Director d'Execució de I'Obra\nCertificació professional com a Director d'Execució de I'Obra\nEl Director d’Execució de l’Obra (DEO) és l’agent que, formant part de la direcció facultativa, assumeix la funció tècnica de dirigir l’execució material de l’obra i de controlar qualitativament i quantitativament la construcció, i la qualitat del que s’ha edificat.\n* Perfil acreditat per ENAC sota ISO 17024\nEstudi i anàlisi de projecte.\nDirecció de l’Execució Material.\nControl qualitatiu i quantitatiu.\nVerificació Productes, Equips i Sistemes.\nRegistres control de qualitat.\nControl execució de l’obra.\nPresa de decisions / instruccions.\nInterpretar el disseny i participar en la seva definició.\nAuditoria de projecte.\nGestion d’equips de la seva especialitat\n1.- Per optar a aquesta certificació és requisit indispensable disposar d’alguna de les titulacions universitàries de carreres tècniques que habiliten per exercir les professions regulades en l’àmbit de l’Edificació i l’Arquitectura.\n2.- Formació específica* dels últims anys en la professió en el perfil que se certifica, i sol·licita que sigui acreditada segons el que indica el quadre següent (haurà de complir almenys els requisits d’una de les dues columnes):\nCursos, màsters o postgraus rebuts els darrers 10 anys\n* La formació específica continuada es defineix en funció de les competències i funcions que comparteixi amb el perfil que se certifica, màsters/postgraus/doctorats i/o formació equivalent, relacionades directament amb el perfil al qual s’opta.\n3.- Uneix l’experiència mínima que reflecteix el quadre adjunt:Uneix l’experiència mínima reflectida al quadre adjunt:\nACP Profesional 6 mesos en els darrers 2 anys 1 any\nACP Advanced 2 anys en els darrers 6 anys 4 anys\nACP Expert 6 anys en els darrers 10 anys >10 anys\nL’experiència en el perfil es pot convalidar per formació específica sempre que no s’hagi utilitzat la mateixa per a complir altres requisits, i pugui transformar-se en experiència.\n4.- A tots els candidats se’ls exigeix que presentin referències de les seves actuacions professionals, i que n’indiquin la persona de contacte, empresa, càrrec que ocupa, telèfon, correu electrònic.\nEl nombre de referències mínim s’estableix en funció de la categoria a la qual s’opta:\nVisió global del procés d’edificació\nGestió de la informació i documentació\nCompromís de qualitat, seguretat i sostenibilitat\nContractació i Licitacions.\nMesuraments de Terrenys i Edificis.\nTècniques de Laboratori / Assaigs.\nGestió del Procés de Construcció.\nCompliment d’Estàndards Tècnics.\nDisseny i Càlcul en Processos de Construcció.\nPlanejament urbanistico sostenible\nGestió de Seguretat, Salut i Prevenció.\nRelació amb Institucions i Agents.


la invasió twin: de gener 2011\n“Ja pot seure”. “No, gràcies, ja veig bé la pantalla”.\nUn dels moments més xocants en tot el procés twin és just el moment en què et diuen que “en portes dos”. I t’ho diuen amb aquella naturalitat mentre tu no saps si t’agafarà un col·lapse o què dimonis t’agafarà. De fet, jo ja estava prou espantada només de pensar que estava embarassada (em feia pànic l’embaràs). I per postres sempre tens una amiga mig “bruixa” que en broma et diu “t’imagines que fossin bessons?”. “No, i ara! Què dius!”.\nTornant enrera en el temps, em recordo clarament estirada a la consulta de la ginecòloga. Que va fer entrar al meu home...\n-Ja pot seure.\n- No, gràcies, ja veig bé la pantalla des d’aquí –li respon ell-\n-Millor que segui\n-Dona... que hi hem d’estar molta estona? –pregunta una mica flipat-\n- Segui, que la seva dona ja està estirada – ella mig mosca-\nPobre – la ginecòloga-. Se’l devia imaginar desmaiat a terra tot just acabar de pronunciar la paraula bessons. “Sí, estàs embarassada, confirmadíssim... i veieu això?”. (Pregunta que en tot el procés i després de nou mesos d’embaràs encara considero absurda, perquè mai he vist ni he entès gairebé res a les ecografies). “Això són dues bosses... són bessons. Vaja espera, deixa’m comprovar-ho...”. He de reconèixer que en aquest moment sí que vaig deixar de respirar. “Sí, només són dos”. Si me’n surten tres potser sí que m’hagués desmaiat.\n“Tot està bé, de moment”. I ja està. Un quart d’hora després d’arribar a la consulta, en sortim amb unes ecografies i fets un sac de nervis. Em reuneixo amb l’amiga “bruixa” i li deixo anar la notícia. I sí, encara recordo el fart de riure que es va fer. Torno a la feina... m’és difícil concentrar-me. Jo, la que no tenia gens clar això de tenir fills... bessons!. A mitja tarda rebo un SMS del meu home. Que estrany, penso. “Com estàs? Jo estic dels nervis”. Jo més, penso.\nSóc d’aquelles persones que no havia cregut mai en aquelles frases lapidàries tipus “la meva vida va canviar del tot el dia que vaig anar a la universitat... o que em vaig casar... o divorciar”. Fins el 16 de maig del 2008. El dia que vaig saber que esperava bessons.\nEtiquetes: bebès, bessones, bessons, embaràs, embaràs gemelar, estat de xoc, ginecòloga, nervis\nFormem part de la invasió?\nLa primera vegada que se'ns va ocórrer la idea de la conspiració... va ser en broma. "Jo crec que ens deuen posar alguna cosa al menjar... perquè sinó no s'entén que hi hagi tants bessons. Algú devia voler que augmentés el nivell de natalitat". I vam riure. Però dia a dia, quan sortim al carrer i en deu minuts ens creuem amb deu cotxets dobles, ens mirem amb cara de preocupats. Cada cop estem més convençuts de l'existència real de la conspiració. Cap Govern s'ha atrevit a denunciar-la, ni tan sols en parlen obertament. Pocs especialistes i investigadors han gosat plantejar-ho. Nosaltres mateixos no en tenim cap prova. No sabem per part de qui està orquestrada, ni el perquè, ni amb quins interessos. Però la conspiració existeix. Els bessons volen dominar el món i estan arribant a tots els punts del planeta. "Ai, quina gràcia, espereu bessons? La meva veïna també". "Nois, ja li donareu consells a la meva cosina, que també espera bessons". "A l'escola hi ha 4 parelles de bessons... a la mateixa classe". No us n'heu adonat? Han arribat a tot arreu... i no ha fet més que començar. La invasió twin és una realitat. No em digueu que no. Només cal que obriu bé els ulls quan passegeu per qualsevol poble o ciutat.\nSense saber com, nosaltres també hem passat a formar part de la conspiració. Sóc mare de bessones. Sí, m'ha tocat. Des d'aquestes cròniques, voldríem detallar tots els elements que ens fan pensar en la invasió. Voldríem explicar-vos com les bessones han canviat la nostra vida. I com la nostra vida, ja no seria el mateix sense elles.\nEtiquetes: bessones, bessons, cotxets, embaràs, embaràs gemelar, invasió\n“Ja pot seure”. “No, gràcies, ja veig bé la panta...


Política de cookies – Platóricos\nAquesta política de cookies es va actualitzar per última vegada el 15 març, 2021 i s’aplica als ciutadans i residents legals permanents de l’Espai Econòmic Europeu.\nEl nostre lloc web, https://platoricos.es/ca/ (d'ara endavant "el lloc web") utilitza galetes i altres tecnologies relacionades (per comoditat, totes les tecnologies es denominen "galetes"). Les galetes també són col·locades per tercers que hem contractat. En el document següent us informem sobre l'ús de les galetes al nostre lloc web.\nUtilitzem WordFence per a seguretat del lloc web.\nUtilitzem Google reCAPTCHA per a prevenció de spam.\nLloc web: https://platoricos.es/ca/\nCorreu electrònic: info@platoricos.es\nNúmero de telèfon: 972 645 525\nAquesta política de cookies s'ha sincronitzat amb cookiedatabase.org el 18 novembre, 2020


A les dotze del migdia està prevista la compareixença del president de la Generalitat per a anunciar les noves mesures per a la Comunitat Valenciana\n5 de gener de 2021 (10:41 CET)\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha convocat, hui, a les 10.00 hores, una reunió de la comissió interdepartamental per a abordar la situació actual de la pandèmia a la Comunitat Valenciana. I és que les dades de les últimes setmanes preocupen, i molt. Així, tot apunta al fet que, al llarg del matí, es coneixeran noves mesures restrictives per a intentar frenar l'expansió de la tercera ona, que podria incrementar-se després de les festes nadalenques.\nEntre les mesures que s'estan remenant estaria el confinament dels municipis valencians més afectats per la Covid-19, entre els quals es podria trobar Moixent, Sedaví o Bonrepòs i Mirambell, així com l'avançament del toc de queda que afectaria, en major mesura, a la restauració i l'hostaleria. No obstant això, caldrà esperar fins a la compareixença del president prevista per a les dotze del migdia.\nPuig i la consellera de Sanitat, Ana Barceló ja van mantenir ahir una reunió per a analitzar tant la situació actual de la pandèmia, com el procés de vacunació a la Comunitat Valenciana que, segons la consellera, avança segons el que es preveu. De fet, serà a partir de l'11 de gener quan es comence a vacunar a tot el personal sanitari d'Atenció Primària.\nAixí mateix, un altre dels assumptes que va aclarir Sanitat és que "no està sobre la taula ajornar" la tornada a l'escola prevista per a aquest 7 de gener, ja que "ha quedat demostrat que les aules són espais segurs", i que els protocols en els centres educatius "han funcionat molt bé".


Premis reivindicatius | Valèria Gaillard | barcelona | Cultura | El Punt Avui\nFonalleras, Carles Camps, Mercè Ibarz i Dolors Udina, entre els guardonats amb els premis Crítica Serra d'Or, que es van lliurar ahir al Palau Robert de Barcelona\nEl conjunt dels guanyadors amb els Premi Crítica Serra d'Or 2014, ahir, al Palau Robert QUIM PUIG.\nLa sala de les Cotxeres del Palau Robert va quedar ahir petita per acollir el nombrós públic assistent al lliurament del 48è Premis Crítica Serra d'Or, una edició marcada pel record de persones vinculades a la revista Serra d'Or –organitzadora dels premis– que han traspassat recentment, com ara Josep Maria Castellet, Modest Prats o Albert Manent, i per la voluntat de continuar empenyent el carro de la cultura i la llengua catalanes. Josep M. Fonalleras, guanyador del Serra d'Or de novel·la, va evocar així la figura de Prats, “una persona íntegra i insubornable en favor de la cultura i el país”. Respecte a l'obra llorejada, Climent, va dir que és de “decantació”: “S'hi concentra una determinada vivència en unes poques gotes.” “És una novel·la que qüestiona: l'art solidifica allò que s'esvaeix o certifica que s'esvaeix?”.\nCarles Camps Mundó, distingit amb el Serra d'Or de poesia, va advertir que s'ha “banalitzat” la llengua (el català i totes en general): “Ara ningú és responsable del que diu.” Oració total, el seu poemari, tracta –com la resta de la seva obra– de la paraula, “l'eina del poeta”.\nVine com estàs, de Mercè Ibarz, va ser guardonada amb el Serra d'Or de narrativa, “un conjunt de narracions entrellaçades entre el passat i el present”. Més que parlar del llibre, Ibarz va preferir fer esment “als moments complicats que estem vivint”, i va assenyalar la necessitat de tenir cura de la cultura i de la llengua.\nJustament aquest aspecte va ser el que el pare Massot, director de la revista Serra d'Or i de Publicacions de l'Abadia de Montserrat, va remarcar en el seu parlament, en el qual va denunciar “les agressions constants al català per part d'organismes estatals i el mateix ministeri de Madrid, que hauria de vetllar per totes les llengües i no només per la que, per un dret de conquesta iniciat al segle XVIII i refermat durant el segle XX, es considera lengua común”. Malgrat els “núvols amenaçadors” que planen sobre la cultura catalana, el pare Massot va parlar també d'“esperança”: “La festa que celebrem avui és una bona mostra que la cultura catalana continua viva, que hi ha escriptors importants en totes les matèries”.\nAntònia Tayadella va rebre el premi d'estudis literaris per Sobre literatura del segle XIX, un recull de disset articles publicats entre el 1980 i el 2004, mentre que Dolors Udina va merèixer el de traducció per la seva traducció de La senyora Dalloway, de Virginia Woolf, un encàrrec de l'editorial La Magrana que va rebre després de traduir molt “com un premi”: “És una obra difícil de llegir i, per tant, també de traduir.”\nTeatre i infantil\nEls altres guardons que es van lliurar ahir en la diada literària presidida pel P. Abat de Montserrat són, dins la categoria de recerca, a Ramon Panyella per Francesc Pelai Briz: entre la literatura i l'activisme polític; Adolf Tobeña (altres ciències) per a Devots i descreguts. Biologia de la religiositat i Jad Hatem (catalanística) per El temps en la poesia catalana contemporània. En la categoria de teatre, van ser distingits Magí Sunyer per Safira (text de teatre català); Norbert Martínez per la direcció de Llibert, de Gemma Brió (espectacle teatral), i La mostra d'Igualada-Fira de teatre infantil i Juvenil (l'Aportació més interessant). En literatura infantil i juvenil van ser premiats Salvador Espriu de Pep Molist, text, i Jordi Vila, il·lustració (infantil), Pau Joan Hernández per La balada del funicular miner (juvenil creació), i M. Carme Bernal i Carme Rubio per Tan de gust de conèixer-lo, senyor... (juvenil coneixements).


El Govern sembra prop de 7.000 plantes de ribera a l’Albufera\nEl Govern ha duit a terme entre gener i febrer del 2018 la plantació de 6.855 plantes de ribera al Parc Natural de l’Albufera de Mallorca; un projecte que ha tengut un pressupost de 59.200 euros, finançats per l'Impost de Turisme Sostenible (ITS), i que té com a objectiu recuperar els boscos de ribera a l’Illa.\nAquest dilluns la consellera d'Innovació, Recerca i Turisme, Bel Busquets; el conseller de Medi ambient, Agricultura i Pesca, Vicenç Vidal, han pogut comprovar la tasca de plantació d'aquestes plantes, entre les quals es troba l'om (Ulmus minor) que ha estat fortament afectat per la malaltia de la grafiosis a les Balears.\nVidal ha destacat que el bosc de ribera «és un dels ecosistemes més singulars de les Balears i del Mediterrani en general» i ha ressaltat que generen unes funcions ambientals i ecològiques molt importants, «com són la regulació dels aqüífers, l'increment de la biodiversitat o la millora de la qualitat paisatgística, entre altres».\nBusquets, per la seva banda, ha fet valdre la capacitat d'actuar de manera conjunta de les diferents administracions i ha explicat que aquest projecte ha comptat amb una aportació d'uns 59.2 finançats per l’ITS, que tracta de generar una prosperitat compartida. Per tant, dins d'aquest context de severa degradació de la vegetació de ribera i de les omedes, la Conselleria de Medi ambient, amb la col·laboració del Ministeri espanyol d'Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi ambient, ha duit a terme a l’Albufera de Mallorca el Projecte de Recuperació dels Boscos de Ribera.\nLes principals espècies que s'han plantat han estat 'polls blancs' (Populus alba), aranyoners (Prunus spinosa), vinca (Vinca difformis) i oms (Ulmus minor). Cal ressaltar que el Ministeri espanyol ha contribuït en la cessió dels 600 oms de diferents genotips resistents a la grafiosis, que s'han sumat als 100 oms cedits ja l'any 2016 per a la seva plantació de manera experimental.\nLa grafiosis de l'om és una malaltia provocada pel fong del gènere, Ophiostoma sp (la més agressiva i que ha afectat més a les poblacions insulars d'om ha estat l'O. novo-ulmi), de gran virulència i agressivitat, que afecta el sistema vascular de l'arbre i provoca la seva mort.


Kayo Malayo apadrina el Destaca’t 2014! – DESTACA'T\nEl proper dissabte 31 de maig a les set de la tarda, arriba la quarta i última semifinal del Destaca’t 2014 al pati de l’Institut Ramon Muntaner de Figueres. Els quatre semifinalistes que pujaran als escenaris per aconseguir l’última plaça a la Gran Final del concurs són: Embolingat’s Sound Sistema, Vianda, BeThunders i Hora de Joglar. El jurat de la semifinal estarà integrat per: Xavi Pascual, director de Promo Arts Music; Rafael Dos Santos, Locutor del programa musical “Per fi lliures!” de Ràdio Vilafant, i Zyg Valiuska, crític musical de l’Hora Nova.\nLa nit, però, no acabarà aquí. Brams també pujaran a l’escenari per presentar el seu últim disc “Anem tancant les portes a la por”, i després una alenada d’aire tropical i reivindicatiu amb la sessió Tropical Riots PD’s.\nPerò avui us portem notícies fresques de la Gran Final del Destaca’t 2014. Serà el 27 de juny a la Sala La Mirona de Salt i comptarà amb l’actuació dels Kayo Malayo, els padrins de la sisena edició del Destaca’t! I molt aviat, més novetats sobre la Gran Final!\nEl guanyador del Destaca’t 2014 actuarà al festival politicomusical i juvenil més important dels Països Catalans, l’Acampada Jove, en el marc del Música Jove, que se celebrarà a la vila de Montblanc els dies 17, 18 i 19 de Juliol.


Revisio medica esportiva: realitzada per metges qualificats | Fisioterapia Sabadell\nInici\tRevisió mèdica esportiva\nper Marc 15 juliol, 2019\nQue és una revisió mèdica esportiva?\nLa revisio medica esportiva consisteix en un ampli estudi que permet al pacient conèixer l’estat de salut i descartar qualsevol anomalia general o patologia, amb l’objectiu de garantir al pacient que pot desenvolupar la pràctica esportiva sense posar en risc la seva salut i en el cas de contraindicar la pràctica esportiva, procedir a la seva solució terapèutica.\nAquesta revisió va dirigida a totes les persones, independentment de la seva edat i gènere.\nQuè inclou una revisió mèdica esportiva?\nEn una visita a la nostra clínica, el més important és el temps que dediquem al pacient, i no tenim pressa per observar-te i escoltar-te. Durant la revisió mèdica rebràs assistència d’una infermera i un metge esportiu.\nFase 1 : Infermera\nTanita: És una màquina que ens dona la informació següent:\nPes, imprescindible per fer una valoració del teu cos\nNivell d’hidratació muscular, ho necessitem saber per evitar lesions i optimitzar el rendiment esportiu. Encara que sembli mentida, no sempre que bevem aigua estem hidratant el cos.\nMassa grassa: el greix és el millor combustible pels esports de llarga durada, hem de vigilar que tinguem reserves suficients. A la vegada un excés de greix ens dificulta fer activitats per l’augment de pes. És un equilibri clau en la salut per controlar l’hipertensió, malaties cardíaques, diabetis i càncer.\nMassa òssea: ens aporta informació que te sentit quan busquem proporcions amb els altres paràmetres que estudiem\nMàssa muscular: ens aporta informació sobre la quantiat de múscul que te el pacient, aquest paràmetre te sentit quan el comprarem amb els altres que tenim.\nControl de pressió arterial\nFase 2 : Metge\nElectrocardiograma en repòs: a través d’uns captors d’activitat cardíaca, registrem el cor per saber el seu ritme i força. D’aquesta manera sabem millor com funciona el motor que impulsa la sang del cos. Cal interpretar els resultats\nExploració física palpatòria del cos per part del metge.\nEntrevista amb el metge per tal de construir una historia clínica amb els resultats.\nPer la revisio medica esportiva no cal venir en dejuni, ni portar cap roba especial. Si ets menor d’edat has d’entrar sempre acompanyat d’un adult, obligatòriament.\nSi l’atleta realitza una activitat de més intensitat i on vol treure un millor rendiment en els seus entrenaments, és important realitzar una prova d’esforç , o prova d’esforç amb gasos.


12 maig 2021 20:35\nEl diputat de MÉS per Mallorca Josep Ferrà ha criticat la «desconsideració» envers la ciutadania de les Illes per part del director de l'aeroport de Palma. Tot, després que Tomàs Melgar no hagi atès la petició de compareixença sol·licitada per la formació i aprovades a la cambra. «Esperam que tard o d'hora AENA doni senyals de vida i comparegui en el Parlament, seria una mostra de respecte a aquesta institució com, d'igual manera, es va dur a terme, per part d'AENA, amb el Govern de les Illes».\nSegons Ferrà, «seria un exercici de transparència positiu per part d'AENA: ser escoltat i donar resposta a les preguntes que formularíem els distints grups de la cambra». No obstant això, assegura Ferrà, «estam avesats a AENA i l'obscurantisme que l'acompanya, com per exemple, en el fet de licitar les obres quan l'informe d'impacte ambiental estava en exposició pública».\nAquesta actitud contrasta amb la de la Plataforma que s'oposa a les obres d'ampliació de l'aeròdrom mallorquí. El seu president va comparèixer aquest dimecres a petició de MÉS. Una compareixença que ha agraït el diputat Ferrà. De fet, els posicionaments entre la formació ecosobiranista i al Plataforma són molt coincidents. Així, MÉS per Mallorca reitera el seu rebuig a les obres d'ampliació basades en un Pla director aprovat l'any 2001, obsolet, «i sense avaluacions d'impacte ambiental».\nFerrà també ha recordat que amb els 260 milions que costen aquestes obres es podrien dur a terme inversions tan importants com la depuradora de Palma, el Tren de Llevant, mesures compensatòries al Pla de Sant Jordi (protecció de zones humides, entorn naturalitzat, integració paisatgística de les instal·lacions, reducció de renous i altres molèsties als veïns, etc.) i encara quedarien fons disponibles per a altres projectes de mobilitat o del cicle de l'aigua: abastiment, sanejament i depuració. «Un altre exemple seria invertir en el Tramvia de Palma i en mesures compensatòries, totes elles infraestructures molt prioritàries per a les Illes i reclamades per diferents institucions i la ciutadania», ha remarcat.\nSi Son Sant Joan, junt amb El Prat, son els dos únics aeroports de l"estat espanyol que tenen beneficis i no volen dir en que se gasten aquests beneficis, ni molt manco compartir los.\nTanmateix faran el que els doni la gana. Som una Colònia.\nAena té en nòmina addictes al règim del 39 i 76. Està prou clar. En contra d´això només ens val una independència real. Treballem per aconseguir això.


Mestissatge apol·lini d’alta volada - Revista Musical Catalana\nLa esfera de Apolo.\nMusic from 18th Century Lima, Perú\nDir.: Adrián Rodríguez Van der Spoel\nObres de José de Orejón y Aparicio, Zipoli, Ceruti i anònims\nCobra Records, 2016\nEl que més sobta d’aquest àlbum és que el grup Música Temprana –que té com a comesa principal treballar sobre el repertori del Renaixement i el Barroc llatinoamericà i sobre fons musicals de l’Imperi espanyol– no sigui ni llatinoamericà ni peninsular, sinó holandès! Superada la sorpresa geogràfica (lleument mitigada per l’origen argentí del seu director, Adrián Rodríguez Van der Spoel), la resta de sorpreses del disc són grates a més no poder.\nEl disc presenta principalment música del compositor, clergue, organista i cantant mestís José de Orejón y Aparicio (Huacho, c. 1706-Lima, 1765), fill d’una nativa americana i d’un espanyol. Les vicissituds que han dut a la recuperació d’una part del seu llegat (del qual es conserven 19 de les 39 obres que hi havia inventariades el 1809) són dignes d’una novel·la negra que el llibret del CD explica parcialment: terratrèmols, arxius destruïts, robatoris, microfilms, morts inoportunes…\nÉs amb “brillante perfección” –per dir-ho amb el text d’una ària de la cantata Jilguerillo sonoro– que Soledad Cardoso i Lucía Martín-Cartón (i esporàdicament Fernando Guimarães) posen veu a tres cantadas, dos villancicos i una Chacona & Giga d’Orejón, així com a una curiosa jàcara de Roque Ceruti, predecessor d’Orejón com a mestre de capella de la catedral de Lima.\nL’estètica d’Orejón beu de la tendència italianitzant de l’època, d’acord amb la moda imperant al Madrid d’Scarlatti, d’on arribaven els aires de Corelli, Pergolesi i Sammartini. Però la temàtica pietosa de les obres es tenyeix també d’una coloració nativa, que confereix a la seva música una vivacitat i una agudesa dignes de relleu. Posar en valor la seva figura és el que pretén aquest enregistrament, el primer que es fa a Europa de l’obra d’Orejón, que es presenta en contrast intel·ligent amb la música instrumental d’autor anònim amb què les missions jesuítiques de Bolívia animaven la vida musical andina del segle XVIII.\nUn goig d’enregistrament, apol·lini i d’alta volada (com el Fènix i Ícar que Orejón porta a col·lació anagògicament en una de les cantades), interessant per les lletres, per la música i per la versió excel·lent que signa l’ensemble Música Temprana, en certa mesura mestís com Orejón mateix.\nImatge destacada: Musica Temprana


Associació Amics de la Ciutat de Granollers Presentació\nHi ha circumstàncies i moments que afavoreixen que determinades idees o intencions es posin en marxa. La trobada de persones de diferents sensibilitats, o la coincidència en les preocupacions sobre el que va més enllà del immediat quotidià son elements que poden mobilitzar la imaginació i la capacitat d’acció, produint el fenomen, tant corrent a Catalunya, de que un grup de persones es reuneixin i tot seguit estructurin un projecte amb coherència i serietat.\nÉs així que ha sorgit la iniciativa de presentar-vos la creació d’una entitat d’opinió sobre temes concernents a la nostra Ciutat de Granollers, oberta a d’altres àmbits de debat que puguin aportar bescanvi i comunicació sobre temes vius i presents o d’actualització rigorosa de continguts culturals.\nAquest és l’esperit dels "AMICS DE LA CIUTAT DE GRANOLLERS" que avui us presentem.\nAmb aquest propòsit i amb humilitat no exempta de fermesa, ens proposem estructurar un conjunt d’activitats obertes a tothom, regides per el principi del més estricte apoliticisme, amb participants procedents de qualsevol tendència o creença, dels quals es valorarà pel damunt de tot l’interès que pugui tenir el seu enfocament, erudició i vigència de cara als assistents. Volem reblar sense cap mena de dubte la definició d'AMICS DE LA CIUTAT DE GRANOLLERS com entitat sense finalitats ni filiacions polítiques o religioses.\nSense que aquesta llista d’objectius vulgui ser limitativa, donem aquí un esbós del que seria el pla de continguts atenent als objectius, que veiem plenament coherent amb el que s’ha dit.\nsobre el patrimoni cultural de la ciutat\nsobre el patrimoni arquitectònic i urbanístic\nsobre el patrimoni social i la riquesa d’estrats socials\nDefensar la catalanitat de la ciutat\ndefensar la seva identitat\ndefensar la llengua catalana\ndefensar els valors da la catalanitat\nPromoure els valors ciutadans\nen els actes\nen les festes\nfomentar el respecte vers la ciutat i les persones\nFacilitar reflexions divergents\nenaltir la riquesa de la diversitat\namb respecte i en llibertat\nDefinir-nos nítidament com entitat sense finalitats ni filiacions polítiques o religioses\nLligams amb la comarca i amb altres associacions semblants\nQualitat i organització impecable dels actes\nTrobades i vinculació dels socis\nInstitució de premis "Amics de la Ciutat de Granollers"\nInstituir un "Consell assessor de persones notables" afins als objectius de l'associació\nOrganitzar activitats concretes periòdiques com sopars temàtics o viatges\n5 / novembre / 2009


Sarrià de Ter convida la ciutadania a participar en la transformació del municipi - Ajuntament de Sarrià\nSarrià de Ter convida la ciutadania a participar en la transformació del municipi /\nHa estat un dels municipis escollits per desenvolupar el projecte de l’Agenda Urbana\nL’Ajuntament de Sarrià de Ter va presentar ahir el projecte de l’Agenda Urbana, una oportunitat única per construir les actuacions necessàries que reorientin el futur del municipi. Per fer-ho, s’han creat comissions i grups de treball on es revisaran els 10 Objectius Estratègics de l’Agenda Urbana Espanyola. Aquests, ajudaran a dissenyar un Sarrià de Ter més humà, sostenible, inclusiu i de KM 0, participatiu i transparent.\nEl municipi ha estat un dels 121 escollits pel Ministerio de Transportes, Movilidad y Agenda Urbana com a pilot per desenvolupar aquest projecte. Així, ha estat beneficiari dels fons Next Generation EU de la Unió Europea mitjançant el Mecanismo de Recuperación, Transformación y Resiliencia del Govern d’Espanya. A Catalunya, és l’únic municipi de menys de 20.000 habitants que ha rebut aquesta subvenció.\nDurant l’acte de presentació, que va tenir lloc ahir a la Biblioteca Emília Xargay, l’alcalde de Sarrià de Ter, Narcís Fajula, va destacar que “l’Agenda Urbana és un full de ruta que ens guiarà per poder fer el canvi que el municipi necessita” i va afegir que “un dels punts més importants és que la gent interactuï i participi per tenir una visió més global de tot el que volem fer a Sarrià de Ter en el present i en el futur”.\nActualment, s’està treballant en la fase de diagnosi urbana, que permetrà identificar les oportunitats i reptes del municipi. Pel que fa a la participació ciutadana, es realitzaran diferents tallers durant el mes de maig, que tindran lloc cada dimarts a les 19 h a la Biblioteca Emília Xargay. Les persones que no puguin participar en aquests tallers, ho podran fer a través de la plataforma de participació ciutadana de l’Ajuntament de Sarrià de Ter.\nEl projecte compta amb un equip tècnic format per Malla d’Idees, Neorg, TECH Friendly i Urban Facts\nPer a més informació: www.sarriadeter.cat/agenda-urbana


Espanya és el cinquè estat de la UE amb lelectricitat més cara Espanya és el cinquè estat de la UE amb lelectricitat més cara – El Món\nEspanya és el cinquè estat de la UE amb lelectricitat més cara\nEls impostos representen gairebé la meitat del preu d'aquestes factures delectricitat\nACN 24/11/2020 12:35 pm\nEspanya és el cinquè estat de la Unió Europea on l’electricitat de les cases ha estat més cara durant el primer semestre del 2020. Segons dades de l’Eurostat, l’estat espanyol està en les primeres posicions del rànquing europeu en el preu de l’electricitat, només superat per Alemanya, Dinamarca, Bèlgica i Irlanda. En canvi, els països amb la factura més baixa són Bulgària, Hongria i Estònia. D’altra banda, els impostos representen gairebé la meitat del preu de les factures d’electricitat cobrades a les cases dels països de la UE, concretament un 40%.\nDyrant primera meitat de l’any, la mitjana de preus en electricitat domèstica va caure lleugerament a la Unió Europea, en comparació amb la primera meitat del 2019 (21.6€ per 100kWh l’any passat i 21.3€ per 100kWh aquest 2020). Els preus en electricitat han disminuït a 16 estats membres, sobretot als Països Baixos, Letònia, Eslovènia, Suècia i Estònia.\nPel que fa als preus del gas, s’han mantingut estables respecte l’any passat i s’han situat als 6.6€ per 100kWh el primer semestre del 2020. Els països que han pagat menys pel gas natural aquest primer semestre d’any han estat Letònia, Hongria, Romania i Lituània, mentre que els Països Baixos, Suècia, França i Dinamarca han estat els que més.\nper Ramon el ñordo 14/12/2020 11:58 pm\nEsta clar que menges pesticides, aixi tens el cervell


Mobilitat Urbana reduix els horaris d'autobús de la línia 115 (Port de Sagunt - Sagunt – València)\nL'objectiu d'esta reducció és el d'adaptar-se a l'Ordre TMA/306/2020, de 30 de març, que incidia en la necessitat de reduir freqüències en els servicis\nRegidor de Mobilitat Urbana, Javier Raro\nDes del departament de Mobilitat Urbana informen que a partir de demà dijous, 2 d'abril, es procedirà a una reducció d'horaris de la línia d'autobús 115 (Port de Sagunt – Sagunt – València) amb l'objectiu d'adaptar-se a l'Ordre TMA/306/2020, de 30 de març, que incidia en la necessitat de reduir freqüències en els servicis al mínim possible. «En este cas, es reduix substancialment la freqüència en hora vall i es manté en els horaris d'entrada i eixida als centres sanitaris, com no podia ser d'una altra forma», ha assenyalat el regidor de Mobilitat Urbana, Javier Raro.\nCal destacar que, per ara, es mantenen els horaris i freqüències del Servei Urbà de Viatgers (Línia 102, Urbana Port de Sagunt i Urbana Sagunt) que es van fixar després de la declaració de l'estat d'alarma. En tot cas es recomana als usuaris consultar la página web d’AVSA freqüentment (http://www.avsa.es/horarios.aspx), on s'informarà de qualsevol modificació en les línies d'autobús.\nFinalment, des de Mobilitat Urbana recorden també la ciutadania que la zona ORA (zona blava) està anul·lada temporalment des del passat 17 de març, així com també que la suspensió del canvi d'estacionament mensual i quinzenal, amb incidència en el dia de hui, 1 d'abril, no ha tingut cap incident, «tots els vehicles s'han mantingut en el seu lloc d'estacionament previ. Agrair la ciutadania el civisme que ha demostrat en este aspecte, tal com l'està demostrant en el seu dia a dia», ha conclòs el regidor.


InicioPortadaCreadors actuals faran la seva pròpia versió del càntir a la Fira Internacional de l’Argillà d’Argentona\nLa novetat de la Fira Internacional de l’Argillà d’enguany és que des d’aquesta edició s’encarregarà a creadors actuals fer la seva versió del càntir, que haurà de complir amb les funcions habituals: mantenir l’aigua fresca a la nevera, permetre beure a galet, servir a taula, funcionar com a gerro per a les flors i fer bonic. Aquesta novetat trenca amb les 67 edicions anteriors, a les quals es reproduïen models històrics i tradicionals. El càntir 2017, que ha estat dissenyat per Quim Larrea, amb la col·laboració de Núria Gual, està inspirat en la casa d’estiueig de Puig i Cadafalch.\nL’any 2015 l’Argillà es va desvincular de la Festa Major d’Argentona i de la Festa del Càntir, que se celebren la primera setmana d’agost, amb l’objectiu de consolidar la Fira com a un esdeveniment de referència al sud d’Europa. Des del Museu del Càntir es van proposar tres anys per comprovar si aquest canvi funcionava o si recuperaven la unió de la Fira amb la Festa Major i la Festa del Càntir. En aquest sentit, Oriol Calvo, el Director Gerent del Museu del Càntir, ha explicat en roda de premsa que “l’any 2015 es va fer una proposta molt valenta i molt arriscada. Canviar les dates d’una fira no és una cosa fàcil però el temps ens ha donat la raó. La decisió era la correcta i estem consolidant aquestes noves dates”.\nLa Fira Internacional de l’Argilà se celebrarà del 7 al 9 de juliol. Itàlia serà el gran protagonista i ho farà amb Faenza al capdavant. La ciutat, de la província de l’Emiglia Romagna, és seu del Museu Internacional de Ceràmica, un museu reconegut per la majòlica, una ceràmica amb reflexos metàl·lics que entre els segles XV i XVIII treballaven els artesans.\nJosep Puig i Cadafalch serà un altre dels protagonistes de la Fira, ja que aquest any se celebren els 150 anys del seu naixement i el centenari del seu nomenament com a president de la Mancomunitat de Catalunya. A més, l’arquitecte tenia un lligam molt estret amb Argentona, on va passar llargues temporades. És per això que el càntir 2017 està inspirat en Puig i Cadafalch.\nL’Argillà es durà a terme al centre del municipi: a l’Avinguda Puig i Cadafalch, carrer Gran, plaça de Vendre, carrer Torras i Bages i la plaça de l’Església. L’horari de la Fira serà de 10 h a 22 h amb un descans de tres hores al migdia, entre les 14 h i les 17 h. Algunes de les activitats programades són les demostracions de terrissa tradicional, el taller de ceràmica al torn, taller de rakú, a més de les exposicions de temàtica italiana o una mostra sobre la ceràmica femenina berber del Rif, al Saló de Pedra i l’exposició ‘Càntirs d’arreu del món’ al Museu del Càntir.


180804 Vandekames Roja 2018 . 4a Prova Campionat de curses de Muntanya del Camp de Tarragona 2018 διαδρομή - Vandellós, Catalunya (España)- GPS track\nmountain running (mountain running διαδρομές Spain → Catalonia → Vandellós )\n180804 Vandekames Roja 2018 . 4a Prova Campionat de curses de Muntanya del Camp de Tarragona 2018\n111.307 1266 10685\nΣύνολο σημείων 11586\nUploaded 5 Αυγούστου 2018\nDedalts, Mollo Puntaire i Punta dels Avencs, des de Vandellós (ορειβασία)\n101111 VANDELLOS-GR 192.1-SANTA MARINA-PRATDIP-GR192-SANTA MARINA-GR 192-MASBOQUERA-PR-VANDELLOS (ορειβασία)\n170805 Circuit Camp de Tarragona. Vandekames Roja 2017. Cursa Exprés (mountain running)\n170601 Recorregut cursa Vandekames 2017 ( Roja, Exprés ). Des de Vandellòs (ορειβασία)\n364 εμφανίσεις, 2 αποθηκεύσεις\nκοντά στην περιοχή Vandellós, Catalunya (España)\nTarragona Fondistes participants a les curses Vandekames 2018 :\nVALORACIÓ GLOBAL : Cursa complicada dins el campionat del camp de Tarragona, no només per la dificultat física i tècnica, sinó per la forta calor (38º) que avui ha fet a la zona, motiu pel que s’ha donat la sortida mitja hora més tard. Amb dues versions, la exprés (roig) amb 222 finishers i la clàssica (negra) amb 92. Aquest any, amés de variar molt el circuit, han fet el divendres un km vertical.\nA tots els controls (4) i trobem líquids a més de fruita. Perfecta senyalització i organització del club local i bona tasca habilitant corriols i camins força desconeguts. Abans de la sortida estricte control de frontal i aigua.\nNomés esmentar que no m’ha agradat el darrer tram final de pujada. Passa per uns llocs “molt estranys i rebuscats” per acabar amb la baixada clàssica abans de l’arribada a la zona esportiva.\nCom a cloenda de la cursa una molt bona fideua amb amanida birres i fruita. No se si la tornaré a fer aquesta cursa. La calor a aquestes hores de la tarda a principis d’agost .......\nAPROXIMACIÓ : Deixem el cotxe a Vandellòs a prop del poliesportiu.\nORIENTACIÓ : ( Fàcil ) Circuit ( avui ) perfectament senyalitzat. GPS : Sense problemes de senyal.\nDIFICULTAT FÍSICA : ( Moderada ) Surten quasi 1000+ amb poc més de 18 km amb algunes zones “trencacames” La calor ho ha complicat molt.\nDIFICULTAT TÈCNICA : ( Fàcil+ ) Darrera baixada abans de l’entrada de Vandellós un punt tècnica. La resta més fàcil.\nDESCRIPCIÓ : Els waypoints mostren els avituallaments i controls a més de la sortida i arribada.\nTIPUS de CAMÍ : Alternant trams de corriols amb poca pista plana.\nMENJAR : Fruita, fruits secs, pastes als avituallaments i sopar ( amanida, fideuà i fruita ) final\nAIGUA : A tots els controls\nDADES TÈCNIQUES : El GPS, avui anava amb Polar M400 que utilitzo per córrer, m’ha donat un desnivell de 916+. Temps en moviment 3h 13’. Posició final : 170 dels 222 que han entrat dins l’horari. He anat molt fluix crec que per la molt forta calor.\nPOSSIBLES VARIANTS : El dia de la cursa, es fan dos recorreguts : Negra ( 28km ) , roig ( 18km ) . També fan caminades més curtes (blava,groga... )\nBIBLIOGRAFIA : Ed. Piolet té cartografia . Mapa de les Muntanyes de Vandellòs\n02 Portella Mianet 31-05-18\n03 Coll Cassear 31-05-18\n06 Bif Blau Roig 31-05-18\n07 Mola de Fatxes 31-05-18\n08 Cruïlla 31-05-18\nAV 01 (04 Collet Llosa)\nTARRAGONINA 12 Αυγ 2018\nFer-la amb aquesta calor és de masoques ...\nΓεια, ο χρήστης βρήκε ενδιαφέρουσα την διαδρομή 180804 Vandekames Roja 2018 . 4a Prova Campionat de curses de Muntanya del Camp de Tarragona 2018 https://el.wikiloc.com/mountain-running-diadromes/180804-vandekames-roja-2018-4a-prova-campionat-de-curses-de-muntanya-del-camp-de-tarragona-2018-27255903 Χαίρεται, Wikiloc | Διαδρομές του Κόσμου


Les Falles de Gandia reben el Premi a la Trajectòria Cultural de Foment\nEl president de la Federació de Falles de Gandia, Telmo Gadea Boix, acompanyat per la Fallera Major Infantil, Alba Ramón Borja i en presència de l'alcaldessa, Diana Morant Ripoll i el president de Foment, Joaquín Bernabeu, va rebre anit el reconeixement a tota una trajectòria cultural avalada per la promoció de la mateixa en tots els àmbits dins i fora de la ciutat.\nA l'acte va acudir una àmplia representació del sector empresarial, de les Falles de la ciutat i de la corporació municipal encapçalada per l'alcaldessa de Gandia, Diana Morant qui no va dubtar a destacar durant la seua intervenció la importància del col·lectiu faller com un dels motors culturals de la ciutat i va posar en valor l'evolució espectacular de els llibrets de falla; el Foc i Flama, declarat aquest any com a publicació d'interès turístic; el premi de poesia Joan Climent o el certamen teatral Ligorio Ferrer, entre moltes altres i múltiples activitats culturals.\nDiana Morant va ressaltar en nom de la ciutat el ''més sincer reconeixement a la labor desenvolupada per les Falles de Gandia. En aquestos moments vivim un període molt fructífer per al moviment faller de la ciutat, fruit d'una col·laboració lleial, sincera i exemplar entre la Junta Local Fallera i l'Ajuntament'' concloent la seua intervenció destacant que ''actualment, les Falles de Gandia són un element plenament cultural, nexe unificador de veïns i, a més, motor econòmic i turístic. No sols són un centre consumidor de cultura, sinó també un centre productor d'ella atès que fomenten l'activitat dels creadors en totes les seves facetes i durant tot l'any. I, molt important: les Falles vetllen pel manteniment del valencià com a llengua pròpia''.


Coneix com serà la carpeta de la UPC per al proper curs - UPC Universitat Politècnica de Catalunya\nConeix com serà la carpeta de la UPC per al proper curs\nConeix com serà la carpeta de la UPC per al proper curs L’obra de Max Plans Roca, estudiant de l’Escola Superior d’Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT), ha estat la guanyadora del 17è Concurs Carpeta UPC i serà el disseny elegit per il·lustrar la carpeta del curs 2020-2021. https://www.upc.edu/ca/sala-de-premsa/noticies/coneix-com-sera-la-carpeta-de-la-upc-per-al-proper-curs https://www.upc.edu/ca/sala-de-premsa/noticies/coneix-com-sera-la-carpeta-de-la-upc-per-al-proper-curs/@@download/imatge\nL’obra de Max Plans Roca, estudiant de l’Escola Superior d’Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT), ha estat la guanyadora del 17è Concurs Carpeta UPC i serà el disseny elegit per il·lustrar la carpeta del curs 2020-2021.\n‘No plan(et) B’ és el títol de la proposta que ha presentat l’estudiant Max Plans Roca, de l’ESEIAAT, i la que ha obtingut més vots ‒2.001‒ al 17è Concurs Carpeta UPC. Serà aquest, doncs, el disseny de la carpeta que es lliurarà a l’estudiantat el curs 2020-2021.\nLa proposta ‘Desglaç’, d’Óscar Sánchez, estudiant de la Facultat d’Informàtica de Barcelona (FIB), ha quedat en segon lloc, amb 1.353 vots. La resta de finalistes són ‘Mundo Quebrado’, també de Max Plans, amb 749 vots; ‘Brot d’esperança’, de Blanca Puig, estudiant de l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria Industrial de Barcelona (ETSEIB), amb 733 vots; ‘Finestres vitals’, de Ionut Ovidiu, de Escola Politècnica Superior d’Enginyeria de Vilanova i la Geltrú (EPSEVG), amb 465 vots, i ‘LaUPCcreaVida’, de Ionut Ovidiu, amb 328 vots.\nEn la 17a edició del concurs es va proposar que la temàtica per inspirar els dissenys de la carpeta fos l'emergència climàtica. El guanyador del concurs d’enguany, Max Plans, serà premiat amb un IPAD mini i l'import equivalent en crèdits matriculats durant el curs acadèmic 2020-2021 en estudis oficials (grau o màsters universitaris) en centres propis de la UPC.


Els Berros de la Cort: Música per despertar la Terra | Llegendàrium\n25 d'octubre de 2017 <16 de desembre de 2019\nEls Berros de la Cort és, per mèrits propis, el grup de referència a Catalunya de música medieval i de carrer. Porten del 1994 ençà viatjant arreu del territori i d’Europa amb les seves actuacions, i són coneguts i estimats més enllà de les nostres fronteres, França, Alemanya, Bèlgica… En aquella època, a mitjans dels 90, a Catalunya la música medieval amb espectacles itinerants no era gens habitual, així que ells en són, a més, els pioners. El seu so és vibrant i contundent, és disbauxa, és foll i blasfem, és divertit i nostàlgic, però també és ric, dens i profund.\nAmb aquesta entrevista, he pretès fer una recull de tota la seva trajectòria, una trajectòria on hi ha milers de quilòmetres i hores de feina, i ells m’han correspost amb molta generositat, responent a les meves preguntes amb molt detall. Així que agradarà tant a qui els seguiu de fa temps, com els que els voleu conèixer per primera vegada.\nPersonalment, sempre m’ha fascinat el so de les seves gralla i tarota, alguna cosa molt endins vibra quan les escolto, són instruments que caracteritzen molt el so i l’esperit de la nostra estimada terra, com si a través d’elles tornés a ballar amb nosaltres, al nostre voltant, desperta de la seva letargia ancestral amb frenesí i alegria. Avui us deixo amb les seves paraules, amb la seva melodia, nascuda dels esperits lliures i apassionats d’uns músics honestos que desperten la Terra.\nCom van ser els vostres inicis com a pioners, al nostre país, d’aquest estil nòmada i lliure? Per què un grup d’espectacle itinerant i música popular medieval?\nL’existència de la colla de gegants de Girona, fou el detonant de tot plegat. Un dels companys que tocaven la gralla, en Carles Bartolomé, va anar a Andorra i va enganxar de sort la fira medieval que hi feien, i va tornar al·lucinant. Havia vist un grup de teatre que feien farses medievals i alguns dels components feien la música. Ens va explicar el que havia vist i ens hi vam tirar de caps. Vam començar a quedar a la biblioteca per consultar bibliografia sobre temes medievals en general, partitures i vestuari en particular.\nAl cap de ben poc ja teníem vestuari per tots i un repertori mínim que vam començar a tocar pel carrer els dies de festa grossa a Girona. Sortíem en aquelles ocasions que la ciutat quedava plena de gent: Nadal, fires i festes en general. Durant aquest temps, es va forjar el caràcter del grup, els fonaments bàsics que ara encara intentem seguir d’assemblearisme en les decisions, contundència en els arranjaments, amor pels sons de la terra i fidelitat als instruments tradicionals. Sense voler-ho, vas arrossegant i creant el que al cap dels anys, dóna el caràcter al grup.\nVam començar a fer fires, arran de que vam demanar al trobador Alfons Encinas que ens deixés tocar abans que ell un dia que feia una sessió musical a Girona. Ens vam entendre molt bé i ens va facilitar el pas a tocar per primera vegada en un festival, el “Terra de trobadors”, de Castelló d’Empúries. Allà vam començar una nova etapa que ens va portar a altres festivals arreu de la península.\nEls Berros de la Cort. Fotografia d’Edgar Libòrio\nPer cert, com va sorgir el vostre nom? És ben curiós, però caracteritza molt bé la força lliure i la vitalitat «blasfema» i popular, sense cotilles, dels vostres directes.\nEn general, tenim el que podríem dir “mania, fal·lera, dèria, necessitat” de posar etiquetes a tot el que fem. El nostre cas no va quedar exempt d’aquesta necessitat i vam començar a dir noms a tall de pluja d’idees. Evidentment van sortir animalades de l’alçada d’un campanar i ens vam petar de riure durant hores, fins que...abracadabra!, algú va dir les paraules adequades combinades de manera magistral. Aquell nom de grup reunia totes les variables que es buscaven: evocacions cap al tema medieval, una doble lectura de la paraula “cort”, el factor “animal” i el punt d’originalitat d’escriure “Verro” amb “b“. Era perfecte. Aquest punt l’hem hagut de justificar moltes vegades i el punt que rebla el clau és a Portugal, ja que en portuguès, “berro” significa “crit” i per tant, també així té un significat clar i que també ens aniria bé: “Els crits de la cort”. Sona prou bé, no?\nQui hi havia a la formació en aquells inicis, amb quins instruments vàreu començar?\nDels músics que vam començar l’aventura, actualment només quedem els dos germans Daunis, que vam començar amb en Carles Bartolomé, en Dani Quadrat, en Jordi Puig i uns quants companys més…. De seguida però s’hi va afegir en Jordi Batallé i posteriorment, en Xus Jiménez, ambdós a la percussió. L’equip va quedar llest i estabilitzat quan va entrar en Jordi Estefanell, amb 6 persones: dues percussions i quatre instruments de vent.\nPodem dir que la formació original, primigènia, van ser gralles i timbals. De mica en mica vam començar a augmentar la família d’instruments i vam aconseguir una tarota, que vam comprar de segona mà.\nEn aquell moment no hi havia una formació normalitzada de gralles i tarotes com a cosa habitual a la nostra zona. Tradicionalment les gralles han anat tocant juntes en els grups de gralles, i la tarota ha funcionat amb el flabiol i el sac de gemecs en les cobles de tres quartans. No era gens normal veure tocar junts gralles i tarotes, almenys a la zona de Girona. Vam veure ràpidament que la gralla i la tarota, juntes, permetien jugar molt més i vam començar a fabricar un so basat en els dos instruments, concepte que intentem mantenir actualment.\nInterpretàveu versions de melodies medievals catalanes o ja vau començar a experimentar com heu fet després amb temes d’arreu…?\nVam començar com comença la majoria, fent versions dels temes més coneguts en l’àmbit medieval. Internet no existia i per tant, si volies quelcom, havies de rescatar vinils, cintes de casset, llibres de partitures… Vam començar a confeccionar un repertori bàsic, sense pretensions, però ben harmonitzat i amb feina d’arranjaments que fes els temes un xic originals. Van sortir temes francesos, alemanys, occitans… Un popurri força variat.\nNo ha estat fins ara mateix, que estem preparant el 4t CD que ens hem posat a compondre temes propis.\nLa vostra formació és molt mòbil, us he vist amb diferents components i instruments en diferents espectacles, però quins són els instruments i sonoritats «imprescindibles» que diríeu que caracteritzen el so dels Berros?\nLa formació fa temps que s’ha estabilitzat en 6 components per als espectacles de carrer i en 7 als concerts d’escenari. El carrer dóna molta canya la presència dels vents enmig de carrers de pedra, places… i en llocs on podem estar molt propers a la gent, que és el que ens agrada. Hi ha però, el tema de les cordes. Un instrument de corda té la virtut de “lligar-ho tot”, de fer un coixí espectacular. A la que vam fer el salt a l’escenari, ho vam veure com un puntal a tenir en compte.\nDes d’un bon principi i durant molts anys, la gralla i la tarota han estat els puntals bàsics i la marca de la casa quant a so. La mateixa naturalesa del grup, amb molts referents, amb moltes inquietuds, amb moltes ganes d’experimentar… ens ha portat a anar veient nous instruments en les fires que hem estat.\nUna bona cosa de voltar per tot arreu és que coneixes molta gent i veus nous instruments i noves maneres de tocar. Ràpidament vam desenvolupar una avidesa i una gana insaciable per ampliar la família d’instruments. Durant els anys posteriors a l’inici de voltar per les fires, han arribat multitud d’instruments de percussió, cornamuses vàries, flautes…\nAfineu els vostres instruments a una escala en particular?\nUna de les coses que ens va permetre fusionar els sons de gralles i tarotes va ser que aquests dos instruments havien estat dissenyats i construïts per sonar junts. Com ja hem dit abans, fins aleshores, tarotes i gralles no solien sonar juntes i per tant, ningú s’havia preocupat de manera efectiva per adaptar els dos instruments per tocar junts i poder-los tocar a una afinació de 440hz que actualment podríem anomenar “estàndard” en força ambients musicals. Aquesta feina és la que se li ha de reconèixer en bona part al lutier Cesc Sans i Sastre.\nAixò és el que ens ha permès fusionar la gralla i la tarota amb la viola de roda, l’alboka, el sac de gemecs, el binioú bretó o la cornamusa francesa.\nEls Berros de la Cort. Fotografia de Xènia Gasull\nTreballeu amb lutiers concrets per a la confecció dels vostres instruments? Amb quins?\nEn Cesc Sans Sastre és el nostre home! Orgullosos podem dir que des de les muntanyes de la Garrotxa han sortit els nostres instruments. Des dels inicis del grup vam confiar amb la seva visió constructiva dels instruments tradicionals, en la seva intuïció i en el seu bon fer. Aquesta relació amb ell i amb el seu equip (Meritxell, Alfons i Jaume) ha durat fins ara.\nÉs un lutier exemplar, un orgull per a nosaltres poder anar per tot arreu, parlar amb grups alemanys, castellans, francesos, portuguesos, italians… que toquen també gralles i tarotes i poder dir amb la cara ben alta: “Aquests instruments que toqueu vosaltres, són catalans i estan fets per un amic nostre, que és el mateix que ens ha fet els instruments a nosaltres”. Arreu es veuen gralles i tarotes “Sans”. Val a dir que nosaltres en fem tanta propaganda com podem.\nBé, a Europa, als 90, tampoc és que aquest estil de música medieval popular estigués molt estès. Potser a Alemanya amb els Corvus Corax, que no feia gaire que també havien començat (al 89), a la Bretanya i Anglaterra hi havia alguna cosa… Coneixíeu o escoltàveu grups forans en aquell moment? Si és que sí, els heu acabat coneixent o, potser, tocant amb ells o fent versions de temes que ells també han versionat…?\nVam començar sense massa referències perquè recordem que la informació musical en aquests àmbits era molt reduïda i especialitzada, i costava d’arribar aquí. Res a veure amb ara, que hi ha centenars de grups, revistes digitals, referències musicals en xarxa… Un dels grups de referència dels que vam començar a aprendre van ser “Gabriel et Marie Yacoub“. En vam treure el tractament de les veus i uns temes impressionants. A mesura que hem voltat, hem anat adquirint un munt de música en format CD d’altres grups de companys de batalla, que ni que sigui de manera inconscient, et van entrant al cap i s’instal·len en alguna de les parcel·les del cervell que processa la manera d’entendre i arranjar la música.\nEls Corvus Corax, grup mític en el panorama folc-medieval europeu, els vam descobrir relativament tard, quan ja havíem arrencat repertori i ja estàvem tocant arreu. Tot i això, la primera vegada que els vam veure, a Castelló d’Empúries, vam quedar clavats a terra, impactats de veure que no érem els únics que ens agradava aquella manera de fer, que hi havia “vida medieval del nostre estil” fora de nosaltres. Tot i això, no els agafem de referència musical perquè l’estil d’arranjar i concebre la música és molt diferent. Ells i tots els grups que s’hi assemblen, solen tocar les melodies a l’uníson quasi sempre, i amb el mateix tipus d’instrument, que solen ser gaites. Nosaltres intentem donar una riquesa tan tímbrica com harmònica, jugant amb veus diferents per a cada instrument i diferents instruments durant el repertori de l’actuació, sigui a carrer sigui a concert.\nNo podem dir que hàgim tocat amb alguns d’aquests grups que ens han servit de referències perquè o ja han desaparegut o no hem coincidit. També hem escoltat força música d’arrel de molts altres països: grups irlandesos, escandinaus, mongols, bretons, francesos…\nI arreu d’Europa, quins són els festivals o fires en les que més us ha agradat treballar, les que en guardeu més bon record?\nHi ha molta, molta diferència entre les fires ibèriques (excloent Portugal) i les de la resta d’Europa. A Espanya les fires han entrat en una espiral de degradació general que les està portant a un “campi qui pugui”, a una manca de rigor de tot tipus…i s’estan convertint en una visió de “màquina de fer diners”. No es controla que els productes oferits per les parades siguin fruit d’un artesà, ni que tingui un sentit contextualitzat amb la fira. Hi trobem revenedors com a puntal bàsic de la fira.\nA Europa i especialment a França, hem vist que l’estat té molta cura del sector dels artesans que mantenen oficis que aquí s’estan abandonant (forjadors, boters, cuir, talla de fusta, picapedrers…) i que són els que nodreixen aquestes fires. La seva intenció no és vendre tot el que puguis al preu que sigui, sinó mostrar orgullosament el teu producte i intentar vendre el que puguis. També la política de gestió dels artistes (contractes d’intermitència) facilita que els grups musicals i de teatre es puguin dedicar a preparar repertori nou, refer vestuari… Aquest fet canvia radicalment el sentit de la festa.\nAmb aquesta base, festivals que han quedat a la memòria històrica del grup podrien ser: Castelló d’Empúries, el Wave Gotik Treffen de Leipzig, el festival hanseàtic de Pärnu, la fira de Balmaseda d’Euskadi, Gent a Bèlgica, Sta Maria da Feira a Portugal, Dinan a la Bretanya… Seria un no acabar. Realment hi ha fires molt ben muntades.\nSegons la vostra experiència, el nivell d’espectacles de caire històric a l’estranger és millor que a casa nostra?\nEn general, s’ha de dir que si, tot i que últimament estan estrenyent molt fort grups de recreació de casa nostra, com els “Alma Cubrae” o “Casus bellic” que dins el panorama europeu no tenen res a envejar a cap altra grup. A casa nostra d’aquí a ben poc hi haurà un nivell excepcional, sens dubte, perquè hi ha gent molt bona, ganes i referències d’altres països on fa molts anys que fan aquest tipus de recreacions. Falta però que aquests grups tinguin un suport institucional per portar la recreació històrica al lloc que li pertoca, com qualsevol país normalitzat. Fa molt que el govern no es preocupa en absolut per aquests temes i els grups han de fer una feina ingent que no els és reconeguda de cap manera.\nPodem gaudir o escoltar components dels Berros en altres projectes? Si es així, en quins?\nEn aquest país, dedicar-se a la música és sinònim de fer molta més feina i molt més esforç que d’altres per arribar a final de mes. Per tant, sí, hi ha components dels Berros funcionant en altres projectes.\nAra mateix som 7 components en els espectacles de concert. D’aquests, 3 tenen molts més projectes en paral·lel als Berros de la Cort. Així com a petit llistat de feines que aquests companys fan: construir canyes, cobles de sardanes, classes de gralla, castellers, flamenc, tradicional irlandès…i un llarg etcètera.\nDurant aquests primers anys, veu fer diferents espectacles de temàtica medieval: Músiques i llegendes de l’Europa Medieval, La farsa del nomenament dels Reis, L’enginy del Bruixot… Què en recordeu i que ens podeu explicar d’aquests primers espectacles? És molt interessant que ja us apropéssiu a llegendes i mites europeus.\nLa idea principal era fer només música. No tenim esperit teatral. Quan vam començar, vam veure però, que nosaltres tocàvem i la gent no aguantava tot el passi escoltant. Potser degut a la inexperiència vam creure que no aconseguíem enganxar al personal i que havíem de fer “quelcom” per solucionar-ho.\nVam passar uns quants anys elaborant històries, material, personatges, discursos… Que van funcionar molt bé, fins que vam acabar mirant-nos les entranyes i veient que on realment estàvem còmodes, era fent música. Així que vam trencar la barrera mental d’admetre que el món del carrer està ple de passavolants, de gent per la qual ets un reproductor musical, de gent que té pressa…i que per tant, cap problema.\nEls Berros de la Cort. Fotografia d’Edgar Liborio\nI com ha variat la vostra formació, especialment a nivell instrumental i interpretatiu? Com heu evolucionat al llarg dels anys?\nEn l’àmbit organològic no podem dir que hàgim innovat molt sovint. Hem anat evolucionant a partir de la gralla i la tarota, formació amb la qual vam estar treballant durant molts anys, fins que vam afegir-hi sacs de gemecs, per millorar el tema tímbric.\nAmb la pujada a l’escenari, van arribar més cornamuses, la viola de roda i la mandola. Ara tenim força consensuat que la sonoritat aconseguida amb el tercer CD és ideal, equilibrada, atractiva, còmode, contundent, lleugera…i sobretot, plàstica i adaptable.\nEl tema interpretatiu és una mica més subjectiu, ja que ningú de nosaltres s’ha format en un espai especialitzat en música antiga o medieval. Hem estat sempre força outsiders en aquest tema, cosa que considerem que ens ha donat un avantatge molt bo, que és no donar les coses per suposades, no estar encotillats amb perjudicis d’afinacions, tipus de canyes, simultaniejat de timbres… En alguns llocs del país ens han qüestionat el perquè tocàvem 2 sacs junts si això “abans” no passava, o perquè utilitzem un tipus de canya per la gralla si això “no és el correcte”, o perquè toquem un binioú bretó amb un sac de gemecs, si el seu company “natural” seria la gralla. Aquestes observacions i d’altres per l’estil, ens han relliscat com una fulla de tardor sobre una capa de greix, gruixut i sord.\nTornarem a veure Els Berros sobre un escenari amb un espectacle propi?\nSempre hi ha la necessitat d’innovar i de fer coses noves, ni que sigui per mantenir la “bona forma” del grup. Ara que estem gravant un nou CD hem vist l’oportunitat per retocar alguna cosa de la sonoritat, que feia temps que teníem al calaix, però no tenim pensat ara mateix un espectacle propi. Amb el vent de doble canya utilitzat fins ara: gralles, tarotes, sacs de gemecs i binioú, el registre d’aguts és molt ampli i potent, però sobretot a l’escenari, feia falta un pont amb la mandola. Sempre ens hem vist amb una manca de greus. Després de meditar, provar, discutir, consensuar, gravar i obrir portes mentals hem començat a treballar amb el fagot. El fagot?, dirà la gent… Doncs mira, sí. Hi estem trobant aquell “coixí” que ens feia falta. Ara falta rodar els temes i col·locar l’instrument a lloc, cohesionant els vents.\nFa uns mesos enrere us vaig veure a La Taverna dels Bufons, al teatre Romea, amb uns magnífics Joan Pera i Carles Canut fent de còmics de Shakespeare. Com va ser treballar en aquesta obra?\nEn una sola paraula: Brutal!\nDes del primer moment que vam començar a treballar amb en Martí Torras fins a l’últim acomiadament amb tota la colla de companys del teatre, es van anar establint unes dinàmiques en les quals mai havíem treballat. Vam veure com un director se les manega per treballar amb els actors, els productors, els tècnics…i nosaltres allà mig, sortits del carrer, i intentant donar tot el que vam poder i més, per fer créixer l’obra.\nLa valoració final del grup és excel·lent, malgrat l’esforç grupal, de viatges diaris de dimarts a diumenge durant quasi tres mesos, econòmic i de desgast mental. Això ens ha enfortit com a grup.\nTambé heu treballat amb d’altres companyies de teatre. Quines col·laboracions escèniques destacaríeu, a part de «La Taverna»?\nNo podem pas dir que hàgim treballat amb més companyies teatrals de la talla del que ens vam trobar a la Taverna dels bufons. Sí que hem fet però moltes i moltes col·laboracions amb altres companyies de carrer on ens hem trobat treballant junts en espectacles conjunts arreu. Una companyia amb molta solera i ganes de treballar, amb els quals tenim molta sintonia és el “Théâtre des origines” que treballen força a fons el tema occità relatiu a sant Joan i altres festes que compartim amb Catalunya. Seria de poc agraït no dir que en molts i molts llocs on hem anat ens hem trobat gent amb moltes ganes de treballar, amb una preparació més que excel·lent i amb el cap bullint d’idees…\nSou un grup molt «canyero», la veritat és que veient-vos en directe, el vostre espectacle és molt vibrant, però crec que també teniu una gran cura amb el rigor històric, fent una gran tasca de recuperació de velles melodies. Com us documenteu per a realitzar la vostra música i els vostres muntatges d’escenari? Quin és el procés de recerca i documentació dels Berros?\nBé, potser caldria matisar això del rigor històric, ja que arreu dels països catalans hi ha grups que voregen l’excel·lència en aquest camp de la música antiga i medieval, com les formacions que encapçalen Carles Magraner, Jordi Savall, Antoni Rossell… Nosaltres sempre hem defugit de prendre una posició de rigor davant la nostra música, ja que tot i agradant-nos el “fons” de la música medieval, no ens atrau excessivament un repertori que intenti emular el so primigeni i original dels instruments, així com el tipus d’arranjament o l’execució i interpretació de la música.\nJa de bon principi, el so que vam buscar era una interpretació lliure de tempos, compassos, instruments, patrons de percussió, arranjament de veus… Buscant un so que lluny de ser el propi de l’edat mitjana, l’orella moderna el digereix bé i fins i tot el vincula amb molts altres tipus de música, com la que porta l’etiqueta genèrica de “celta”. Ens ho hem sentit moltes vegades, tot i que no hi té res a veure.\nAbans ja hem esmentat que la recerca de partitures i documentació s’ha agilitzat enormement els últims anys, amb l’existència d’internet. Podríem dir que la majoria de material que estem utilitzant surt de la xarxa. Hi ha però un punt que cal “humanitzar” i d’aquí surten algunes referències bibliogràfiques que cal anar a consultar a les biblioteques, gent que cal anar a visitar per tenir llargues xerrades de dicció del català antic, interpretació de mots de textos…\nFotografia de Xènia Gasull\nUna cosa que caracteritza moltíssim els vostres espectacles, la marca distintiva dels Berros per mi és el vitalisme anàrquic i libèrrim, la voluntat d’implicar l’espectador, l’energia i força que transmeteu, amb una ferma voluntat popular que convida a ballar, gaudir amb fressa i viure la música des de l’interior, a les entranyes, tal com ho feien els artistes de temps medievals. És quelcom que veu buscar des d’un inici o va anar sorgint, diguem-ne, «espontàniament» per la vostra personalitat?\nQuan comences a tocar com a grup, és quan estableixes les pautes de comportament que intentes projectar. En el nostre cas, sempre hi ha hagut allò de “tants caps, tants barrets”. Uns volien fer coreografies fixes a cada tema, d’altres marcar quatre pautes i deixar la resta lliure i d’altres, deixar-ho tot a mercè de la situació i del moment.\nSí que podem dir que el punt anàrquic del grup és totalment natural, no buscat i a més, irrepetible, perquè no hi ha res pensat, llevat d’alguna coseta puntual, entenen l’anarquisme com a “fes el que vulguis que tinguis ganes de fer i que pugui millorar el que oferim”. D’això surt el que fem: espontaneïtat suprema.\nParlem una mica sobre els vostres discos. Ja amb el vostre primer disc homònim, barregeu temes de la Bretanya, amb d’altres anglesos, catalans, sempre amb una vessant històrica i popular. Si més no, vàreu trigar alguns anys en entrar als estudis de gravació. Per què? I com traslladeu l’energia brutal que transmeteu en els vostres directes a la gravació dels discos?\nEls nostres començaments van ser força eclèctics, agafant temes de grups que ens agradaven, tenint només en compte el període històric i l’atracció que ens projectava. Així doncs van anar sorgint temes occitans, anglesos, alemanys, castellans… Que vam estar rodant uns quants anys, ja que la intenció era fer fires i no gravar discos. Indefectiblement arriba el dia que ho deus fer prou bé perquè algú et demani si tens quelcom de gravat. Quan això passa unes quantes vegades, t’ho replanteges i acabes gravant el que tens com a repertori. Així surt el primer CD de nom “Els berros de la Cort”, del qual ara encara estem venent còpies.\nCom que la gent vivia amb intensitat el que acabava de veure, vam gravar el CD amb ànim de reproduir una petita part del que fèiem al carrer, emulant un directe, aportant sons ambient que anessin lligats amb el tema…. Tot, per donar un punt de digestibilitat extra al producte, perquè un CD no deixa de ser un producte que la gent es posa a casa, al cotxe…i que tu has d’intentar que sigui prou bo, sense tenir la persona davant teu, notant-te la suor, enmig la fira i “engoril·lat” a tope! Li has de fer reviure el que ha viscut fa poca estona.\nUs vull preguntar una curiositat sobre el vostre segon disc, Egregore. Un egregore, per si no ho saben els nostres lectors, és un esperit de conjunt, una entitat amb individualitat generada per un col·lectiu, que va sorgir de l’experimentació màgica al segle XX però que troba fortes arrels en el passat. D’on va sorgir aquest nom i per què?\nVoltant per les fires, coneixes gent que està en plans de vivències semblants a les teves, d’altres que estan molt lluny, i d’altres que encara estem buscant on són! En una d’aquestes fires de Portugal, a Óbidos, la Zaida ens mira i ens explica el concepte d’Egregore com a grup d’individus que junts en un projecte, canalitzant totes les seves potencialitats, generen una nova entitat d’energia, material o no, que en el nostre cas es podia dir “Berros de la Cort”. La idea ens va flipar perquè era ben bé això. Hi ha una cosa que sobrevola els grups madurs de música, teatre… Que estableix uns lligams entre els components i amb la realitat que s’arribi a percebre com una realitat paral·lela, com una doble vida de vegades més real que el que es percep com a realitat.\nUna mirada, un cop de cap, un sospir… et dóna indicació de com està un company i com has de reaccionar perquè la cosa tiri endavant. Aquesta complicitat absoluta, de vegades no s’aconsegueix ni amb els que es consideren els teus millors amics. Pensa que amb els membres del grup s’hi comparteix fred, calor, carregades de material a hores intempestives, milers de quilòmetres dins un cubicle amb rodes, discussions eternes, mal viure durant dies, mal dormir i mal menjar a vegades…\nI m’agradaria preguntar-vos, especialment, per Les nòstres vices e pecats, si abans parlàvem de la vostra energia «blasfema» i propera al poble i a la terra, en aquest disc –i espectacle– aconseguiu un so «Berros» molt potent i festiu, amb un esperit subversiu molt propi, agafant materials tant dispersos, però pròxims, com el receptari del Sent Soví o poemes de la tradició trobadoresca culta com la Comtessa de Dia. Com va ser el procés de creació d’aquest disc inspirat en els plaers de la carn, mai millor dit?\nEls dos anteriors CDs havien estat recopilatoris dels temes que estàvem fent. La mateixa trajectòria del grup ens va portar a veure que si hi ha un objectiu clar, definit, de temàtica, cronologia… La feina és més àgil i compacte. Vam estar pensant fins que ens vam fer LA pregunta clau: què ens lliga a la gent del període medieval i a la moderna?, perquè perdem el cap, la humanitat, en general? Resposta: el menjar i cardar.\nRàpidament vas a raure a dues obres clau en aquest parell de temes: el llibre del sent soví i l’Speculum al foder. Ambdós són recopilatoris anònims, medievals que ens han arribat fins avui i que ens mostren la preocupació que ja hi havia pels temes. Vam començar a treballar amb una tècnica ja utilitzada a l’edat mitjana, el contrafactum. Aquesta tècnica es basa a associar un text a una melodia que en principi no li és pròpia. Imagina agafar només la música de “La lluna, la pruna” i adaptar-hi el text de la cançó del “Cargol, treu banya”. Això seria un contrafactum.\nNosaltres vam extreure alguns dels textos de les dues obres i les vam anar associant (cantades o recitades) sobre alguns dels temes treballats. No tots tenien textos associats i per tant, part del repertori és tan sols instrumental, d’altres amb textos inserits sobre la melodia, i d’altres amb recitacions. L’Albert Rossich va ser uns personatges vital, clau, primordial, en aquesta feina de catalogació de textos, posant llum a totes les ombres que teníem sobre els significats de les paraules, de la pronúncia…. i fins i tot ens va fer el text explicatiu que il·lustra el llibret del cd i va pensar el títol del CD. Sí, el títol del CD va sortir d’un dels homes clau del nostre petit país: l’Albert Rossich.\nTeniu un esperit molt «internacional» i transversal en la vostra música, però també hi ha un gran amor per la terra, la llengua catalana i les seves tradicions en la vostra música. Mai oblidaré la vostra versió del Chou Chou Sheng amb una introducció d’Els Segadors, que vaig escoltar per primera vegada a Castelló d’Empúries i que es pot escoltar al vostre disc Egregore. Amb la vostra música heu portat arreu del món melodies catalanes…, quina relació teniu amb el país?\nSom obertament independentistes, comunistes, anarquistes, llibertaris, ateus recalcitrants i lliures. Això sembla un caos ideològic difícil de pair, i és cert, però és el que és: una sopa de 7 persones amb veu i vot, amb ganes de participar, de creure que Catalunya ha de ser lliure de l’opressió espanyola i espanyolista, i amb ganes d’explicar al món que hi ha un petit territori que és una comunió de 3 branques d’un sol pi, que són les illes, el país valencià i la Catalunya mutilada, amb la falta de la franja de ponent i la Catalunya nord.\nLa introducció de Chou chou sheng, que esbossa la primera part dels Segadors, l’hem tocat arreu i fins i tot, algun grup al qual els hem servit d’inspiració i estan també tocant aquest tema, toquen també la mateixa introducció!!!! Imagina aquest grup, espanyol castellà d’allò més “castizo“, tocant els segadors enmig d’una plaça plena de gent que no deuen saber quin tema és aquest. Ni uns, ni altres!\nPer anar acabant i fer el cercle amb la pregunta de l’inici: Avui dia ens trobem que, al nostre país, hi ha més formacions que fan espectacles itinerants, més fires i festes històriques i un interès renovat pel passat i la música antiga. Amb els vostres anys d’experiència, com heu vist l’evolució dels espectacles de música medieval i de carrer al país? I quins són els vostres propers projectes?\nEstem molt lluny encara del nivell de rigor, exigència i qualitat d’altres països, perquè només que vagis a les fires que fan a Occitània, Portugal, Alemanya, França… Veuràs que la intenció que tenen allà és recordar i recuperar coneixement militar, gastronòmic, social, musical, tecnològic…i aquí sembla que el que intentem és comprar i vendre, el que sigui, sense massa rigor.\nSom força crítics en aquest aspecte perquè hem vist autèntiques bestieses, moltes, massa. No hem vist massa evolució de les fires, la veritat. Les fires que van començar essent fidels a alguna idea històrica (celebració d’algun fet, recordatori d’algun personatge…), continuen en la línia, com ara Castelló d’Empúries, un clàssic en el seu gènere.\nCreieu que és un bon moment per els músics i artistes que vulguin emprendre l’aventura que vosaltres vareu començar? Per si algú interessat ens llegeix, que els hi recomanaríeu als artistes que volen començar o estan començant com a espectacle musical itinerant?\nSempre és un bon-mal moment! Si esperes començar un projecte, mirant d’enganxar el moment que l’onada és òptima, millor fes una altra cosa.\nQuan vam començar nosaltres, no podem pas dir que no hi hagués ningú més, però nosaltres només coneixíem la feina de la colla dels grallers de Banyoles, amb en Marià Albero i la Laura. Val a dir que vam intentar algun acostament de “company a company”, ells ja estaven consolidats i portaven el pes al festival Terra de trobadors, i nosaltres tot just començàvem. Aquest acostament?, estèril.\nPotser és per fets com aquest que els Berros de la cort tenim un codi implícit als gens d’acollir com a “companys de camí” a tothom que se’ns acosta. És molt d’agrair que quan estàs tocant, la gent estigui disposada a compartir vivències de tot tipus. Hem après que de totes les persones es pot aprendre alguna cosa, de tothom!\nMoltes gràcies pel vostre temps i espero poder gaudir de la vostra música i força ben aviat!\nMoltes gràcies i molt agraïts per l’interès del teu projecte en el nostre grup. Llarga vida a Llegendàrium com a creació de recuperació cultural al nostre país.\nEngegar projectes d’aquest calibre fa falta valor i molta il·lusió! Això té molt, molt de mèrit.\nPàgina web dels Berros de la Cort\nPrevious articlePassió per la història i la fantasia: Alma Cubrae\nNext articleOrciny Press: Arriscant per la cultura


J.L. Badal, Mercè Ibarz i Adrià Pujol, Premis Serra d’Or 2018 | Bernat Puigtobella\nJ.L. Badal, Mercè Ibarz i Adrià Pujol, Premis Serra d’Or 2018\nJosep Lluís Badal, Teresa d’Arenys, Mercè Ibarz, Adrià Pujol i Marc Gil, guardonats amb els Premis Crítica Serra d’Or 2018. Les obres teatrals Un tret al cap, Medusa i Perra de nadie, i les infantils i juvenils I aquí dins, qui hi ha?, Una bala per al record i Ports també reben la Serreta d’Or.\nL’obra Les coses que realment han vist aquests ulls inexistents, de Josep Lluís Badal, ha estat guardonada amb el Premi Crítica Serra d’Or de Novel·la 2018. “Com una font, a voltes, la paraula diu els secrets del món”, ha dit Badal citant Joan Vinyoli, reivindicant la funció de les arts i les humanitats, que poden unir-nos i fer-nos trobar en un lloc comú.\nTeresa d’Arenys. Obra poètica (1973-2015), de Teresa d’Arenys, ha rebut el Premi Crítica Serra d’Or de Poesia 2018. L’autora ha rebut el premi de mà de Lluïsa Julià. Ha agraït el suport de Miquel Desclot i de Jordi Llavina, que la van animar a aplegar els reculls més significatius de la seva trajectòria. Teresa d’Arenys ha tingut paraules d’agraïment pel pare Massot, de qui va ser mala alumna a la universitat (escrivia sonets a les seves classes) i a Edicions Vitel·la per haver publicat aquesta antologia.\nMercè Ibarz ha guanyat, amb L’amic de la finca roja, el Premi Crítica Serra d’Or 2018 d’Assaig. L’autora ha dit que estudiar obres del passat li ha donat forces per mirar el present. Ni els temps són bons per a l’assaig ni els temps són fàcils per a res. Aquesta resistència que són els llibres i la cultura ens ha d’ajudar a mirar endavant.\nAdrià Pujol Cruells ha obtingut el Premi Crítica Serra d’Or de Traducció 2018 per L’eclipsi de Georges Perec. Pujol ha dit que veure’s en el palmarès del premi l’esvera, perquè hi són els millors. Ha agraït els jurats perquè han apostat per contradir tots aquells que de vegades de manera apocalíptica sostenen que el català és una llengua moribunda o coixa. “El català demostra en aquests tipus de premis que té una salut de ferro”. I ha afegit que la publicació d’un llibre com L’eclipsi només és possible si al darrere hi ha editors valents com la revista L’Avenç.\nAdrià Pujol a la Plaça Tetuan | Foto BiBi Oye/ Núvol\nPel que fa a l’apartat de Recerca, Marc Gil ha guanyat el Premi Crítica Serra d’Or de Recerca 2018 (Humanitats) per l’obra Barcelona al servei del Nuevo Estado. Depuració de l’Ajuntament durant el primer Franquisme, que ha publicat Eumo Editorial. Gil ha reconegut que no s’esperava la volada que ha agafat el llibre després d’anys de recerca i ha celebrat que l’Ajuntament de Barcelona hagi rebutjat els processos de depuració i hagi rehabilitat aquells funcionaris que van patir sancions. A aquesta satisfacció s’hi afegeix ara el premi Serra d’Or.\nL’Institut Català d’Ornitologia, per Atles dels ocells nidificants de Barcelona, ha obtingut el Premi Crítica Serra d’Or de Recerca 2018 (Altres Ciències), una obra que ha estat possible gràcies a la participació de 300 voluntaris. I L’ambassadeur de la République des Lettres. Vie et oeuvre de Robert Robert i Casacoberta (1823-1873), de Julien Lanes Marsall, ha rebut el Premi Crítica Serra d’Or de Catalanística 2018.\nDins l’apartat de Teatre, l’obra de Pau Miró Un tret al cap s’ha endut el Premi Crítica Serra d’Or de Teatre 2018 al text de teatre català. Miró ha destacat que els dramaturgs catalans van passar la travessia del desert entre els anys 60 i 90 i avui podem ser optimistes. “Vaig començar a escriure Un tret al cap amoïnat perquè com a consumidor de diaris veia que la premsa s’havia degradat molt. Abans d’escriure aquesta obra vaig entrevistar periodistes i em van confirmar que era un moment complicat per la professió. El magma de les xarxes socials i les fake news fan difícil accedir a una informació de qualitat. Vaig descobrir que l’antídot contra la precarietat del periodisme és el compromís ètic dels professionals, i això avui és més evident que mai, ara que vivim moments d’amenaça dels drets fonamentals”.\nMedusa, dirigida per Aleix Fauró i Isis Martín, ha rebut el Premi Crítica Serra d’Or de Teatre 2018 a l’espectacle teatral. Els directors han agraït el suport que Serra d’Or ha donat a la cultura al llarg de tants anys. Martín ha explicat que el projecte de Medusa va arrencar fa cinc anys i ha agraït la complicitat de l’autor del text original, el novel·lista Ricardo Menéndez Salmon. Fauró ha afegit que haver guanyat el premi beca Quim Masó ha estat determinant per portar a terme el projecte amb un equip confiat que s’ha fet seu el projecte.\nMarta Carrasco ha guanyat el Premi Crítica Serra d’Or de Teatre 2018 a l’aportació més interessant per Perra de Nadie, un espectacle d’una força i un coratge estremidors, que culmina un llarg recorregut creatiu d’elevat nivell d’exigència, qualitat artística i profunditat humana. Carrasco ha explicat que l’espectacle va néixer després d’una llarga depressió de dos anys. “Estava trista i no podia sortir de casa meva, i amb aquest projecte vaig renéixer de nou. En aquest solo, Carrasco encarna vuit dones diferents que expliquen el seu dolor. És un espectacle molt emotiu, que ha estat possible gràcies a un equip que treballa sí o sí, fins i tot quan no hi ha diners, que és el que sol passar gairebé sempre”. Marta Carrasco ha dedicat el premi al seu avi Manuel Carrasco i Formiguera, que va morir a la presó de Burgos el 9 d’abril de l’any 1938, ara fa vuitanta anys.\nFinalment, en l’apartat de Literatura infantil i juvenil, el Premi Crítica Serra d’Or Infantil 2018 és per a l’obra I aquí dins, qui hi ha?, amb text de Mar Benegas i il·lustració de Sandra Navarro, Lalalimola; el Premi Crítica Serra d’Or Juvenil 2018 és per a Una bala per al record, de Maite Carranza, que no s’esperava el premi perquè és la tercera vegada que guanya la serreta d’or. El Premi Crítica Serra d’Or Coneixements 2018 és per a Ports, de Víctor Medina.\nL’Espai Endesa, allotjat en un edifici inaugurat el 1897, que és una excel·lent mostra del Modernisme industrial català i que està catalogat com a Patrimoni Històric de la ciutat, ha acollit la 52a edició dels Premis Crítica Serra d’Or, que ha presidit el P. Abat Josep M. Soler. Les obres premiades corresponen a les més destacades de les publicades l’any 2017, i sense que s’hagin presentat a concurs. Cal recordar que els Premis Crítica Serra d’Or no tenen dotació econòmica i consisteixen essencialment en la proclamació del veredicte i en el lliurament d’una serreta d’or, de solapa, que representa la distinció que atorga la revista Serra d’Or, de Publicacions de l’Abadia de Montserrat (PAMSA), que dirigeix el P. Josep Massot i Muntaner.\nEl jurat dels Premis Crítica Serra d’Or 2018, en l’apartat de Literatura i Assaig, ha estat format per Borja Bagunyà, Àlex Broch, Lluïsa Julià, Marta Nadal i Pere Antoni Pons. En l’apartat de Recerca l’han compost: Jaume Aulet, Manuel Jorba, Santiago Riera i Tuèbols, Joandomènec Ros i Francesc Vilanova. Joan-Anton Benach, Francesc Massip, Marta Monedero, Juan Carlos Olivares i Anna Pérez Pagès han constituït el jurat de Teatre. Mentre que el de Literatura infantil i juvenil, també per encàrrec de Serra d’Or, l’han format Mònica Baró, Montse Ginesta, Teresa Mañà, Joan Portell i Núria Ventura.


Zapatero convoca a sindicats i patronals per a presentar-los la reforma laboral\nSERVIMEDIA.- El president del Govern, José Luis Rodríguez Zapatero, ha convocat als responsables dels sindicats CCOO i UGT i de les patronals CEOE i Cepyme a una reunió aquesta tarda per a presentar-los les seves propostes per a la reforma laboral.\nA la trobada estan convocats els secretaris generals de CCOO i UGT, Ignacio Fernández Toxo i Cándido Méndez, i els presidents de CEOE i Cepyme, Gerardo Díaz Ferrán i Jesús Bárcenas, segons van informar a Servimedia fonts dels agents socials.\nLa reunió se celebrarà només unes hores després que el Consell de Ministres analitzi un document en el qual recull les seves propostes per a la reforma laboral.\nEl dimecres els sindicats van demanar a l'Executiu que retardés la presentació d'aquesta proposta fins que haguessin aconseguit un acord sobre la negociació col·lectiva amb les organitzacions empresarials.\nCCOO i UGT també van demanar al Govern mesura en la reducció del text per a evitar que es repeteixi la polèmica provocada per la proposta de reforma de les pensions.


Xavier Rius Sant: L'IRAN, POTÈNCIA DE NOU, article al Punt Avui\nHassan Rohani, nou president de l'Iran\nNo ha d'estranyar que l'Aràbia Saudita i Israel hagin rebutjat l'acord entre l'Iran i els Estats Units, França, el Regne Unit, la Xina, Rússia, Alemanya i la cap de la diplomàcia europea, Catherine Ashton, sobre el programa nuclear i la fi progressiva de les sancions. I és que tant Israel com l'Aràbia Saudita han donat suport des del 1979 a qualsevol acció militar, política o econòmica que afavorís el debilitament de l'Iran, un estat antic i una potència cultural i econòmica que, amb l'arribada del règim dels aiatol·làs, el 1979, posava en perill la continuïtat d'Israel com a única potència militar de la regió, i qüestionava el paper de l'Aràbia Saudita, sunnita, defensora d'un islam classista, aliat amb els Estats Units.\nComparteixo la tesi que, des de llavors, i per diferents motius, tant els Estats Units com Israel i les monarquies petrolieres pretenien ofegar les dues potències econòmiques i culturals de la regió. L'Iraq laic de Saddam Hussein, que no es volia sotmetre a les monarquies sunnites. I l'Iran xiïta, que volia estendre una revolució que posés fi a l'islam de les monarquies dels petrodòlars i cridava a lluitar contra Israel. I no és cap secret que el 1980, un any i mig després de la revolució islàmica xiïta de Khomeini, les monarquies petrolieres i Washington animaren Saddam a envair l'Iran, en una guerra que es deia que seria ràpida, en haver fugit gran part dels caps militars, deixant l'aviació gairebé sense pilots. Aquesta guerra va ser una trampa per a Saddam i no va acabar fins al 1988, quan es va signar un alto el foc.\nLa pèrdua de milions de vides, els costos socials de milers de mutilats, la destrucció de les instal·lacions petrolieres del Xat al Àrab, i l'enfonsament de les dues economies, era l'únic balanç de la guerra. I Saddam, amb un Iraq empobrit, es va trobar que Kuwait i l'Aràbia Saudita, que l'havien animat a atacar l'Iran i l'havien proveït d'armes, li demanaven que pagués l'armament amb uns diners que no tenia. Això va motivar que l'Iraq ocupés Kuwait, fet que va portar a la primera guerra de l'Iraq, i després d'uns anys de sancions, la segona guerra de l'Iraq, el 2003. En resum, el que era el 1980 una de les grans potències econòmiques quedava totalment enfonsat.\nPer la seva banda, l'Iran, que continuava enfrontant-se a l'islam sunnita, certament va desenvolupar un important programa nuclear, per a finalitats civils però, també, sembla, militars, desitjant competir amb Israel, única potència nuclear de la regió. I aquí començaria el 2002 un estira-i-arronsa amb l'Agència Internacional de l'Energia Atòmica que es tensaria el 2004, incrementant-se unes sancions que han ofegat l'economia iraniana, impedint també exercir el seu paper de potència econòmica a la regió. L'arribada de Mahmud Ahmadinejad al poder l'any 2005, en ple conflicte de l'Iraq, va fer pujar encara més la tensió vers Occident i Israel.\nAra, amb un nou president que desitja posar fi a la confrontació, amb la fi de les sancions, aconseguida gràcies al compromís de no enriquir urani més enllà del 5%, l'Iran podrà recuperar el seu espai comercial i econòmic. I és que els Estats Units i la comunitat internacional necessiten un Iran amic per evitar que utilitzi els inestables Iraq, Síria, Afganistan i Líban com a peons. Però evidentment ni a Israel ni a l'Aràbia Saudita agrada tenir un Iran fort econòmicament i políticament, que malgrat no tingui la bomba, posi en perill la seva hegemonia.\nL'Iran i l'Iraq, dues potències que convenia enfrontar i debilitar. Foto del Xat el Arab (desembocadura de l'Eúfrates i el Tigris) a Bàssora, en temps de Saddam, des del cantó iraquià, amb estàtues de soldats que senyalen l'Iran, l'enemic.\nllegir l'article al Punt Avui (clica)\nIsfahan, l'Iran, gener 2009, en una manifestació antiamericana i contra Israel\nFotos d'Isfahan, gener de 2009\nPublicat per Xavier Rius Sant a 8:35\nEtiquetes de comentaris: acord, Acuerdo, article, Avui, bomba atómica, Catherine Ashton, chiitas, guerra, Hassan Rohani, Irak, Iran, Iraq, nuclear, Punt, Sant, urani, uranio, Xavier Rius, xiïtes


amb data de caducitat: Crowdfunding: ara ja no hi ha excusa per a la creació\nSempre m'ha semblat complexa la relació entre la creació artística i la seua materialització. És per això que trobe molt interessant el concepte crowdfounding, que consisteix en la col·laboració econòmica de molts a petita escala a través d'Internet per a fer realitat projectes atractius. D'aquesta manera, qualsevol persona pot ser un "mecenes" amb una petita aportació monetària, i de la suma de molts es pot aconseguir el suport econòmic per a tirar endavant una obra que per altres camins no es podria dur a terme.\nUn exemple de crowdfunding és la web Verkami, que resulta ser un punt de trobada entre persones amb projectes creatius i persones que volen i poden fer aportacions monetàries si el projecte els agrada. No es tracta d'invertir en art per a fer negoci, sinó de fer donacions perquè realment es creu en el projecte. El que obtenen les persones que donen és producte, serveis o experiències, però mai diners. La recompensa en aquest sentit és més simbòlica que material.\nVerkami té la particularitat que cada autor té un límit de 40 dies per a exposar el seu projecte a la web i aconseguir el finançament que demana. Si en aquests 40 dies no ho ha aconseguit, l'autor no rep cap tipus de donació. Crida l'atenció aquesta limitació de temps, encara que supose que amb això el que es pretén és fomentar la rotació, evitar que els projectes que no agraden al públic s'estanquen en el temps i donar oportunitats a altres emprenedors artístics. Així la regla del joc és clara: o tot o res. Per això, hi ha dues coses que resulten de vital importància per al creador: d’una banda, oferir una recompensa atractiva per al potencial donant, i d’una altra, saber vendre molt bé el seu projecte i aprofitar totes les possibilitats que li ofereix Internet, i més en concret les xarxes socials, per a obtenir la màxima difusió i adhesió al seu projecte.\nAltres exemples de crowdfunding els trobem a Kickstarter, primera web d'aquest tipus que es va llançar a Estats Units, i d'altres espanyoles com Lanzanos o Volanda.\nAixí doncs, sembla que, amb totes aquestes possibilitats, els creadors amb ganes i motivació ja no tenen excusa per a no intentar fer realitat els seus projectes si són interessants, creuen en ells i saben fer-los arribar al públic.\nUs deixe uns links per si voleu aprofundir una mica més en el tema.\nEl 'crowdfunding' llega a España ( El País)\n‘Crowdfunding’, la microdonación en red ( La Vanguardia)\nCreativos 2.0: ¿Qué es el Crowdfunding? ( Unblogenred.es)\nPublicat per M. Fighter a 15:41\nEtiquetes de comentaris: col·laboració, crowdfunding, projecte artístic\nM. Fighter 7 de febrer de 2011, a les 13:47\nAvui el diari ADN ha publicat una notícia sobre Crowdfunding. Us deixe el link també:


MGC Assegurances - M�tua General de Catalunya, la millor recepta per a la salut\nM�tua General de Catalunya, la millor recepta per a la salut\nSota el lema "La millor recepta per a la salut" el 21 de febrer va comen�ar la campanya de publicitat 2011 de la M�tua amb l'emissi� de les falques de r�dio i, paral�lelament, les insercions a les revistes corporatives dels col�lectius professionals amb els que tenim convenis de col�laboraci�.\nSi a la campanya de publicitat de l'any passat apel�l�vem a la tranquil�litat que proporciona estar assegurat amb la M�tua, el missatge d'enguany que enviem als nostres oients, per escollir-nos com la seva m�tua de salut, �s la qualitat. La qualitat de les assegurances, l'amplitud de cobertures, a m�s de l'extens quadre m�dic, l'abs�ncia de lletra petita i el bon preu.\nAquesta suma de factors, aquesta recepta, d�na com a resultat que M�tua General de Catalunya sigui la millor soluci� per gaudir de bona salut. El nostre objectiu no �s altre que convidar tothom a descobrir la qualitat que oferim, a un preu molt competitiu, i poder accedir a l'atenci� m�dica de primer nivell que reben les persones que ja estan assegurades a la M�tua.\nLes falques es podran sentir a Catalunya R�dio, Rac 1, Onda Cero, i Onda Cero Balears, IB3 i R�dio Murta de les Balears. Tal com s'ha fet amb la campanya dels 'Consells de Salut' de la Fundaci�, els programes i horaris escollits s�n els de m�xima audi�ncia.


El Nàstic suma a Palma, però no fa el salt qualitatiu que necessita (0-0)\nEl Circ Ciutat dissabte, 08 d'abril de 2017\nEl Nàstic tenia una bona oportunitat de fer un salt qualitatiu en la taula i allunyar-se una mica més del descens, i de pas, castigar a un rival directe en la lluita per la permàmencia. Jugava al camp del fins ara cuer i una victòria li hauria permès poder veure la zona baixa des de més lluny.\nEl punt arrencat manté l'equip tal com estava fa una setmana, marcant ell mateix els que salven de les flames dels que es mantenen, però amb una jornada menys per disputar-se. Curiosament, el proper rival dels tarragonins serà altre cop el cuer, en aquest cas el Mirandés, que amb la derrota d'avui ha caigut a baix de tot. Final a la vista. (veure classificació)\nPel que fal duel a l'Iberostar, els primers minuts no han tingut un amo clar. En el minut 18, Juan Merino ha hagut de fer el primer canvi del partit després que Madinda no pogués continuar sobre la gespa a causa d’una inoportuna lesió. El seu lloc l’ha ocupat Juan Muñiz. En el minut 26, després d’un córner favorable al Mallorca, els tarragonins han muntat una ràpida contra que no ha pogut culminar Valentín. I en el 28’ ha arribat la resposta dels locals amb una internada per banda dreta que ha acabat amb una centrada-xut que ha marxat molt desviada per sobre la porteria de Reina. Cap dels dos equips aconseguia arribar amb clar perill a l’àrea rival.\nPoc abans del descans (41'), els gran ha tingut l'ocasió més clara de la primera meitat. Emaná ha guanyat una pilota dividida entre els dos centrals i ha encarat al porter local, però Santamaría ha aguantat el seu 1 contra 1 aturant el xut del camerunès. Abans que l'àrbitre assenyalés el camí dels vestidors, el Nàstic ha hagut el segon canvi, i novament per lesió; i en aquest cas de Manu Barreiro que ha estat substituït per Àlex López.\nLa segona meitat ha començat amb un Nàstic ofensiu, que ha gaudit de la primera ocasió quan encara no es duien dos minuts de joc. Els grana han trenat una jugada de combinació a la frontal que ha acabat amb una gran centrada de Gerard, que s’ha passejat per l’àrea petita, obligant a la defensa a enviar a córner. La primera rematada dels locals ha arribat en el minut 55, amb un xut molt desviat de Juan Domínguez. Un minut més tard, Emaná ha estat a punt de controlar una pilota davant del porter, després d’una bona passada en profunditat de Juan Muñiz, però la pilota se l’hi ha escapat per la línia de fons. I en el minut 59, Emaná providencial, ha evitat el gol local al treure, sota pals, una rematada de cap de Raillo.\nEn el minut 65, els grana han estat a punt de marcar. Gerard Valentín ha desbordat per la seva banda, plantant-se tot sol davant del porter, però just abans que el lateral connectés el xut, el local Angeliño s’ha anticipat enviant la pilota a córner. En els següents minuts cap dels dos conjunts ha aconseguit dominar la possessió, fent que el partit es trenqués, guanyant en ritme de joc i propiciant arribades per tots dos equips.\nI en el minut 85, a punt ha estat l’asturià de sorprendre al porter amb un xut de falta enverinat que quasi es cola a la porteria, obligant al meta local a enviar a córner. A la sortida de cantonada la pilota s’ha passejat per l'àrea petita, sense trobar rematador, fins que, després d’un rebot, ha anat a parar a peus d’Àlex López que ha buscat el gol amb un xut ajustat al pal. L'acció ha obligat a Santamaría a lluir-se.\nEn el darrer minut Reina i el pal han evitat el gol del Mallorca, i en la última acció del partit, l'ex grana Lago Júnior ha xutat desviat.\nÀrbitre: Pérez Moreno. Targetes a Sasa (31’), Mossa (45+2’), Yuste (56’), Molina (68’), Angeliño (75’), Juan Muñiz (90+1’)


CAÇADORS D’ENERGIA SOLAR | Surt de Recerca per Catalunya\nCAÇADORS D’ENERGIA SOLAR\nDescobreix uns dels nous elements de CosmoCaixa, els SunFlowers. Aquests sistemes fotovoltaics intel·ligents emulen el moviment dels gira-sols per tal aprofitar totes les hores solars del dia, des de l’alba fins al capvespre.\nSabríeu diferenciar entre energia termosolar i fotovoltaica, o com es mesura la radiació del sol? Creieu que es pot cremar la vela d’un vaixell amb miralls, com en el mite d’Arquímedes? A través de diferents experiments i dinàmiques trobareu resposta a aquestes i altres preguntes, i comprovareu com es pot aprofitar l’energia del Sol, tot transformant-la i utilitzant-la de diferents formes.\nUn itinerari on parlarem del Sol com una font d’energia renovable i veurem algunes de les accions que des de CosmoCaixa s’estan duent a terme per esdevenir un museu sostenible i compromès amb el medi ambient i el clima.