Steve Bannon, el gran manipulador o la banalització d’un ultradretà\nSteve Bannon és una de les figures emergents més inquietants de les que mouen els fils de la política internacional d’extrema dreta. Ex-executiu de Goldman Sachs i ex-director de la revista digital ultradretana Breitbart News, va ser l’artífex del triomf de Trump i assessor presidencial fins que va inventar la norma de vedar l’entrada als EUA a ciutadans musulmans i el van expulsar de la Casa Blanca.\nLlavors va caure en desgràcia. Però, com a bon intèrpret del paper de fanàtic il·luminat connectat al poder i la riquesa i bulímic negociant, ha continuat endavant amb el suport econòmic de multimilionaris ocults, expandint les seves teories i diners per Europa. El seu projecte, anomenat The Movement, ha estès els tentacles per Europa, on ha establert escoles per a la formació d’alts funcionaris ultradretans i ha col·laborat amb elements ultres com ara Matteo Salvini, Marine Le Pen i Viktor Orbán, que ell considera el seu heroi, oferint-los tècniques de propaganda digital, idees i, òbviament, importants donacions poc demostrables.\nJa el 2016 Bannon va estar molt actiu per Europa donant suport, a l’ombra, al sí en el referèndum del Brexit. Malgrat les divisions de la ultradreta europea i la seva incapacitat fins avui d’unir-se en un front comú (els seus interessos patriòtics particulars entren sovint en col·lisió), un personatge com Steve Bannon podria actuar de galvanitzador i trampolí, quan ja ha demostrat als EUA que es pot guanyar si es deixen assessorar per ell.\nLa documentarista Alison Klayman acaba d’estrenar a Filmin i als cinemes el documentari Steve Bannon, el gran manipulador, un retrat quotidià, pròxim, del personatge. Durant una mica més d’un any, entre que va ser expulsat de la Casa Blanca i les eleccions de mig mandat que van donar el control del congrés al Partit Demòcrata, la càmera de Klayman ha seguit Bannon en reunions amb empresaris (com John Thornton, ex-president de Goldman Sachs ), polítics europeus ultradretans (com Nigel Farage o Matteo Salvini), platós de televisió, avions, trens, mítings i suites de luxe de quinze mil euros diaris.\nSón especialment alarmants les seves reunions i sopars privats, en suites d’hotel amb les persianes abaixades, amb coneguts polítics europeus populistes d’extrema dreta com ara Mischaël Mondrikamen (Partit Popular belga), Jérôme Rivière (Rassemblement National), Nigel Farage (UKIP), Kent Ekeroth (Demòcrates Suecs) i el nacionalista flamenc Filip Dewinter, de Vlaams Belang.\nRafael Bardaji (Vox i FAES) i Steve Bannon.\nEl film aconsegueix de mostrar-nos els hàbits i les actituds d’un personatge inquietant, provocatiu i, fins a cert punt, pervers, perquè s’expressa a còpia de mitges veritats o mentides que després nega, contradiu o manipula demagògicament, com sempre ha fet el vell feixisme, apel·lant als instints bàsics i els sentiments de les masses menys informades. Sempre té a disposició algun llibre d’Abraham Lincoln, del qual extreu cites aïllades que li donen la raó. És el rei de la manipulació de la cita fora de context, tan recurrent avui entre els freaks pseudointel·lectuals de Twitter, les xarxes socials i la política activa, sigui real o virtual.\nOpino que un documental que no aprofundeix en una investigació amb dades que il·luminin les moltes zones fosques que envolten el protagonista (és a dir, que no aporta gaire més informació nova i on tot es limita a una exhibició del monstre, evidentment, d’acord amb el monstre), de retruc, potser sense que l’autora ho pretengui, podria banalitzar el monstre, generar una simpatia ‘rollingstoniana’ envers diable que contribueixi a crear més fans i més adeptes entre els sectors socials que ell pretén de conquerir.\nL’estil i els mètodes de la documentarista Alison Klayman potser eren útils per al retrat d’un artista a Ai Weiwei: Never sorry, però són clarament insuficients a l’hora d’acostar-nos al supremacista Steve Bannon quan es disfressa d’angelet. Molta posada en escena i poca profunditat de discurs, d’anàlisi i de crítica política. Però potser l’objectiu de l’autora és generar encara més misteri al voltant del personatge. Si és així, ella sabrà… Per mi, alimentar la incògnita i la farsa seria un frau. Sobretot perquè deixa sense resposta les principals preguntes que preocupen. Bannon aconsegueix, una vegada més, i durant noranta minuts, censurar la informació més important, mantenint-la oculta en la foscor i l’ambigüitat.\nPer exemple: Qui el finança? Quins són realment els pactes concrets que té amb els dirigents d’extrema dreta europeus a Itàlia, Hongria, França, Bèlgica, Finlàndia i Espanya, on s’ha trobat amb Vox però només n’hem vist una foto? Una qüestió, per exemple, que malauradament acaba fora del documentari. O bé: Quina és la seva relació ideològica i financera amb Israel i Netanyahu? Per què va esclatar l’aliança amb Trump? Van trencar realment o els seus mutus padrins el van destinar a unes altres missions expansives? Quins són els veritables objectius d’un home que admira Orbán i Leni Riefenstahl, que nega ser neonazi o antisemita, que alhora es relaciona amb polítics neonazis i antisemites i que, quan parla d’Auschwitz és capaç de fer-te posar els pèls de punta?\nSteve Bannon diu al film que Auschwitz és el lloc més inquietant que ha visitat en la seva vida. ‘No és fet pel dimoni, és fet per l’home’, reflexiona. I sembla que l’impressiona més com es va construir aquella factoria industrial perfecta per a l’assassinat en massa que no pas l’horror de què s’hi va esdevenir. ‘És enginyeria de precisió al grau màxim’, diu, i anomena amb admiració, entre més, Mercedes i Krupp mentre fa un mig somriure angelical. En aquesta situació i en més seria imprescindible d’ampliar el diàleg per esbrinar el fons profund de què diu, però l’autora no fa preguntes i frustra les ganes de saber més que té l’espectador mínimament informat.\nEl pòster que anuncia el film és revelador: la seva silueta de perfil sobre fons negre i a baix, a prop del seu peu, una pilota que és la bola del món. Ell se la mira de dalt estant com si el món fos el seu gosset. Segons les imatges de Google, és un disseny que s’associa amb films de mafiosos, fantasmes, zombis, terror i crims en sèrie.\nSteve Bannon, Matteo Salvini i Mischaël Modrikamen.\nEl documentari, eina del sistema contra el periodisme?\nÉs una llàstima, i una pèrdua de temps, que gran part del documentarisme actual sigui tan contrari a la investigació periodística de denúncia. És una llàstima, perquè evitant continguts incòmodes en un afany de ser comercial o per l’egolatria de voler cercar un estil propi, més postmodern, menys clàssic, i cercar suposades ‘noves mirades’ sobre la realitat, allò que es fa, generalment, és acontentar el sistema. Perdre’s en detalls innocus o anècdotes i desviar la mirada crítica i de denúncia, si més no la més bàsica i necessària, la purament il·lustrativa, informativa i generadora social de debat crític i coneixement.\nHi ha una idea del sociòleg francès Pierre Bourdieu sobre la intel·lectualitat que sempre m’ha fet pensar: ‘L’excel·lència en la majoria de les societats és l’art de jugar amb les regles del joc fent, d’aquest joc amb les regles del joc, un homenatge suprem al joc. El transgressor controlat és tot el contrari de l’heretge.’\nA mi em sembla molt probable que aquest documentari l’hagi controlat l’omnipotent Steve Bannon, que fa veure que es deixa filmar lliurement i que l’autora, Alison Klayman, en la seva passivitat o empanada pseudocreativa, li ha fet tot el joc, inclòs el d’introduir algun element contra ell per aparentar llibertat d’expressió i de crítica.\nUn dels moments més interessants on es posa en evidència el protagonista, una petita concessió gairebé de justícia poètica, és quan s’inclouen uns quants minuts d’una entrevista punyent del periodista Paul Lewis de The Guardian. Gran periodista. Ell ataca amb arguments i Bannon i la seva col·lega italiana es defensen desautoritzant-lo o dient-li mentider. Un vell recurs del poder. Fins i tot hi ha un moment que hi interfereix el traductor simultani acusant-lo d’entrevistador feixista. Sembla, doncs, que per a Alison Klayman és més important la intervenció patètica i gratuïta del traductor en favor de Bannon que moltes de les preguntes del periodista.\nPer sort, The Guardian la va publicar extensament. Si algú s’hi vol entretenir, que la miri aquí i compari un reportatge com cal amb un documentari pretesament independent, de creació, innocu, divulgat per Filmin, però molt sospitós d’estar al servei del poder i de qui es deixa filmar. I que potser, indirectament, el finança.\nUna dada important que aporta el periodista Paul Lewis en els seus reportatges a The Guardian és que la clau de l’èxit d’Steve Bannon és el seu domini de la tecnologia numèrica, la manipulació i les notícies falses. Un dels seus finançadors és el multimilionari Robert Mercier, un científic informàtic que s’ha enriquit fent servir algoritmes per a influir en els mercats financers.\nL’Steve Bannon a l’ombra d’Steve Bannon\nUn altre detall que desmereix el documental és que en noranta minuts de film, que pretenen de representar més d’un any de les activitats i discursos d’un ideòleg i impulsor mundial de l’extrema dreta, no hi apareixen qüestions com ara el moviment feminista, la causa LGTB, l’avortament, l’ecologia o l’escalfament del planeta… Ens el pinten com un monjo misogin, que treballa dia i nit i dóna la vida per una missió nacionalista profunda. Res més lluny del neofeixisme, el masclisme, l’homofòbia, el negacionisme i la fe creacionista que, en realitat, inspiren el protagonista i els seus sequaços.\nPer sortir de dubtes, si algú encara en té, i poder veure allò que el documentari no explica i ni tan sols contrasta, convido els lectors a donar una ullada a Breitbart News, el digital d’extrema dreta que Steve Bannon dirigia. La web és un atac permanent a l’estat del benestar, una línia obsessiva i contradictòria amb el populisme de classes mitjanes i obreres que ell assegura defensar amb fervor. Allà s’hi han publicat aberracions ben oposades. Com per exemple notícies que asseguren que les ajudes socials ‘fomenten el terrorisme’ o ‘l’Estat Islàmic’ o que ‘es gasten cada divendres en els clubs d’striptease’.\nTrump i Bannon.\nFins on pot arribar el cinisme de Steve Bannon?\nEl seu cinisme pot arribar fins ben lluny mentre hi hagi films com aquest. I crítics, periodistes i mitjans que hi donin suport. És ben clar que Steve Bannon és un gran actor, un cínic, un farsant, un tafur trampós, un oportunista. Però la qüestió és fins on és capaç de ser-ho. Fins on li permetran de continuar els foscos poders que el financen?\nDe moment, sembla que el seu idil·li amb l’extrema dreta europea no acaba de reeixir, però Bannon és molt tenaç. Si va ser capaç d’impulsar Trump, pot ser decisiu, també, en el futur, en el seu suport per a l’extrema dreta europea? És un farsant més que un dia desapareixerà o bé que crearà escola?\nEl seu discurs simplista es basa en un grapat de conceptes que a còpia de repetir-los pretenen acabar semblant axiomes: nacionalisme econòmic, família i tradició cristiana, odi a l’altre, estar del bon costat de la història, preocupar-se pels ‘nostres’ i odiar la globalització. Els conceptes són tan amplis que poden generar suficient ambigüitat per a adaptar-se a moltes geografies i discursos polítics nacionalistes. Bannon ha fabricat un estil i un argumentari que podria ser una mena de mínim comú denominador per als nacionalismes de tot el món.\nLa farsa és tan evident que potser per això triomfa? Com pot odiar la globalització un home que viu del gran capital que ha generat, precisament, aquest estadi actual mundialista del capitalisme? Com pot tenir la barra de parlar en contra del feudalisme econòmic, si ell, en el fons, és un factòtum a l’ombra del nou feudalisme econòmic nord-americà mundial?… Més ben dit: el nou feudalisme líquid, potser, com diria la pedanteria postmoderna mediàtica?\nO més encara: com pot gosar, un ex-executiu de Goldman Sachs que hauria d’estar a la presó o, si més no, pel cap baix, inhabilitat per haver intervingut en afers de política econòmica pública, presentar-se amb tota la cara com el geni que té la solució per a aixecar una economia que ells mateixos van enfonsar? O és que, potser, l’estratègia és novament la de sempre, obtenir més beneficis a partir de solucions i idees màgiques que ho enfonsin tot encara més? Fins a l’infinit.\nEl negoci de Bannon, a qui li agrada molt de pronunciar paraules com ‘guerra’ i ‘revolució’, és, com en els conflictes bèl·lics, fer negoci destruint per després fer negoci tornant a construir? Sigui com sigui, de moment, el seu negoci és xerrar, intoxicar, manipular i convèncer. Per aconseguir quina cosa, a banda diners i poder? Potser tant és on s’arribi, si s’arriba a algun lloc. El negoci el fa fent camí i cobrant perquè remena fum.\nEn el documentari El gran manipulador d’Alyson Klayman, Bannon és en escena constantment i la domina, actua i ens mostra el seu costat humà, seductor, gairebé d’idealista sacrificat, addicte a la feina i bevedor compulsiu de Red Bull. Ens mostra un home que creu en les seves idees, que, a la seva manera, vol el bé per als americans i del món sencer i que ha engegat una guerra mundial de propaganda política perquè triomfi la ultradreta arreu del món. Ens presenta un home incansable, entregat i lluitador, estiguis d’acord amb ell o no. Això transmet, a primer cop d’ull, el film. Quants espectadors retindran només aquest retrat, en el fons simpàtic, d’un patriota americà sonat, disposat a donar-ho tot pel seu ideal?\nSi el personatge és inquietant, inquietants també ho són els efectes que pot generar el film. Una cosa és clara: el rei de la propaganda i la manipulació sap com travessar la pantalla, sap seduir la càmera i arribar a l’espectador mitjà amb la seva aparent humanitat, ironia i fatxenderia. Els seus gests i mirades, els seus missatges simples, i l’evocació d’una missió gairebé divina per a salvar les classes mitjanes i populars dels EUA i del món sencer poden ser tan atraients per a molts, com també ho va ser Donald Trump per guanyar la presidència.\nBannon amb Marine Le Pen.\nTots els polítics voldrien tenir d’assessor Steve Bannon?\nVist i criticat Steve Bannon, el seu documentari, i donant voltes al tema, hi ha una reflexió que m’és evident: si Bannon és un model, el sistema democràtic necessita urgentment una renovació a fons. Estic convençut que molts dels polítics que coneixem (i suportem) voldrien tenir d’assessor un Steve Bannon. Sense perdre, però, el seu petit cubicle geogràfic de poder i d’espai social intoxicable a rendibilitzar i redimir. Ni, òbviament el suport de la seva cort privada de periodistes i d’intel·lectualets, generosament recompensats en mitjans públics i privats.\nMiris on miris, de lluny o de prop, tots els polítics impregnen de populisme el seu discurs i el simplifiquen en eslògans fàcils. No lluiten en el debat ideològic ni discuteixen el compliment de projectes promesos ni els resultats concrets i reals. Tots apel·len a un ‘nosaltres’ que és el seu i generen l’odi contra l’oposat i el dissident esgrimint sentiments ètnics, racials, folklòrics, patriòtics, rurals o religiosos. Tots solen dir que l’enemic és l’altre, que la culpa de tot, inclosa la seva incompetència i corrupció, és de l’altre, sigui el país veí, els immigrants negres, xinesos o musulmans o els seus mateixos dissidents irreductibles, en cas que en restin. I tots, tots, es pretenguin de dretes o d’esquerres, diuen que es preocupen dels ‘nostres’ i que són ‘al bon costat de la història’.\nL’estil d’Steve Bannon, simptomàticament, podria unir tots els xarlatans i comissaris polítics ben poc honorables que avui governen arreu. Les mateixes frases valen per a diferents banderes i ideologies, fins i tot aparentment oposades, perquè serveixen als mateixos interessos i objectius del capital. És un estil que cada dia ens acosta més al pitjor dels escenaris totalitaris del segle XX.\nDavid Fear, crític de Rolling Stone, ha compartit una impressió sobre aquest documentari que comparteixo absolutament: ‘És un film recomanable de la mateixa manera que un doctor recomana regularment colonoscòpies; no és una experiència de les més agradables, però és millor aguantar aquesta molèstia perquè les alternatives són molt pitjors.’


Arrenquen els serveis de Rodalies a les comarques gironines | ASAFEGI\nArrenquen els serveis de Rodalies a les comarques gironines\n23 març, 2014 Rodaliesasafegi_admin\nAmb 8 serveis per sentit i dia, milloren fins a doblar la freqüència en algunes estacions.\nText i fotografíes: Aaron Gil .- El passat 19 de Març, dia de Sant Josep, va tenir lloc la presentació oficial de la primera línia del que serà el nucli de rodalies de Girona, a càrrec de l’Alcalde de Girona, el Sr. Carles Puigdemont, el Conseller de Mobilitat de la Generalitat de Catalunya, el Sr. Santi Vila, així com de la Ministra de Foment del Govern Espanyol, la Sra. Ana Pastor.\nLa compareixença, que va durar poc menys de mitja hora, va servir per presentar els nous serveis, que connectaran Mataró i Figueres sense transbordaments, així com també per a explicar els plans que tenen ambdues administracions envers dels projectes de mobilitat a la provincia de Girona. Així doncs, es va parlar de la posada en marxa d’aquesta nova línia, anomenada RG1, que sortint de la capital del Maresme, recorrerà el trajecte compartit amb la barcelonina R1 fins a l’estació de Maçanet-Massanes, on continuarà juntament amb els trens de la línia regional R11 fins a Girona i Figueres.\nFaristol amb l’esquema de la línia i totes les seves parades\nAquests nous serveis, que començaran dilluns 24 de març, no seran exclusius de la zona de Girona. De fet, realment es tractaran de trens ja existents de la línia R1 entre L’Hospitalet de Llobregat i Mataró, que seràn prol·longats fins a Figueres, oferint així plè accés a la costa del Maresme des de les poblacions situades al nord de Maçanet, on fins ara s’havia de transbordar de tren. El material utilitzat serà de la sèrie 447 en un principi, però de cares a l’estiu, quan augmentarà la demanda, és possible que també sigui prestat pels Civia, també presents a la R1. Segons la ministra Pastor, serà en aquesta època quan s’augmentarà el nombre de places ofertes, de 4000 diàries a 7500, però no va precisar si seria doblant les composicions o, pel contrari, afegint noves freqüències.\nSi bé es tracta d’una molt bona noticia, la línia neix amb poca ambició, i és que de moment només funcionarà de dilluns a divendres, quedant els caps de setmana tal i com fins ara, amb un tren cada dues hores entre Maçanet i Figueres i havent de transbordar per anar al Maresme. Tot i això, no es pot negar que, en el cas d’algunes estacions només servides actualment pels trens Regionals, s’arribarà a doblar la freqüència de pas, passant de 2 hores a només 1. Així, poblacions com Celrà, Camallera o Fornells de la Selva tindran 32 circulacions per dia, xifra que creix fins a les 60 de Flaçà i Figueres i 62 de Girona, Caldes de Malavella, Sils i Maçanet.\nTambé es va parlar de la integració tarifària dintre de l’ATM Àrea de Girona, que es posarà en marxa al segon semestre del present any per als municipis ja adherits (que dins de la RG1 seria des de Maçanet fins a Flaçà), i més endavant per als restants (principalment Figueres, que ara en queda fora).\nEn qualsevol cas, els habitants gironins estem d’enhorabona per aquest nou servei, i esperem que dóni bons resultats, encoratjant més linies i millor servei.\nEnllaç als horaris de la nova línia – Gencat.cat\nPrimeres circulacions de la nova RG1 →


#FCGRAU2017: Mireia Vives i Borja Penalba - Las Naves\n#FCGRAU2017: Mireia Vives i Borja Penalba\nMireia Vives i Borja Penalba tancaran el Festival de la Cançó del Grau 2017 que tindrà lloc al juliol en Las Naves.\nTots dos s’han embarcat en un viatge literari, musical i emocional, seguint la ruta marcada per “L’Amor fora de mapa”, el primer disc conjunt de Mireia Vives i Borja Penalba i referencia número 100 de Mésdemil. Van rebre la proposta de Roc Casagran quan estaven treballant en temes propis i es van llançar en planxa a musicar els poemes de l’escriptor, emocionats pel potencial i la força dels poemes que apareixen en el llibre.\nPer a Mireia i Borja ha sigut tot un repte visualitzar la música que demanaven els poemes de “L’Amor fora de mapa” i estan orgullosos del resultat: boleros, melodies pop, amb les quals han aconseguit que el poder de la música amplifique les paraules de Roc Casagran i han obert un univers artístic que sobrepassa les pàgines de la novel·la.\nEn total, han musicat els 14 poemes que apareixen en el llibre de l’escriptor de Sabadell i ho han fet treballant estretament amb l’autor, que els ha guiat pels camins vitals que recorren els tres protagonistes del seu llibre.


MicNotícies: Grup de patriotes amenaçats de ser apunyalats en una concentració espanyola. -\nEls fets del 25 de febrer\nEl passat diumenge 25 de Febrer serà recordat com el dia que un grup d’agosarats patriotes va dir prou la humiliació i xantatge d’Espanya. Diversos membres van plantar cara a una penosa demostració de tabarnesos al monument de Rafael de Casanova. Un acte destinat a humiliar la figura i el símbol de la defensa de les institucions catalanes d’autogovern de Catalunya.\nAquesta blasfèmia no podia seguir sent ignorada per aquest grup i a l’acabar l’acte en honor a Pau Claris va decidir mostrar el seu rebuig a la insultant quedada convocada per les plataformes espanyoles.\nVa quedar pales que els espanyols assistents a aquests actes són gent violenta i que van armats amb ganivets i a saber amb què més. La contundent resposta d’autodefensa d’aquest grup de patriotes va evitar que la intervenció acabés en una desgràcia major.\nPer aquells espanyols que apel·lin a la llibertat d’expressió, la poden exercir sense necessitat d’insultar als nostres monuments. Ells també tenen els seus: Plaça Espanya o Plaça Colon entre d’altres.\nNosaltres, com a Moviment Identitari Català, sempre recolzarem a totes les persones que lluitin, siguin lleials a la Pàtria. Creiem que per damunt de tot prevalen els drets fonamentals, altament privats i castigats a Catalunya.


Els inversors i la seva forma més recomanable per a aplicacions aïllades, els inversors-carregadors, són el cervell de la instal.lació. Aquests equips necessiten ser d'alt rendiment i prestacions tal com es recomana des SolarActiva ®. Per això recomanem la prestigiosa firma americana, Outback. A més, es poden realitzar instal.lacions trifàsiques, ampliacions mitjançant instal lació en paral lel de diversos dispositius. Outback és el millor cervell que la nostra instal lació pot tenir.


PNI (Psiconeuroimmunologia) | Compàs Banyoles\nQuè és la PNI clínica?\nÉs la ciència mèdica basada en la fisiologia humana que s’encarrega de l’estudi i la investigació de tots els sistemes que interactuen en el nostre cos (neurològic, psicològic, endocrí, digestiu, immune…).\nEntén i treballa la patologia de manera integral. Segons aquesta mirada, sabent per què, on i quan el cos ha deixat de funcionar òptimament podem entendre en quin punt es troba la teva salut i proporcionar solucions.\nQuè tracta la PNI?\nDesordres de la regla, Dolor menstrual, Amenorrea, Oligomenorrea, Trastorns de la tiroide, Migranyes…\nDigestions pesades, Estrenyiment, Còlon irritable, Gasos, Diarrees..\nÈczemes, Rosàcia, Psoriasi, Acne…\nAl·lèrgies, Refredats constants, Asma, Malalties autoimmunes…\nRuptures musculars de repetició, dolors musculars crònics, tendinopaties cefalees…


Pau Oliver |\nArxiu d'etiquetes: Pau Oliver\n– 135 – Teatre Musical – POE, EL CABARET MACABRE (🐌🐌🐌) – Almeria Teatre – 2018.12.23 (temp. 18/19 – espectacle nº 103)\nPOE, EL CABARET MACABRE (temp. 18/19 – espectacle nº 103)\nPer celebrar els 20 anys de trajectòria de la companyia Gataro, han triat una peça del teatre musical contemporani, un dels musicals més celebrats del repertori de Dagoll Dagom. Es tracta de POE amb llibret de Joan Lluís Bozzo i música d’Óscar Roig que va ser estrenat al teatre Poliorama l’any 2002.\nVíctor Alvaro, és l’ànima de l’Almeria Teatre i creador de la companyia teatral Gataro. Un projecte artístic que va néixer l’any 1998 de la mà d’ell mateix i de Savina Figueras. Una companyia que ha aixecat espectacles de disciplines escèniques diferents: de teatre de text, de màscares, de gest, de dansa i musicals. De creació pròpia o d’autors nacionals i internacionals.\nVíctor Alvaro ha adaptat aquest musical, que també dirigeix, a una versió més propera al cabaret i l’ha reconvertit en un musical de petit format on es permet incloure alguns tocs humorístics. Amb música en directe, que des d’un petit piano interpreta Miquel González,(acompanyat en alguns moments per un violoncel que toca l’actriu Aina Vallés), cinc són els actors protagonistes que se’n surten amb prou solvència i molta empenta.\nEn aquest musical, els amants de Poe poden reconèixer fragments i referències a “La caiguda de la casa Usher”, “El pèndol de la mort” o “La bóta d’amontillado” entre d’altres.\nNosaltres no vam veure l’obra original i per tant no podem dir si aquesta adaptació s’allunya molt o no d’ella. POE, EL CABARET MACABRE és una proposta fresca que es dirigeix a l’espectador i ens fa entrar des del minut zero en la trama que proposa.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Adrià Ardila, Aina Vallès, Òscar Roig, Joan Lluís Bozzo, Miguel Ángel Sánchez, Miquel González, Patricia Paisal, Pau Oliver, POE EL CABARET MACABRE, Teatre Almeria, Víctor Álvaro el 24 de desembre de 2018 per Miquel Gascon.


AIR-CONDITION explora el potencial de l'aire. Volem fer explícit l'aire com a element que forma part de les nostres vides col·lectives. Actualment formem part d'un sistema d'aire-condicionat, d'atmosferes artificials que fan que les nostres vides siguin possibles; així perdem la força dels vincles que reuneixen els individus a les coses, i al propi aire.\nVolem crear situacions i atmosferes on l'aire pugui ser també "protagonista-performer".\nPotser és necessari tornar-se a preguntar: On estem quan diem que estem al món? Què és estar dins d'alguna cosa? Estar o ser "en algun lloc", vol dir estar sempre dins d'una esfera, d'una atmosfera? Quin és l'embolcall d'aquest espai? A través de quina porta entres i surts? Quin tipus d'aire respires en aquest espai?\nSota aquestes condicions AIR-CONDITION vol crear accions que parteixen de les condicions inicials pròpies de cada context, tant a nivell físic com conceptual. Així proposem intervencions que siguin punts de partida per a situacions en potència. Fer explícit l'aire també provoca re-articular categories acceptades de cos, "self" o col·lectiu; produint així un hàbitat comú entre allò humà i no-humà. Alhora plantegem també altres maneres de percebre la ja tan instal·lada separació entre cultura i natura.\nEl projecte AIR-CONDITION sorgeix del treball conjunt de Iñaki Álvarez, artista visual i performer i Carme Torrent que prové de l'arquitectura i la coreografia en dansa. Després del treball realitzat en diverses residències de creació, i de mostrar i compartir el projecte al Teatro de Campo Alegre de Porto, El festival SALMON '15, la Finestra Internacional de la Dansa, el MACBA es viu i el CA2M de Madrid, s'obre una nova etapa, on el projecte muta en els seus integrants i en la seva forma.\nD'aquesta manera AIR-CONDITION s'expandeix també en els seus possibles formats, generant durant el 2016 diversos treballs videogràfics - How has the air changed in Detroit?, o El aire de Pradillo, i col·labora amb diverses persones, com Carolina Lapa i Gil Ramos, en Uma cidade de 149,31 km2 - la versió del projecte presentada al festival Circular de Vila do Conde (Portugal). Seguint aquesta dinàmica, en el festival SALMON 2016, l'Iñaki Alvarez treballa amb en Martí Sales en Respirar es Arder, una sèrie d'intervencions que tenen lloc al Mercat de les Flors, MACBA i MNAC.\nEl procés d'exploració d'AIR-CONDITION està sempre obert i pretén seguir desplegant-se i qüestionant-se la seva pròpia naturalesa, tant en les seves eines, com en els seus colaboradors, o en el seu format. Pensem que és la part intrínseca del propi aire.


El Govern Municipal, el pressupost (no) participatiu i la trampa semàntica. - Esparreguera\nEl Govern Municipal, el pressupost (no) participatiu i la trampa semàntica.\nDivendres, 9.2.2018 18:00h\nAl darrer trimestre de 2017, el Govern Municipal va iniciar una campanya informativa sobre la participació ciutadana pel pressupost municipal del 2018 que van batejar com a “Pressupost Participatiu”. Però no, no es tracta de cap “pressupost participatiu”. En realitat es tracta d’un nou parany semàntic ordit pel govern municipal per continuar fent-se propaganda -quelcom al que ja ens tenen ben acostumats i que la població esparreguerina no s’empassa.\nUn pressupost participatiu és aquell que es treballa de forma oberta amb la ciutadania, on ciutadans individuals, associacions, entitats i agrupacions ciutadanes tenen poder decisori mitjançant consulta vinculant respecte al tipus de política que el poble vol que es faci amb els recursos econòmics disponibles. Es tracta que sigui la població -directament o per representació associativa- la que decideixi on vol posar l’accent de l’acció política municipal.\nEn canvi, el que el Govern Municipal ens presenta és una autèntica farsa. Com hem dit, una vulgar trampa semàntica. El Govern Municipal decideix que habilitarà una partida limitada de diner públic (200.000 €) que es destinarà a “inversions” (a cap altre concepte possible) i “permetrà” que siguin els ciutadans els que decideixin a quines inversions es destinen. El procediment estableix que siguin els ciutadans els que presentin propostes d’inversió -que requereixen de projecte i memòria econòmica- per un valor màxim de 40.000 € cadascun (límit que permet la contractació directa, sense concurs públic) amb un màxim de cinc projectes d’inversió.\nTRADUCCIÓ: El poble NO tindrà la potestat de decidir l’acció política municipal. El poble NO podrà decidir si vol reforçar serveis socials o si vol fer política esportiva. El poble NO podrà decidir si vol fer política d’habitatge o generar polítiques d’ocupació. Amb el que ens presenta el Govern Municipal de PSC-ICV-C’s, l'únic que podrà fer el poble d’Esparreguera serà opinar sobre com ens gastem l’assignació que graciosament han determinat des del Govern, sempre i quan, repetim, es limitin als projectes d’inversió. Tot això ens fa pensar que, en realitat, el Govern només demostra que no en té ni idea de què fer amb els 200.000 € (o no s'atreveix a decidir-ho) i pretén que la gent li faci la feina gratis mentre ho ven com a "Procés Participatiu". Així salven els mobles per duplicat: el de tapar la seva incapacitat per a invertir i, a sobre, vendre-ho com a participació ciutadana. Dues estafes en una.\nI és que ara mateix, en matèria d'inversió, ni en saben ni, si en sabessin, podrien fer-ne. Especialment després d’haver-se llançat en mans del Grup Municipal de C’s per salvar el mandat. Veure per creure. La suposada esquerra aliant-se amb la dreta ultraliberal i ultraespanyolista per mantenir la cadira encara que això hipotequi el futur immediat de la vila i n’impedeixi qualsevol política social. Tot i que, ben mirat, considerar d'esquerres al PSC del 155 i a ICV (a qui PP i C's aplauidien entusiastes al Parlament no fa gaires mesos) és més aviat un exercici de ciència ficció.\nEn definitiva, estem davant d’una nova trampa semàntica per la qual anomenen “Pressupost Participatiu” a un simple “Concurs d’idees” que no arribarà ni a mitja dotzena de projectes d’inversió menors.\nPel que sembla, és el que pensen fer durant tot el mandat: utilitzar el llenguatge, forçant-lo, convertint-lo en allò que no és, per fer que les coses semblin el que no són, per dissimular una (in)acció de govern desastrosa. De fet, és el que venen fent des del primer dia. A continuació uns exemples.\nEl primer exemple de trampa semàntica el vam tenir només començar el mandat actual quan l’equip de govern va vendre l'execució dels projectes d’inversió del mandat 2011-2015 sota l’expressió “Obra de Govern”, com si es tractés d’obra pròpia quan en realitat era heretada. Caldria haver dit "Obra del Govern... anterior". Un oblit molt convenient.\nNo oblidem, tampoc, la cessió gratuïta d’espais públics, com el Pavelló del Castell, a una iniciativa privada amb ànim de lucre, justificada sota la qualificació de “promoció de les activitats juvenils” en clara trampa semàntica (i no només semàntica).\nPerò l’exemple més sagnant de les múltiples trampes semàntiques concebudes pel Govern Municipal el trobem en el trist episodi (inacabat) de la privatització encoberta de la Residència Municipal de Can Comelles (que van aprovar amb el vot de Ciudadanos) i que van batejar amb l’eufemisme “encomana de gestió” perquè no es notés que havien regalat un servei públic i perdut tota possibilitat de control sobre el mateix. Serà per això que es refereixen al seu govern com a “progressista d’esquerres” quan resulta que tant la privatització encoberta de la Residència de Can Comelles, com les ordenances o el pressupost per a 2018 els ho ha aprovat Ciudadanos. La més gran de les trampes semàntiques.


Els Minyons de Terrassa obriran plaça la Diada de Sant Fèlix - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\nCom ja està establert des de fa dos anys, l'ordre que s'ha escollit està condicionat a la ubicació de les colles a plaça perquè les que estan de costat no actuïn mai seguides i es pugui garantir així un ritme àgil i reduir al màxim la durada de la jornada.\nAls Minyons els tocarà obrir la jornada per quart any consecutiu. Segons apuntava el cocap de colla, Arnau Boada, “estem acostumats, no és cap drama, sortirem valents com sempre”. El cap de colla de la Vella dels Xiquets de Valls, Albert Martínez, va ser el primer a escollir i va triar ser segons per poder "tenir més temps per portar més efectius a plaça" i no actuar tampoc massa tard. Finalment, els caps de la colla Joves i el dels Castellers de Vilafranca manifestaven que els darrers anys els havia tocat actuar els últims i, "malgrat no ser la millor opció, no ens ha anat tan malament", assegurava Toni Bach.\nPel que fa a la diada del 29 d'agost, els Xicots de Vilafranca seran els primers en actuar, els Castellers de Vilafranca els segons i darrers la Colla Jove. La diada del 31, Sant Ramon, és a l’antiga i per tant, no hi ha ordre d’actuació.


Castelldefels en Marxa a favor dels projectes socials de Sant Joan de Déu\nAjuntament de Castelldefels i Fundació Walkim organitzen aquest diumenge una jornada molt saludable i solidària de la mà d'experts i professionals de la marxa nòrdica, replet de sorpreses, regals, sorteigs...\nL'Ajuntament de Castelldefels i la Fundació Walkim organitzen aquest diumenge, 7 d'octubre (10h) una marxa nòrdica apta per a tots els públics, no competitiva i a benefici dels projectes socials de Sant Joan de Déu. Els organitzadors volen que cada vegada mes persones coneguin i se sumin a la pràctica d'aquesta modalitat esportiva de baix impacte, considerada l'activitat d'exercici físic més completa que existeix, inclusiva, apta per a tots els públics i, el millor de tot, low cost.\n13 km - Des del Castell de Castelldefels començarà la caminada per can Ganxo, la Sentiu, Canyars, parc dels xiprers, canal olímpic, plaça Palmeres, passeig marítim, un tram de sorra i banc gegant. Seguidament s'anirà pel carrer 11 fins passar l'autovia, llacuna de l'Olla del Rei Joan II, la voltarem, plaça del Ajuntament, Biblioteca i Castell de Castelldefels. Té una durada aproximada de 2 hores 30 minuts a bon ritme i sense aturades.\nLa inscripció solidària té un preu de 12€ i inclou l'obsequi d'un tubular de coll i bossa de regals.\nDes de fa més de 500 anys, Sant Joan de Déu treballa perquè ningú quedi exclòs a la societat, independentment de la seva circumstància. Per això, amb la implicació de voluntaris, col·laboradors, empreses, socis i donants, oferim recursos a les persones que es troben en situació vulnerable perquè recuperin la seva autonomia i dignitat. Els centres de Sant Joan de Déu desenvolupen la seva tasca en els àmbits de sense llar, salut mental, discapacitat intel·lectual, dependència, infància hospitalitzada, cooperació internacional i recerca biomèdica.


El jutge tanca la investigació a Shakira per sis presumptes delictes contra Hisenda\nPublicat 29/07/2021 14:03CET\nEl jutjat d'instrucció 2 d'Esplugues de Llobregat (Barcelona) ha acabat la instrucció del cas contra la cantant Shakira i un altre investigat per presumptament cometre sis delictes contra la Hisenda Pública.\nEn una interlocutòria que ha consultat Europa Press, el jutge dona 10 dies a la Fiscalia i les parts perquè o bé sol·licitin obrir judici, o bé arxivar la causa o bé continuar amb la investigació.\nEn aquesta causa, el jutge investiga si Shakira suposadament va deixar de tributar a Espanya el 2012, 2013 i 2014 malgrat estar obligada a fer-ho perquè és on tenia la residència fiscal.\nLes suposades infraccions estan relacionades amb l'impost sobre la renda de les persones físiques (IRPF) i l'impost sobre el patrimoni, i segons els càlculs de la instrucció el presumpte frau a l'Agència Tributària per l'IRPF ascendeix a un total de 12.371.197 euros entre el 2012 i 2014 i 999.024 euros més per l'impost sobre el patrimoni.\nEl jutge creu que els dos investigats van fer servir diverses empreses per fer-les constar com a titulars de les rendes de Shakira, que "tan sols apareixeria en últim terme i en societats radicades en territoris considerats un paradís fiscal".


Canals injectarà més de 170.000 euros del Pla Resistir a les empreses de la localitat - Portal de Xàtiva\nInicio Municipios Canals Canals injectarà més de 170.000 euros del Pla Resistir a les empreses...\nCanals injectarà més de 170.000 euros del Pla Resistir a les empreses de la localitat\nL’Ajuntament de Canals, mitjançant la Regidoria de Promoció Socioeconòmica, aprova la segona convocatòria de les ajudes Parèntesi, incloses dins del Pla Resistir en el que s’atorgaran més de 170.000 euros a les empreses locals.\nEn aquesta nova fase, sols podran sol·licitar aquesta ajuda les empreses que es troben en l’annex V de les bases del Pla. Aquests comerços estan relacionats amb el tèxtil, perruqueries i estètica, tota mena d’ensenyança acadèmica, impremtes, serveis fotogràfics, pirotècnia i comerços dedicats a la venda al detall, entre d’altres. El termini de les sol·licituds per a obtindre aquesta ajuda serà del 31 d’agost fins al 28 de setembre (ambdós inclosos).\nEn la primera convocatòria d’aquest Pla, dividida en dues tandes, el Consistori va aportar 100.000 euros en la primera i 64.200 euros en la segona. En total es repartiran més de 320.000 euros.\nCal recordar que aquesta ajuda està dirigida a microempreses i persones autònomes que han patit l’impacte de la pandèmia amb una dotació de 200 € per treballador i amb un màxim de 2.000 € per empresa o autònom. Tota la informació es troba al web de l’Ajuntament en l’apartat de Transparència.\nL’Ajuntament de Canals coneix l’impacte econòmic que han patit els comerços de la població en aquesta crisi sanitària i per això és una prioritat ajudar als i les empresàries del municipi perquè constitueixen un bé fonamental per al poble.


LES 8 CAUSES MES COMUNES DE LA DOLENTA COMUNICACIÓ INTERNA « Info As Enterprises\n« QUI ÉS QUI? 05\nEQUIPS DE TREBALL EFICIENTS, EL MULTISKILLED »\n1. Massa jerarquia en l’empresa.\nUna estructura massa vertical o complexa, dificulta els fluxos d’informació ja que una part pot perdre’s o distorsionar-se. Aquest exemple pot donar-se amb les filials, que al trobar-se distants en l’espai, la seva col·laboració hauria d’estrènyer-se per a evitar aquesta causa.\n2. Estil de direcció\nUn estil autocràtic propicia la falta de comunicació ascendent i tot tipus de retroalimentació, sent el temor per la pèrdua de poder el principal motiu. La dinàmica cultural de col·laboració entre companys i departaments pot representar una barrera de difícil superació.\n3.Conflictes entre persones\nEls conflictes entre diferents empleats o equips en l’organització fan que la informació no flueixi i es vegi distorsionada.\n4.Tipus de canals usats\nL’elecció equivocada dels canals i eines usats en la comunicació pot arribar a ser un element clau en el fracàs comunicatiu. En aquest apartat, Internet i els seus diferents usos segons rang d’edat o habitualitat en el seu ús, poden representar un clar exemple.\n5.Quantitat inadequada d’informació\nAquesta causa està associada normalment a la falta d’informació, pel que entre empleats podria crear remors i distorsionar el missatge original.\n6.Falta de capacitat per a la comunicació\nAltre error pot ser la falta de formació dels empleats perquè generin una comunicació efectiva i formal en els moments clau.\n7.Falta de seguiment\nLa retroalimentació en aquests casos pot ser vital per a futures comunicacions internes. Habitualment no es controla la correcta rebuda del missatge, juntament amb la seva completa compressió, pel que pot ser que no es realitzi de la millor manera possible.\n8. Fracàs en el crear una cultura de comunicació\nFinalment, la cultura de confiança amb l’empresa i el seu equip directiu, ajudés que qualsevol tipus de comunicació interna aconsegueixi l’èxit.\nAquestes causes estan totes condicionades pel propi cos del missatge, la fiabilitat de l’origen i l’enteniment i assimilació per part del destinatari principal, sent condicionament per a la resta de variables. La importància de la comunicació interna és reconeguda des que els equips de RRHH han professionalitzat el seu camp d’actuació, involucrant-se en els serveis estratègics per a l’organització.\nEscrito el 3 Febrero, 2008 en Comunicació, RRHH.


S’apropa el tercer dissabte del mes, i com ja és habitual sortirem al carrer en una concentració per recordar que a Catalunya hi ha preses i presos polítics i exigir-ne la seva llibertat. Al mateix temps, demanem el retorn en completa llibertat de tots els exiliats polítics. Denunciem també la repressió que sotmet a Catalunya, l’Estat espanyol, i demanem que Govern i Parlament aixequin la suspensió de la declaració d’Independència.\nAquesta vegada el lema serà “El Consell d’Europa exigeix llibertat”, en referència a l’informe que es presentarà a aprovació, i que inclou contundents crítiques sobre l’ús de la justícia que s’ha fet a Espanya contra els polítics independentistes catalans.\nData: dissabte 19 de juny.\nActivitat: fotos del presos/es i exiliats/des polítics presidint l’acte; cartells individuals sobre el Consell d’Europa; lectura del manifest; finalitzant amb el cant de Els Segadors.\nCal inscripció prèvia telemàticament fins al mateix dia 19 de juny, al següent enllaç: http://scur.cat/3EDNMG\nEl lema d’aquest mes inclou un nou i potent aliat a la nostra causa. Novament la solució al conflicte polític Catalunya/Espanya, ultrapassa les fronteres estatals.


Villa Sa Calma Eivissa Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDe la Cuesta 170, Santa Eularia des Riu, Eivissa, Espanya, 07817 - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa Sa Calma\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Can Furnet, Villa Sa Calma és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Villa Sa Calma és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Camp de golf (a 3 km), piscina exterior, pistes de tennis, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Villa Sa Calma és una elecció inteligents per a viatgers a Can Furnet, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Més de vint veneçolans desapareixen al Carib a l'intentar arribar a Trinitat i Tobago\nEl drama de l'emigració\nAlmenys 20 veneçolans desapareixen al Carib a l'intentar arribar a Trinitat i Tobago\nUnes dues vegades per setmana desenes de persones fugen de la crisi econòmica en pots informals des de l'estat Sucre cap a la propera illa caribenya que està a 100 quilòmetres de distància\nCaracas - Divendres, 26/04/2019 - 12:20\nAlmenys 20 persones estan desaparegudes pel naufragi d’una embarcació en la qual prop de 30 persones van sortir dimarts a la nit de l’estat veneçolà de Sucre (nord-est) rumb a Trinitat i Tobago. Una font del servei veneçolà de rescat, l’estatal Protecció Civil (PC), ha confirmat sota un estricte anonimat la desaparició del bot i ha explicat que les autoritats realitzen tasques de recerca al Mar Carib. La mateixa font s’ha negat a oferir més detalls sobre l’incident.\nPer la seva banda, el diputat Robert Alcalá, natural de Sucre, ha assegurat que l’embarcació informal i rudimentària, coneguda col·loquialment com a 'peñero', va sortir des de la població de Güiria amb 26 persones a bord, tots majors d’edat. Del total de passatgers, sis ja han sigut rescatats per pescadors en les últimes 24 hores, segons ha explicat el legislador de l’oposició.\nMentrestant, mitjans locals assenyalen que l’embarcació transportava més de 30 passatgers quan va tenir un accident producte d’un fort onatge que va tombar el bot en un punt del Mar Carib conegut com a Boca de Drac.\nEls familiars dels viatgers, segons apunten els mitjans locals, van informar les autoritats perquè no van poder parlar amb ells durant hores. Alguns d’ells continuen al port de sortida esperant que les autoritats els donin alguna informació oficial.\nAlcalá ha explicat que unes dues vegades per setmana desenes de veneçolans s’embarquen en bots informals des de l’estat de Sucre cap a la pròxima illa de Trintat, ubicada a menys de 100 quilòmetres de distància. Això, ha recalcat el diputat, forma part de l’èxode massiu de veneçolans que fugen de la crisi econòmica i en la qual va entrar el país petrolier sota el Govern de Nicolás Maduro. L’Organització de les Nacions Unides (ONU) estima que 3.7 milions de veneçolans han emigrat en els últims anys especialment a països pròxims.\nTemes: Veneçuela El drama de la immigració


El docents asseguren que la retirada de les mascaretes ha tingut una bona rebuda - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl docents asseguren que la retirada de les mascaretes ha tingut una bona rebuda\nLa visió general dels afiliats al SEP ha estat positiva, tot i que han indicat que als cursos superiors molts professors continuen portant-la de forma habitual perquè es mouen entre diverses classes\n18/02/2022 (12:59 CET)\nDes del Sindicat d’Ensenyament Públic (SEP) s’ha demanat l’opinió als seus afiliats sobre la nova mesura sanitària, que inclou la treta de mascaretes dintre de les aules i amb els grups bombolla. Segons indiquen, la visió general dels que han respost és positiva tot i que es diferencia entre primera i segona ensenyança i estudis superiors. En aquest darrer cas, expliquen que molts professors continuen portant mascareta de forma habitual a causa de la seva mobilitat entre aules i per responsabilitat.\nSegons indiquen des del SEP, en relació a segona ensenyança i cursos superiors hi ha hagut una bona rebuda. Malgrat això, en aquest cas els docents no estan únicament amb un grup bombolla, i hi ha molts que no es treuen la mascareta, ja que passen per diferents grups durant la jornada. Tot i la permissivitat de no dur-la, cada centre ha aplicat la mesura amb diferències. També hi ha alumnes que la continuen portant dintre de l’aula i d’altres que únicament la duen als espais comuns.\nPel que fa a primera ensenyança, la valoració general també ha estat positiva. Des del SEP asseguren que es fa molt més lleugera la jornada lectiva amb nens que necessiten copsar l’expressió facial per a la millora de l’aprenentatge. Els docents estan contents de tornar a una “mitjana normalitat”.\nA nivell general s’ha fet palès el desig de retornar a aquesta normalitat dins de l’aula, tot i que hi ha docents que són més prudents respecte a un possible rebrot i una tornada a les restriccions.


Edat Antiga - Carla Carreras  | Història de la ciència i la cultura (UdG) | Unybook\nEdat Antiga - Carla Carreras (2016)\nEdat Antiga - Carla Carreras\nApunts del primer tema de l'assignatura Història de la ciència i la cultura\n1. MÓN ANTIC Ciència: tot és provisional, ve del mot scrie: dividir/serrar, el científic trenca/serra el que sigui per investigar. La ciència classifica i distingeix, això fa que es construeixi un esperit científic així penetrem en la complexitat i fomentem l’autocorreció.\nTenen un mètode científic: manera sistemàtica de fer les coses, creant una hipòtesi i contrastant, no són tant els resultats sinó la reflexió i identificar els erros, no existeix la hipòtesi si abans no tenim un dubte o un problema.\nJ. Dewey, el mètode general científic l’utilitzen les ciències naturals, en singular perquè és un mètode per a qualsevol ciència.\nL’educació des de sempre ha separat la ciència i la cultura.\nQuan trobem un error en el mètode general científic ens fa anar enrere, però és un camí de descobriments. Hem d’estar convençuts que no ho sabem tot, per això la ciència es fonamenta en la seva potència.\nDefinicions: - Coneixement exacte d’un cert ordre de coses - Branca o departament de coneixences sistematitzades considerada com a camp d’investigació o objecte d’estudi.\nCultura: És quelcom important en qualsevol societat, civilització, poble. També té a veure amb les creacions humanes vinculada a l’art, sentit vinculat al coneixement.\nHi ha d’haver una relació entre cultura i educació, ha de donar coneixement per a que la gen sigui culta. L’educació ha de consistir en formar valors. L’educació cultiva coneixements.\nCiència, cultura i educació van de la mà.\nL’ANTIGA GRÈCIA |filo|-|sofia (amant de la saviesa) → del mite al logos Tales de Milet és el primer filosof, deixa les explicacions religioses per explicar coses raonades.\nAbans a Grècia s’explicava tot a través de mites, comportament pseudocientífic, sobretot els fenòmens naturals, utilitzaven els recursos que tenien més a mà.\n1. Inicis (3000-1200 aC) 2. Arcaica (1200- s. V aC) 3. Clàssica (V- IV aC) (concentració en Atenes) 4. Hel·lenística (III-I aC) (la preocupació per trobar la felicitat) 5. Romana (s. I aC- 476-529 dC) ÈPOCA ARCAICA Ha desaparegut la civilització micènica i la minoica.\nEs creen les metropolis, les polis i sorgeixen intercanvis comercials entre les diverses ciutatsestat. La població es divideix en: homes (drets i ciutadans), estrangers i dones (sense drets però lliures) i els esclaus (no lliures).\nEls ciutadans estan organitzats al voltant d’un espai buit, l’àgora. És molt important vetllar pel bé de la polis, els ciutadà és secundari. Entre tots ho feien tot (“democràcia”).\nEn aquesta època neix la filosofia (amor a la saviesa). Els homes intenten arribar a la saviesa, que és pròpia dels Déus.\n- La filosofia es proposa explicar la realitat. El primer principi que preocupa és d’on ha sortit tot→ es busca l’arkhé. Cada filòsof busca el que pot ser l’origen de tot (aigua, aire, etc…) - La filosofia vol donar explicacions racionals, deixar de banda els mites. D’aquesta manera, se l’atribueix quelcom científic pel fet de buscar racionalitat.\n- La filosofia està moguda per un desinterès material, fan filosofia perquè es vol adquirir més saviesa.\nPlató és el primer que oposa el mite al logos, perquè creu que hi ha una manera mítica i una racional per explicar les coses.\nPer ell, el mite és com un conte, que passa de pares a fills, i n’hi ha de molts tipus. Per altra banda, el logos pretén ser únic i ell vol demostrar que només hi ha una solució racional a tot.\nAristòtil diu que els teòlegs s’associen als mites i els físics són els que busquen explicacions racionals. Ell diu que Tales de Milet va ser el “primer físic de la filosofia”.\n[ate (bogeria) - Hybris (desmesura)] Els grecs veien que tot era un descontrol i s’havia de buscar una explicació lògica pe entendre la vida. Mica a mica, ‘sanaven adonant que les lleis naturals expliquen allò que té una regularitat, que només podia haver-hi una explicació.\nHesíode té un llibre anomenat “Teogonia”, una mena d’ordre geneologic dels Déus, de forma ordenada i jerarquitzada, associant també les funcions de cada Déu per tenir-ho tot clar. Amb el temps, tot això s’associa a les forces de la natura.\nGuthrie diu que quan va començar a pensar ordenadament és quan va començar la filosofia (abans de Tales de Milet).\nCauses que van fer possible el pas del mite al logos: - Internes: del tarannà racional dels propis grecs (per buscar la raó i per mostrar la realitat en el seu conjunt) - Externes: disgregació de les grans civilitzacions, entren en crisi els valors; moviments comercials ● Miracle/Atzar (Per què a Grècia?) Un pas molt important va ser l’aparició de l’escriptura fonètica, que permetia que amb tant sols unes lletres es podien anar combinant, va ser possible escriure-ho tot. L’escriptura fonètica permetia escriure tal com parlem, deixar de banda l’escriptura jeroglífica.\n● La incorporació de l’article neutre (allò que, el que/la), va permetre l’abstració (allò que es bonic→ bellesa, per exemple). Al poder tenir nous conceptes i poder-les pensar, invoca a la reflexió indirectament.\n● Un altre fet important va ser l’aparició de la moneda i l’augment dels fluxos comercials. Això provoca que es posi preu a les coses i per tant es dóna a les coses. Té un valor de representació universal.\n● Les tècniques geocèntriques i astronòmiques va patir un avenç important.\n● Les pràctiques d’endevinació, els oracles. Necessiten interpretar coses.\nTotes aquestes causes juntes són les que permeten explicar el perquè van haver-hi tants canvis en la mentalitat dels grecs i el perquè de l’aparició de la filosofia (mite→ logos) Benjamin Ferrington diu que no es va donar el pas del mite al logos. Li hagués agradat que aquest pas es produís realment. Ell creu que sí que ha passat algo, però simplement és que el mite s’ha reconstruït. Encara són presents els mites, però és cert que se’ls dóna una importància diferents. Els mites agafen una altra funció, però no desapareixen.\nGrècia és el bressol de la filosofia occidental? Martin Bernal va escriure “Atenea Negra” (1987), on qüestiona aquest suposat origen de la filosofia i de la cultura occidental associat a Grècia, Apela a les arrels afroasiàtiques. Posa en qüestió el que hem cregut fins ara.\n[Alguns escriptors Hel·lenístics i Romans diuen que podia ser que la filosofia fos originada a Àsia (orient), no a la Grècia clàssica. Això és simplement perquè es senten empetitits per la forma que va adquirir el cristianisme. Els propis grecs eren conscients que estaven fent una cosa nova.] (Romanticisme) → 1830-1860→ es busca la identitat dels europeus basant-se en el passat.\nEls europeus posaven “barreres” als no-europeus. La civilització europea comença a sentir-se superior perquè menysprea altres cultures. Grècia va ser conseqüència d’una sèrie d’influències.\nBernal diu que es ven una Grècia ària, blanca (superioritat) - La ciència grega Els grecs van tocar totes les ciències que existien en aquella època.\ncosmo (cosmos) | lògia (ciència) → ciència de l’univers ordenat on representa que vivim (ordre). El cosmos ha de ser perfecte, ha de tenir un final. No es podia pensar en algo infinit, sense acabar.\n(Aristòtil i altres) L’univers grec és pràcticament geocèntric. Tot gira al voltant de la terra, “l’home es la mesura de totes les coses”, l’home és el centre de tot.\nLa Terra és rodona, però és inmòbil. Està al centre de l’univers i tots els planetes, la lluna, el sol, etc giren al seu voltant.\nAristarc de Samos va provocar un canvi de cosmovisió al qüestionar Aristòtil. Teoria de l’etern retorn. Tot és cíclic, tot es repeteix de forma “arcular”.\nL’esfera era com la representació de l’eternitat pels grecs.\n461- 431 (Pèricles, “democràcia”) → 404-403 (Guerra del Pel·loponès (Esparta vs. Atenas) (Govern dels Trenta tirans) → 399 (Judici i mort de Sòcrates, democràcia repressiva) Canvi en la manera de pensar, degut als canvis a la polis amb l’arribada de noves corrents culturals.\nVII→ cosmos (cosmologia) V → home - antropologia, Com governem la polis? La República de Plató, intenta pensar com gestionar allò públic.\nSòcrates i els sofistes intenten adaptar-se a una polis autosuficient.\nLa gent es separa dels físics i sent que ha de d’anar a l’àgora a ajudar a gestionar la polis → neix la necessitat de gestionar la rest. pública. Aquests van ser els sofistes que creien que es tenia que educar la retòrica perquè parlem a l’àgora per tal de poder-nos defensar.\nSofistes: educadors de l’habilitat del llenguatge, mestres de l’areté. Tenim una mala imatge per culpa de Sòcrates i Plató que els menyspreaven.\nWerner Jaeger: intenta explicar la bona voluntat dels Sofistes perqu sense ells els filòsofs no serien ningú, referint-se a Sòcrates i a Plató.\nEls núvols, Aristofenes: els sofistes i Sòcrates el poden convèncer de qualsevol cosa, poden fer bona la mala acció.\nSOFISTES (escèptics) → relativistes, els valors morals són relatius, no hi ha una definició SÒCRATES i PLATÓ → essencialistes, la justícia té una essència determinada, hauríem de treure allò que ens fa nosa (excepcions) per trobar una definició verdadera, els valors universals, existeixen i tenen una essència.\nEls sofistes creien en la bellesa del saber (kalokagacia), creien en l’ensenyament de la bellesa de l’ànima.\nEl mite de la caverna → Plató creia que l’única aspiració de l’home era ser lliure i perseguir el sol, l’essència de les coses.\nEls sofistes creien que dintre de la caverna ja hi havia prous problemes com per sortir a fora.\nPlató creia que qui havia de governar la polis era el filòsof- rei, ha estat necessàriament i coneix les essències, o sigui una persona que hagi vist el sol, sap que es el bé i no pot deixar de fer-ho.\nDintre de la polis platònica: tothom té una funció, tothom és necessari.\nSofistes → mètode inductiu, parteix de les coses individuals, de coses de la realitat extreien lleis de la polis.\nfisis (natura) | nomos (llei) → marquen la diferència perquè depent de la situació hi ha diverses solucions.\nReligió: factor que els obliga a reflexionar, ateu, agnostics → diverses postures dels sofistes CLÀSSICA El segle V aC va ser l’edat d’or d’Atenes, quan van mantenir la guerra amb Esparta, governava Pèricles i van aparèixer els escèptics (pràctics). L’època de Sòcrates.\nSòcrates va ser molt important perquè és la mostra de moltes idees sofistes.\n- Sofistes: pràctics, hem d’actuar segons el moment - Filòsofs (Sòcrates, Plató,...): les lleis de la ciutat han de reflectir les lleis de la natura.\nNecessitem saber el perquè i la veritat.\nSòcrates va agafar la frase “coneixer-te a tu mateix” i la va fer seva, li dóna un sentit més fort, “reconeix quins són els teus erros, defectes, debilitats, cuida de la teva ànima…” Creia que s’havia de tenir cura de l’ànima perquè és la dipositària dels valors universals.\nvalors universals vs valors relatius Sòcrates i Plató creuen en els valors universals, i pensen que tenim l’obligació de trobar-los.\nValors universals: justícia, veritat, … Són vàlids en tot moment i per tothom. Quan una cosa està malament no està per tothom.\nCom accedir als valors universals? Segons Sòcrates a través de l’ànima, per això hem de tenir-ne cura i ens hem d'auto-conèixer, per trobar els valors universals.\nSòcrates va voler descobrir què era la virtut i, per això, va preguntar als ciutadans, però tothom donava definicions que ell refutava.\nIntel·lectualisme Socràtic → un cop tinguem els valors universals i definit el Bé, l’executarem de forma pràctica, perquè si jo conec el bé no puc fer el mal. Els que fan el mal el fan per ignorància, per tant ens treu responsabilitat i ens justifica, no se m’ha de condemnar, sinó ensenyar.\nAixí, doncs, hauria de governar el filòsof-rei (com deia Plató), l’únic que té totes les respostes.\nMALLÈUTICA SOCRÀTICA: Fa néixer dels homes (de l’ànima) la veritat implícita que hem de cuidar la nostra ànima.\nPerò si existissin els valors universals tots coincidiríem en alguna cosa. Considera que ha de conèixer els valors universals com un servei a la ciutat encarregada pels Déus.\nA Sòcrates se l’acusa de corrupció de menors i de no creure en els Déus i, se’l considerava savi perquè reconeixia la seva ignorància “només se que no se res”. En part, se’l acusa perquè deixa als altres en ridícul al voler que acceptin que no ho sabem tot (segons ell, perquè li mana Déu).\nUn cop, el condemnen demana que el poble els mantingui a ell i a la seva família perquè està fent el bé per la ciutat. Llavors el condemnen a mort i demana que castiguin als seus fills si algun dia són com ell.\nAplica el sentit del deure abans de morir, ja que no té opcions d’escapar i prefereix morir, perquè si desobeeix, desobeeix la ciutat. I com que les lleis de la ciutat han de tenir semblança a les lleis naturals i les lleis estan per sobre dels homes, han de morir.\nALTRES FORMES DE PENSAR → reflexió del pensament biològic Hipòcrates, pare de la medicina i contemporani a Sòcrates, passa a pensar en la malaltia des del logos, no com a un càstig dels Déus. Vol canviar el paradigma i diu que no és un càstig, sinó un desequilibri, alguna cosa que ha canviat. Per tant, hi ha motius i solucions i llavors, podem fer un diagnòstic i un pronòstic.\nCom que no sabia què era allò que desajustava, havia de suposar (no hi havia anàlisi forense).\nCom que tampoc sabia com justificava el cos, sorgeix una teoria que durarà fins el segle XIX.\nLa Teoria dels Humors: els humans som la combinació de quatre líquids que han d’estar en equilibri: - La sang: sociables (desagnar) - La bilis groga: col·lèrics - La bilis negre - La flema: flemàtics desequilibri = malaltia Hem de buscar una causa i una solució física.\nCONTEXT POLÍTIC - CULTURAL 323, inicis del segle IV aC, Alexandre el Magne mort. L’imperi macedònic: abandó de la ciutat-estat i la creació d’un gran imperi.\nAlexandre va intentar ocupar terres i integrar aquestes terres a la força i al morir l’imperi comença la guerra dels diadox (40 anys) i l’imperi es divideix en tres parts.\nL’home ja no pertany a una polis, abans pertanyien a una comunitat que després de l’imperi es torna difusa i perden el sentiment de pertinença.\nPer tal que la població no es rebel·les, Alexandre va crear un sentiment cosmopolita, creant una cultura comuna, creant un llenguatge (el grec) i el concepte de “tots som ciutadans del món”.\nLa necessitat que tenien els atenesos amb relació a la polis ja no la tenien al gran imperi.\nEs deriva a la qüestió política a una qüestió més ètica, com hem comporto?, es passa al cosmopolitisme i al individualisme.\n31 aC (IV): la batalla d’actium, la creació de l’Imperi Romà Aquest període es considera que hi ha un declivi/decadència.\nETAPA HEL·LENÍSTICA (IV- I aC) Alexandria com a centre principal en qüestions científiques i Atenes com a centre cultural filosòfic, el saber es va fragmentar.\nEscoles filosòfiques: estoics, epicuris i escèptics → Es pregunten coses sobre la individualitat en una vida cosmopolita. Aquestes escoles van sorgir de la reacció a la filosofia d’Aristòtil i Plató, aquests dos eren massa especulatius.\nVan agafar importància les religions mistèriques (secretes) com a sortida de l’angoixa vital.\nEl culte a Dionís (bacanal) es va prohibir a Roma.\nESTOICS Els estoics tenen més importància, i s’acaben influenciant de la lectura platònica (neoplatonisme), ajuden a vestir la religió cristiana.\n- AUTARQUIA: autosuficiència - ATARÀXIA: tranquil·litat de l’ànima/ la impertorbabilitat de l’ànima Necessites ser autosuficient per aconseguir la tranquil·litat de l’ànima.\nAccentuaven els estoics: Pots simplement riure o no riure plenament i tenir un sentiment de comunió amb els altres, “tots els homes som iguals”, per això amb el cosmopolitisme comporta una tranquil·litat de l’ànima.\nIntentaven que els homes, la individualitat i el cosmopolitisme s’entenguessin.\nEls estoics creuen en el destí i pensen que si accepten el destí tal com és (de bon grat patiràs menys) → impertorbabilitat de l’ànima = savi = ataraxia → és un bé per el conjunt.\nHi ha coses que passaran perquè ho diu al destí, si accepto el que vindrà patiré menys. Tot el que ens passa és per un bé global, a una persona li tocarà una cosa o una altra.\nS’ha d’intentar estar tranquil per tal d’afrontar les coses que vindran, no al nerviosisme sinó pertorbaràs la teva ànima.\nQui conegui tots aquests conceptes serà un savi. Per això, és considerat Sòcrates un savi ja que va afrontar el seu destí.\nEl coneixement → tranquil·litat → ataràxia El filòsof- rei (polític) de Plató i el savi (ànima) dels Estoics = ataràxia Els Estoics van saber atraure a les persones importants (Marc Aureli), les coses que deien eren adaptables a la religió cristiana (el destí dels estoics serà el destí del cristianisme). Per al cristianisme tots som iguals → tots som individus del món.\nEPICURAISME “El major bé és el plaer”. Plantegen com podem ser feliços i tranquils. Són hedonistes (plaer) → hedoné. El cristianisme els va catalogar com a luxuriosos.\nCreien que havien de buscar el plaer (el plaer està en les coses petites) i així trobaràs el bé.\nPer la salut de l’ànima no hi ha joves ni vells, la filosofia és per a tothom.\nEl plaer → és el benestar, allò que la gent vol, la tranquil·litat d’estar bé.\nTetrafarmacon → els quatre remeis, per trobar la felicitat només fan falta quatre, és la lluita contra la por. Aquestes quatre coses són: 1. No temis als Déus: els déus no es preocupen per nosaltres.\n2. No et preocupis per la mort: això ens crea angoixa, per que ens hem d’amoïnar per la mort? Perquè quan ets viu no hi ha mort (sensacions) i quan hi ha mort ja no sóc viu (ja no tinc sensacions). La mort no es res per mi ja que sóc viu en un món de plaer.\nEns desviu de l’enyorança d’immortalitat. No viure no és res. Epicur era materialista un cop mort ja no hi ha res més i quan més ràpid et convencis que moriràs més aviat començaràs a viure.\n3. Allò que és bo és fàcil d’aconseguir, no necessitem grans fortunes per mantenir-nos vius. Hem de buscar els plaers naturals necessaris, algun indispensable per el bé. La tranquil·litat de l’ànima és la felicitat. Necessitem molt poc per ser feliços. El límit del plaer és quan no notem la seva absència. El primer que busquem és el bé, el plaer és el principi i i el fi d’una vida feliç. No podem defugir del dolor ja que potser ens porta a un estadi de felicitat superior, un benefici major.\n4. Allò que és un mal es fàcil de suportar perquè aconseguirem un bé o un plaer més gran, el mal no dura per sempre. El dolor intens es passatger i l’alleujament dona plaer. Hem d’aprendre a relativitzar tant els bens com els mals.\nLa clau de tot és el seny perquè sinó no existeix una vida feliç. Plaer → justícia → seny Si fas aquest quatre passos viuràs entre els humans com un Déu.\nDonaven importància a l’amistat, per això van crear l’escola, el Jardí, que pretenia ser una comunitat.\nCreuen que els éssers humans som ésser socials, no s’aconsegueix la felicitat sinó tens amics però no és estrictament necessari però et fa millor. Som individus que vivim en comunitat.\nL’amistat era una tria, escull aquella persona que busqui el mateix que tu. Tenir amics es un plus a la felicitat, imprescindibles.


Comprar Materials de lloguer Cantata nadalenca Nit de vetlla. Versió amb conjunt instrumental. (Materials d'orquestra) Bàsic Partitures\nDinsic > Partitures > Bàsic > Cantata nadalenca Nit de vetlla. Versió amb conjunt instrumental. (Materials d'orquestra)\nEl timbaler del Bruc can Palau insòlit Da Camera 22: Tres danses americanes per a quartet de corda flauta corda nadal Da Camera 22 Sonatina de Nadal piano Literatura e interpretación de la trompeta Quartet de corda núm. 3 abesten musica 2 partitura els músics més petits abesten 3 Musica passeport abesten 4 tot ho podem expressar cantata nadalenca nit de vetlla cançoner Carnestoltes abesten 2 somnis cançó orquestra i cada instrument acompañamiento de canciones infantiles soliloquis


Horari de la Font Lluminosa i les Fonts cibernètiques tot l'any\nHorari de la font Lluminosa i la font Cibernètica de Salou\nFonts ornamentals de Salou\nImatge de la font Cibernètica de Salou de nit\nFont Laberint de Salou\nEspectacle de llum, aigua i música a Salou\nLa font Cibernètica de Salou funciona de Setmana Santa a novembre\nFont Cibernética de Salou\nLes fonts ornamentals de Salou són un dels principals atractius del municipi i des de Setmana Santa es pot gaudir de l'espectacle de llum i color que ofereixen. Aquests són els horaris de les fonts de Salou el 2019, encara que es poden veure modificats per causes meteorològiques o per la realització d'algun acte en les immediacions.\nLa Font Lluminosa de Salou funciona:\ndes d'una setmana abans de Setmana Santa al 30 de juny: divendres, dissabtes, vigílies de festius i festius a les 22.30 hores\nde l'1 de juliol al 10 de setembre: cada dia a les 23 hores\nde l'11 de setembre a l'1 de novembre: divendres, dissabtes, vigílies de festius i festius a les 22 hores\nLa Font Lluminosa està situada al final del Passeig Jaume I, a la plaça Fransesc Germà, que recorda l'home que va liderar el moviment popular que va reinvidicar la creació del municipi de Salou. Ofereix un espectacle de jocs d'aigua, llum i colors. Aquesta font data de 1973 i és obra de l'enginyer Carles Buïgas, qui va crear també la font de Montjuïc de Barcelona. Les combinacions de llums i jocs d'aigua poden arribar fins a les 210 combinacions en torns de 90 segons, de manera que es necessitaria més de 5 hores per veure el programa complet.\nEs tracta d'una font que té una simbologia important per a la ciutat de Salou i durant molts anys ha estat un element característic i punt d'atracció emblemàtic del municipi. Aquesta font va ser remodelada l'any 2011, substituint els tubs de plàstic per uns d'acer inoxidable, llums de focus per altres de tecnologia led i uns altaveus per compassar l'espectacle de la font. A més, l'Ajuntament de Salou ha rehabilitat aquest espai per recuperar la seva esplendor original i adequar la font màgica de Salou als temps actuals.\nA la Font Cibernètica de Salou actualment s'estan fent treballs de manteniment i fins a juliol de 2019 no hi haurà espectacles. Fins ara el funcionament era el següent:\ndes d'una setmana abans de Setmana Santa al 30 de juny: divendres, dissabtes, vigílies de festius i festius a les 22 hores\nde l'1 de juliol al 10 de setembre: cada dia a les 22 hores\nde l'11 de setembre a l'1 de novembre: divendres, dissabtes, vigílies de festius i festius a les 21 hores\nLa Font Cibernètica ofereix un espectacle de jocs, coreografies i composicions sincronitzades d'aigua, llum i música. Al so de conegudes peces de música clàssica, èxits del pop i del rock, bandes sonores i havaneres, els dolls d'aigua sorgeixen per oferir formes capritxoses al compàs de la música. L'aigua es fusiona amb els efectes de llum i les projeccions de motius que il·lustren els fragments musicals. L'espectacle dura uns 20 minuts.\nLa Font Cibernètica es troba al Passeig Jaume I, prop del Club Nàutic de Salou. El conjunt el formen 1.000 sortidors i guèisers i un pont d'aigua a la part central pel qual es pot passejar. Es completa amb una gran font a la zona més propera al Espigó del Moll.\nÉs possible que l'espectacle no es realitzi si coincideix el seu horari amb la celebració d'alguna activitat cultural o social al Passeig Jaume I.\nEl Laberint de Salou:\nEl circuit de fonts ornamentals de Salou es tanca amb el Laberint, un joc de sortidors d'aigua que fa les delícies de tota la família i especialment dels més petits i dels joves. Se situa cap a la meitat del Passeig Jaume I, prop del monument al rei que dóna nom al passeig, a l'altura del carrer París.. Els que volen completar el Laberint, amb sortidors d'aigua des del terra disposats en cercles concèntrics, intenten entrar i sortir d'ell sense mullar-se, encara que és una mica difícil. Es pot gaudir d'aquesta font en els horaris següents:\ndes d'una setmana abans de Setmana Santa al 30 de juny: divendres, dissabtes, vigílies de festius i festius a les 18 h i a les 22 hores\nde l'1 de juliol al 10 de setembre: cada dia a les 18 h i a les 24 hores\nde l'11 de setembre a l'1 de novembre: divendres, dissabtes, vigílies de festius i festius a les 18 h i a les 22 hores\nEtiquetes: costa daurada, salou, font lluminosa, font cibernètica, laberint


Morientes vol guanyar la seva quarta Copa d'Europa contra el Porto de Mourinho\nUn exmadridista, Fernando Morientes, podria entrar avui en la història de l'esport rei si aconsegueix la seva quarta Copa d'Europa. El seu equip, el Mònaco, i el Porto s'enfrontaran a la gespa de l'Auf Schalken de Gelsenkirchen, a Alemanya, en una final mai vista. De fet, Morientes és la gran esperança dels monegascos, al costat de Giuly. Pel que fa al Porto, el tècnic José Mourinho, que sembla que té un peu i mig al Chelsea, vol acabar la seva bona etapa al club portuguès amb aquest títol.\n26/05/2004 - 00.00 Actualitzat 26/05/2004 - 14.52\nJosé Mourinho contra Fernando Morientes. Un petit Barça-Madrid, però amb samarretes diferents i en un escenari llunyà, l'Auf Schalken Arena de Gelsenkirchen, a Alemanya. Mourinho intentarà donar al Porto la seva segona Lliga de Campions, després d'aquella de l'any 1987 que va consagrar un algerià anomenat Rabah Madjer. Avui, l'home a seguir es diu Benni McCarthy; l'exjugador del Celta és el màxim golejador de l'equip a la Lliga, amb 20 gols, i a la Champions, amb 4. També haurem d'estar atents al brasiler Derlei, autor de tres gols europeus, un d'ells el que va donar al Porto l'accés a la final. Per golejadors, però, cap com Fernando Morientes. És el màxim golejador de la Champions amb nou dianes, i avui podrà estar acompanyat del seu inseparable Dado Prso. Al mig del camp, Rothen i Giuly fluïdificaran el joc de l'equip de Deschamps. Ningú es vol donar com a favorit, per bé que el Porto té fins a cinc baixes i el Mònaco arriba a la final net de sancions i lesions. L'etern duel entre el futbol vistós, que defensa el Mònaco, i la disciplina, encarnada pel Porto, tindrà un nou capítol aquest vespre.


El Consell Europeu de Recerca concedeix 619 milions d'euros a prop de 400 projectes\nper Marta Romera / ACN 11/01/2022 13:30h\nLa Comissió Europea ha subvencionat 13 investigadors que treballen en centres de recerca i universitats catalanes, segons ha indicat la institució. En concret, 4 dels ajuts aniran a la Universitat Pompeu Fabra, 3 al Centre de Regulació Genòmica, 2 a la Universitat de Barcelona, 2 a l'Institut de Recerca Biomèdica, 1 a la Universitat Politècnica de Catalunya i 1 a la Universitat Autònoma de Barcelona.\nAquest paquet d'ajuts forma part de la partida de 619 milions d'euros que el Consell Europeu de Recerca ha concedit a 397 investigadors novells en concepte de subvencions d'inici. Les subvencions tenen un import mitjà d'1,5 milions d'euros.\nTotes les disciplines de la recerca\nLes propostes seleccionades abasten totes les disciplines de la recerca, des de les aplicacions mèdiques de la intel·ligència artificial fins a la ciència de controlar la matèria mitjançant la llum o al disseny d'un règim jurídic per un màrqueting d'influenciadors honest. El 43% de les subvencions s'han concedit a investigadores, una proporció superior al 37% del 2020 i que és, de fet, la més alta fins ara, segons apunta la Comissió Europea.\nBona idea: L'hospital català que ofereix ulleres de realitat virtual als infants


Sant Valentí: Deu pel·lícules ideals per veure si estàs solter – Empordà\nSant Valentí: Deu pel·lícules ideals per veure si estàs solter\nTots aquells que no tenen parella també poden gaudir d'una jornada de cinema el 14 de febrer\nFotograma de "Thelma i Louise" | Youtube\nEP El 14 de febrer és Sant Valentí, un d'aquests dies que no deixa indiferent a ningú: o es gaudeix de la celebració de l'amor o es mira com una simple excusa comercial perquè la gent consumeixi. Però aquí segueix, aixecant passions cada any i el cinema ha estat partícip d'això, com bé demostren les estrenes de comèdies romàntiques que solen arribar a la cartellera per aquesta època.\nPerò ara toca parlar d'aquelles pel·lícules ideals per veure tot sol. Perquè per Sant Valentí no hi ha necessitat d'estar celebrant l'amor romàntic. De fet, diverses pel·lícules mítiques, res relacionades amb la passió dels enamorats, es van estrenar per aquestes dates. També hi ha aquelles històries que, tot i que parlin d'amor, estan fetes per al gaudi propi.\nPerquè les pel·lícules per Sant Valentí no han de ser sucre en vena, aquí hi ha deu propostes estupendes per gaudir tant en solitud, com acompanyat. Ideals per a tots aquells amants del bon cinema.\n1. "Con faldas y a lo loco" (1959)\nTenint com a referència la Massacre del Dia de Sant Valentí, Billy Wilder va saber crear una de les comèdies més lloades de la història. Joe (Tony Curtis) i Jerry (Jack Lemmon), dos músics de jazz d'estar per casa, són testimonis de la massacre i es disfressen de dones per fugir de la Màfia. Una de les millors pel·lícules protagonitzades per Marilyn Monroe. Aquella frase que pronuncia Joe E. Brown al final de la cinta ja és mítica: "Bé, ningú és perfecte". Perquè per Sant Valentí, també passen coses molt diferents.\n2. "Picnic en Hanging Rock" (1975)\nUn Sant Valentí misteriós. Basada en la novel·la homònima de Joan Lindsay, que al seu torn estava inspirada en fets reals, "Picnic en Hanging Rock" narra l'enigmàtica desaparició de tres noies adolescents de la prestigiosa escola per a dones Appleyard i una professora l'any 1900 a Hanging Rock, Austràlia, just quan scomençaven una excursió per gaudir del 14 de febrer. Una pel·lícula plena d'intriga i expectació que recorda que, fins i tot en el Dia dels Enamorats, cal estar alerta.\n3. "La Princesa Prometida" (1987)\nSens dubte, "La princesa prometida" està feta per a tothom, al ser una autèntica història èpica, d'aventures, d'herois i princeses. Ideal per gaudir solter o en parella, tant és, perquè és una veritable proposta atemporal que també té una de les frases icòniques del cinema dels 80: "Hola, me llamo Íñigo Montoya, tú mataste a mi padre. ¡Prepárate a morir!".\n4. "El silencio de los corderos" (1991)\nEl 14 de febrer de 1991 va arribar als cinemes "El silencio de los corderos" i el públic va conèixer al psiquiatre caníbal Hannibal Lecter (Anthony Hopkins). Adaptació de la novel·la de Thomas Harris, aquest clàssic contemporani segueix fascinant pels seus precisos diàlegs entre Clarice Starling (Jodie Foster) i el doctor Lecter. Una cinta ideal per desconnectar de les embafadores propostes de la temporada\n5. "Thelma y Louise" (1991)\nPerquè per Sant Valentí també es celebra l'amistat, quina millor pel·lícula amb la qual festejar-la que "Thelma i Louise", una autèntica road movie convertida en un dels símbols cinematogràfics del feminisme. Dues dones (Susan Sarandon i Geena Davis) que deixen les seves avorrides vides per iniciar una aventura. Una proposta magnífica que recorda que, moltes vegades, els amics són els millors companys de viatge.\nCom amb "Thelma i Louise", davant tant d'amor embafador, un bon refugi és l'amistat. "Toy Story" és el millor exemple per a això, una proposta ideal per recordar que la gelosia no porta a res i que els autèntics amics perviuen més enllà del temps. Ja ho diu la cançó de la pel·lícula: "Hi ha un amic en mi".\n7. "Deseando amar" (2000)\n"Deseando amar" és una sublimació dels amors impossibles, el que la converteix en una pel·lícula fascinant i en una opció magnífica per veure tot sol. És una història d'aquelles que només tenen espai per a la ficció. Hong Kong, any 1962, Chow (Tony Leung) i Li-zhen (Maggie Cheung) inicien una amistat poc després de descobrir que els seus respectius cònjuges els enganyen. Un cuidat i elegant drama d'època que, sens dubte, s'allunya de qualsevol proposta ensucrada per aquestes dates.\n8. "La gran belleza" (2013)\n"La gran belleza" és el millor exemple per a aquells solters empedreïts, amb una mirada cínica sobre l'amor, com li va passar a "La dolce vita" en el seu moment. Un retrat d'allò decadent de la burgesia italiana, amb una mirada àcida i descreguda dels ideals de l'ahir. La seva escena festival inicial és sublim.\n9. "Langosta" (2015)\nSi algú pensa que l'amor és una dependència, trobarà a "Langosta" la seva proposta ideal. La pel·lícula de Yorgos Lanthimos és una comèdia negra sobre les relacions, ambientada en un món alternatiu i distòpic en què tot aquell solter té 45 dies de termini per trobar parella si no vol convertir-se en un animal. Una interessant i irònica reflexió sobre la soledat i també sobre l'amor.\n10. "Cold War" (2018)\nSi algú vol fugir de les típiques comèdies o drames romàntics de Sant Valentí, a "Cold War" trobaran la seva alternativa perfecta. Una autèntica relació de "amour fou", un bolero cinematogràfic d'aquests que són genials de retratar al cinema, d'amors complicats que s'allunyen dels clixés típics d'aquestes dates. Una proposta elegant i plena de passió.


Natura al Berguedà - Espais Naturals - Parc Natural del Cadí-Moixeró\nEspais Naturals - Parc Natural del Cadí-Moixeró\nUn Parc de gran extensió on podem trobar una enorme diversitat d'espècies de fauna i flora. Aquest conjunt muntanyós constitueix un representant excepcional dels paisatges propis dels Prepirineus Orientals. El tipus de roca predominant, majoritàriament calcària, ocasiona un relleu esquerp. Són particularment impressionants les cingleres de la cara nord de la serra del Cadí i el Pedraforca. L'espai gaudia ja des de l'any 1966 de la figura de protecció de Reserva Nacional de Caça, concretament anomenada Reserva Nacional de Caça del Cadí, la qual abasta actualment, a més de la zona que avui és parc natural, les serres del Verd i de Port del Comte. Més tard l'espai corresponent al parc natural fou inclòs en el Paratge Natural d'Interès Nacional del Massís de Pedraforca, declarat per la Llei 6/1982, de 6 de maig, de la Generalitat de Catalunya, que comprèn, a més de la muntanya del Pedraforca, la Vall de Gresolet.\nMés tard l'espai corresponent al parc natural fou inclòs en el Paratge Natural d'Interès Nacional del Massís de Pedraforca, declarat per la Llei 6/1982, de 6 de maig, de la Generalitat de Catalunya, que comprèn, a més de la muntanya del Pedraforca, la Vall de Gresolet.\nEn l'àmbit europeu, el setembre 1987, d'acord amb la Directiva 79/409 CEE, el Parc va ser declarat Zona d'Especial Protecció per a les Aus (ZEPA), i l'any 2003 es va aprovar el seu ingrés a la regió alpina dins la xarxa Natura 2000, ja que és l'espai protegit català amb major nombre d'hàbitats i espècies de flora i fauna d'interès europeu (30 en cada cas) d'acord amb la Directiva Hàbitats de la Unió Europea.\nEl Parc Natural del Cadí-Moixeró, amb una superfície de 41.060 hectàrees, forma part de tres comarques: l'Alt Urgell, el Berguedà i la Cerdanya, essent l'espai natural que en conjunt ocupa una major superfície, aproximadament entorn de 433 Km 2. L'espai és format per dues unitats ben definides, la Serra del Cadí (meitat occidental), la Serra del Moixeró, i altres massissos més oriental com la Tossa d'Alp i el Puigllançada.\nEs tracta d'un parc de muntanya, situat entre els 800 m al fons de les valls i els 2.648 del Vulturó; de gran interès per la seva diversitat geològica, la vegetació i la fauna.\nLes dues grans serralades del Cadí i Moixeró, unides pel coll de Tancalaporta, formen una impressionant barrera muntanyosa, allargada de ponent a llevant en una extensió d'uns 30 km, a la divisòria d'aigües del Segre (la Cerdanya i l'Alt Urgell) i del Llobregat (el Berguedà). Els seus vessants, especialment els del nord, formen escarpades cingleres, amb parets gairebé verticals i valls profundament encaixades. Geomorfològicament la Serra presenta un contrast molt acusat entre els dos vessants oposats, els del nord formen escarpades cingleres, mentre que el vessant sud esdevé molt més suau. En el sector del Cadí i el Moixeró encara hi són manifestos els fenòmens periglacials i més rarament els glacials de l'alta muntanya.\nEntre els paratges d'especial bellesa i atractiu podem citar, la serra del Cadí, la roca de l'Ordiguer, al vessant nord, que domina l'ampli prat del Cadí, l'esmentat Vulturó, punt culminant de la serra. També cal esmentar la grandiositat de la façana sud, especialment el sector que domina el poble de Josa de Cadí, flanquejat per la carena principal al nord i pel Cadinell (contrafort sud-oriental de la serra) a ponent. A la part més oriental d'aquest vessant hi ha les fonts del Bastareny (afluent de capçalera del Llobregat), de singular bellesa. A la serra del Moixeró, que culmina a les Penyes Altes del Moixeró, a 2.260 m, es destaquen els cingles del vessant meridional d'aquest cim i les extenses superfícies forestals del vessant septentrional, on es troben valls ufanoses com les del torrent de l'Ingla, la de l'estret de Canals o l'avetosa de Riu.\nLa Tosa, dita també Pedró dels Quatre Batlles (per tal que hi conflueixen els termes municipals de Bagà, Alp, Das i Urús) s'alça a 2.536 m a la banda de llevant del parc, i té indrets d'especial bellesa com la Pleta del Llamp, sota la roca del mateix nom, que domina la vall del riu Gréixer. Continua vers el sud-est, a través del coll de Pal, pel Puigllançada (2.409 m), que té grans extensions de pastures, especialment al vessant de Solana, en direcció -a través del tossal de Rus- a Castellar de n'Hug, on hi ha les espectaculars i conegudes fonts del Llobregat.\nDes del punt de vista biogeogràfic, representa un valor únic a Catalunya, pel fet de constituir el sistema muntanyós calcari més extens i elevat dels Prepirineus Catalans.\nEls elements que componen les comunitats faunístiques són predominantment Eurosiberians i submediterranis, tot i que també abunden els boreo-alpins i els mediterranis. La fauna vertebrada hi és molt variada i presenta una gran diversificació entre el vessant nord, amb una fauna pirinenca típica (tritó pirinenc, granota roja, musaranya cua-quadrada,...) i el vessant sud amb penetracions importants d'elements mediterranis (sargantana ibèrica, musaranya comuna,...).\nEntre els mamífers destaca l'isard (Rupicapra rupicapra), que té en el parc una població demogràficament alta. Durant l'estiu, se'l pot trobar a les obagues i als indrets més alts mentre a l'hivern davalla o se situa a les solanes.\nEl cérvol (Cervus elaphus) i el cabirol (Capreolus capreolus), que s'havien extingit fa molts anys, han tornat a tenir presència al parc gràcies a les repoblacions que s'han efectuat darrerament. Un altre mamífer interessant és la marta (Martes martes), que habita a la majoria de boscos subalpins.\nEs tracta d'un espai geològicament diferenciat de la resta de serres prepirinenques, pel fet d'estar format per materials margosos pertinents a la Depressió Central, alçats per efecte de l'orogènia alpina mentre es deposaven els conglomerats oligocens.\nL'espai, de 4.569,5 Ha, es troba majoritàriament a la província del Solsonès, situant-se tan sols 355 Ha en territori berguedà, totes dins el terme municipal de Montmajor.\nTal i com es desprèn del seu nom, està format per tres unitats paisatgístiques diferenciades: la serra de Busa, de relleus montserratins, la serra dels Bastets i la mola de Lord. En conjunt, mercès a l'erosió diferencial i fluvial, el relleu és complex i molt trencat, malgrat existeixen alguns sectors de relleu suau, com per exemple el pla de Busa.\nLa vegetació dominant és la de tipus submediterrani, amb predomini de les rouredes seques de roure martinenc (Quercion pubescentis-petraeae). L'escarpat relleu, però, afavoreix la presència d'elements de tendència centreuropea a les fondalades i obagues, com són, molt localment, les fagedes, o les pinedes naturals molsoses de pi roig (Hylocomio-Pinetum sylvestris seslerietosum). Als vessant solells s'hi troben carrascars amb boix, que deixen lloc a les parts altes a les rouredes i les pinedes secundàries de pi roig. Així, sovint trobem una inversió d'hàbitats i faunística, que relega els elements més montans als fons de vall obacs, i on predominen els elements mediterranis a les parts més altes i assolellades.\nA nivell faunístic representa el límit meridional de distribució per a diverses espècies de caràcter centreuropeu o boreal, com per exemple el picot negre. Hi són també destacables les comunitats liquenològiques, algològiques, i algunes comunitats botàniques de rocam, amb espècies singulars com l'orella d'ós, les corones de rei o les arenàries.\nNatura al Berguedà > Espais Naturals > Parc Natural del Cadí-Moixeró