Repescant el passat | Quan els guanys són estratosfèrics…\nQuan els guanys són estratosfèrics…\nPosted at 18:46h in Altres, Articles\tby\tEugènia\nQuan els turcs van conquerir totalment l’Imperi bizantí, el comerç de les espècies, que arribaven a Europa per via terrestre procedents del sud-est asiàtic, es va veure molt dificultat o fins i tot es va suspendre. Els portuguesos van ser els primers que van buscar vies alternatives per arribar a les Illes de les Espècies. Bartolomé Díaz i Vasco de Gama, vorejant l’Àfrica austral, van arribar-hi a finals del segle XV. Un cop arribats, els portuguesos es van afanyar a controlar el mercat de les espècies. Així doncs, Lisboa es va convertir en el centre de distribució de les preuades mercaderies per tot Europa.\nAra bé, el 1580 el rei de Portugal va morir sense descendència i això va facilitar la maniobra de Felip II per imposar una unió dinàstica. Aquest fet va afectar de ple els comerciants holandesos que s’aprovisionaven a Lisboa de les lucratives espècies, però alhora les Províncies Unides –l’actual Holanda aproximadament- lluitaven per la seva independència de Madrid. La lluita va durar vuitanta anys i cal tenir present que s’enfrontaven a l’exèrcit més formidable d’Europa en aquell moment. Els holandesos no volien dependre d’una monarquia llunyana, que no coneixia ni el seu idioma ni els seus costums i que combatia ferotgement el calvinisme neerlandès amb un catolicisme basat en la Inquisició. De manera que amb el tro portuguès en mans de la monarquia hispànica el mercat de les espècies quedava en mans de l’enemic.\nLes Províncies Unides eren un petit país atlàntic amb poc territori i escassa demografia (uns dos milions d’habitants), però amb gran talent i tradició per al comerç, i amb una rellevant capacitat organitzativa, bèl·lica i financera. A més, tenien una societat molt més urbanitzada que la francesa, anglesa o l’espanyola i una ètica del treball,- de tipus calvinista -, més la convicció que es podia pujar l’escala social a base dels negocis i no tan sols amb un títol heretat. Així doncs, van decidir anar a buscar les espècies en origen. Tot i que allà es van trobar amb els portuguesos, que els van fer la vida impossible, van tornar amb una càrrega no gaire quantiosa d’espècies. El benefici va ser tan estratosfèric que van decidir ràpid que calia institucionalitzar el comerç amb l’Especieria (nom amb què eren conegudes les illes productores), però eliminant els intermediaris per a comprar la mercaderia. Calia expulsar els portuguesos i controlar les plantacions d’espècies en origen.\nAmb aquesta intenció es va crear el 1602 la VOC, sigles de Companyia Neerlandesa de les Índies Orientals. El govern holandès, com ho havien fet els anglesos, va decidir donar el monopoli d’aquest comerç a una empresa privada i així s’estalviava els riscos comercials d’uns viatges llarguíssims. La VOC operava com una mena de franquícia moderna: la primera concessió va ser per a vint-i-un anys amb les següents condicions: si tenia beneficis, una part era per al govern holandès, però si tenien pèrdues, les havien d’assumir integrament. La conseqüència va ser que la VOC va dur a terme una política comercial molt agressiva. Es va establir a Java i la primera acció va ser foragitar els portuguesos i els anglesos a base d’enfrontaments armats. Els primers anys les despeses eren bàsicament militars. Però els beneficis eren tan alts que compensaven amb escreix les despeses i els esforços. Una derivada interessant és que a Amsterdam és va crear una Borsa que canalitzava les inversions de milers d’accionistes. Va ser la primera Borsa de la història. Va créixer tant que fins i tot feia préstecs a governs estrangers, entre ells a la sempre escanyada monarquia hispànica.\nDrassanes de la VOC a Amsterdam, en 1750 aproximadament\nAl cap d’uns anys la VOC va crear un altre port important a l’illa de Java, Batàvia, l’actual Jakarta, capital d’Indonèsia. Com que els beneficis de la VOC eren tan espectaculars, l’Estat holandès li va prorrogar la concessió tot atorgant-li moltes més competències: tenir el seu propi exèrcit, encunyar moneda (per evitar el contraban) i controlar tot el comerç que venia de qualsevol lloc de l’Orient. Es va arribar a convertir en un empresa més poderosa que el mateix Estat holandès. I això va durar un parell de segles. A poc a poc, els holandesos van fer fora les altres potències colonials establertes a la zona i al mateix temps establien avantatjosos tractats amb els governadors de les illes de l’Índic.\nLes Moluques, arxipèlag que avui sembla molt remot, en aquesta època eren vitals per al comerç mundial, perquè eren les úniques productores d’espècies molt preuades, com el clau, la canyella, la nou moscada…, mercaderies que gràcies al seu poc pes i volum eren fàcilment transportables amb uns guanys extraordinaris. Algunes d’aquestes illes eren una mena de regnes independents que tenien formes de govern absolutistes molt semblants a les d’Europa en aquella època. Els ingressos d’aquests governs absolutistes es basaven principalment en el comerç, ja sigui explotant-lo ells mateixos o concedint monopolis a elits locals o estrangeres.\nLa presència d’europeus, sobretot dels holandesos, va tenir un gran impacte. La VOC va ser la segona societat anònima europea i va suposar un abans i un després en el desenvolupament de la corporació moderna, que després tindria un paper essencial en el desenvolupament industrial europeu, gràcies a la immensa acumulació de capitals. Altres illes, com les de Banda, al sud de les Moluques, eren petites ciutats-Estat autònomes, sense estructura jeràrquica social i política. No hi havia cap autoritat central que els holandesos poguessin coaccionar perquè signessin un tractat de monopoli. Això va fer que haguessin de competir amb comerciants anglesos, portuguesos, indis i xinesos sense poder implantar el seu pla de monopoli total. Fins que el 1621 els holandesos, comandats pel governador de la nova ciutat de Batàvia, un tal Coen, va dirigir una expedició a les illes de Banda i va massacrar pràcticament tota la població, gairebé uns 15.000 persones. Aquest és la versió que donen els historiadors Acemoglu i Robinson. Només va deixar-ne uns quants vius, els suficients per a conservar la manera de conservar les preuades i maleïdes espècies. Altres versions apunten que els habitants de l’arxipèlag de Banda van ser deportats, obligats a abandonar les seves terres. Sigui com sigui, després del genocidi Coen va crear l’estructura política i econòmica necessària per al seu pla: la societat de plantació. Aquestes estructures extractives creades pels holandesos van tenir un gran ressò a tota l’àrea del sud-est asiàtic. Molts Estats de la zona es van tancar i van abandonar el comerç, que havia estat la base de la seva prosperitat entre els segles XIV i XVI, per por de ser sotmesos i esclafats i, en general, es van tornar més absolutistes. S’havien plantat les llavors del subdesenvolupament a la zona.\nLa VOC: comerç amb el Japó i un port a sud-Àfrica\nA mitjans del segle XVII, la VOC controla gran part de l’actual Indonèsia i també el port de Galle a Ceilan (Sri Lanka) on trenquen el monopoli sobre la canyella que tenien els portuguesos. Però molt més rellevant va ser per als interessos de la Companyia el tractat que van aconseguir dels japonesos, que els convertia en l’única empresa estrangera que podia comerciar amb l’Imperi del Sol Ixent. Com que la llei nipona prohibia als estrangers trepitjar els sòl japonès, es va construir una illa artificial a la badia de Nagasaki, anomenada Dejima, on s’embarcaven cap a Europa productes de gran valor econòmic com porcellana, te, pells de cérvol o de tauró… Els holandesos es van adaptar a les estrambòtiques condicions fixades pels japonesos. Però els sortia a compte, perquè, a Europa, per aquestes exòtiques mercaderies es pagaven quantitats exorbitants de diners. Els holandesos mantindran aquest comerç durant dos segles.\nEl viatge entre Holanda i les seves possessions a l’Índic i a l Pacífic requerien un mínim de sis mesos. Els calia ports perquè el vaixells s’abastissin d’aigua i aliments, sobretot fruites i verdures fresques, per evitar el temut escorbut. Per aquesta raó, van fundar Ciutat del Cap, un lloc estratègic on es trobaven els dos oceans. Era un lloc amb un clima molt benigne, de tipus mediterrani, i tot i que el colonialisme neerlandès era de tipus comercial i no d’ocupació territorial –segurament a causa de la seva debilitat demogràfica- en aquest cas, van crear una colònia de grangers (bòers) que van anar a aquesta zona per quedar-s’hi.\nA més, pel que fa a les seves possessions d’ultramar, Holanda no va fer com altres potències colonials, com espanyols i portuguesos, lligant colonització i religió. L’únic objectiu era fer bons negocis. A tall d’exemple els missioners calvinistes que arribaven a les possessions holandeses, eren empleats de la VOC i no tenien permís per a convertir indígenes.\nA principis del segle XVIII la VOC es va anar esllanguint. Bàsicament la raó van ser els francesos i els anglesos que van crear companyies semblants, i amb el temps el Japó també va cancel·lar el seu acord comercial amb l’empresa holandesa.\nAquesta història d’una companyia d’èxit per a la història dels Països Baixos i d’una petjada colonial molt amarga per a les poblacions de les Illes de les Espècies ens indica que quan els guanys són estratosfèrics els humans som capaços de qualsevol cosa per bèstia i indigna que sigui. Alguns ho atribuiran als inicis d’un capitalisme salvatge, i altres, com Weber, sostenen que “l’afany de lucre” i la tendència a l’enriquiment màxim són molt anteriors al capitalisme. Per tant, afirma el sociòleg alemany, cal abandonar, per elemental i simplista, el concepte que identifica capitalisme amb ambició il·limitada. En totes les civilitzacions conegudes, afirma, des de Babilònia fins a la Xina, ha existit el tipus que Weber qualifica de “capitalista aventurer”, que ha utilitzat tota mena d’estratègies per a enriquir-se de manera obscena. Segurament hi ha elements de les dues interpretacions, quan tot invertint la fletxa del temps, des del segle XXI mirem d’entendre aquesta història.


Baixa el nombre de rescats a la muntanya - Diari de Terrassa\nExercici de rescat fet pels Bombers al Parc Natural de Sant Llorenç, aquest matí.\nBaixa el nombre de rescats a la muntanya\nEls primers set mesos de l'any ha baixat el nombre de rescats de muntanya efectuats pels Bombers de la Generalitat respecte al mateix període de l'any passat. Tot i que en els darrers anys (des del 2014) s'està registrant un augment dels serveis de salvament i rescat en l'àmbit natural, sembla que aquests primers mesos hi ha hagut un canvi. Encara queden, però, 5 mesos perquè finalitzi 2019 per saber si aquesta tendència es ratificarà o no en acabar l'exercici. Tot i això, les dades de Bombers dels primers set mesos de l'any mostren que el 2019 s'han fet menys serveis d'aquest tipus respecte les últimes tres temporades.\nHi ha una dada, malgrat tot, que resta invariable. A l'estiu és quan els Bombers tenen més activitat per fer salvaments i rescats de persones en el medi natural; és a dir, en rius, platges i en zones de muntanya (excursionisme, escalada, curses, etc). Els rescats de muntanya són, precisament, els més habituals, seguits de les recerques de persones. Aquest estiu són els que han registrat un major increment en relació als primers 5 mesos de l'any. Al juny, per exemple, s'ha fet un 70,8% més de rescats de muntanya respecte al mes anterior. I, al juliol, un 120% més, també respecte al maig. Els caps de setmana és l'altre moment àlgid de serveis al medi natural. D'altra banda, les hores en les quals els Bombers efectuen més salvaments i recerques són entre les 12.00 hores del migdia i les 18.00 hores de la tarda.\nAvui, els Bombers han aprofitat un exercici de rescat en paret al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac per recordar els consells de seguretat per als diferents tipus d'activitats d'esport o de lleure que es practiquen a l'àmbit natural. És molt important per evitar riscos a la muntanya planificar detalladament l'activitat que pensem fer, prenent especial cura amb el temps que ens ocuparà, anar amb l'equipament adequat i informar-nos de la previsió meteorològica. Han estat acompanyats de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) i el Servei Meteorològic de Catalunya (Meteocat), amb qui han recomanat extremar les mesures d'autoprotecció a l'hora de realitzar aquestes activitats davant l'elevat nombre de serveis que es produeixen especialment durant els mesos d'estiu, que és quan hi ha més afluència de persones a la muntanya.


Entrevistem a Ana Boadas: En TV, a una dona se li exigeix que sigui guapa, simpàtica i que estigui preparada. A un home, amb que estigui preparat ja n’hi ha prou” – Som Dones\nEntrevista de Marina Tovar i Lian Subirat\nAvui entrevistem a Ana Boadas. Ella és periodista i actualment treballa de presentadora al programa de debat social Obrim Fil, de TVE a Catalunya, i que presenta els dijous a la nit juntament amb Xavier Sardà.\nAB: Bon dia a totes i encantada de parlar amb vosaltres. Espero que us pugui respondre des de la modèstia i la humilitat més absoluta.\nLS: Vas estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra, tanmateix, en la teva trajectòria laboral has acabat treballant més aviat de periodista (presentadora, guionista…). Era ja la feina que desitjaves mentre cursaves la carrera? Amb quina idea inicial vas entrar?\nAB:La veritat és que m’agradava i aviat vaig pensar en ser periodista o treballar en els mitjans de comunicació; tot i que també m’agradava la docència perquè la meva mare era docent. Finalment, em vaig decantar cap a Comunicació Audiovisual com un repte personal, ja que a la meva família no hi havia ningú d’aquest àmbit professional. M’atreien més la televisió i la ràdio que els mitjans escrits, i m’agrada tot dins del món audiovisual: la producció, els guions, presentar… Perquè on hi ha moviment hi ha acció, i m’atreia molt.\nVaig triar Comunicació Audiovisual per poder treballar en tots aquests àmbits, tot i que amb la carrera no em va donar la sensació d’aprendre coneixements molt específics. En les carreres de Periodisme, Comunicació Audiovisual o Publicitat hi ha molts mitjans i variants, però, al final, tots acabem fent les mateixes coses.\nMT: Recordes com van ser els teus inicis en el món audiovisual? Com va ser la teva entrada al món laboral?\nAB: Vaig començar fent producció en el món audiovisual i, després d’un temps, em van donar l’oportunitat de passar a l’altra banda, davant de la pantalla, presentant un programa. I ja m’hi vaig estar uns quants anys, tant a la ‘tele’ com a la ràdio. Vaig aprofitar l’oportunitat, però tampoc no tinc cap mena de problema en fer producció, darrere les càmeres. També em sento realitzada, puc fer les dues coses. Però, sí que quan estudiava Comunicació Audiovisual, la meva intenció era dedicar-me a la televisió i a la ràdio.\nMT: El fet de tenir l’oportunitat de treballar a TV3, creus que va ser decisiu en la teva carrera?\nAB: Potser sí. Vaig entrar a TV3 al programa Vacances Pagades, fent de reportera i fent connexions en directe per tot el territori. Vacances pagades va ser la meva primera experiència a televisió. En aquest món és important tenir bones relacions, fer networking i treballar les relacions.\nLS: Sovint es diu que el periodisme és una de les professions que s’aprèn al camp, no a la universitat. Que creus que és indispensable que sàpiga tota periodista que tot just comença?\nAB: [Jo] a partir d’allà vaig estar uns anys fent producció en empreses de mitjans de comunicació i on vaig aprendre molt. En aquest món és crucial treballar en equip, colze a colze. Crec que és una de les coses que s’hauria d’ensenyar a la facultat que és treballar en equip. Hi ha gent molt bona, però que no saben treballar en equip, i una persona sola no pot fer res. Això s’hauria de treballar més a la facultat.\nMT: Hi havia discriminació cap a les noies quan estudiaves a la facultat o vas patir algun tipus de discriminació?\nAB: En aquell moment no es parlava de discriminació… Ni de sexisme, ni d’igualtat entre homes i dones. No hi havia la consciència que hi ha ara i, per tant, puc dir que no, o almenys no m’ho semblava.\nLS: Creus que, en els teus inicis, et va costar més fer-te un lloc dins el panorama audiovisual pel fet de ser dona?\nAB: En els inicis perquè et surtin bé les coses has de picar molta pedra, però molta! I jo he estat molts anys, més del que la gent s’imagina, treballant en productores, treballant fort a la ràdio, a la televisió i picant molta pedra. Vaig ser mileurista fins que em vaig independitzar als 26 anys. Mileurista vol dir mileurista. La feina de periodista de fa uns 15-20 anys estava molt més prestigiada que ara. Ara la feina de periodista és mileurista; no vull que sigui decebedor per a vosaltres, però és la realitat. És com està el sector. I això també els ho dic als meus alumnes: que s’ha de treballar molt, moltes hores, independentment de si ets home o dona. Però si ets dona i vols accedir a càrrecs de responsabilitat ho has de lluitar molt més i demostrar la teva vàlua, molt més que un home. Moltes dones que han arribat lluny se les acusa, fins i tot per altres dones, de ser una mica altives, i és trist que fem això entre dones.\n“Vaig ser mileurista fins que em vaig independitzar als 26 anys.”\nMT: Creus que per accedir a algun càrrec de responsabilitat has hagut de lluitar més per ser dona?\nAB: Quan he volgut accedir a càrrecs de responsabilitat, a vegades he semblat “borde” i he semblat “aquí estic jo”. Has de tenir una postura més masculinitzada per guanyar-te el respecte. Jo he hagut de demostrar més, perquè et facin més cas, especialment els homes del meu voltant. I ho veig amb altres dones que també els hi passa. I és així de trist.\nLS: Com ha sigut la teva trajectòria? Com has arribat fins aquí?\nAB: Després de la meva primera etapa a TV, vaig estar treballant durant dos anys a la ràdio a RAC 1, gràcies a un professor de la universitat que m’ho va proposar perquè va veure amb mi una veu per un programa. Més tard, vaig tornar a TV3, al programa Divendres durant molts anys, i després al programa Això no és un trio. Posteriorment, vaig tornar a la producció, treballant com a guionista.\nTemps després em vaig quedar embarassada, vaig ser mare. Quan ja havia parit i la nena tenia dos mesos, a principis del 2020, per aquelles coses de la vida, rebo una trucada per presentar el programa Obrim fil amb el Xavier Sardà. Em va agradar molt el projecte, suposava el meu retorn a les càmeres. Era un programa de debat social, en aquest cas a TVE a Catalunya. Em va agradar moltíssim la idea i li vaig dir que sí. El que passa és que va venir la pandèmia i el projecte es va aturar sis mesos, però, finalment, es va reprendre i el vam iniciar amb molt bona direcció i amb un programa molt ben pensat.\nMT: T’esperaves el seu èxit televisiu i els nivells d’audiència?\nAB: La veritat és que no. L’aposta de TVE era que els catalans necessitaven un programa de debat social que no solament parlés de política i economia, sinó de molts altres temes socials, aconseguint un programa de debat i entreteniment alhora. Per això és interessant per als espectadors: la barreja de debat, entrevistes… I, una cosa que ens trobem, és que té molts comentaris positius i valoren que sigui un programa diferent. Val a dir, que no tot són flors i violes. A més, en uns inicis era a les 22:30h i amb una bona audiència, i després el van endarrerir a les 23:30h. Al fer-ho més tard, l’audiència ha baixat, però la gent té ganes de sentir i parlar de temes d’actualitat com, per exemple, sobre la guerra d’Ucraïna.\nLS: Els temes que parleu al programa, com es trien? Hi ha algun tema que encara no heu tractat i t’agradaria?\nAB: Al programa tenim la responsabilitat de parlar de molts temes i que funcionin. La majoria de temes d’actualitat ja estan sortint. Un tema en què va funcionar molt bé l’audiència va ser el de la gestació subrogada. És un debat social, el tema de les mares gestants i el tema de les famílies. És un tema que va ser polèmic i això vol dir que a la gent li preocupa. A més, les lleis són diferents en els diferents països i es creen situacions incòmodes: gestants que han tingut els fills, famílies que estan desesperades perquè volen anar a buscar els seus fills… Crec que és un tema que se n’ha de parlar més.\nMT: Quin podria ser el debat més diferent que heu tingut? O on s’escalfés una mica l’ambient entre els tertulians?\nAB: Jo crec que va ser el dia que vàrem parlar de sexe. Van sortir coses molt divertides, esbojarrades. Tothom es va deixar anar, els convidats… Va ser molt divertit. Aquell dia em vaig adonar que en sabia molt menys del sexe del que em pensava. Ens vam llençar. Hi ha coses que mai hauria dit per televisió, i fins i tot algun moment en que em vaig haver de mossegar la llengua. Però és un tema d’actualitat i també se n’ha de parlar.\nLS: Canviem de tema i parlem de feminisme. T’identifiques com a feminista?\nAB: No vaig amb la bandera feminista. Penso que avui qui no sigui feminista és retrògrad. Avui la societat està en marxa. La meva mare i la meva àvia van patir molt més el masclisme i el sexisme que jo. Molta gent del meu voltant que encara és masclista per causes estructurals.\nAvui en dia, no ser feminista és absurd. I vull pensar que la meva parella també és feminista, tot i que, a vegades, sense adonar-se fa comentaris que no toquen. Perquè són idees que ens han inculcat de petits. Les dones encara ho hem de reivindicar cada dia. M’agradaria dir-te que sí, que la societat està canviant de debò, però encara no està canviant del tot.\nMT: Les dones, al periodisme i al món televisiu, encara representen una minoria, creus que això està canviant?\nAB: En periodisme de TV la dona encara és l’acompanyant del presentador. En el programa on sóc, jo sóc la co-presentadora. En Sardà és el presentador principal i és un home i aquesta estructura encara existeix. Les dones ho tenim dificil.\nA la TV hi ha uns cànons establerts per a les dones i, qui digui que no, menteix. I a les televisions privades encara més, busquen dones amb uns estàndards de bellesa. A una dona se li exigeix que sigui guapa, que sigui simpàtica i que estigui preparada. A un home, amb que estigui preparat ja n’hi ha prou. Aquesta és la realitat. A les dones se’ns exigeix més presència. Estem avançant, però avancem molt lentament.\n“En periodisme de TV la dona encara és l’acompanyant del presentador”\nAP: I com hauríem d’avançar en la igualtat? Hauríem de ser més les dones? Quins factors ens haurien d’ajudar a avançar?\nAB: Per una banda, l’educació. I l’educació que es fa a casa. A l’escola també caldria implementar assignatures amb valors, ja des de petits, i això no s’està fent encara. No és un tema menor i, amb la participació dels professors i bones iniciatives s’hauria de treballar el racisme, el sexisme, i altres temes amb més intensitat. Les periodistes en el seu cas, s’han de fer valer. Les periodistes estan “apretant” amb més força.\nEn general, les dones han de continuar lluitant i reivindicant els seus drets. I, en això, hem de comptar amb els homes. Ells han de fer un pas al costat. Possiblement, si jo fos un home, també em resistiria a que les dones volguessin més poder, perquè som egoistes. Però si no tenim la complicitat dels homes en aquesta feina, no ens en sortirem. Hem d’aconseguir que els homes siguin feministes i que s’ho creguin. Si a les dones encara ens costa, imagineu-vos a ells.\nLS: Hi ha hagut un rol molt estereotipat de les dones en televisió, polèmiques pel seu poc protagonisme… Has patit mai algun cas de masclisme? Algun comentari, alguna situació o discriminació?\nAB: Algun cas de discriminació de manera directa, ara mateix no se m’acut. Però sí que he perdut, clara i obertament, oportunitats laborals per no tenir una imatge com a dona potencialment més atractiva. És a dir, si jo fos considerada una dona més afí a uns cànons de bellesa establerts, se m’haurien obert més opcions, en soc plenament conscient.\nMT: Què et sembla la iniciativa de la plataforma SomDONES, per donar veu i protagonisme a les dones, a les empreses i donar eines a les dones?\nTot el meu suport per donar-vos visibilitat i endavant amb el projecte, per a que les dones ens pugi l’autoestima i mostrar la nostra vàlua.\nAB: Jo no la coneixia aquesta plataforma i la veritat és que hi vaig entrar per tafanejar i em va sorprendre veure el directori d’expertes, el d’empreses i veure el potencial femení que hi ha a Catalunya. Sempre són bones les iniciatives per visualitzar el talent, tant d’homes com de dones.\nUn servei que m’ha semblat molt interessant és el d’ofertes de feina, ja que són contrastades i que ofereixen oportunitats de feina de molts perfils. És una bona manera de recolzar-les. Sí que m’agradaria que la plataforma també la miressin els homes.\nI, per altra banda, em sap greu que les dones ens haguem de fer els nostres espais per donar-nos visibilitat i ajudar-nos les unes a les altres. Sap greu que la societat no ens ajudi, que els homes no ens valorin. I en el fons, és una mica trist que haguem de fer aquestes iniciatives.\nDeixant de banda la tristor que pot generar això, em sembla una eina molt útil. Jo la donaré a conèixer a amigues meves. Tot el meu suport per donar-vos visibilitat i endavant amb el projecte, per a que a les dones ens pugi l’autoestima i mostrar la nostra vàlua. Ens ho hem de creure, i això jo sí que ho he fet. Creure més en la meva feina, fer-la bé davant dels meus companys. I mira que jo no sóc referent de res. Si estic on sóc és perquè he treballat molt.\n“Ens ho hem de creure, i això jo sí que ho he fet.”\nLS: Quin consell donaries a les joves periodistes que estan començant?\nAB: Els diria que les coses no s’aconsegueixen sense treball, s’ha de treballar molt. També hi ha el factor de la sort, els contactes… Però, honestament, que treballin molt i que s’hi deixin la pell, perquè només així podran arribar a aspirar als seus projectes. Jo tenia un somni i l’he aconseguit. Aquell somni que vaig tenir abans de començar la carrera, la veritat és que estic satisfeta i m’omple molt. Això forma part de la gràcia de l’ésser humà.\nMoltes gràcies Ana pel teu temps, per les teves paraules i les teves conviccions.\nPrevAnteriorEntrevista a Carme Forcadell: “La presó és la punta de l’iceberg del masclisme”\nSegüentServei d’Elaboració de Plans d’Igualtat per a empresesNext


La neteja del pàrquing en una comunitat de veïns | Brill 2000\nÒbviament, en tot pàrquing comunitari existeixen parts de la neteja que resulta més senzilla como per exemple les portes d´accés, les escales, els passamans, l´ascensor (en el cas que s´accedeixi a través d´ell)… Per netejar aquestes zones, a Brill 2000 utilitzarem els productes de neteja habituals que utilitzem en altres parts de la comunitat de veïns com pot ser el portal o els replans de cada pis, per això creiem que no es necessari, aturar-nos molt més en aquest post.\nTerres i columnes, les parts més complicades\nOn sí anem a profunditzar és en altres parts que, a més de ser on es concentra la major quantitat de brutícia, resultant les més difícils de netejar. Comencem pels terres.\nEl terra de qualsevol pàrquing acumula una gran quantitat de brutícia a més de taques d’oli, grassa i fang que prové dels vehicles que entren i surten. El primer pas a seguir per procedir amb la seva neteja serà sol·licitar als veïns que retirin els seus automòbils del pàrquing durant les hores en les quals s’estarà portant a terme la neteja del terra.\nUna vegada estigui lliure de vehicles, es necessari veure a quin tipus de terra ens hem d’enfrontar per aplicar els productes i utilitzar els mètodes més adequats. Per exemple, hi ha pàrquings els quals el terra està elaborat amb resina epoxi la qual requereix uns tractaments molt més específics que els terres d’aglomerat.\nEn qualsevol cas, el primer pas per aconseguir una bona neteja del terra d’un pàrquing és realitzar un escombrat general amb màquines industrials. En el cas de tractar-se d’un terra de resina epoxi s’ha de tenir molt de compte amb l’escombradora escollida ja que els seus raspalls poden fer malbé aquest tipus de material. Si es tracta d’un terra d’aglomerat ordinari, s’utilitza una escombradora elèctrica industrial similar a les que es poden veure en els processos de neteja viaria.\nUna vegada s’hagi escombrat tot el terra, es necessari realitzar un fregat amb productes desinfectants que a més eliminen les taques d’oli que probablement hi hagi en aquesta superfície. El més habitual és utilitzar un detergent concentrat i un desengreixant que garantitzi una bona neteja, a excepció que es tracti d’un terra de resina epoxi. En aquest cas s’ha de recórrer a sabors neutres que no resultin tan agressius per aquest tipus de terres que, encara que són molt resistents, sí requereixen certes cures especials. En ambdós casos, a Brill 2000 recorrem a fregadores elèctriques que recorren tot el pàrquing per acabar amb la brutícia del terra.\nDesprés d’unes hores d’assecat i permetent la presència de vehicles, faltaria per abordar la neteja de columnes, estructures i conductes de ventilació pels quals també utilitzarem maquinaria especial que elimini la pols, les teles d’aranyes i a més de brutícia que s’acumula en aquestes zones.\nCom veus, no es tracta d’una tasca que puguin realitzar els veïns sinó que per aconseguir una bona neteja del pàrquing, sigui particular o d’una comunitat de propietaris, resulta imprescindible contractar els serveis d’una agencia de neteja a Barcelona com la nostra. Truca’ns i et farem arribar un pressupost sense compromís.


La pubilla del Ter » Eureka! Una mora catalanista!\nEureka! Una mora catalanista!\nL’Obra Cultural Balear (OCB) ha fet públic un nou cas de discriminació lingüística a Palma.\nFa un parell de dies, comentant el fet que encara avui dia hi hagi els retrats dels presidents del congrés franquistes en l’edifici en qüestió, ja reflexionava sobre el fet que l’hàbit no fa el monjo, i quan es tracta de superar els efectes de quaranta anys de dictadura encara menys. Es van canviar els noms de les institucions, potser sí, i es canviaren els colors dels uniformes. Però les persones que encarnen l’estat, que han de funcionar amb els valors i els objectius que emanen del seu terreny de joc i de les regles de joc que s’hi juguen, aquells qui més han de creure en els valors de les lleis que apliquen i gestionen, es van quedar on eren, i així estem.\nAquest fet, aplicable a la majoria dels cossos de l’estat, s’ha fet palès una vegada més, en aquest cas amb el cos de la Guàrdia Civil Espanyola. Uns espècimens d’aquest grup (concretament de la caserna del carrer Manuel Azaña de Palma) no han deixat realitzar una entrevista de feina a Saïda Saddouki, una intèrpret i traductora de berber i àrab al castellà, per dirigir-se als agents en català. Saïda els ha denunciat per tractaments vexatoris.\nÉs increïble veure la incultura i la mala educació d’aquesta gent, que els hi surt de l’ànima “lo que me faltaba, una mora catalanista”.\nDe fet, es retraten ells mateixos arribant a afirmar sense cap mena d’escrúpol que “La constitución española no reconoce el catalán como lengua…, la única lengua oficial en España es el español!” o “a mi me parece vergonzoso que seas de otro país y defiendas un idioma que ni siquiera existe, porque unos se lo han inventado y, encima, vienes tu a defenderlo!“\nRecomano a tothom que llegeixi la denúncia o els extractes publicats a l’Avui: és per caure de cul!\nJo el que no entenc és com pot ser que encara hi hagi gent amb aquests valors, i que a més a més vagin armats i tinguin poder, en teoria per defensar-nos.\nRecordem aquests casos quan ens vulguin enganyar, quan tornin els que sempre diuen que “no estem tan malament”, que ara “ja no cal lluitar per la llibertat”, i que “us queixeu per vici”. I a veure què en diuen els nostres dirigents i representants… S’accepten apostes.\n« Que ho sàpiga tot hom de bé Som una nació! Que es noti! »\nData : 29 August 2007\n2 comentaris per “Eureka! Una mora catalanista!”\nOctavi Fornés (23:44:04) :\nGràcies per la informació, i sobre tot que amb “moros catalanistas” com aquesta noia farem via per despatxar a aquests gamarussos.\nPS: Suposo que allà on diu “per dirigir-se als agents en castellà” vols dir “per dirigir-se als agents en català”.\nPubilla (00:23:29) :\nGràcies Octavi, per deixar-hi l’opinió i informar-me de l’errada!


La rosa catalana, en perill d’extinció La rosa catalana, en perill d’extinció – El Món\nLa rosa catalana, en perill d’extinció\nNomés el 2% de les roses que es vendran divendres són dels dos productors locals que sobreviuen. Colòmbia, l’Equador i Holanda, les principals subministradores durant tot l’any\nJoan Pons, un dels dos productors de roses que sobreviuen a Catalunya JORDI BORRÀS\nGemma Aguilera 22/04/2021 9:02 pm\nAquest Sant Jordi es vendran entre quatre i cinc milions de roses a Catalunya, uns dos milions menys que en una Diada sense Covid-19. Però d’aquestes, només unes 120.000 tindran DO catalana. La resta, seran roses d’importació. El 70% hauran fet un periple logístic de més d’una setmana i hauran recorregut 8.500 quilòmetres des de Colòmbia fins al punt de venda final, un 15% de les roses hauran arribat de l’Equador i un 10% d’Holanda, segons dades de Mercabarna. I només entre el 2% i el 3% hauran florit a Catalunya de la mà dels dos únics productors catalans que han sobreviscut a una crisi perllongada del cultiu de la rosa a casa nostra. Flors Pons (Santa Susanna) i Cultius Beltran (Teià) mantenen en vida una producció que a la dècada dels noranta era potent, amb més de 20ha a tot el país i una dotzena de productors. De fet, Catalunya tenia el productor més gran de roses de tot l’Estat a Vilassar de Mar, però el negoci va haver de tancar.\nLa consciència per la DO arriba tard\n“Trobar una rosa catalana per Sant Jordi és com trobar una agulla en un paller. Però si volem celebrar alguna cosa, és impossible fer-ho sense la importació. Si només un cop a l’any demanem una rosa catalana i la resta volem una més gran i bonica, perquè aquí el clima només ens la dona a la primavera….”, reflexiona la Mercè Martínez, presidenta del Mercat de Flor i Planta Ornamental de Catalunya, que creu que si la consciència que comença a tenir ara el consumidor de voler productes de proximitat i més sostenibles, “potser no haguessin hagut de plegar la majoria de productors, però demanar rosa catalana només un dia a l’any era posar pressió sobre el productor però sense permetre-li que es pogués guanyar la vida la resta de l’any”. Martínez insisteix que la rosa d’importació “no és en cap cas competència deslleial, ni tan sols dumping”, sinó que Colòmbia, l’Equador i fins i tot Holanda tenen unes condicions climàtiques que afavoreixen el cultiu de la rosa durant tot l’any.\nEl mercat central de la flor a Vilassar JORDI BORRÀS\nEn Joan Pons, propietari de Flors Pons, un dels dos productors de rosa a Catalunya que sobreviu, apunta al florista català com un dels responsables d’aquesta pràctica extinció: “El venedor s’ha acostumat tant a la rosa de fora, que certament és més gran i bonica que la nostra fora de la primavera, que ja no vol la catalana. De fet, molts floristes no ens tenen en compte ni tan sols per Sant Jordi”, comenta en conversa amb El Món. I si els floristes els planten, els dos productors busquen maneres de donar sortida a la seva rosa: “Ens espavilem venent roses a escoles i associacions, que sí que busquen producte de proximitat i més sostenible”. Com la presidenta del Mercat, en Joan tampoc no creu que la rosa internacional sigui competència deslleial: “A Catalunya la resta de l’any fa calor, però a Colòmbia i l’Equador cultiven a 2.500 metres d’altura, per tant, té unes condicions climàtiques molt millors que les nostres durant tot l’any. La nostra rosa és esplèndida a la primavera, però la resta de l’any no és ni tan bonica ni de tanta qualitat. A això sumem-hi que les restriccions per ús de fitosanitaris, fora de la UE poden fer servir productes que aquí fèiem servir fa vint anys i que ara estan prohibits, de manera que obtenen una qualitat superior a la nostra. La nostra rosa, amb la calor, puja més ràpid i amb poc pètal”, argumenta. I encara més, Pons suma un altre factor que explica que la rosa catalana estigui a l’UCI, i és que “quan hi ha una plaga forta ens costa combatre-la i és una despesa brutal. Cada setmana hem de tractar el roser dues vegades, i això és un cost que és difícil d’assumir si només venem roses per Sant Jordi”.\nEncara en el capítol de desavantatges, Mercè Martínez remarca que “l’Estat no ens ajuda gens, tot i ser sector agrari, no tenim un IVA super-reduït com la resta de països, i tampoc no podem tenir fàbriques d’hivernacles, sinó que funcionem amb petits productors. Tot plegat posa el sector al límit”, conclou.\nLes roses catalanes només suposen el 2% de les vendes totals de Sant Jordi JORDI BORRÀS\nLa petjada ecològica de la rosa internacional\nSigui com sigui, a dia d’avui la rosa d’importació és un mal necessari. “Les cadenes internacionals de producció de roses són necessàries, i no només passa a Catalunya, també amb Sant Valentí en altres països”, explica el professor de logística de la UPF-Barcelona School of Management Oriol Montanyà. “Colòmbia i l’Equador estan molt especialitzats i tenen unes condicions climàtiques molt òptimes, a més d’una optimització de costos molt treballada, que redueix molt les possibilitats de Catalunya de competir-hi”, explica. Ara bé, creu que és rellevant tenir en compte la sostenibilitat de les cadenes de subministrament, la logística, que si bé ara no és un factor decisiu, cada vegada ho serà més: “La sostenibilitat cada vegada va més lligada a la proximitat, i pren rellevància per al consumidor conèixer quina és la petjada ecològica del producte que compra. És un camí sense retorn, les cadenes de subministrament més sostenibles i la tendència a defensar el producte de quilòmetre zero jugaran a favor de la rosa catalana”.\nAquest expert remarca que si a finals del segle XX es va viure una deslocalització de la producció de molts sectors amb la globalització, ara “hi ha d’haver una relocalització”. De fet, assenyala, serà important que es tendeixi a que els productes portin registrada la petjada ecològica perquè el consumidor tingui tota la informació. “Ara hi ha una certa desinformació, no crec que la majoria de catalans sàpiguen que compren una rosa de Colòmbia que ha viatjat milers de quilòmetres”. Això sí, afegeix Montanyà, la logística de les importacions és “molt potent i la qualitat de la rosa és impecable: només passen 8-10 dies des que es talla la rosa fins que està a la parada de venda de Catalunya, havent estat embalada a cinc graus i amb aigua per fer el viatge en avió, la descarrega, el transport al majorista, la venda al minorista i l’arribada al client final”. El professor de logística de la UPF-BSM creu que la rosa catalana pot recuperar embranzida per tots aquests factors, i en suma un darrer, l’increment del preu del transport internacional, que pot afavorir la relocalització.\nColòmbia, l’Equador i Holanda, l’origen de les roses d’importació JORDI BORRÀS\nimportació roses Sant Jordi\nGonzalo 23/04/2021 8:01 pm\nLa última rosa catalana.... El guión que estremeció a Steven Spielberg.\nYo prefiero “El Ultimo gilipollas ecspanyordo” 25/04/2021 6:39 pm\nDonde el Gonzalo de mierda es el prota... y al final lo matan! Jajajajaj jajajaja jajajaja No me la pierdo! Jajaja jajajaja jajajaj\nEn Patufet astronauta 23/04/2021 9:11 pm\nMadrid ha acabat amb la rosa catalana,!!!!\nJuan 23/04/2021 10:22 pm\nCulpa de Madrit.\nCatalà 24/04/2021 7:52 am\nSi només fos la rosa.....\nRamon 25/04/2021 1:14 pm\nSegons el tripartit, segons TV3, ens ha de preocupar moltíssim el retrocés poblacional de totes les espècies catalanes així com llur substitució per foranes, menys una.. Nosaltres.


La Xica participa a les Jornades DO Alella - Mollet a mà\nLa Xica participa a les Jornades DO Alella\nAmb un menú maridat amb vi dels cellers de Can Roda i Marquès d’Alella.\nDijous, 3 d'abril de 2014 | 14:28h\nEl Restaurant La Xica és l’únic restaurant de Martorelles que ha participat a la novena edició de les Jornades Gastronòmiques DO Alella amb un menú que ha ideat el seu experimentat xef, Carlos Maymó.\nAquest menú especial constava d’una fresca Amanida de poma amb formatge de cabra i salsa rocafort d’entrant i un Entrecot de Girona amb mongetes saltejades del ganxet, de Gallecs, i carxofes de l’hort, del Prat de Llobregat, com a plat principal. Per acompanyar l’àpat, podies triar entre una ampolla de Pansa Blanca 2012 Marqués d’Alella o una de Jove Merlot 2012 Can Roda.\nEn total, durant el mes de març s’han venut 20 menús amb una molt bona acceptació per part dels clients: “Tothom ha sortit molt content per la relació qualitat-preu del menú” explica el xef que ja pensa en el menú de la propera edició: “L’any vinent farem una menú nou amb altres productes de temporada i altres vins del poble com el del Celler Altrabanda” apunta Maymó.\nTot plegat, una bona manera de degustar els millors vins de la Denominació d’Origen Alella, elaborats a cellers del nostre municipi, amb una cuina de tota la vida, tradicional, de producte de proximitat i de qualitat.


5 quilòmetres de solidaritat\nBURJASSOT | ESPORTS\nEl 22 de desembre\nAITOR OROZCO - 12/11/2019\nLa Falla Mariano Benlliure-Acequia de Tormos de Burjassot va impulsar aquesta carrera\nQui no ha corregut alguna vegada una Sant Silvestre? Sempre és una bona ocasió per a acomiadar l'any practicant esport amb amics o familiars. En la majoria de les ocasions estes carreres tan populars tenen finalitats solidàries, esta circumstància les converteixen en cites més cridaneres si caben per als corredors i no tan corredors.\nÉs freqüent la celebració d'estes cites lúdic-esportives en cada localitat però en poques ocasions resulta tan especial com la de Burjassot. Enguany celebrarà tan sols la seua 2a edició però, més enllà de la seua antiguitat, resulta especial pel seu origen. No va ser un club esportiu, ni una regidoria d'esports la impulsora d'esta carrera sinó que va ser una falla. Sí, heu llegit bé, la Falla Mariano Benlliure-Acequia de Tormos de Burjassot va ser la que es va plantejar este repte com a part del seu projecte solidari del passat 2019.\nDurant tot l'exercici faller els seus esforços es van centrar en donar visibilitat a la paràlisi cerebral i per això, de la mà de AVAPACE, es van plantejar donar vida a la Sant Silvestre de Burjassot amb la finalitat d'ajudar als afectats de paràlisi cerebral. Va ser tal l'èxit de la seua activitat solidària que van ser reconeguts amb el primer Premi de falles de la Fundació Osga Reintegra i el Premi ONCE a la solidaritat fallera.\nVan ser més de 500 les inscripcions solidàries a esta particular Sant Silvestre, una xifra que pretenen superar en esta nova edició. Així que anima't i apunta't a la 2a edició de la Sant Silvestre L’Empalme-AVAPACE que se celebrarà el dissabte 22 de desembre a les 11.30 hores pels carrers de Burjassot. Només has de reunir un grup el més nombrós possible, animar-vos i entrar en www.cronorunner.com per a donar-vos d'alta en la carrera.\nSi de l'any passat ha romàs la iniciativa d'esta carrera solidària, enguany també pretenen deixar petjada amb el projecte #ADEMA+ amb el qual estan treballant dur per a donar visibilitat al Club Aderes de Burjassot, club que va inspirar la pel·lícula “Campeones”. Este club va nàixer amb l'esperit de donar l'oportunitat d'integració en totes les etapes de la vida a persones amb discapacitat intel·lectual mitjançant activitats esportives. La suma d'esforços amb la falla de l’Empalme i AVAPACE suposa una potent maquinària solidària.\nHui és esta iniciativa la que destaquem de la solidaritat fallera, però hi ha moltes més. En cada barri, cada racó de la ciutat hi ha una comissió que dedica molts esforços cada any per a col·laborar amb els que més el necessiten. Conéixer estes iniciatives, participar en elles i sobretot col·laborar per les causes proposades suposen una acció tan senzilla com enriquidora. Totes les setmanes se celebren cites solidàries impulsades per comissions falleres, i és que les falles no són només 5 dies.


Les agressions LGTBIfòbiques creixen, malgrat la pandèmia | Nova Ràdio Lloret\nAixí es va posar de manifest a l'acte que es va fer ahir al Teatre per commemorar el Dia Internacional contra l'LGTBIfòbia.\nEl 6 d’octubre de 1991, Sonia, una dona transsexual, era brutalment assassinada al Parc de la Ciutadella de Barcelona. Arran d’aquells fets, es va crear l’Observatori contra l’Homofòbia de Catalunya. 30 anys després, hi ha molta més consciència social entorn al col·lectiu LGTBI, però encara hi ha molta feina a fer. Així es va posar de manifest ahir al vespre, a l’acte que va acollir el Teatre per commemorar el Dia internacional contra l’LGTBIfòbia.\nSense anar més lluny, el 2020 l’Observatori va registrar 189 incidències, un 20% més que l’any anterior, malgrat la pandèmia. El coordinador de voluntariat d’aquesta entitat, Simón Macías, va ser un dels participants a la taula d’experiències.\n“Pensàvem que aquest any seria menys, però lamentablement moltes de les agressions que teníem en anys anteriors s’han transformat i han arribat a les cases i a les comunitats”\nLa majoria de casos que es denuncien a l’Observatori són d’homes homosexuals d’entre 30-40 anys. Però l’entitat té clar que hi ha un ventall més ampli de víctimes i per això ha obert una nova línia dedicada exclusivament a dones, trans i cis, que puguin patir aquest tipus d’agressions.\nA banda de denunciar les agressions, la taula també va posar de relleu la poca normalització del dia a dia per al col·lectiu.\nEls ponents de la taula d’experiències contra l’LGTBIfòbia (Bustek Films)\nEn aquest sentit, Lídia Titos, autora del llibre Madres no hay más que dos, va reivindicar que és molt important educar a les escoles en la igualtat i la diversitat.\n“Per a mi l’educació és la base, però ja no només sobre el col·lectiu LGTBI, sinó que és la base de la societat”\nEl tercer convidat va ser David Ávila, presentador del programa LGTBIQ+ de Catalunya Ràdio Ja m’entens. “És molt important que es facin actes com aquest perquè es pugui divulgar que hi ha una realitat sexoafectiva diversa i que és molt plural i que la societat va canviant i que hi ha uns conceptes que els teníem apresos com a correctes i els hem de desaprendre”, va comentar.\n“El col·lectiu LGTBI estem per tot arreu i el que demanem a la gent que no forma part del col·lectiu és: Veniu, apropeu-vos i apreneu, sortireu millors”\nEl moderador va ser Iván Soriano, que juntament amb Xavi Orri van organitzar l’acte. Aquesta ha estat la tercera edició. L’any passat es va haver de fer de manera virtual i aquest any s’ha pogut recuperar el format presencial amb un acte al Teatre.\n“La importància de l’acte és continuar creixent i anar avançant i cada vegada poder tenir més coneixement al voltant del col·lectiu LGTBIQ+”\nL’acte es va aprofitar per projectar el vídeo I tu, què hi veus?, produït per Meraki Films. El seu director és Greoor Macoli.\n“Volíem transmetre la normalitat, que és una paraula que no volem fer servir gaire, però és la quotidianitat de la gent del col·lectiu”\nLa lectura del manifest institucional va anar a càrrec de l’alcalde, Jaume Dulsat, que considera molt important que se celebrin actes com aquest.\n“És importantíssim donar visibilitat a la LGTBIfòbia perquè malauradament encara està a la nostra societat; Lloret és un lloc molt obert i divers, però encara es fan passes enrere a la nostra societat”\nEl Dia Internacional Contra l’LGTBIfòbia se celebra cada 17 de maig, perquè és la data en què, el 1990, l’Organització Mundial de la Salut va excloure l’homosexualitat del llistat de malalties mentals. Però la regidora d’Igualtat, Jennifer Pérez, creu que és molt important seguir commemorant la jornada, no per recordar el passat, sinó per millorar la situació de cara al futur.\n“Cada dia hi ha reptes nous i cada dia hi ha persones que necessiten que estiguem al seu costat i han de saber que no estan soles”\nLa Caravana de les Arts va posar el punt final a l’acte amb una performance a càrrec de Cristina Catalán i David Estany, que a partir de les normes del parxís van posar de relleu els problemes amb què topa la societat dia a dia.\n“Barreres socials que ens trobem al dia a dia no ens deixen avançar, no ens deixen ser nosaltres mateixos, per culpa d’aquest no avançament una fitxa li fa bullying a l’altra”\nTot plegat va estar amenitzat per la drag queen Joanne.\nJoanne i la regidora d’Igualtat a l’acte contra l’LGTBIfòbia (Bustek Films)\nSer autèntics i estimar com es vulgui; ajudar a construir un món divers; i atrevir-se a conèixer coses noves com a senyal d’intel·ligència i progrés. Aquests són alguns dels missatges que es van posar sobre la taula ahir al vespre en la tercera edició a Lloret de la commemoració del Dia Internacional Contra l’LGTBIfòbia.\nArticle anteriorLes famílies del Pompeu Fabra, l’Àngels Alemany i l’institut escola gestionaran el servei de menjador escolar\nArticle següentBon Dia Bona Hora – 24 Maig 2021\nL’Aurora lamenta que la seva feina segueixi sent necessària, però assegura que té piles per temps


Els espectadors decidiran diumenge quin ‘triunfito’ anirà a Eurovisió\nMaría parteix com a favorita, però el català Miki interpretarà dos temes\n4 min. Barcelona 18/01/2019 22:12\n651x366 María parteix com a principal favorita per anar a Tel Aviv, ja que la seva cançó, Muérdeme, va ser la més votada pels espectadors durant la primera fase del procés de selecció. / RTVE María parteix com a principal favorita per anar a Tel Aviv, ja que la seva cançó, Muérdeme, va ser la més votada pels espectadors durant la primera fase del procés de selecció. / RTVE\nDeu cançons, interpretades per nou concursants de l’última edició d’ Operación Triunfo, competiran demà per convertir-se en la representant espanyola al festival d’Eurovisió d’aquest any, que se celebrarà a Tel Aviv el 18 de maig. Els espectadors de La 1 tindran l’última paraula en la gala que la televisió pública oferirà a partir de les 22.05 h i de la qual sortiran el tema i l’intèrpret que participaran al certamen.\nEl programa especial, conduït pel presentador d’ Operación Triunfo, Roberto Leal, comptarà amb un jurat format pel productor executiu d’Universal Music (i jurat d’ OT ), Manuel Martos; la cantant i exconcursant d’Eurovisió Pastora Soler; el DJ i locutor de Los 40 Tony Aguilar, i el compositor israelià Doron Medaile, autor de Toy, la cançó guanyadora de l’última edició del festival. TVE deixa clar, però, que la seva funció consistirà únicament en “valorar el potencial de les candidatures” perquè els espectadors puguin votar amb més coneixement de causa. La decisió, doncs, recaurà exclusivament en el públic, i es prendrà mitjançant una única votació en què la cançó amb més suports serà l’escollida per viatjar a Israel.\nEs tracta d’un mecanisme molt similar al que l’any passat va servir per triar Alfred i Amaia com a representants espanyols al certamen (si bé en aquella ocasió es van fer dues rondes de votació) i que hauria de permetre evitar controvèrsies com la de fa dos anys, quan es va acusar el jurat professional de decantar-se per Manel Navarro (que no era el candidat preferit del públic) per afinitats personals.\nAlhora, el fet que la decisió estigui en mans de l’audiència permet assenyalar María i el seu reggaeton Muérdeme com la principal favorita de la nit. Aquest tema, compost per Juan Luis Suárez, David Feito, Victoria Riba, Nuria Azzouzi i Rosa Martínez, va ser el més votat a la web de RTVE durant la primera fase de selecció, quan es va passar de les disset propostes inicials a les deu finalistes. Aquella primera tria, però, es va fer al desembre a partir d’un fragment d’un minut de cada cançó: els temes complets no es van poder sentir fins aquest dijous, quan la cadena els va penjar al seu portal. Malgrat partir amb aquest avantatge, María ha deixat clar que no té un interès especial a viatjar a Tel Aviv. “Crec que hi ha companys a qui els faria més il·lusió que a mi [participar a Eurovisió]”, va dir la setmana passada en una entrevista a la revista Shangay en què va qualificar la cançó que li ha tocat defensar com a “ultracomercial”. “És un tema que m’han adjudicat i no té res a veure amb mi. Crec que es veurà molt que és una cosa aliena”, va afirmar. En la seva opinió, qui hauria de participar al festival és Famous, el guanyador d’ OT, que ho intentarà amb No puedo más.\nDe totes maneres, des del punt de vista estadístic qui parteix amb més opcions d’imposar-se en el programa de demà són Miki i Natalia, que a banda d’interpretar en solitari La venda i La clave, respectivament, formen l’únic duet que competirà en aquesta gala, amb el tema Nadie se salva. Si el terrassenc Miki aconsegueix la victòria amb alguna d’aquestes dues peces serà el tercer any consecutiu que un català representa Espanya a Eurovisió, després del sabadellenc Manel Navarro i el pratenc Alfred García. Si hi va acompanyat de Natalia, a més, seria el segon any seguit que el certamen rep una parella formada per un català i una pamplonesa.\nLa resta de cançons que competiran demà són Se te nota (interpretada per Carlos Right), Qué quieres que haga (Julia), Todo bien (Marilia), Hoy vuelvo a reír otra vez (Noelia) i Hoy soñaré (Sabela). A més, el programa comptarà amb la presència d’Eleni Foureira, que l’any passat va quedar segona a Eurovisió representant Xipre.\nMés enllà d’escollir el candidat espanyol al festival, l’especial de demà servirà per acomiadar definitivament els concursants d’ OT2018, que va celebrar la final el 19 de desembre i per Sant Esteve va oferir la gala nadalenca tradicional. En aquest retrobament, però, no hi seran tots: en una decisió polèmica, els responsables de l’acadèmia només van adjudicar cançons a tretze dels setze triunfitos (malgrat que hi havia disset temes preseleccionats). A més, quatre d’aquests tretze van quedar descartats quan la llista de cançons es va reduir a deu.


Es crearà la Taula de Cultura com a espai de consens en les decisions culturals - Liberals d'Andorra\nEs crearà la Taula de Cultura com a espai de consens en les decisions culturals\nPer liberals\t El 4 de desembre de 2015\nEl cap de llista de Liberals+Unió Laurediana defensa que la cultura ha de continuar sent un dels eixos vertebradors de la societat i aposta per continuar promovent activitats i espais de participació ciutadana amb mesures concretes com ara la creació de la Taula de Cultura.\nEl cap de llista de Liberals+Unió Laurediana, Joan Albert Farré i d’altres membres de la candidatura han mantingut aquest divendres a la tarda una reunió amb les entitats culturals de la parròquia per explicar-los les propostes programàtiques adreçades a que Sant Julià de Lòria pugui continuar sent pionera i un referent en l’àmbit cultural i participatiu. En aquest darrer sentit, Farré els ha dit que amb aquesta vocació “crearem la Taula de Cultura de la parròquia, com a espai de consens, valoració i decisió en les polítiques culturals de la parròquia”.\nEn paral·lel, el candidat liberal els ha explicat que “continuarem promovent activitats i espais de participació ciutadana adreçats a les associacions i col·lectius amb seu a la parròquia, donant suport a les activitats i iniciatives culturals que es porten a terme. Entre les mesures exposades per Farré inclou continuar desplegant un ampli calendari d’esdeveniments i actes plenament consolidats, com ara la Vila Medieval i els Vespres d’Estiu, entre d’altres, i també ampliar-lo amb activitats de qualitat per a gaudir del lleure en família.\nJoan Albert Farré també els ha assegurat que posarà en marxa un nou recinte multifuncional que esdevindrà un espai per acollir més activitats culturals i esportives a la parròquia i que “treballarà en la promoció de la cultura Tradicional i Popular, oferint recursos i suport a les entitats”.\nEl candidat a cònsol major per la formació liberal també els ha explicat que “establirem convenis de col·laboració per poder celebrar a Sant Julià més festivals de teatre i música que siguin referents al país”.\nIdees en comú per un comerç amb empenta\nCol.laborarem des del Comú amb els centres educatius de la parròquia


INNOMAT » AMIC – Agrupació Moble Innovador de Catalunya\nLa sistemàtica general d’incorporació de nous materials en el sector del moble (basada en la manca d’innovació i en què la majoria d’elles vénen derivades pels desenvolupaments d‘empreses proveïdores de matèria primera o maquinària) té dos inconvenients:\nEls nous materials poden no resoldre les necessitats dels fabricants de producte, o bé, tenir dificultats per passar a la seva fabricació, ja que els proveïdors de materials no solen tenir una sistemàtica per recollir les necessitats de la indústria.\nLa majoria dels fabricants de mobiliari no compten amb el know-how tecnològic necessari, ni amb la sistemàtica adequada en la gestió de la innovació, per desenvolupar productes innovadors que incorporin els nous materials que van apareixent.\nPer superar aquests inconvenients cal aconseguir que la col·laboració en la innovació formi part de l’ADN de les empreses. S’ha demostrat (H. Chesbrough) que l’estratègia d’Open Innovation, resulta molt més eficient per aconseguir que els esforços de R + D fructifiquin en productes innovadors que s’introdueixen en el mercat.\nDins d’aquest context AMIC planteja el projecte INNOMAT, que té els següents objectius:\na través de la incorporació de nous materials, desenvolupant productes que responguin millor als requisits propis de la seva tipologia de producte i diferenciant els seus productes de la competència per mitjà de la utilització de materials innovadors.\nmitjançant el foment de la cooperació en R + D entre empreses (open innovation), desenvolupant activitats d’innovació de producte en cooperació entre diversos membres pertanyents a l’AEI. El treball en cooperació en R + D entre empreses, afavoreix la generació de noves idees, i escurça el camí per al desenvolupament de productes innovadors, redundant en empreses més competitives.\nMillorar les capacitats de les empreses en gestió de la innovació, facilitant l’adquisició i sistematització d’una metodologia que, d’una banda, promou la generació de noves idees i, de l’altra, possibilita l’aterratge de les mateixes en el disseny de nous productes.\nDifondre el projecte i la cultura de la innovació oberta a les empreses del sector, amb la intenció de generar un efecte tractor ja que la majoria d’empreses del sector opten per una estratègia de seguidor del líder i per tant, imitarien a les empreses participants en el projecte, posant en marxa nous projectes d’innovació.\nEn el projecte INNOMAT, una empresa fabricant de material i tres empreses fabricants de mobiliari amb altes exigències d’acompliment (contract, cuina i bany) treballaran en col·laboració per desenvolupar nous productes innovadors amb la incorporació de nous materials i per millorar els materials existents de manera que ofereixin noves característiques adequades per als entorns d’ús dels productes. La metodologia proposada permetrà, a través de les fases del projecte, partir de noves matèries primeres per a la generació de prototips de noves solucions en mobiliari.\nEn la realització del projecte es comptarà amb l’assessorament d’un centre d’innovació especialitzat en el sector de l’hàbitat per guiar les empreses en aquest procés a través de la innovació oberta i l’aplicació de tècniques de creativitat.\nAMIC realitzarà una intensa difusió del projecte, de manera que serveixi per fomentar i estendre la cultura de la innovació oberta entre les empreses associades a l’AEI i, per extensió, a les de la resta dels subsectors de l’hàbitat.\nMés informació: https://innomat.amicmoble.org/


Brecha salarial: Las mujeres valencianas cobran menos que las españolas\nBretxa salarial: Les dones valencianes cobren fins i tot menys que les espanyoles\nLa bretxa salarial en la Comunitat Valenciana és mig punt major que en la resta d'Espanya, avui se succeeixen les reivindicacions amb motiu de la jornada per la igualtat salarial\nImagen de archivo del acto realizado por la Asociación de Empresarias y Profesionales de Valencia (EVAP) en el año 2018.\nAquest 22 de febrer se celebra el dia europeu per la igualtat salarial una jornada de reivindicació necessària a tenor de les dades sobre la bretxa salarial existent en la Comunitat Valenciana.\nEn 2019 la bretxa salarial en la Comunitat Valenciana s’ha situat en 2019 en un 22,39%. És a dir que les dones valencianes van cobrar l’any passat de mitjana quasi una quarta part menys que els homes. Si la veritat és que diferència de salaris s’ha reduït, la bretxa salarial a la Comunitat Valenciana és superior a la que es dóna en la resta del país.\nA nivell nacional la bretxa salarial es va situar en l’exercici anterior en un 21,92%, quasi mig punt de diferència respecte a les dades de la Comunitat Valenciana.\nLes pitjors pagades: dones amb contracte indefinit i majors de 45\nLa bretxa salarial es dispara en el cas dels contractes indefinits enfront dels temporals. Si en el cas dels contractes temporals la diferència de salari és del 11,35%, en el cas dels indefinits la distància entre sous és del 24,19%, dos punts més que la mitjana de la bretxa salarial en la Comunitat. En tots dos tipus de contractació aquesta distància és superior en la Comunitat Valenciana que la mitjana estatal.\nIgualment, a major edat és quan més bretxa salarial es dóna. La més alta, de 26,28% de diferència, es registra en el grup de 45 a 54 anys, seguida de la qual correspon al grup de 55 anys o més amb 23,44%. Des dels sindicats consideren que aquest fet pot deure’s a la incorporació més tardana de les dones al mercat laboral, la qual cosa provocaria que aquesta gaudira d’una menor antiguitat.\nEls sindicats demanen mesures\nDavant aquestes dades des dels sindicats consideren essencial que el govern central i l’autonòmic duguen a terme polítiques dirigides a igualar les condicions salarials i d’ús de les dones valencianes. Mesures que per al moviment sindical han de ser imminents donada la situació de les dones valencianes respecte al col·lectiu nacional.


Visca Berlanga! Una història de cinema en el MuVIM | Valencia Extra\nEl 12 de juny de 2021 es compliran cent anys del naixement a València de Luis García-Berlanga (1921–2010) i per això 2021 ha sigut declarat Any García-Berlanga en reconeixement a aquest cineasta de trajectòria internacionalment reconeguda. Ara, el MuVIM estrena l’efemèride amb una exposició on —sota el títol ‘Visca Berlanga! Una història de cinema’— es ret homenatge a aquest gran renovador del cinema espanyol de la postguerra, director de pel·lícules com a Bienvenido, Mr. Marshall, La escopeta nacional, Calabuch, Plácido o El verdugo, entre molts altres títols. Un creador guardonat pels més importants festivals internacionals de cinema i un dels nostres conciutadans imprescindibles, que podríem considerar, al costat del músic Joaquín Rodrigo, com el valencià més universal de la segona meitat del segle XX.\nL’exposició, que estarà oberta al públic des del dijous 4 de març, vol ser un tribut museogràfic “a qui ha sabut retratar com ningú la història de l’Espanya recent”, com destaca Glòria Tello, diputada del MuVIM, qui a més assenyala que la mostra és una forma, accessible a tots els públics, de “conéixer i recordar la seua vital aportació a l’art cinematogràfic i d’aproximar-nos críticament a mig segle de la nostra història, la que va de 1950 a 2010”.\nRestituir en la seua justa mesura l’originalitat del cinema de Berlanga és el que ha guiat el disseny d’aquesta exposició, que, com indica el director del MuVIM, Rafael Company, “ha de servir també per a donar a conéixer la figura de Luis García-Berlanga a aquelles generacions més joves que, tenint en compte com circulen en els nostres dies els fluxos de comunicació de la història cultural, desconeixen la transcendència d’aquest valencià en la història del cinema”.\nParlem potser de l’últim dels il·lustrats perquè, en un moment especialment fosc de la nostra història, durant la dictadura franquista, la seua obra va llançar una mirada lúcida i crítica a la societat espanyola en particular, però també a l’ésser humà en general. Una mirada lúcida, crítica i sobretot rabiosament independent, perquè Berlanga mai es va plegar als interessos dels uns o els altres, ni en el franquisme ni durant els 25 anys de democràcia en els quals va dirigir set pel·lícules.\nEncara que, en diverses ocasions, Berlanga va haver de suportar la tisora de la censura —que també van haver de patir els il·lustrats del segle XVIII— és ben coneguda la seua capacitat per a sortejar moltes dels sedassos dels guardians nacional-catòlics de les essències del Règim i, d’aquesta manera, “colar” crítiques que han convertit la seua filmografia en una de les més valentes de la seua època. Fins al punt que el mateix Francisco Franco, després de veure El verdugo, hauria dit en un consell de ministres: “Ja sé que Berlanga no és comunista; és una mica pitjor, és un mal espanyol”.\nUn tractor, un motocarro, càmeres, fotografies i objectes que mostren la relació entre Berlanga i el món de les falles, són uns altres dels molts elements contextualitzadors de l’exposició que —gràcies a les desinteressades col·laboracions privades i públiques (com la de l’Institut Valencià de Cultura de la Generalitat i la del Ministeri de Cultura i Esport)— conformen en el MuVIM l’exposició ‘Visca Berlanga! Una història de cinema’. Una mostra comissariada per Joan Carles Martí, amb disseny de sala de Raúl González Monaj, que ha de contribuir al reconeixement de la trajectòria creativa d’aquest cineasta valencià i internacional, sense el qual no podríem entendre ni el nostre cinema ni bona part de la nostra memòria sentimental.\nL’acte d’obertura de la mostra té prevista aquest dijous l’assistència dels ministres de Cultura, José Manuel Rodríguez Uribes, i Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, José Luis Ábalos; el president de la Generalitat, Ximo Puig; el de les Corts Valencianes, Enric Morera; la delegada del Govern en la Comunitat, Gloria Calero; l’alcalde de València, Joan Ribó; i el president de la Diputació, Toni Gaspar, que exercirà d’amfitrió acompanyat per la vicepresidenta M. Josep Amigó, la diputada del MuVIM Glòria Tello i diputades i diputats de la institució.


Nova programació per als membres d'El Club d'Amics\n> Nova programació per als membres d'El Club d'Amics\n01-08-2017 Activitats El Club\nUna àmplia programació exclusiva pensada per a conèixer i gaudir la Història\nUn semestre més, els membres d’El Club d’Amics del Museu Egipci de Barcelona ja poden gaudir d’una programació d’activitats dissenyada exclusivament per a ells; una programació farcida de propostes culturals pensades per a conèixer i gaudir la Història.\nLa primera activitat tindrà lloc el proper dimecres 6 de setembre i serà una visita guiada a l’exposició temporal “Animals Sagrats de l’antic Egipte” a càrrec del Comissari de l’exposició i Conservador del Museu, el Sr. Luis Manuel Gonzálvez. A continuació vindran una sèrie de conferències molt variades, que donaran a conèixer qüestions inèdites i sorprenents, com els enginys mecànics que es fabricaven a l’antiga Grècia. També volem commemorar els cinc-cents anys de la Reforma luterana i estrenem nous cicles: “La mirada del viatger” i “Repetim el nostre passat?”, que ens permetran aprofundir en temes històrics i antropològics d’una forma amena i rigorosa.\nSi encara no sou membres d’El Club, afanyeu-vos a inscriure-us per gaudir d’aquests i altres avantatges.


Israel executarà demà la deportació dels activistes de la Flotilla de la Llibertat - Diari Jornada\nVaixell Al Awda de la Flotilla per la Llibertat (RUMBO A GAZA)\nZohar Chamberlain, del vaixell Al Awda (El Retorn), i Francisco Canales, sots-capità del veler Freedom arribaran demà a l'estat espanyol\nIsrael executarà demà la deportació dels activistes de la Flotilla de la Llibertat\n| 07 d'ag, 2018 - 19:34\nIsrael ha oficialitzat avui la deportació de Zohar Chamberlain, líder de la Flotilla per la Llibertat al vaixell Al Awda i Francisco Canales, sots capità del veler Freedom, per haver intentat trencar el bloqueig de la Franja de Gaza. Els dos activistes, residents a l'estat espanyol, arribaran demà a l'aeroport de Barajas a Madrid.\nEl vaixell Al Awda, on anava Chamberlain, una israeliana amb residència espanyola des de fa 14 anys, va sortir el 30 de març des del port de Bergen, a Noruega, amb la intenció de trencar el bloqueig marítim al qual Israel sotmet Gaza i fer arribar material mèdic de primera necessitat com gases, sutures i analgèsics (per valor de 13.000 euros) als hospitals desproveïts.\nDurant el seu periple fins a Gaza, va fer parada en diferents països (Suècia, Alemanya, Regne Unit, Holanda, França, l'estat espanyol, Portugal i Itàlia) per recaptar suport polític i social. El 29 de juliol l'Al Awda va ser assaltat amb violència per les forces israelianes en aigües internacionals i 21 persones van ser arrestades. En el vaixell també hi viatjava l'activista valenciana Emilia Nacher, qui es va negar a firmar la deportació fins que no li van assegurar un judici contra Israel per segrest. Nacher ja està a València.\nTambé el veler Freedom, pertanyent a la Flotilla, va ser assaltat i 12 persones van ser retingudes per les forces militars a la presó de Givon, a la ciutat de Ramla, a 50 kilòmetres de Jerusalem, entre elles el periodista Ian Díez Young, de nacionalitat espanyola i britànica i el sots-capità del veler, Francisco Canales, de nacionalitat espanyola, qui ha estat jutjat per Israel en un judici exprés. La major part dels activistes del Freedom continuen empresonats.\nEl veler Freedom, de la Flotilla per la Llibertat (RUMBO A GAZA)\nDos dies sense notícies dels detinguts\nSegons ja van avançar fonts de la Flotilla per la Llibertat a la Jornada, durant gairebé dos dies no van tenir notícies dels tripulants ni dels passatgers detinguts, fins que l'ambaixada espanyola a Tel Aviv en va confirmar l'empresonament.\nA més d’haver-se emportat el material mèdic que es portava als hospitals de Gaza i haver-ne retornat una mínima part, les forces israelianes van sostraure objectes personals dels activistes com telèfons mòbils, targetes bancàries, diners en efectiu o càmeres. També els vaixells van ser incautats per Israel.\nLa coalició de la Flotilla per la Llibertat no té intenció d'aturar les seves expedicions per trencar el bloqueig. «El bloqueig a la Franja de Gaza és un càstig col·lectiu a la població palestina i representa una vulneració de drets humans», assegurava fa uns dies a la Jornada la portaveu de Rumbo a Gaza -membre de la Coalició de la Flotilla de la Llibertat-, Sandra Barrilaro.\nLa Flotilla per la Llibertat va iniciar les seves expedicions el 2010 amb la intenció de trencar el bloqueig de la Franja de Gaza. En aquella primera expedició, l'assalt de les forces israelianes va deixar 10 persones assassinades i més de 50 ferits a bord del vaixell de bandera turca Mavi Marmara.


Citats com a imputats quatre empresaris per la publicitat de l’1-O | Diari de Tarragona\nCitats com a imputats quatre empresaris per la publicitat de l’1-O\nVan imprimir uns fullets que la Guàrdia Civil va comissar al setembre a Montcada i Reixac\n14/02/2018 11:10 | Actualizado a 14/02/2018 11:17\nActivistes pengen cartells de l’1-O i a favor del ‘sí’ a la porta de l’Ajuntament de Tarragona, en una imatge de setembre. FOTO: ACN\nEl titular del jutjat d’instrucció número 13 de Barcelona que indaga els preparatius del referèndum ha citat a declarar com a investigats quatre empresaris vinculats a la fabricació i distribució de publicitat de l’1-O.\nSón els primers empresaris que compareixen davant del jutge per participar en els actes d’organització del referèndum independentista sabent que havia estat suspès pel Tribunal Constitucional.\nEls empresaris ja van ser citats a declarar com a investigats per un delicte de desobediència davant la Guàrdia Civil.\nLa Fiscalia també segueix el rastre de les factures per si se’n pogués derivar malversació de cabals públics\nLes empreses dels investigats estan relacionades amb l’elaboració i distribució de diversos carregaments de díptics i fullets emmarcats en la campanya publicitària que la Generalitat va impulsar per promoure l’1-O i que van ser intervinguts per la Guàrdia Civil en els dies previs al referèndum.\nEls empresaris són el gerent de l’empresa Bustiada Directe SL, José Oriol González; el conseller delegat de Novoprint SA, Sergio Bellido; l’administrador únic de Global Solutions, Sergi Aymerich, i Ricard Martí, germà del president de Marc Martí Publicitat, un dels acusats per emmascarar, amb factures falses, comissions de Ferrovial a CDC en el cas de l’espoli del Palau de la Música, encara que va ser absolt per prescripció del delicte.\nLa Guàrdia Civil va intervenir el 16 de setembre, en una nau de «Buzoneo Directo» a Montcada i Reixac, més d’un milió de díptics i fullets publicitaris sobre el referèndum.\nLa Guàrdia Civil es va endur d’aquesta empresa dirigida per l’imputat José Oriol González un total de 369.000 díptics amb la inscripció: «Vas néixer amb la capacitat de decidir. Hi renunciaràs ? 1-Oct. Referèndum d’Autodeterminació de Catalunya. Generalitat de Catalunya», amb la imatge de l’escut i lletres de la Generalitat.\nTambé 138.000 díptics amb la inscripció «Sí, per fer-los fora! Independència per canviar-ho tot», amb la imatge geogràfica dels denominats «Països Catalans» pertanyent a la CUP.\nJosé Oriol González, l’únic dels quatre que va declarar com a investigat davant la Guàrdia Civil el passat 20 de setembre, ja que els altres van optar per guardar silenci en espera de ser citats pel jutge, va assegurar que Ricard Martí, de Marc Martí Publicitat, s’havia posat en contacte amb ell el 14 de setembre perquè distribuís gairebé mig milió de díptics en diferents poblacions catalanes, sense especificar el contingut de la publicitat.\nL’endemà, 15 de setembre, va arribar a la nau de Montcada un furgó amb els díptics de la Generalitat, al costat d’un albarà de l’empresa Novoprint, de la qual és conseller delegat l’imputat Sergio Bellido, on figurava com direcció de facturació la societat «Global Solutions 2014 SL», l’administrador únic de la qual és el també investigat Sergi Aymeric.\nEl jutge ha citat els quatre empresaris després que la Guàrdia Civil apuntés en els seus informes que s’havien negat a detallar el flux de pagaments de l’encàrrec de la bustiada, confecció de planxes de fabricació, impressió dels díptics relacionats amb el referèndum així amb el posterior repartiment.


El Col·legi de Periodistes premia Marc Marginedas, Javier Espinosa i Ricard Garcia Vilanova\nEls tres periodistes segrestats a Síria reben el premi Manuel Vázquez Montalban. Sergi Pàmies és guardonat en la en la categoria de periodisme esportiu\nARA Barcelona 29/04/2014 13:04\n651x366 Marc Marginedas, emocionat en baixar de l'avió que l'ha portat a Barcelona procedent de Turquia / ACN Marc Marginedas, emocionat en baixar de l'avió que l'ha portat a Barcelona procedent de Turquia / ACN\n651x366 Javier Espinosa, abraçant la seva dona, al costat de Ricard Garcia Vilanova. / P. CAMPOS / AFP Javier Espinosa, abraçant la seva dona, al costat de Ricard Garcia Vilanova. / P. CAMPOS / AFP\nEls tres periodistes que han estat segrestats a Síria, Marc Marginedas (El Periódico), Ricard Garcia Samaranch i Javier Espinosa (El Mundo) han estat guardonats amb el premi Manuel Vázquez Montalban del Col·legi de Periodistes de Catalunya, en reconeixement al seu compromís professional i del treball dels corresponsals en zones de conflicte.\nEl jurat del premi en la categoria de periodisme cultural i polític, integrat per Josep Maria Martí (Col·legi de Periodistes de Catalunya), Miguel Aguilar (Random House), Joan Manuel Perdigó (El Periódico), Carles Revés (Planeta), que delega el vot en el representant del Col·legi, i Tomàs Delclós (El País), que actua com a secretari del jurat.\nAquest premi, que ja ha arribat a la seva desena edició, vol ser el reconeixement "al seu compromís professional i del treball dels corresponsals en zones de conflicte que són testimonis insubstituïbles del què passa perquè són als llocs dels fets i ho fan amb la voluntat de donar veu als sense veu". El premi és una reivindicació de la figura del periodista com "a testimoni presencial i de la necessitat de no acomodar-se a les notícies redaccionals manllevades".\nEl Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán, es va crear l'any 2004 amb la voluntat de recordar la figura de l'escriptor i periodista, mort l'any anterior. El premi es convoca en dues categories: Periodisme cultural i polític i Periodisme esportiu.\nPel que fa a la categoria de Periodisme Esportiu, convocat conjuntament pel Col·legi de Periodistes de Catalunya i la Fundació F.C. Barcelona, recordem que aquest any el jurat va decidir atorgar-lo a l'escriptor Sergi Pàmies. El jurat va considerar que "al llarg dels anys, i a través de la literatura i el periodisme, Pàmies ha sabut interpretar el llegat de Vázquez Montalbán", a més de "preservar la seva herència intel·lectual i l'exercici d'un periodisme crític, profund i transversal". La cerimònia d'entrega dels guardons és prevista per l'11 de juny a les instal·lacions del F.C.Barcelona.


CCOO i UGT es van desvincular de la vaga d'Esfosa de Vic perquè els treballadors els van excloure | NacióDigital\nEls dos sindicats critiquen la manera de fer de la COS, amb representació majoritària al comitè d’empresa, i reclamen unitat per resoldre el conflicte laboral a l'escorxador\nper Pere Pratdesaba, Vic, 1 d'abril de 2016 a les 20:31 |\nTreballadors d'Esfosa impedint l'entrada a un camió carregat de porcs, aquest dimarts al migdia. Foto: Adrià Costa\nCCOO i UGT es van desmarcar de la vaga que es va celebrar aquesta setmana, dimarts i dimecres, a Esfosa de Vic, un dels principals escorxadors del país, on els treballadors reclamaven millores laborals. Els dos sindicats han emès una nota conjunta explicant la seva posició. L’aturada estava secundada per la COS, amb set membres al comitè d'empresa, però no per la UGT ni CCOO, amb un representant cadascun.\nCCOO i UGT han volgut demostrar la seva solidaritat amb els treballadors d'Esfosa, però expliquen que la COS, en l'assemblea de treballadors convocada el passat 27 de febrer, va provocar una votació on es va decidir que els representants d’aquests dos sindicats no hi fossin presents. Els dos sindicats minoritaris han manifestat la seva repulsa per "les formes" de qui ha dirigit el conflicte, la COS, i que ha provocat "la divisió entre les diferents organitzacions sindicals i, en conseqüència, entre els treballadors".\nCCOO i UGT han assenyalat que "en aquests moments és més necessària que mai la unitat entre tots els treballadors per aconseguir una sortida favorable al conflicte". Segons han afegit, aquest tipus d'actituds no només no ajuda a defensar els interessos dels treballadors en les millors condicions, sinó que provoca divisió entre ells i debilitat.\nUna vaga gairebé total\nEn la primera jornada de vaga la producció es va detenir parcialment, ja que l'empresa va cobrir un dels els torns amb treballadors temporals o d'altres empreses càrnies, la qual cosa no va agradar als vaguistes, que ho van denunciar a la Inspecció de Treball, ja que consideraven que s'estaven utilitzant treballadors no qualificats. El segon dia, en canvi, l'activitat es va aturar totalment. Esfosa té uns 250 treballadors, 149 de fixes i un centenar de treballadors temporals o de cooperatives.\nTreballadors d'Esfosa en vaga. Foto: José M. Gutiérrez\nEl treballadors van convocar la vaga per reclamar millores laborals, en concret: negociació i acord de la jornada irregular de treball, el correcte pagament del plus de nocturnitat, la realització urgent i posada en practica del pla de prevenció i salut, millora de les mesures de seguretat i emergència en cas d'accident, prevenció de malalties professionals, rotació de personal en el lloc de treball i la revisió de les categories professionals.\nEls treballadors, però, no han aconseguit ni una sola de les seves reivindicacions, ja que ni tan sols s'han arribat a reunir amb la direcció de l'empresa per acostar posicions. En aquest marc, la COS ha convocat una assemblea per al proper dissabte, on es decidirà si es continua amb noves mobilitzacions. La direcció d’Esfosa ha declinat fer cap valoració sobre el tema.\nEmpentes, insults racistes i amenaces\nEn el segon dia de vaga, no es va registrar cap incident important. Recordem que a la primera jornada hi va haver una picabaralla entre alguns vaguistes i Josep Ramisa, el principal accionista d’Esfosa, que va acabar amb empentes, amenaces i insults racistes. Precisament, Ramisa ha estat denunciat i haurà d’anar a declarar el dimarts als jutjats de Vic.\nEsfosa és un escorxador que té com a accionistes cinc empreses del sector de la carn: Càrniques Montronill, Especialitat Vic Carn (de Casa Tarradellas), Osona Agrícola (vinculada a l'empresa càrnia Toni Josep), Embotits Subirats i Grup Baucells Alimentació. L'entorn dels vaguistes ha iniciat a Twitter una campanya de boicot a Casa Tarradellas, amb l'etiqueta #BoicotTarradellas.\nEsfosa duu a terme el sacrifici d’un gran nombre de porcs, en una quantitat que supera els deu mil caps diaris. Subministra bona part de la carn que és utilitzada a les altres indústries càrnies de la comarca.\nTreballadors d'Esfosa en vaga, a la porta de l'escorxador. Foto: José M. Gutiérrez\nTerritorials, Economia, UGT, CCOO, sector carni, Esfosa, vaga, COS, Josep Ramisa\nSort en tenim de la COS\nPer Treballador d'Esfosa, secció manteniment el 28 d'agost de 2016 a les 22:07\nAbans que els treballadors d'Esfosa s'agrupessin a la COS, la representació sindical es feia de manera totalment corrupte: els delegats els escollia directament l'empresa i NO els treballadors; una legislatura "manava" ugeté i la següent ho feia ccoco. Les relacions laborals les portaven a terme assessors dels sindicats amb l'Empresa que feia que nosaltres, el TREBALLADORS, no tinguéssim ni veu ni vot i haguéssim d'acatar allò decidit en despatxos aliens per gent aliena que no havia trepitjat mai un escorxador. Als delegats escollits a dit se'ls recompensava amb un premi econòmic a canvi de que signessin TOT el que sels hi deia. Finalment, davant de tant despropòsit, gent com la Montse Castañé van fundar la secció sindical de la COS que va tenir tan bona acollida que va fer que a les següents eleccions sindicals, la COS arrassés i tothom, tothom i tothom de manera unànime votessin a la gent de la Coordinadora Obrera Sindical, ningú va voler votar als dos sindicats corruptes... Curiosament hi ha una llei (injusta) que diu que si un d'aquests dos sindicats grocs aconsegueix fer una llista i es presenta, encara que no la voti ningú com és el cas d'Esfosa, aquests poden enquesquetar-te un delegat dintre del comitè d'empresa, com és el cas del barrut aquest d'ugeté que està prevaricant dins del comitè cobrant el seu plus de cent "eurillus". Paral-lelament, cocco té una representant que els hi ha sortit "rana", ja que ella decidit trencar la disciplina del seu sindicat i desobeïr allò que li diuen els capos de Barna; és una noia que defensa plènament els drets dels treballadors i denuncia allà on calgui els abusos perpetrats per la direcció d'Esfosa: una salutació Mari! com a treballador d'Esfosa, animo a tothom que s'agrupi, que es sindiqui i que lluiti pels seus drets. Aquí ens ha anat molt bé, la gent de la COS ens ha ajudat molt, estem lluitant contra el lobby més gran que hi ha a la comarca d'Osona, els empresaris porcins tenen molt poder. Corren temps nous on ja no hi ha cabuda per sindicats com ugticcoo que ens han portat precarietat als nostres llocs de treball. Són sindicats que no ens deixen decidir res a la feina i el que decideixen ells no ho pateixen, vuit anys de crisi i no han sabut mobilitzar a la gent, decididament: Que se'n vagin! Salutacions a la COS i a la Montse


Placeres, el poeta de Santa Eugènia - Diari de Girona\nPlaceres, el poeta de Santa Eugènia\n24·04·22 | 06:30\nBarri Vell, Rambla de la Llibertat, 2017. Un jove poeta gironí ronda les terrasses oferint dibuixos i poemes a canvi d’alguna ajuda. El seu nom és Jose Placeres (Girona, 1977), viu a Santa Eugènia i acaba de treure el seu darrer llibre, Diario de un borracho.\nRecordo que el primer dia que Placeres va seure a la meva taula vam passar un parell d’hores explicant-nos històries. La seva era especial. El seu passat havia estat un infern i tot en ell feia percebre al supervivent com l’artista. Va començar sent un bevedor social, es va convertir en un alcohòlic i va perdre el negoci, tenia un bar sobre Plaça del Barco. Quan bevia, em va explicar, deixava de menjar.\nPlaceres era prim, en excés, solia deixar-se les patilles llargues i pentinar-se amb gomina. Diario de un borracho, un testimoni brutal i sincer, l’havia publicat pel seu compte i només el venien unes poques llibreries de Girona.\nDeia que, per bé o per mal, tenia un «màster» en alcoholisme, addicció que havia superat. El seu «màster» li havia deixat una bona dosi de metralla a dins, de la que no es treu, la que viu amb un mateix, i la poesia era una fuita. El vaig entrevistar per a aquest diari pel seu llibre i el títol va ser No busco el dinero, busco la felicidad, unes poques paraules que el definien com un somiador infatigable.\nPlaceres era un rodamon. Havia viatjat per Argentina i somiava viatjar a Mèxic. «De poetes i de bojos, tots en tenim una mica. De què en té més, vostè?», li vaig preguntar llavors. Va respondre que tenia molt més de boig per continuar amb una sorollosa rialla. Era un poeta dels que no en queden.\nAl final va viatjar a Mèxic, va publicar un segon llibre (A ti, gracias per existir) i li vaig perdre la pista. Aquest dijous passat, quan a les xarxes i grups de Santa Eugènia i tota Girona va començar a circular els condols per la seva mort, no m’ho podia creure. Corrien moltes versions, una deia que havia mort en un ajustament de comptes entre bandes. Vaig seguir el rastre de la seva mestressa i vaig parlar amb ella. Placeres va morir divendres passat 15 d’abril, a Ciutat de Mèxic: havia tornat a caure en l’addicció, i la seva pèrdua primerenca en va ser la conseqüència.\nEm quedo amb un dels seus poemes: «Transitar. No es lo mismo que observar. Cuando transitas eres el efecto de la rutina. Cuando observas eres el dueño de tu vida». Després d’aquesta llibertat total que ell anhelava, amb gust de fugida, Placeres buscava ser l’amo de la seva vida. Al final, la metralla li va guanyar la partida. Va ser el poeta de Santa Eugènia i, vull creure, alguna cosa perdura d’ell als carrers gironins.\nLa inacció de Felip VI


La PAH ocupa una oficina de la societat Divarian per reclamar un lloguer social per a cinc famílies - Social.cat\nReclamen l’aplicació del decret de l’habitatge aprovat a Catalunya el passat desembre\nDimecres, 26 de febrer de 2020 | 15:45 h\nActivistes de la PAH, a l'oficina de Divarian | Marcela Muñoz (ACN)\nActivistes de la PAH de Barcelona han ocupat aquest dimecres una oficina gestionada per la societat Divarian per reclamar un lloguer social per a cinc famílies.\nSegons ha indicat la portaveu de la PAH, Lucía Delgado, Divarian no vol renovar els seus contractes de lloguer després d'absorbir les seves hipoteques. “La resposta d'aquest fons voltor ha estat la demanda judicial i fer fora les famílies de les seves cases”, apunten els activistes, que reclamen l'aplicació del decret de l'habitatge, aprovat el passat 23 de desembre a Catalunya.\nUna de les afectades, la Yesenia, viu amb sis persones més, entre elles dos menors, i remarca que només entra un sou a casa. Malgrat aquesta situació de vulnerabilitat sempre han pagat el lloguer. Una altra afectada, la Berta, ha lamentat que Divarian es negui a negociar. De moment no té cap més informació i tem que la desnonaran.\nLa PAH recorda que fa anys que denuncien les pràctiques “usureres i inhumanes” dels bans i fons d’inversió. En aquest sentit, apunten que des de dimarts han encetat la campanya estatal #ViviendaPorDerecho per exigir al nou Govern de coalició “mesures clares i contundents” per rescatar a les persones i no als bancs i fons d’inversió. De fet, reclamen una “moratòria real” de tots els desnonaments de famílies vulnerables i lloguer social obligatori. “No podem permetre que al segle XXI el dret a l’habitatge sigui trepitjat i els governs mirin cap a un altre costat”, subratllen els activistes.


Programa 480 – 17/05/2019 – Edició 2269 – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\nPrograma 480 – 17/05/2019 – Edició 2269\n17 maig 2019Programes\nAlfred Abad i Gascón\nguanya La Sardana de l’Any 2018\nEl compositor tarragoní, amb la seva sardana “Montblanc, Capital de la Sardana” va obtenir quasi el 25 % dels vots emesos pels assistents al Concert Final celebrat diumenge passat al Gran Teatre del Liceu. També es van donar a conèixer el Premi de la Crítica i el Premi Joventut, que guanyaren Marc Timón i Xavier Ventosa per les sardanes “Perpetuum desidium” i “El secret d’Olesa”, respectivament.\nI en el FES TA FESTA d’avui les escoltarem totes tres, i us farem la crònica d’aquest gran concert que comptà amb l’actuació de les cobles Sant Jordi-Ciutat de Barcelona, Mediterrània i Els Montgrins, la Coral Polifònica de Puig-reig, el grup PORT-BO i la soprano Indira Ferrer, i en el qual s’estrenà l’obra del mestre Antoni Mas Bou “És quan parlo que hi veig clar”, sota la direcció de Jordi Molina.\nI fins i tot, estrenarem una “careta”…\nPerò a banda de LA SARDANA DE L’ANY, el FES TA FESTA arriba amb molts més continguts. D’entrada, les SECCIONS:\n– Tindrem les DITES I REFRANYS d’en Víctor Pàmies, que en aquesta ocasió ens comenta aquella que diu: “Curt de llengua i llarg d’ungles“.\n– En Carles Esteve, a la seva CRÒNICA CASTELLERA, ens parlarà del “Primer castell de 9 al Baròmetre Casteller” d’aquesta temporada 2019.\n– Amb els amics de la Companyia de Jocs L’ANÒNIMA recordarem els “Jocs de falda” en el seu espai VA DE JOC.\n– L’Antoni Serés, al FONS AMADES, ens parlarà de “Catalans! Magazine popular“, una publicació en que també col·laborà l’incansable i polifacètic folklorista.\n– I el nostre director, en Jesús Ventura, ens acostarà a la figura del mestre Enric Morera convidant-nos a escoltar a meravellosa sardana “Davant la Verge” en la seva secció CLÀSSICS DE COBLA.\nI encara tindrem temps de parlar-vos del nomenament de Pep Morella com a nou president de la Federació d’Ateneus de Catalunya; i de dos actes programats pel proper dia 23 com són la Primera Jornada sobre la cultura pirotècnica tradicional a Vilafranca i la presentació del segon volum del “Calendari de llegendes, costums i festes tradicionals catalanes” d’Aureli Capmany; i del Festival CORNAMUSAM que se celebrarà a Olot els propers dies 24 i 25 de maig; i d’alguns actes programats a Olesa de Montserrat com la conferència “Com es fa una sardana?” del dilluns 27 de maig a càrrec del compositor Gerard Pastor…\nI no faltarà el nostre Youtube de la setmana: aquesta vegada dedicat al darrer treball del Jordi Batista titulat LA LLUNA EN EL FANG. Tot i que el CD l’acaba de presentar, aquest clip del tema “I vencerem” ja fa temps de corre per Internet. Aquí el teniu:\nI segur que encara ens deixem alguna cosa…\nSembla mentida el que arriba a cabre en 56 minuts de ràdio…


Hi haurà una sessió presencial a on es presentarà el programa de l’assignatura. I el desenvolupament dels continguts i les practiques es farà de forma virtual mitjançant l’aula Moodle.\nEn aquesta modalitat també el plantejament de l’assignatura és eminentment pràctic, orientat al treball individual o d’equips per a l’elaboració dels diferents instruments de mesurament que es treballaran. L’enfocament de l’assignatura es participatiu amb la intenció de realitzar un aprenentatge significatiu, integrant i creant els coneixements sobre l’avaluació a partir de les experiències prèvies de l’alumnat i de les activitats proposades en el aula virtual. A través d’aquesta es podrà participar activament en l’assignatura (resolució de dubtes, informacions, activitats col.laboratives, individuals, etc.). En aquest mateix entorn es trobarà informació i material bàsic per l’aprenentatge de l’assignatura.\nEn la modalitat presencial és obligatori l’assistència a les classes. En el cas que l’alumnat no pogués assegurar aquesta assistència se li recomana un procés d’avaluació particularitzat a la seves condicions que implicarà un treball monogràfic individual i un examen final sobre els tòpics més importants de l’assignatura.


Cares de circumstàncies\nal Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona quan sona la mítica cançó de la Família Telerín: “vamos a la cama que hay que descansar, para que mañana podamos madrugar”. Al centre, el fèretre de Terenci Moix, cobert amb vuit roses, un paquet de Ducados i una fotografia de Marilyn Monroe. Aquesta va ser una de les cançons escollides pel mateix finat, qui va tenir temps de preparar les últimes voluntats per a una cerimònia que va demanar laica i alegre. El contrast entre les expressions de tristesa dels assistents i la música alegre i infantil que ell va fer posar per la megafonia del Saló era un poema agredolç.\nSi busquem la paraula\nal cercador d’Spotify, la majoria de llistes són “cançons per al meu funeral”. Ignoro si cap de les seleccions de darreres voluntats ha estat utilitzada en cap cerimònia, els interessats tampoc no podran alçar-se de la caixa per ballar el que deuen considerar les seues cançons preferides. Altres seleccions són més curoses i ens proposen temes delicats de música clàssica, un fil musical per posar durant la vetlla per crear un ambient sobri, relaxat i agradable. Si afinem la recerca també podem buscar marxes fúnebres, i aquí apareixen dos títols que ningú no pot obviar: la marxa fúnebre de Chopin i el tema\n4.Sancionan a 27 jóvenes por un botellón en Cappont\n1. Ribes considera una 'purga' su expulsión de Cs y no descarta llevarla a la justicia\n2. El CIS aumenta a 9,1 puntos la ventaja electoral del PSOE sobre el PP\n3. Detenido por asaltar a una mujer para robarle el reloj en el centro de Lleida\n4. Un día de cervezas con las amigas termina con una factura de más de 600 euros\n5. El acusado de maltratar al bebé en Lleida reconoce haberlo sacudido cuando se le "cayó" p...


La meua manera de perdre el temps: Senda Portalet - Tr Foia Redona (2º Prova Orbea)\nSenda Portalet - Tr Foia Redona (2º Prova Orbea)\nHui segon dia de prova de la bici. per degràcia no tinc molt de temps perquè vull estar prompte a casa per a vorrer les carreres de motos. En un principi només tenia pensat fer la trialera de la Foia Redona qe es una ruta d'un parell d'hores.... però amb l'ebike segur que em dona temps de fer algún bonux track. Pues vaig a fer la Senda del Portalet i empalme amb Aielo així faig una trialera llarga.\nUn poc abans de les 8 em pose en marxa. Vaig a fer tota la ruta en mode Turbo (si aguanta la bateria) així arribe a casa mes prompte. La primera en la frente..... per la Senda del Portalet en Turbo vas acollonat. Es una senda tan estreta i amb pedra que no pots anar recte i vas corregint la direcció continuament, te tanta potència que vas patint. Fins i tot m'he pegat un colp al genoll en una penya perquè la bici se'n va.\nDecidisc llevar-li un mode i anar en EMTB i posar-me les protes. Així es va millor, tens un poc mes de control sobre la bici. Hui li he trovat mes utilitat a este mode que ahir. He pogut pujar-ho tot encara que no sense parar. En la meua bici em toca empentar en quasi totes les rampes.\nAcí en lloc d'anar cap al tunel de Canals vaig a endinsar-me en el barranc. Primer hi ha una lleu baixada i després una pujada que està rebentada, les baixades les faig en ECO. També he provat el mode Walk+😅😅😅\nAra ja toca la baixada. Ahir estava tot banyat i no vaig poder disfrutar, hui com no està banyat si que estic fent-ho. Arribant a la part mes baixa del barranc pareixia que anara a vorer l'embaixada..... dels trons que es sentien. Eren dos caçadors però estan a cap a l'altre costat de la lloma per la que vaig jo. Ara toca la pujada que està desfeta, torne a provar el mode walk+, es paregut a la meua bici. L'última rampa li he posat el Turbo i he arribat dalt.... en bici muscular es una pujada impossible, a no ser que sigues un d'eixos tocat per una bareta màgica.\nArribe a la pista i continue fins Aielo, volia pujar el port pel camí però al haber fet el bonus track primer, decidisc pujar per carretera. Ara si, li pose el Turbo i cap a dalt. Es impresionant la velicitat a la que vas pujant. Ja arribant dalt gire una revolta i em veig davant 6 carretereros.... no he fet presoners!!!!💣💣💥💥💥💥💥 Els he passat mes apresa del que em passen ells a mi quan vaig en la meua bici😂😂😂😂 Aixó si, jo els he donat el bon dia.\nContinue pel Camí de la Foia Redona, en Turbo. Hi ha una rampa per ací que sempre la puge però costa, hui ni m'he donat conter. Arribe a l'inici de la senda que puja a la trialera i m'ha passat igual que a la Senda del Portalet, en Turbo no puc pujar. Te tanta potència que no puc anar recte i vaig de costat a costat engantxant-me en totes les rames. Faig com a l'altra senda i pose el mode EMTB. Així si que puge, tampoc tot del tiró però no he tingut que empentar la bici com faig sempre que vinc per ací. He arribat dalt a les 9'45, es nota açó d'anar en moto. Els quilòmetres son els mateixos però el temps que tardes en fer-los no.🙍\nAra vaig a poder disfrutar una altra baixada, altra vegada en ECO. Es una altra baixada Rock'n'rolera amb molta pedra.... com totes les de per ací, fins i tot he vist una altra senda perquè han netejat tot açó.... hi haurà que investigar-la, hui no es el dia.\nArribe baix de la senda.... ni pare a llevar-me les protes. Li pose el Turbo (mai millor dit😅) i cap Aielo. Agarre el Camí de Cairent i baixe a l'Olleria on he arribat a les 10'15 i 33 km. Bateria de sobra.\nLa veritat es que cap dels dos dies he notat diferència per les rodes (estes de 29" i les meues de 27'5+") tot queda eclipsat pel motor. A la forqueta tampoc he notat que vaja millor, els frens supose que seràn un poc millor, tampoc he baixat a una velocitat alta. No es qüestió de caure en una bici que no es meua. La bici está clar que es un maquinón.\nPublicat per Tipotane a 19:34\nEtiquetes de comentaris: btt, ebike, mtb, trialeres\nAielo de Rugat (trialera nova)\nTrialeres E -nguera (Prova Orbea Wild FS H20)