició de la prova de Fontanars dels Alforins\nMiguel Ángel Soriano i Gemma Macía van ser els guanyadors de la prova reina d’aquesta temporada\nEl Tarahumara Trail es va disputar aquest any en un ambient de festa de l’esport i la muntanya. Fontanars dels Alforins va ser un autèntic reflex del que és l’estima per una pràctica esportiva com aquesta en un lloc com la Vall d’Albaida on, en la seua part més allunyada a l’oest, manté l’essència. Ara ja hi ha data per a l’edició 2019. Serà el pròxim 31 de març. Miguel Ángel Soriano i Gemma Macía van ser els guanyadors aquesta temporada.\nInscripcions i data 2019\nLa data elegida per al 2019 és el 31 de març. Un jornada en la qual es tornarà a treballar de valent per aconseguir una cita que es recorde durant molt de temps. Com vénen sent aquestes carreres a Fontanars. Igualment, ja que hi ha data confirmada també se sap que l’11 de desembre s’obriran les inscripcions.\nL’organització s’ha plantejat una xifra màxim de participants. Així, seran 1.000 el nombre de corredors i corredores que no es superarà. Es tracta de mantindré l’essència de la carrera sense perdre el sentit organitzatiu en què es premia el participants en tots els sentits. Igualment, les carreres seran tres, com enguany: senderistes, sprintrail i trail. Es tracta de poder mantindre la capacitat organitzativa amb el nombre de voluntaris, sempre entregats, que es té.\nEn la passada edició, el trail de 24km va tindre de vencedors Soriano i Macía. El del Marathon Crevillent va estar acompanyat al podi per Juan Antonio Torres (KM3 Xàtiva) i José Antonio Alemán (Independent). En dones, Macía, també del Marathon Crevillent, va vèncer per davant de la seua companya d’equip, Natalia Gurchenkova, i Mari Tamarit, de l’Aper Alcoi.\nArriben els tarahumares\nEn l’sprintrail, la victòria va ser en homes per a Carlos Vidal (Independent), seguit per Jordi Peidró (Trivici Team) i Francisco Javier Calabuig (AC La Font de la Figuera). En dones, Eva María Gandia (Independent) va ser la guanyadora, per davant de Naiara Pla (Independent) i Mayte del Barrio (CA Elda).\nTambé hi va haver aquest 2018 un Mini Tarahuma trail. Es va disputar el dissabte 14 d’abril, amb un centenar de menuts fins als 12 anys. Per a la pròxima edició es prepara una nova edició d’aquesta carrera en què el més important és participar i que entre el cuquet del trail en els més joves.


La llúdriga ja està present a més de la meitat del territori català - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nLa llúdriga ja està present a més de...\nRecuperació històrica del mustèlid, després de la seva pràctica desaparició durant la dècada dels 70 del segle passat\n· Èxit de les mesures de protecció d’aquest animal i de la millora dels ecosistemes fluvials gràcies a la instal·lació de depuradores i a la disminució d’abocaments tòxics\nImatge: LIFE Limnopirineus.\nEl quart sondeig nacional de la llúdriga euroasiàtica (Lutra lutra) a Catalunya i Andorra ha detectat la presència d’aquest mustèlid al 56,5% del territori. Després de 739 mostrejos sobre 344 quadrícules (amb Andorra) de 10x10 quilòmetres en què s’ha dividit la superfície, l’animal s’ha detectat en 195 quadrícules, dada que representa el 56,52%. La presència és major a les comarques de Lleida, continuant per les de Girona, Barcelona i Tarragona. Per fer el sondeig, s’han recorregut 290 km de riu s’ha comptat amb més de 200 col·laboradors entre els quals hi ha el Cos d’Agents Rurals, el Govern d’Andorra, la Diputació de Barcelona i Forestal Catalana.\nPDF - 0,469 MB\nDelegació a l'Alt Pirineu i Aran Territori i Sostenibilitat Delegació a Girona Comunicació del Govern Delegació a la Catalunya Central