marfanta.com: Bel anuncia que el nou pla especial del nucli històric permetrà expropiar i enderrocar les cases de la catedral\nBel anuncia que el nou pla especial del nucli històric permetrà expropiar i enderrocar les cases de la catedral\nTORTOSA (Baix Ebre).- Ferran Bel ha anunciat aquest divendres que el Diari Oficial de la Generalitat publicarà la setmana que ve el nou pla especial urbanístic del conjunt històric-artístic de Tortosa. El document, que va ser aprovat per la comissió d’Urbanisme a finals de juny, engloba una superfície de més de 173.000 metres quadrats en dos sectors: el centre del nucli antic i el front fluvial. De fet, l’objectiu del pla és determinar els criteris per millorar i preservar el patrimoni històric de tot el sector. De la mateixa manera, el pla concreta la intervenció proposada a la façana fluvial, que consisteix en obrir una nova plaça davant de la catedral de Tortosa i transformar la imatge de la ciutat des del pont de l’Estat fins a la zona de l’antic escorxador, al barri de Remolins. En aquest sentit, l’alcalde ha afegit que la publicació del pla especial els permetrà iniciar el procés d’expropiació de les últimes cases de davant de la catedral que encara no són de l’Ajuntament. Un procés expropiatori que podria durar poques setmanes.\nDurant una entrevista a Canal 21 Ebre, Bel ha apuntat que, si és possible, abans de final del mandat s’enderrocaran les cases de davant de la catedral. Però no ha volgut posar-se terminis. L’alcalde ha aclarit que algunes cases necessiten ser enderrocades, i que també voldrien continuar les excavacions arqueològiques que fa uns mesos van fer-se al costat del Palau Episcopal, ja que hi van aparèixer restes romanes importants. A més, també volen reformular el projecte de la futura plaça.\nA banda, Bel ha assenyalat que a principis de desembre s’acabarà la reforma dels carrers Montcada, Bonaire i de la plaça Montserrat, i que això permetrà obrir al públic el pàrquing soterrat del carrer Montcada. Tot seguit, també abans de final d’any, començaran les obres de la plaça Mossèn Sol, al barri del Rastre, amb un període d’execució de tres o quatre mesos. Quant a les obres pendents al barri del Castell, Bel les ha condicionat al cobrament dels diners que la Generalitat deu a l’Ajuntament per les obres fetes del pla integral del nucli antic de Tortosa (Pincat).\nFinalment, Bel no ha volgut avançar detalls sobre el nou projecte de piscines per no afectar la negociació oberta amb els grups de l’oposició. L’alcalde només ha explicat que estan enllestint el sistema de finançament de les obres.


Drets dels consumidors a la lletra petita\nBarcelona - Diumenge, 20/01/2019 - 11:07\nLes normes europees són per sobre de les estatals. En els drets dels consumidors, si aquests són espanyols els sol sortir molt més a compte la normativa de la Unió Europea que la pròpia. La millor evidència han sigut les clàusules terra considerades abusives, pel seu impacte econòmic i pel nombre de persones afectades, que han obligat la banca a tornar milions d’euros als seus clients per una pràctica irregular als seus contractes. El més punyent en aquesta història és que la legislació europea que es va incomplir, segons els tribunals de la UE, és una directiva del 5 d’abril de 1993. No és un error de tipografia. 1993.\nIgual que passa amb les clàusules terra, una directiva europea protegeix el client al reemborsar un crèdit\nMalgrat tantes sentències, encara avui no s’ha posat en marxa un mecanisme eficaç per tornar als clients escurats les quantitats que van pagar de més, sense cap tipus de demora, o fins i tot amb l’amenaça d’un desnonament si es retardaven en el pagament abusiu. Fa uns dies, el president del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, Jesús María Barrientos, va afirmar que les mesures adoptades per resoldre les demandes sobre les clàusules terra als jutjats havien sigut un rotund fracàs. La llei pot donar-li la raó al ciutadà, però plasmar aquesta victòria a la realitat triga anys.\nUna altra directiva europea que juga a favor del consumidor és la 2008/48/CE, relativa als contractes de crèdits al consum. Pot tenir un paper rellevant en el futur atès el creixement de l’ús dels crèdits per comprar productes cars, com cotxes o electrodomèstics. Moltes marques rebaixen el preu o ofereixen més i millors garanties al comprador si aquest adquireix el cotxe amb un préstec que si el paga al comptat. Davant d’aquestes opcions, al final el client accepta pagar a terminis, fins i tot si disposa de l’efectiu.\nEn aquestes situacions, val la pena tenir en compte aquesta directiva europea perquè pot estalviar molts diners al comprador sense que perdi les garanties ofertes. Segons la llei de contractes de crèdit al consum, basada en la norma de la UE, el consumidor tindrà dret a liquidar a tota hora, totalment o parcialment, les obligacions derivades del contracte del crèdit i tindrà dret, llavors, a una reducció del cost total, que comprèn els interessos i costos corresponents a la durada del contracte que queda per transcórrer. El prestador tindrà dret a una compensació justa, però la llei estableix que “aquesta compensació no podrà ser superior a l’1% de l’import del crèdit reemborsat anticipadament”, i si el període pendent no supera un any, la compensació es redueix al 0,5%. Atès que els crèdits al consum tenen actualment uns tipus del 5% al 9%, val la pena fer comptes amb les oportunitats que en aquest cas aporta la lletra petita del contracte en els seus aspectes de protecció del consumidor.\nTemes: Clàusules terra Consum


Antoni Trilla, nou degà de la Facultat de Medicina de Barcelona\nSubstitueix el doctor Francesc Cardellach en el càrrec\nEl doctor Antoni Trilla, cap del Servei de Medicina Preventiva i Epidemiologia de l’Hospital Clínic, ha estat elegit nou degà de la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona.\nTrilla, que substitueix el doctor Francesc Cardellach en el càrrec de degà, és especialista en medicina interna i especialista en medicina preventiva i salut pública. També és investigador de l’ISGLOBAL i vocal de la junta de govern del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona, el president del qual, Jaume Padrós, ha considerat el nou càrrec de Trilla com a ‘bona notícia per al món metge i universitari. Excel·lent elecció’, en el seu compte de Twitter.\nMedalla Josep Trueta al mèrit sanitari que atorga la Generalitat de Catalunya, entre d’altres distincions, Antoni Trilla ha publicat més de 200 treballs en revistes biomèdiques i és autor de més de trenta capítols de llibres.


El ple del Consell Comarcal del Baix Ebre aprova un pressupost de 21,7 milions d'euros pel 2022 | Consell Comarcal del Baix Ebre\nEl ple del Consell Comarcal del Baix Ebre aprova un pressupost de 21,7 milions d'euros pel 2022\nEl ple del Consell Comarcal del Baix Ebre ha aprovat avui el pressupost comarcal per a l'exercici 2022, que serà de 21.719.190,74 euros, el que significa un increment del 9,21% respecte de l'exercici 2021. La proposta de pressupost dels socis de govern, Esquerra Republicana i Movem Terres de l'Ebre, ha rebut el suport de dos dels grups de l'oposició, PSC i Ciutadans, mentre que Junts per Catalunya s'hi ha abstingut.\n"Avui portem a aprovació un pressupost expansiu, pactat entre els dos socis de govern i que també ha estat consensuat amb els grups comarcals de l'oposició que ens han fet arribar les seues propostes", ha manifestat el president del Consell Comarcal del Baix Ebre, Xavier Faura, que ha valorat positivament el suport del PSC i Ciutadans als comptes.\nPel que fa als ingressos, la partida més important és la de transferències corrents, que puja un total de 18.859.018,24 euros, amb un increment del 4,63% respecte enguany i que correspon a la prestació de les competències delegades, sobretot per part de la Generalitat i els ajuntaments, segons ha detallat el conseller comarcal d'Hisenda. En aquest capítol s'inclou l'addenda del departament d'Educació, el sanejament, el fons de cooperació de la direcció general de l'Administració Local, el contracte programa de serveis socials i programes del Servei d'Ocupació de Catalunya, entre altres.\nEl conseller comarcal d'Hisenda, Jordi Gaseni, ha explicat que també s'incrementa el capítol de transferències de capital, en aquest cas un 55,86%% i puja un total de 2.295.172,50 euros. Pel que fa al pressupost d'inversions creixerà un 55,14% amb un volum de 2.866.172,50 euros. "El pressupost pel 2022 és un pressupost equilibrat que compleix l'objectiu d'estabilitat pressupostària i la regla de la despesa", ha assenyalat Gaseni.\nEntre les principals inversions que el Consell Comarcal del Baix Ebre executarà el 2022 s'inclou la remodelació de l'estació depuradora d'aigües residuals (EDAR) de Tivenys (1.110.497,39 euros); l'execució de les obres de sanejament a Vinallop (557.171 euros), la millora de les EDAR (481.503,51 euros), la millora de l'eficiència energètica a la seu comarcal (500.000 euros) i l'asfaltat a la Via Verda 121.000 euros.\n"Farem una potent inversió a les estacions depuradores d'aigües residuals, tant de renovació com de modernització, pensem que aquestes inversions són imprescindibles per garantir un desenvolupament sostenible i durador", ha dit Faura.\nEl pressupost comarcal de 2022 també inclou un increment de les despeses de personal, que pujaran a 6,2 milions d'euros. Un augment que és conseqüència de la valoració de llocs de treball del Consell Comarcal, que ha comportat una actualització de la massa salarial, que ha estat pactada amb els representants dels treballadors.\nD'altra banda, el pressupost de la societat mercantil Baix Ebre Innova serà de 237.568,06 euros. Aquesta societat presta el servei de viver d'empreses, centre de negocis i formació ocupacional.\nFinalment, al pressupost comarcal cal afegir el pressupost del Consorci pel Desenvolupament del Baix Ebre i Montsià (BEMO), organisme adscrit al Consell, que puja un total de 197.550,91 euros. De tal manera que el pressupost comarcal s'acostarà als 22 milions d'euros.\nAdhesió al manifest amb motiu del Dia Internacional de l'Eliminació de la Violència contra les Dones\nEl plenari ordinari del mes de novembre s'ha iniciat amb la lectura del manifest amb motiu del Dia Internacional de l'Eliminació de la Violència contra les Dones, que va commemorar-se just ahir 25 de novembre. La lectura del manifest consensuat per la Generalitat, juntament amb les Diputacions de Barcelona, Girona, Lleida i Tarragona, l'Ajuntament de Barcelona, la Federació de Municipis de Catalunya, l'Associació Catalana de Municipis i la Delegación del Gobierno a Catalunya, ha anat a càrrec de la consellera comarcal de Serveis Socials, Laura Fabra.


Blog de Mas Albornà » Les postals de Love Horse\nLes postals de Love Horse\nMas Albornà ha elaborat 40 postals artesanals de Nadal personalitzades per a l’organització d’Equinoteràpia Love Horse. L’equip del nostre Centre Ocupacional ha ideat de principi a fi l’estètica creativa d’aquest petit obsequi nadalenc.\nAquest producte ha estat elaborat a mà amb paper reciclat artesanal per tots els membres de l’ocupacional. La decoració consisteix en un cavall vermell amb una base de color verd (com el seu logo) enganxat sobre un paper resiclat de color blanc.\nAixí, doncs, voldríem agrair el suport i la confiança que Love Horse ens fa demanant-nos aquest encàrrec tant especial. A Mas Albornà treballem per a millorar la vida de les persones amb discapacitat i malaltia mental i sens dubte gràcies a coses com aquesta ho fem possible\nAquesta entrada va ser publicada el Wednesday, 7 de December de 2011 a les 11:55 i està classificada sota: Articles artesanals, Centre Ocupacional, Mas Albornà\t. Pot fer un seguiment dels comentaris d'aquesta entrada gracies al feed RSS 2.0. Pot deixar un comentari, o enviar un trackback des del seu propi lloc.


Apunt Menorca El festival Barnasants s'estrena a Menorca | Apunt Menorca\n13/03/2020 fins al 14/03/2020\nvaDllibres / Nou Bar\nEl festival Barnasants aterra a Menorca. Del 14 de febrer al 28 de març, cinc cantautors emergents oferiran deu concerts entre Ciutadella i Maó.\nMenorca s’estrena en el Barnasants, festival referent de la cançó d’autor que en aquesta edició, la vint-i-cinquena, sumarà més d’un centenar de concerts i una seixantena de seus repartides per Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears i l’Alguer.\nA Menorca actuaran cinc cantautors emergents de la música en català: les mallorquines Clara Fiol, Glòria Julià i Maria Jaume, la formenterenca Maria José Cardona i el gironí Joanjo Bosk. Cadascú d’ells oferirà dos concerts: un a Ciutadella (Espai Sant Josep i vaDllibres) i un altre a Maó (Nou Bar).\nAmb l’objectiu de bastir una xarxa cultural cada cop més àmplia i sòlida i de facilitar la projecció exterior dels músics de l’illa, els organitzadors del Barnasants han incorporat també per primera vegada quatre noms menorquins al cartell del festival. Els escollits en aquesta edició han estat Cris Juanico, Leonmanso, Guiem Soldevila i Borja Olives.\nSegons explica Pere Camps, director del festival, el projecte cultural Barnasants va néixer l’any 1996 “amb l’objectiu de donar impuls a la cançó d’autor, d’encarnar l’esperit i els valors que va representar el moviment de la nova cançó, de fer-la conèixer a les generacions més joves de manera en que constitueixi un pont de comunicació amb les generacions anteriors i fomentar-ne la transmissió i l’escolta”.\nBarnasants a Menorca: els concerts\nCinc cantautors/es oferiran entre el 14 de febrer i el 28 de març deu concerts entre Ciutadella i Maó. Preneu nota del programa:\nDv. 14/02, 19.30 h · Espai Sant Josep de Ciutadella\nDs. 15/02, 22.30 h · Es Nou Bar\nClara Fiol (veu) i Joan Vallbona (guitarra) fa tres anys que volten pels escenaris. Es prenen la trobada com un joc per explorar-se els racons. Ho fan amb la música i la paraula, les sonoritats elèctriques de la guitarra o els cants tradicionals. A l’edició passada del Barnasants presentaven Silueta (Ona Musicat, 2018), un disc de cançons pròpies que beuen del pop, el jazz o la música d’arrel. Ara presenten Petiteses, un clam a la senzillesa a través de composicions originals i versions. En un món brutal i sobreinformat, cerquen la cura en la música petita, i hi troben una nova immensitat.\nDv. 28/02, 19.30 h · vaDllibres, Ciutadella\nDs. 29/02, 22.30 h · Es Nou Bar\nGlòria Julià i Víctor Leiva presenten un espectacle que parteix, com és habitual, de la poesia. Després del seu Ocellada, un homenatge al poeta mallorquí J. M. Llompart, Glòria Julià i Víctor Leiva ofereixen un seguit de cançons en format acústic del seu grup Vers Endins, així com també poemes d’autores catalanes i alguna versió de cantautors com Ovidi Montllor o Guillem d’Efak. Partint sempre dels versos com a eix vertebrador, enfilen sons i melodies d’estils molt diversos: des de cançons populars a reggae o blues.\nDv. 6/03, 19.30 h · Espai Sant Josep de Ciutadella\nDs. 7/03, 22.30 h · Es Nou Bar\nCançons d’ahir, avui i demà és el recorregut de la formenterenca María José Cardona per la seva obra. Amb 15 anys va entrar a formar part del grup Spioks, al qual va sumar guitarra i veu. Més tard, va fundar la banda de rock 4 de Copes, en què era la veu i lletrista principal. Actualment, manté en actiu el grup Imaràntia amb el mallorquí Miquel Brunet, d’estil més íntim i relaxat. A Cançons d’ahir, avui i demà podreu escoltar cançons sensibles, vitals i efectistes que arriben al cor sense deixar-te indiferent.\nDv. 13/03, 19.30 h · vaDllibres, Ciutadella\nDs. 14/03, 22.30 h · Es Nou Bar\nCantautora mallorquina que es mou entre la cançó independent, el folk i el pop simplificat. Música d’autora propera, sincera i amb un fort pes en les lletres, que es poden qualificar de crues i transparents. Ha format part del cicle de concerts Músiques Mínimes, tocat a llocs com el MoboFest, La Capsa de Música, Luz de Gas i s’ha proclamat guanyadora del Concurs Sona9 2019. Actualment està treballant en el que serà el seu primer àlbum que veurà la llum a la tardor del 2020.\nDv. 27/03, 19.30 h · vaDllibres, Ciutadella\nDs. 28/03, 22.30 h · Es Nou Bar\nEl cantautor empordanès farà dos concerts a Menorca acompanyat de la seva guitarra i harmònica, en un concert a distància curta centrat en la seva veu, els seus textos i el seu món poètic. Presentarà bona part de les cançons recollides en el seu darrer treball Directe al Barnasants (Música Global, 2019), amb un recull d’algunes de les cançons que ha anat composant i interpretant al llarg d’aquests anys d’etapa en solitari. Un concert imprescindible per conèixer el potencial i l’essència d’aquest cantautor d’arrel rockera.


Aprofita els nous MOOC disponibles a Future Learn i MiríadaX - Notícies - Cursos en línia MOOC (UPF)\nAprofita els nous MOOC disponibles a Future Learn i MiríadaX\nAprofita els nous MOOC disponibles a Future Learn i MiríadaX - Notícies\nComencem el segon trimestre carregats de nous MOOC! Pròximament tindrem l’estrena de la segona edició del MOOC de Fabricació digital a les aules: com crear un fablab al teu centre a la plataforma MiríadaX. També estrenarem la segona edició del MOOC Medicina, Literatura i Cinema a la mateixa plataforma. Aprofita aquesta oportunitat! Encara que semblin mons separats, l’objectiu principal de la medicina i de les humanitats és el mateix: l’estudi de l’home. Aquest curs pretén apropar tots dos mons mitjançant l’observació de com les humanitats clàssiques (literatura) i les modernes (cinema) s’han interessat pels àmbits tradicionalment vinculats a la medicina.\nA més, recordem que la tercera edició del MOOC Parla'm amb les mans i escolta'm amb els ulls: introducció a la llengua de signes catalana està disponible a la plataforma de FutureLearn durant tot el curs només per a estudiants de la UPF. La segona edició del MOOC Introducció a la Llengua, la Cultura i la Societat Catalanes estarà també a la plataforma i, com a novetat, en occità, amb l’Ajut d’Interlingua de la Generalitat de Catalunya.\nFinalment, després de dues edicions del MOOC Why Biology Matters: Basic concepts, arriba la primera edició de Why Biology Matters: The Genome and You. Tots els vídeos del MOOC es poden trobar al canal de MOOC UPF de YouTube, dona-hi un cop d’ull!\nAnima’t i inscriu-te’n! No oblidis que pots seguir totes les novetats des del nostre Twitter!


About: Copa d'Europa de futbol 1990-91\nLa Copa d'Europa de futbol 1990–91 fou l'edició número trenta-sis en la història de la competició. Es disputà entre el setembre de 1990 i el maig de 1991, amb la participació inicial de 31 equips de 30 federacions diferents. La competició fou guanyada per l'Estrella Roja de Belgrad a la final davant del Olympique de Marseille des del punt de penal. Aquesta temporada va veure el retorn dels clubs anglesos a la competició després de la prohibició de cinc anys imposada per la UEFA arran del desastre de Heysel. (ca)\nCopa d'Europa de futbol 1990-91 (ca)\nfreebase:Copa d'Europa de futbol 1990-91


La Biblioteca secreta: nou llibre d'Agus i els monstres\nNOU llibre: La biblioteca secreta\nArriba La biblioteca secreta, el nou volum de les aventures de l’Agus i els monstres.\nTots els seguidors de la col·lecció «L’Agus i els monstres» esperen amb candeletes l’arribada d’un nou títol. Doncs acaba de sortir de la impremta i ja el tenim aquí! Ja podeu aconseguir l’aventura número 16 de l’Agus Pianola, la Lídia, el Sr. Flat i tota la colla dels monstres.\nVoleu saber de què va? A veure si el títol us en dona alguna pista…: La biblioteca secreta.\nEl Col·lectiu 541 ha convençut tothom a Galerna que hi ha llibres que s’han de destruir. Peter Pan, Blancaneu, La Ventafocs, Les aventures de Tom Sawyer… Tots corren perill! L’Agus Pianola no té ni idea de com se’n sortirà, d’aquesta nova bogeria del Dr. Brot i el seu ajudant Nap. Amb la Lídia, que sempre té idees genials, el Sr. Flat i els monstres, segur que ho aconseguiran. Els ajudes a salvar els llibres?\nJa han passat 5 anys des del primer volum de la sèrie, Arriba el Sr. Flat, i la gran acollida entre els lectors ens han portat a vendre’n més de 400.00 exemplars i a publicar-ne 16 lliuraments. L’èxit també ha traspassat fronteres i la col·lecció ja ha estat traduïda a 18 llengües.\nSeguidors de «L’Agus i els monstres», no patiu, perquè Jaume Copons i Liliana Fortuny, autors de la sèrie, continuen treballant en noves aventures.\nI després de llegir, continua la diversió amb els «Interactius monstruosos». Posa a prova el teu cervell!


El col·legi Sant Josep porta el distintiu d’Escola Verda des de ja fa uns anys, el programa d’escoles verdes és un compromís que agafa l’escola per educar cap a valors de sostenibilitat i respecte a la natura. Cada any el comitè ambiental es reuneix per tal d’informar de les actuacions fetes i les propostes futures, aquest comitè està format per representants dels alumnes des de primer fins a sisè de primària,...\nL'obertura de les pliques corresponents al concurs del subministrament consistent en cubells i contenidors per al sistema de recollida de residus porta a porta queda aplaçada al proper dilluns 30 d'octubre a la 1 del migdia, degut a un problema de falta de quòrum amb el tribunal del mateix.\nUns 224 alumnes dels centres educatius de Navàs, han participat aquest matí en els actes de la Setmana de la Mobilitat Sostenible que han organitzat les regidories de Medi Ambient i Mobilitat de l’Ajuntament. Alumnes de cinquè de Primària a primer d’ESO, han estat els destinataris de les activitats organitzades, que s’han impartit amb la col·laboració de la Policia Local, Mossos i Protecció Civil. La part més vistosa dels...\nAvui s’ha estrenat el punt elèctric que permet renovar la càrrega de les bateries dels cotxes elèctrics o híbrids, a l’endoll que hi ha instal·lat a la zona de recàrrega de la Plaça de l’Ajuntament de Navàs.El primer usuari ha estat una noia de Navàs que va comprar un vehicle cent per cent elèctric a finals de l’any passat. Avui, després de fer la sol·licitud, aportar la documentació...


Un projecte coordinat per Eurecat, amb Aigües de Barcelona i 10 socis més, desenvolupa noves eines de monitorització per fer un ús més eficient de la xarxa d’aigua - Corporativa - Web oficial - La gestió responsable\nUn projecte coordinat per Eurecat, amb Aigües de Barcelona i 10 socis més, desenvolupa noves eines de monitorització per fer un ús més eficient de la xarxa d’aigua - Corporativa\nUn projecte coordinat per Eurecat, amb Aigües de Barcelona i 10 socis més, desenvolupa noves eines de monitorització per fer un ús més eficient de la xarxa d’aigua\nnull Un projecte coordinat per Eurecat, amb Aigües de Barcelona i 10 socis més, desenvolupa noves eines de monitorització per fer un ús més eficient de la xarxa d’aigua\nAquestes eines s’integraran en una plataforma capaç̧ d’incrementar la interoperabilitat i gestionar el coneixement de la infraestructura de l’aigua. Coordinat per Eurecat, el projecte contribuirà a disposar d’una millor xarxa i més informació sobre aquesta.\nAigües de Barcelona és un dels socis del projecte, que participarà en la detecció, monitoratge i control de contaminants i esdeveniments crítics a la xarxa de distribució i abastament, mitjançant l’ús de mostrejadors passius i sensors online per poder avaluar en temps real la qualitat de l’aigua de manera continuada.\nAquests mostrejadors passius i sensors online permetran obtenir valors de molts paràmetres a la vegada, com ara valors fisicoquímics de qualitat (pH, temperatura, oxigen dissolt, redox, amoni, conductivitat, terbolesa, matèria orgànica...), o valors de concentracions de contaminants a l’aigua (plaguicides, compostos prioritaris, contaminants emergents, toxines, metalls...), i serviran per fer de marcadors i alerta per si alguna vegada estiguessin presents en l’aigua.\nD’aquesta manera, es podrà millorar la supervisió́ de paràmetres de control, optimitzar el temps real de l’abastament i la distribució́ d’aigua, i gestionar globalment les decisions i la informació́ per utilitzar eficientment els recursos.\nSobre el projecte IMAQUA\nIMAQUA és un projecte de la comunitat RIS3CAT Aigua, coordinat per Eurecat amb la participació d’onze socis: CASSA, Proveïments d’Aigua, la Universitat de Girona, BGEO, Aigües de Barcelona, el Consell Superior d’Investigacions Científiques, la Universitat Rovira i Virgili, S::can i Adasa Sistemas.\nLa comunitat RIS3CAT Aigua dedica un pressupost de 12 milions d’euros al desenvolupament d’un pla d’acció, amb projectes d’R+D estratègics, amb la finalitat que Catalunya esdevingui un pol internacional de referència en recerca i innovació de l’aigua. La comunitat RIS3CAT Aigua és una de les sis noves comunitats RIS3CAT acreditades per la Generalitat de Catalunya a través d’ACCIÓ —l’agència per a la competitivitat de l’empresa—, una estratègia que compta per a aquesta convocatòria amb un pressupost de 24 milions d’euros finançats pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER) de la Unió Europea. Gràcies a aquests sis projectes atorgats en el pla d’actuació, la comunitat RIS3CAT Aigua potenciarà l’economia i indústria catalana mitjançant noves tecnologies i serveis que ajudin a millorar la gestió i reutilització d’aquest recurs.


Home » Receptari » Receptes de cuina » Les Postres » Pa de pessic de pastanaga al microones\nHas provat mai de fer un pa de pessic al microones? Et proposem una recepta ràpida, fàcil i amb uns resultats espectaculars.\nFes la prova i comenta’ns els resultats!\nIngredients per 8-10 persones:\n180g de Pastanagues\n30g de dàtils secs sense os tallats a trossets petits\nMunta les clares a punt de neu i reserva\nAmb una batedora de got tritura la resta d’ingredients excepte els dàtils, controlant que no quedin grumolls\nEn un bol tira tota la mescla, afegeix les clares muntades i barreja amb un aespàtula, a poc a poc, de baix cap a dalt. Afegeix els dàtils i barreja suaument\nUnta un motlle de silicona amb una mica d’oli. Cou, tapat i a màxima potència (800w), durant 7 minuts i deixa’l reposar 5 minuts més dins el microones abans de treure’l. Si el microones és de menor potència l’hauràs de deixar més estona i si en té més, hauras de posar menys temps\nPassat aquest temps comprova que estigui cuit punxant-lo amb un escuradents o un ganivet. Si surt mollat, cou uns minuts més\nUn cop fred, desemmotlla’l\nValoració nutricional per una ració d’uns 50g:\nValoració nutricional 115,5 2,4 12,3 6,3 1 29,9 40,1\nAquesta recepta porta una quantitat important de greixos en forma d’oli d’oliva. Tot i ser un greix cardiosaludable s’ha de tenir present que també son una font de kilocalories que, sumades a les del sucre i els dàtils de la recepta fa que n’haguem de limitar la ingesta, sobretot si se segueix una alimentació de control de pes.\nPer altra banda, les pastanagues són una font important de betacarotens, un compost que es transforma en vitamina A dins el nostre cos. La vitamina A és antioxidant, ens protegeix la pell i mucoses de les agressions externes i ajuda a mantenir la vista en bones condicions.\nSi vols incrementar el contingut de fibra d’aquesta recepta només cal que utilitzis la farina en format integral.\nA partir de la base d’aquest pa de pessic (prescindint de les pastanagues i els dàtils) pots elaborar les versions que més t’agradin: amb plàtan, amb poma i gingebre (boníssim), amb fruits secs i fruita seca…\nmicroones pa de pessic pastanaga pastís recepta recepta cuina recepta microones


Red Eléctrica comença a desmantellar les línies que s'han compactat amb la MAT | Osona.com\nRed Eléctrica comença a desmantellar les línies que s'han compactat amb la MAT\nEs preveu que a Vic comenci el 2019 en la segona part del projecte\nper Redacció, 24 de juliol de 2018 a les 17:27 |\nUna de les torres que s'ha desmantellat; al fons, la MAT aquest 23 de juliol. | ACN\nRed Eléctrica ha començat a desmantellar les línies que s'han compactat amb la MAT entre Vic i Santa Llogaia d'Àlguema (Alt Empordà). En total, han de desaparèixer fins a 90 quilòmetres d'esteses elèctriques, dels quals més de la meitat corresponen a una línia de 220 kV que s'estén entre Vic i la futura subestació de la Farga, a Sant Julià de Ramis (Gironès). Precisament, és a tocar d'aquesta nova subestació on Red Eléctrica ha començat a desmuntar torres. En una primera fase, que durarà fins a finals d'any, desapareixeran 52 suports i 18,5 quilòmetres d'aquesta línia de 220 kV. D'altra banda, el nou delegat de Red Eléctrica a Catalunya, José Ignacio Lallana, diu que la companyia està a l'espera de rebre la resposta del Ministeri pel què fa al ramal dels 400 kV a Riudarenes (Selva), després que la Generalitat n'emetés l'informe desfavorable. Tot i això, ha avançat que la companyia s'obre a estudiar "alternatives" que permetin "integrar" millor aquesta pota de la MAT.\nEl projecte de la MAT portava aparellada la desaparició de tres línies, que s'han fet passar compactades amb les torres de 400 kV. En total, sumen 90 quilòmetres i corresponen a una estesa de 200 kV (entre Vic i Bescanó), una de 132 kV (entre la futura subestació de La Farga i Santa Llogaia) i una de 110 kV (que passa per les Guilleries).\nAra, amb més de dos anys de retard respecte a les previsions inicials, aquestes torres ja han començat a desaparèixer del paisatge. Red Eléctrica ha començat a desmantellar els suports de l'estesa de 220 kV. El projecte per desmantellar aquesta línia s'ha subdividit en dos trams. El primer suma 52 torres, té 18,5 quilòmetres i s'estén entre la subestació de Bescanó i la que s'està construint a Sant Julià de Ramis.\nÉs aquí on Red Eléctrica ha començat el desmantellament. Segons concreta el seu portaveu, Lluís Pinós, els treballs preliminars "van començar ara fa unes dues setmanes" i es preveu que aquest tram de 220 kV entre Bescanó i Sant Julià de Ramis hagi desaparegut del tot a finals d'any.\nD'entrada, els operaris retiren els cables de l'antiga línia. Després, amb l'ajuda d'una grua, van desmuntant cada torre per parts. Per últim, enretiren els suports de formigó que aguantaven les torres –d'uns 30 metres d'alçada- i restitueixen el terreny.\nLa de Vic, a principis del 2019\nRed Eléctrica preveu que la segona part del projecte (la que afecta la línia de 220 kV entre Vic i Bescanó) comenci just quan acabi la primera. És a dir, a principis del 2019. Aquests treballs també duraran mig any. Aquí, d'aquest antic traçat, n'hauran de desaparèixer 100 torres i 38 quilòmetres de línia.\nPinós explica, però, que aquesta part de la línia entre Vic i Bescanó no es podrà desmantellar fins que no entri en servei la futura subestació de La Farga, situada a Sant Julià de Ramis. Una obra que, precisament, Red Eléctrica preveu enllestir i posar en tensió a finals del 2018. Aquesta subestació dels 400 kV, que farà de xarnera entre les de Bescanó i Santa Llogaia, suposa una inversió de 31 milions d'euros (MEUR).\nLes altres, en mans d'Endesa\nA més de les torres d'aquesta antiga línia de 220 kV, també estan desapareixent les de 110 kV que creuava les Guilleries. En aquest cas, però, l'obra l'està fent Endesa (tot i que sota la supervisió de Red Eléctrica). Aquest traçat fa 17,5 quilòmetres i suma una trentena de torres.\nPel què fa a l'última de les esteses, la de 132 kV entre La Farga i Santa Llogaia, també correspon a Endesa dur-ne a terme el desmantellament. D'aquí en desapareixeran 19 quilòmetres i una cinquantena de suports. Les torres, però, no aniran a terra fins que Endesa no hagi enllestit la subestació de 132 kV que construeix dins el parc elèctric de Santa Llogaia d'Àlguema (on hi ha l'estació conversora de la MAT, una subestació de 400 kV i una altra que alimenta el TAV).\nEl portaveu de Red Eléctrica ha recordat que el desmantellament d'aquestes antigues línies són "compensacions" que ja estaven lligades al projecte de la MAT. "En el cas del tram entre Bescanó i Santa Llogaia, quan acabi el desmantellament, hi haurà els mateixos quilòmetres de línies elèctriques que hi havia abans no s'aixequés la MAT; potser els treballs no s'han fet tan ràpid com s'esperava, però amb això Red Eléctrica compleix el seu compromís", ha concretat Pinós.\nDesmantellant la torre de la línia de 220 kV aquest dilluns. Foto: ACN\nSocietat, serveis, electricitat, MAT


El regidor de Memòria Democràtica i Cultura, Nahuel González; juntament amb Carme Melo, directora Centre de Gandia UV; i Cristina Escrivà, investigadora, documentalista i presidenta de la Asociación Cultural Instituto Obrero, ha presentat el cicle de conferències i exposicions “Les Dones de la II República”. Aquestes activitats es desenvoluparan a la Casa de la Cultura i la Sala Tossal de Gandia des del 31 de març fins al 5 de maig.\nEl Campus de Gandia de la UPV acoge el IV Encuentro “Música, Sonido, Imagen”\nEl Campus de Gandia de la Universitat Politècnica de València (UPV), el Conservatorio Profesional de Música Josep Climent de Oliva y el Conservatorio Profesional de Música Rafael Talens Pelló de Cullera han organizado el IV Encuentro “Música, Sonido, Imagen”. La jornada se celebrará mañana, jueves, 31 de marzo, en el Campus de Gandia.\nOliva celebra una Jornada de Portes Obertes d'Associacions l'1 d'abril\nL'ajuntament d'Oliva ha anunciat que el pròxim divendres, 1 d’abril, les associacions de la localitat i el Departament de Participació Ciutadana, organitzen una Jornada de Portes Obertes.\nEl temporal de pluja i vent dels dies passats ha ocasionat diversos danys a les platges de Xeraco. Les incidències principals del temporal sobre la platja són: l'acumulació d'algues, l'aportació generalitzada de plàstics i escombraries i l'acumulació de canyes a la platja.\nOliva acull la presentació de l'antologia trilingüe de 'La última costa' de Francisco Brines a la Casa-Museu de Maians\nEl llibre consta d'una selecció de poemes, traduïts per primera vegada al portugués, per Saturnino Valladares, i al valencià, a càrrec de Josep Piera, que han fet les seues versions amb el títol comú 'A la niebla'/'Para a névoa'/Cap a la boira.\nGandia activa un pla de xoc per tenir les platges preparades per a Setmana Santa\nEl regidor delegat de Turisme i Platges, Vicent Mascarell ha anunciat que l'Ajuntament de Gandia posarà en marxa un dispositiu especial per evitar les afeccions que s'han produït a les platges a causa del temporal. Aquestes afeccions s'han centrat a les platges del sud, sobretot a la zona de Rafalcaid.\nGandia rebrà un total de 994.289 euros procedents dels fons de cooperació locals aprovats durant els darrers dies per part de la Generalitat i la Diputació de València.\nOliva i Cámara Valencia posen en marxa un servei d'assessorament gratuït en digitalització per a empreses del municipi\nL'ajuntament d'Oliva ha posat en marxa un nou servei d'assessorament gratuït per a ajudar els autònoms, emprenedors i pimes a digitalitzar els seus processos de negoci i producció i integrar la tecnologia en els seus productes i serveis.\nGandia reforça la promoció nacional de la seua oferta turística amb l'assistència a 'Madrid Fusión'\nGandia va participar en la 42a edició del certamen ‘Madrid Fusión’, amb un showcooking en el qual Manuel Alonso, en representació de ‘Tasta Gandia’, va cuinar una “Albergínia llistada de Gandia amb tonyina, miso, bonic sec i salsa de taronja”.\nGandia estudia accions de suport a l’agricultura\nL'IES Gregori Maians d'Oliva inicia un curs de Mediació per a millorar la resolució de conflictes i fomentar l'escola activa\nEl Campus de Gandia de la UPV celebra Jornadas de Puertas Abiertas el 31 de marzo y el 30 de abril\nGandia se suma a les activitats de l'EndoMarch 2022


Farcellets de col receptes - myTaste\nfarcellets amb pasta filo\nfarcellets amb pasta brick\ncol i rave\nFarcellets de col receptes\nAfegiu el brou, i finalment poseu-hi el llom sobre els farcellets i deixeu-ho coure tot junt. Desfulleu la col procurant de no trencar les fulles, renteu-les i poseu-les a bullir amb aigua i sal\nAvui us porto un dels meus plats preferits de l'hivern, els farcelletsdecol. No m'he pogut resistir i em vaig emportar la més gran de la parada així que tinc un munt de receptes decolpreparades\nQuan el tomàquet brilli afegir-hi el brou i els farcellets i coure-ho tot junt durant trenta minuts. Enfarinar-los i enrossir-los en oli a foc moderat\nAfegim totes les verdures de cop a una paella amb una mica d'oli, salpebrem i les deixem coure a foc mig, fins que s'estovin i agafin colordauradet\nAmb aquests farcellets en comptes de posar la carn a part, podem posar-la a dins de la fulla decol, que també és bo\nAquesta és una variant dels famosos (i tradicionals) farcelletsdecol , els vam farcir simplement de puré de patates amb formatge (una mica inspirats per un altra plat tradicional, però aquest cop suís)\nCom per exemple aquests farcelletsdecol, farcits de formatge tendre i condimentats bàsicament amb all, gingebre, coriandre fresc, pebre vermell dolç i una barreja omnipresent anomenada “garam masala”\nEn un plat, hi posem dos farcelletsdecol farcits de carn picada i al costat, la mitja perdiu. Enfarinem els farcellets i els fregim fins que quedin rossos\nCol·loquem una culleradetade la barreja al centre del quadrat i unim els quatre costats de la pasta formant farcellets\nAnirem col·locant cada peça acabada sobre una safata de forn amb paper tipus cuisson. Avui, us mostraré una nova aplicació d'aquella crema fent farcellets amb pasta de full que servirem acompanyats d'un bon raig de mel\naquesta recepta) i col·locar a sobre d’una llesqueta de. amb la reducció i les llunes de poma sobre els farcellets\nLes bledes es poden substituir per espinacs de fulla ampla o per col. En principi , havia de ser verdura, però, tenia unes poques bledes a la nevera, com no n'hi havia prou per tots, hi he afegit uns fideus d'arròs, ha quedat un entrant que també pot ser plat únic, i per dinar de carmanyola, perfecte\nFarcellets de tofu.\nEn una cassola plana col·loquem els farcells, si pot ser junts per que no es desmuntin durant la cocció


Manhattan - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nper manuel quinto 12.07.2019 | 23:37\nComencem amb un vibrant homenatge a New York, als compassos de la Rhapsody in Blue, de Georges Gershwin. És una declaració d'amor a una ciutat que ara també ha esdevingut una declaració d'amor per a uns temps en què existia el Cine Studio prop del Lincoln Center amb la seva programació de clàssics; quan no havia tancat l'Elaine's Restaurant de la Segona Avinguda i hi podies trobar Norman Mailer al costat de Michael Caine i de Luciano Pavarotti; quan els magatzems Bloomingdale's eren el paradís dels big spenders; la llibreria Rizzoli encara era a la Cinquena Avinguda i restaves bocabadat al seu luxós interior; el red borscht era més deliciós al Russian Tea Room, i les passejades per Sutton Place, al llarg de l'East River, esperonaven per xerrar sobre temes divins i humans.\nDesprés d'una primera etapa basada en els recursos còmics de la paròdia, l'Oscar obtingut i no recollit a la cerimònia de lliurament per Annie Hall –sembla que es va estimar més tocar el clarinet al Michael's Pub de l'East 55th Street–, va permetre Woody Allen homenatjar el seu admirat Ingmar Bergman a Interiors i després ser absolutament personal en el tractament de la comèdia romàntica. Manhattan ens deixa moments inoblidables, com el pla ja icònic d'Allen i Keaton asseguts al banc enfront del pont de Queensboro, l'inici de festeig de la mateixa parella quan es refugien al Hayden Planetarium enmig de llamps i trons, i l'entra-nyable delicadesa del diàleg final amb Mariel Hemingway a la porta de la residència d'estudiants. La qüestió sentimental s'obre a quatre fronts: el matrimoni fallit –Meryl Streep–, l'estabilitat trencada entre Michael Murphy i Ann Byrne, les afinitats electives –Diane Keaton– i la tendresa natural –Mariel Hemingway. D'altra banda, la decisió del personatge d'Isaac d'abandonar els acudits en programes de la televisió per provar d'escriure una novel·la és una mica el que li va passar a Woody Allen, que feia guions per a la Colgate Happy Hour, fins que Jack Rollins i Charles Joffe el van captar per al cinema.\nEn una escena prèvia al desenllaç, Allen, estès en un sofà al seu apartament, repassa totes aquelles coses per a les quals hom mereix viure. Llista complerta: Groucho Marx, el beisbolista Willie Mays, el segon moviment de la Simfonia Júpiter de Mozart, el Potato Head Blues de Louis Armstrong, les pel·licules sueques, l' Educació Sentimental de Flaubert, Marlon Brando, Frank Sinatra, les pomes i peres pintades de Cézanne, el marisc del restaurant d'en Sam Wo i... Qualsevol podria pensar que ens vol aclaparar amb la seva cultura o que es vol definir tan sols com un intel·lectual, com quan fa acudits sobre Freud, Strindberg o Kafka.\nEl cas és que, com a coronament d'aquesta reflexió, acaba declarant que una de les coses que més el meravella al món és l'expressió dolça del rostre de la Tracy –Mariel Hemingway–, i tot seguit es llança al carrer, no troba taxi i es posa a córrer fins a la residència de la noieta per pregar-li que no se'n vagi a Londres i el deixi sol.\nAmb la seva admiració per Bergman i Fellini, el gust pels diàlegs llargs, enginyosos, en els quals moltes vegades el sentit de l'humor amaga la melangia, com ho feia també el francès Eric Rohmer, Woody Allen és l'expressió desvergonyida de la cultura urbanita, la d'aquella gent de mitjana edat i més que anem al teatre, que veiem pel·lícules dels anys 50 i 60, que llegim Paul Auster i Murakami, que recordem que hi va haver un Miles Davis a la trompeta i un Charlie Parker al saxo. Persones que considerem que el silenci és una etapa a superar i que els amics i els amors s'amaneixen amb la paraula.\nMiley Cyrus torna a la tele amb «Black Mirror».


Simfonia Metàl·lica - Rock Fest 2019\nDivendres, 12 Juliol 2019 08:29\nSón ja sis les edicions que s'han celebrat amb aquesta del 2019 al Parc de Can Zam de Santa Coloma de Gramenet en un festival que s'ha consolidat i tothom té en compte alhora de fer les seves travesses per assistir en alguna cita estival. Bona mostra són aquestes sis edicions i el fet que ja el primer dia de festival s'anunciïn les dates pel 2020 (2,3 i 4 de juliol) amb la primera confirmació, Accept. És més, aquest any era una revàlida important ja que no hi ha un gran cartell rutilant, com es podia considerar l'any passat, de grans noms girant i a mercè dels festivals i es coincideix en dates amb un altre important festival, el Resurrection. L'assistència ha demostrat que el personal va al festival toqui qui toqui encara que s'hagin notat una mica els factors comentats, amb bona presència internacional per cert, i és que el reclam turístic de Barcelona ben segur que fa que molts decideixin passar a la ciutat coincidint amb les dates del festival.\nNo descobreixo res al dir que una de les principals peculiaritats és que es celebri en un gran entorn urbà amb els pros i contres que representa. D'entrada tens ja un públic potencial que poc s'haurà de desplaçar per assistir però els inconvenients de la mobilitat i el caos que sempre representa en una gran ciutat no li treu ni als que hi viuen ni als que viatgen. Aquests darrers, i més després que aquest any des de la promotora no s'organitzi una acampada com es feia a Montmeló, tenen l'afegit de buscar-se la vida pel que fa a l'allotjament. Barcelona no es barata, menys en període de vacances i el desplaçament també cal contar-lo amés de l'estada. Tot plegat un dispendi important. D'altra banda, els que poden fer l'opció d'anar i venir diàriament en transport públic al viure als voltants, o fins i tot en cotxe pels una mica més allunyats, han de patir obligatòriament obres i restriccions típiques de l'època estival els primers i embussos a les carreteres d'entrada a la urbs, obres i una odissea per aparcar els segons. Els pàrquings facilitats pel festival aviat estant plens i Santa Coloma no ho té fàcil per poder aparcar. A més calia sumar-hi el tall de la L1 del Metro que encara ho complicava més. Així doncs, cadascú amb aquests factors pot tenir la seva opinió tant vàlida com un altra de la idoneïtat o no d'un festival en una gran ciutat. Molts vam poder comprova el primer dia, dijous 4 de juliol, el monumental embús de trànsit a tota la ronda de dalt, dins la mateixa Santa Coloma i la odissea per aparcar. El mateix pels que van optar per exemple pel metro amb la L1 tancada havent de fer les mil i una.\nUna cosa són les dificultats per arribar i l'entorn del festival, un altra el recinte. No he estat a Can Zam quan és el gran parc de Santa Coloma i certament he de dir que deu ser agradable un parc tan gran ja que si limitat i ple de restriccions per circular-hi hi caben als voltants de 20.000 persones doncs us podeu fer a la idea. El recinte és ampli però fàcilment abarcable i no has de fer grans distàncies per anar d'una banda a l'altra, ben dimensionat pel que han estat les assistències del festival aquests anys. Quasi sempre es veu prou ple i pots circular còmodament. Dos escenaris principals, un altre en una àmplia carpa i tot un seguit d'atraccions i espais per poder fer la típica foto de postureig. Si hi heu estat bàsicament la distribució ha estat la mateixa d'altres anys amb algunes millores com per exemple obrir el sostre de l'espai de lavabos (sempre sembla que hi ha pocs wc sigui quin sigui el nombre que n'hi hagi) per evitar olors, més punts d'aigua, elements decoratius d'accés a la Motörtent... i la gespa artificial, un gran punt ja que sense seria un desastre de pols i aquesta catifa verda encara que fictícia enganya bé els sentits.\nPel que fa a serveis podies trobar barres a tot arreu per agafar l'imprescindible beguda donada la calor amb preus més que decents pel més bàsic i necessari com és l'aigua a 1€ (això sí, segueix la burrada de treure la tapa de la botella, un arma de destrucció massiva...) i la resta de begudes lúdiques és on s'apreta en el preu, lògic, res a dir. La zona de restauració està concentrada a l'entrar al recinte a l'esquerra i certament es formen excessives cues per exemple entre 21 i 23 del vespre. Els preus podeu imaginar, van a guanyar-se la vida els que treballen sense descans i el tema forma part del joc, si vas en un lloc com aquest toca gastar. Si que vaig trobar a faltar més sensibilitat amb les intoleràncies alimentàries, en el passeig per veure l'oferta només vaig saber veure un cartell que especificava que es preguntés per les intoleràncies alimentàries. Els celíacs per exemple ho tenien ben malament per menjar per citar un dels col·lectius. Des del festival es va anunciar que es tindria en compte, no sembla que ho hagin seguit els inquilins autoritzats en aquesta zona.\nPer últim i del més destacat d'aquesta edició el fet que el festival s'allargui quatre dies. Ha resultat una autèntica prova per molts aguantar totes les jornades amb una calor intensa, xafogor i lleugera pluja durant tantes hores. Qui més qui menys ha seleccionat per dosificar una mica. Queda clar que aquest any ha estat per exigències del guió, és a dir, poder encabir algunes bandes que en cas contrari no haguessin pogut tocar, l'exemple més clar Deff Leppard. No ha estat ni serà la tònica habitual, de fet, com dèiem, per l'any vinent s'han anunciat tres dies.\nAquest any obrien uns de casa, Kilmara, no és fàcil a les cinc de la tarda però un gran festival ja no és nou territori pels de John Kilmara que van intentar donar-ho tot. Power de bona factura que no es va veure afavorit pel so encara ni per l'assistència. Sigui com sigui no es van deixar intimidar per res i obrint amb Purging Flames van satisfer els amants del power tècnic i elaborat demostrant que a casa nostra també en sabem d'això fins la final The Break Up passant per End of the World o Out from the Darkness. Van comptar amb la vocalista de Resilence com a col·laboració.\nTot just començar i teníem els primers veterans històrics, això sí, vinguts a menys, Raven. Molta calor per rebre els germans Gallagher i sorpresa al veure a Mark amb una cama pràcticament immobilitzada. La cosa no feia bona pinta i ens esperàvem veure'l assegut tot el concert però va fer de tot menys estar-se quiet. A aquella hora van fer saltar bona part dels presents amb peces com Rock Until Your Drop, Hell Patrol o Wiped Out. Certament van alegrar els presents amb aquestes ganes i passió d'una banda que comença, tota una sorpresa per les hores en que ens trobàvem.\nCada cop els festivals són més estrictes amb els horaris en que han de tocar els grups per això va sobtar que Primal Fear sortissin amb més de deu minuts de retard. Poc a poc van anar sortint a escena sent el darrer Ralf Scheepers. Com sempre massa previsibles, Final Embrace per obrir i repàs als temes més coneguts dels seus treballs com Nuclear Fire o Metal is Forever. Crits sense parar del musculós vocalista, Matt Sinner en el seu paper de "boss" a l'ombra i proclames pel metall que tant agraden a alguns. Fa temps que no els hi veig cap gràcia però tampoc van fer mal concert, les ganes hi van ser. Per cert, el so va millorar i pujar de volum fins a uns límits que mai havíem vist en les edicions anteriors.\nVal a dir que al mateix temps que els alemanys teníem a la carpa els nostrats Imperial Jade. Certamen s'allunyen de l'etiqueta metal però cal aportar varietat dins l'escena i en una cita com aquesta. A Simfonia Metàl·lica els coneixem bé, els hem entrevistat en diverses ocasions, la més recent en motiu del mateix festival i aquest mateix any ja hem pogut veure el seu directe. En l'estona de concert que vam poder veure, coincidia amb Primal Fear, van demostrar més ganes que en altres ocasions i certament una classe magistral. Rock molt clàssic, improvisacions i aquest regust als 70 que entra força bé amb peces com You Ain't Seen Nothing Yet del darrer treball.\nUdo és un client habitual dels grans festivals. Durant anys ha anat alternant el material clàssic d'Accept i el propi i quasi sempre ha estat aposta segura deixant més o menys content a tothom. Ara que ha "renegat" de tocar les peces que tots tenim al cap al final et dóna la impressió de veure el de sempre però amb un punt menys d'interès. No vull dir que la seva discografia en solitari no tingui valor ni bones peces però en massa ocasions sona tant a la banda que li va donar reconeixement que penses... per això no cal prescindir-ne. Tot i el comentat pocs retrets se li pot fer al concert ofert, bons músics i interpretacions, conserva la veu de sempre i peces com Animal House, Make the Move i Man and Machine són prou bons motius.\nUna de les atraccions d'aquest primer dia podria ser Demons & Wizards, aquest projecte de Hansi Kürsch i Jon Schaffer que després de quasi 20 anys de no tocar en directe han donat aquesta alegria als seus seguidors. Seran dates seleccionades, fent-les més exclusives, i després veurem... Els primers compassos van ser dubitatius ja que la veu de Hansi no sonava per PA així com alguna guitarra, tot i això va acabar sonant prou bé i potent. El set va incloure peces com Touched by the Crimson King i The Gunslinger sent la sorpresa que també toquessin I died for you d'Iced Earth i la molt ben rebuda Valhalla de Blind Guardian. No en va tocant al baix teníem Marcus Siepen i el regust a la banda alemanya era per tot arreu. Va saber a poc pels seus seguidors.\nTres anys ha passat només de la presència de King Diamond en el mateix escenari rememorant Abigail, ara sense un motiu tant concret i amb la mateixa banda es va mostrar com un valor segur. I és que el danès va fer un concert de traca amb unes facultats vocals en plena forma, va obrir amb The Candle seguit de Voodoo en un set diferent del que li hem vist en els darrers temps i en el darrer dvd/blu-ray editat. El so va acompanyar i sent ja entrada la nit encara va lluir més la il·luminació amb la banda sonora de les tenebres. Van caure Halloween, no van deixar de tocar de nou Abigail, amb l'habitual performance, i fins i tot va estrenar una nova peça, Masquerade of Madness del futur nou treball anomenat The Masquerade que sona molt clàssica i encaixa perfectament en el set. Altres joies que no han acostumat a tocar en gira com The Lake. En la part final el grup es va retirar uns minuts, semblava com si no tinguessin clar si tenien temps per una més, per acabar sortint a fer Burn del The Eye.\nDe Wasp ja no n'espero res de bo. La primera vegada que els vaig veure, encara amb Chris Holmes, va ser penós, veure'l begut a escena lamentable. Posteriorment quasi sempre en festivals és el típic grup que per història li dones una oportunitat i sempre et deixa fred. Volen agradar des de l'inici amb un reguitzell de clàssics com On Your Knees, Love Machine o Electric Circus i només aquests temes mítics et criden l'atenció perquè els fan sense força aparent. Blackie no manté la veu, sonen fluixos i sense cos i la formació que presenten no sembla estar per la feina... ni tant sols Mike Duda. Que el frontman es mostri més que distant sense ni dirigir-se als presents tampoc ajuda i si ni les finals Wild Child o I wanna be somebody o remunten millor mireu un vídeo dels 80. Ja no vam poder més, tocava descansar que quedaven tres jornades maratonianes.\nQuarts de tres de la tarda amb una calor sufocant no sembla el millor dels escenaris per un concert de power metal, Beast in Black s'hi van haver d'afrontar. El passat desembre ja els vam poder veure amb Nightwish i sembla que poc a poc van fent-se un lloc en la complicada escena d'aquest estil a Europa. Poca gent encara amb la que estava caient per escoltar Cry Out for a hero, Eternal Fire, Born Again, Sweet True Lies o la final End of the World però també és cert que s'hi van posar amb ganes i van acabar fent acostar-se a l'escenari al personal que havia repartit pel recinte per comprovar de primera mà les bones sensacions que transmetien. Això sí, si no t'agrada mínimament el power oblidat del grup, qüestió de gustos...\nAmb Thunder es produeix el típic comentari de: "com pot ser que un grup com aquest toqui en aquestes hores". Evidentment tots els grups voldrien tocar en la franja entre les 19.30 a les 0.00 en un festival però cal fer alguna distribució i el criteri mai serà a gust de tothom. Certament veterania i ofici no els falta i amb el sol de cara no es van amagar ni un moment per defensar el seu llegat demostrant el perquè de la seva posició en alguns moments de la seva carrera. El personal va participar responent en peces com The Devil Made Me Do It i més d'un va cantar a ple pulmó. Tota una assegurança comptar amb aquesta banda.\nFa temps que no li trobo el punt a Rage. Cada cop que em creuo amb ells em dono una oportunitat però no aconsegueixen enganxar-me. A més, ja ha deixat de cridar-me l'atenció que es vengui com atractiu que qualsevol grup aglutini esforços amb una orquestra ja que en més d'una ocasió el resultat ha estat lamentable. Era obvi que el repertori havia de ser seleccionat i peces com la mil vegades vista en directe From the Cradle to the Grave casa prou bé amb la versió orquestral. La interpretació va ser impecable i la feina de la Barcelona Rock Orquestra dirigida per Pepe Herrero de Stravaganzza fou de nivell. Peavy continua sent un tros d'home amb tota la bona intenció del món i anima i està amb la gent, intenta que no decaigui en peces com Sign of Heaven, Turn the Page, Over and Over, Immortal Sin o la final i esperada Higher Than the Sky. Estic igual que al començar i per donar-me una nova oportunitat segurament em vaig perdre quelcom millor a la carpa amb King King.\nNo sé vosaltres però jo amb les diferents nomenclatures, anades i vingudes de Luca Turilli i Fabio Lione amb Rhapsody ja m'he perdut. Fa temps que els vaig perdre la pista, si mai l'he seguit, i aquest power tant carregós volent portar tot a l'extrem resulta còmic en força ocasions. Doncs ves per on que ara presenten nou treball que certament va ser rebut amb fredor pel personal i els artificis que mostrava. Només amb Dawn of Victory la gent es va animar i donar mostres d'entusiasme que sorprenentment van continuar tot i que es notava que molts dels presents no coneixien en excés el grup. Alguns problemes de so van deslluir el seu concert i el fet que Fabio Lione va perdre massa temps xerrant i fent bromes amb el públic al més pur estil Manowar. Qui més qui menys esperava Emerald Sword i es va quedar amb un pam de nas.\nTot seguit calia escollir entre els madrilenys Obús o les llegendes doom Candlemass. Vaig dubtar poc, cap a la carpa, em podia la curiositat de veure el retorn de Johan Langquist i no vaig ser l'únic ja que l'escenari més humil de Rock Fest presentava un bon ple, a més, Leif Ending (autèntica ànima del grup) també ha estat absent i era el moment de veure el seu retorn. Les comparacions entre els diferents vocalistes del grup sempre estaran presents ja que són ben peculiars i marcades les particularitat de cadascú però també cal dir que tots han sabut portar temes d'altres èpoques al seu terreny de manera encertada com va ser el cas. Temes com Nightfall o Ancient Dreams van sonar fins i tot renovades conjuntament amb vells clàssics com Mirror Mirror, Bewitched o Solitude. De traca.\nAmb Böhse Onkelz es va notar la presència de públic internacional ja que van ser els que més van gaudir del seu concert. La veritat que me'l vaig mirar de lluny ja que aquest punk rock no em va enganxar, no vaig ser l'únic, un bon grapat de gent va aprofitar per descansar, menjar, xerrar... menys els alemanys presents per suposat que s'ho van passar en gran. Una aposta que per la gran popularitat del grup al seu país natal es justifica. A destacar que van ser la única banda que es va quedar sense so si estaves allunyat era curiós veure com durant uns minuts el grup seguia tocant per no senties res. La providència??\nNova ocasió per dividir-se. En primer terme per poder veure l'estat de forma de Gamma Ray després que el grup semblés més que aparcat amb Hansen girant i més centrat en la reunió de Helloween. Només amb l'inici encarnat amb Heaven Can Wait ja es van guanyar el personal. Somrient, constants gestos de complicitat i un set que va tenir bona part dels imprescindibles ja que les següents van ser Gardens of the Sinner i Man on a Mission. Res descobreixo dient que la veu de Kai Hansen ha tingut èpoques millors però sembla que amb l'alemany això ja fa molt temps que està perdonat, el que en altres vocalistes seria motiu per posar-se amb ell amb el d'Hamburg senzillament es tolera. La part final amb Rebellion in a Dreamland, Land of the Free i Send Me a Sign va deixar clar encara conserven bona part d'allò que els va fer un altre dels referents del power europeu.\nDurant la part central del set de Gamma Ray no vaig voler deixar de veure alguns temes de Entombed, en una de les seves encarnacions anomenada AD amb L. G. Petrov al capdavant. Aquests segueixen actius i no paren cosa que no podem dir ara per ara dels seus homònims. El mal so va deslluir el seu concert, per Living Dead, Out of Hand o Chaos Breed vaig haver de pensar-m'ho dos cops. Això sí, el personal s'ho passava la mar de bé amb moshpits i demés "moviments" típics de qualsevol festival de metall... espero que un altre dia estiguin millor.\nPowerwolf formen part dels referents metàl·lics entre els seguidors més joves de l'escena, no hi ha dubte. Ells conjuntament amb Sabaton o Beast in Black poder formar part d'un ventall de bandes que puguin liderar una escena que tot i així no podrien sustentar amb tot el seu pes com els clàssics dels 80 que tots podem tenir al cap. Sigui com sigui benvinguda renovació. No es pot negar que al llarg del temps han fet feina de formigueta tocant i tocant, telonejant a bandes i ara ja de caps de cartell com en la seva anterior vinguda a Barcelona, que també us vam fer avinent, i ara en posició de privilegi al Rock Fest. Els alemanys cada cop han anat podent accedir a produccions més notables i es va poder comprovar. D'altra banda Attila Dorn en un primer contacte fa quasi pot amb l'aspecte que presenta en escena, tot i així durant el show pots comprovar que es mostra afable i té ganes de comunicar-se amb el personal, si a això li sumem la mobilitat de la banda que no paren quiets amunt i avall el conjunt resulta força dinàmic. Van obrir amb Fire and Forgive seguit de Army of the Night, molt ben rebuts per cert. No va haver grans artificis, la música va ser la protagonista amb una banda que es veia a gust i dominant el terreny. Demons are a Girl's Best Friend, Armata Strigoi, Blessed&Possessed, Resurrection by Erection, Werewolves of Armenia i la final We Drink Your Blood van deixar la rejovenida audiència satisfeta amb els llops.\nVa costar canviar el xip. Tot el dia de sons més contundents i clarament encarats al metall per ara de cop anar a les arrels de tot, retrocedir a 1969 per encara el show de ZZ Top. Allà teníem a Billy Gibbons, Dusty Hill i Frank Beard amb aquesta imatge tant pròpia i alhora peculiar amb les barbes, ulleres de sol i demés. No he seguit mai en excés la formació però cal reconèixer el seu mèrit, són uns mestres en el terrenys del blues-rock i es van encarregar de demostrar-ho amb un set ple de clàssics obrint amb Got me under Pressure i ja una versió com I thank you. Se'ls considera una pioners i referents però ells tenen clar d'on venen i les seves influències i ho van mostrar amb la citada versió de Sam&Dave a altres que van tocar com Sixteen Tons de Merle Travis o la final Jailhouse Rock d'Elvis Presley passant per la resta com Waitin' for the Bus, Gimme all your Lovin', Pearl Necklace, My Head's in Mississippi, Just Got Paid o Legs per citar-ne un grapat. Era curiós veure com del headbanging que es pot veure en la majoria de concerts el públic restava impassible, o fins i tot ballant!!! Potser no calia el típic numeret de posar-se la samarreta del Barça però no va deixar de ser una anècdota davant del bon fer amb un so notable per ser en formació de trío. Potser no me'ls posi a casa però no estar de més veure'ls en directe.\nDéu-n'hi-do la gent que va marxar i que tenien clar que no veurien Michael Schenker Fest!! La veritat no crec que sigui una decisió molt encertada. D'acord, si has estat al festival des de la seva obertura a les 14.30 amb una calor notable igual ja no pots més però tampoc no crec que justifiqui perdre's tot un clàssic responsable d'alguns dels temes més memorables del rock dur. I després del vist van fer mal fet. La formació presentada per aquesta ocasió era amb Gary Barden, Robin McAuley i Doogie White en substitució de Graham Bonnet. Va fer bé d'arrancar amb Doctor Doctor per posar-nos les piles en aquelles hores conjuntament amb Into the Arena. Alguna cosa d'Scorpions havia de sonar i va ser Coast to Coast enmig de totes les peces pròpies com Save Yourself, Vigilante Man, Take me to the Church o les imprescindibles d'UFO com Rock Bottom i Lights Out. Bona forma de Gary Barden i especialment de Robin McAuley en un concert entretingut i que demostra que els veterans tenen moltes coses per mostrar encara, i és que els referents són els referents. Hora ja de descansar, em van arribar molt bones impressions dels que van assistir al concert de Napalm Death a la carpa, es veu que es va liar bona, però és el que tenen els solapes, cal escollir.\nTercera jornada de festival ja amb les cames que començaven a acusar e l tema. L'alegria del dia va ser poder-se moure per la urbs amb comoditat després de dos dies laborables on havia estat poc menys que un caos. Sembla que el cap de setmana va fer que la gent deixés d'anar amunt i avall sent la circulació i arribada al festival fluïda i sense problema.\nPapereta no fàcil per Leo Jiménez que va ser confirmat poques dates abans de l'inici del festival degut a la cancel·lació del concert dels americans Sacred Reich (sembla que el grup la va pifiar amb la seva agenda i, de fet, l'organització del festival va ser molt dura en un comunicat amb el grup). Més encara si tenim en compte que obrien a quarts de dues del migdia però jo ja començo a pensar que aquest horari teòricament difícil, certament per la calor i el sol, fa que les bandes donin un plus sabedors que han de cridar l'atenció dels presents dispersos pel recinte i deixar palès que no els tira enrere cap circumstància. La banda de Leo ho va fer, ganes, actitud i un set molt escollit per no deixar-te respirar amb peces com La Era de la Individualidad o Con Razón o Sin Razón. Et despertarà més o menys simpatia el personatge, jo mateix penso que és portentós en determinats tons de veu però limitat en aquests, ara, treballador i amb una gran passió pel metall no es pot discutir. Tant amb Saratoga, com en solitari o Stravaganzza ho ha deixat clar. Fins i tot va tenir convidats durant el concert i es va mostrar sorneguer al donar les gràcies a Sacred Reich per no tocar i així ho va fer ell...\nTot el comentat anteriorment per Powerwolf valdria per Avatar. Es prenen seriosament la part més teatral i tot el que l'envolta dels seus shows i amb feina de formigueta a través de festivals i sales van escalant posicions. Encara costava que la gens s'acostés a Can Zam a quarts de tres de la tarda però els presents van poder gaudir dels suecs i la seva barreja de rock més tradicional per dir-ho així amb tots que ratllen quasi l'extrem. Van saltar, animar, canviar-se de roba i fent tota una representació durant The King Welcomes You To Avatar Country. He de reconèixer que aquestes formacions em costen però si ho segueixen intentant amb aquests arguments no sé jo...\nEl rock més clàssic arribava de la mà dels anglesos Gun, una d'aquestes formacions que va tenir un moment àlgid fruit de la coincidència espai-temps i un tema que va sonar arreu i que no diré que hagin caigut en l'oblit però sí que han hagut de tastar en pròpia carn com n'és de cruel el món de la música després d'haver tingut un pic prou destacat. Els escocesos van anar per feina amb un dels seus hits quasi d'entrada Don't Say it's Over així com la versió que els va donar tot allò que comentàvem Word Up seguit de Favourite Pleasures, Taking of the World o Take me Down. Bons riffs, suant de valent amb jaqueta posada el seu vocalista Dante Gizzi i mostrant bona forma vocal. Hagués preferit deixar la versió final de Bestie Boys per un altra ocasió per això... En meitat del concert vaig decidir anar a veure què oferien una formació desconeguda per mi com Combichrist a la carpa i vaig descobrir que bona part del públic es va anar a refugiar allà del sol tot i que encara hi fes més calor. La formació alemanya practiquen metall industrial i es presenten a escena amb la cara pintada i la veritat que no van parar. Pistes electròniques i riffs en una combinació molt habitual de l'escena actual.\nCradle of Filth no van voler deixar de banda tota la imatgeria que els ha caracteritzat tot i l'horari tenint el sol de cara. Amb la vestimenta de cuir negre llarga va aparèixer Dani Filth que va donar bona mostra durant tot el seu show que la seva capacitat de fer aquests crits tant seus no ha minvat. Van sortir rememorant Cruelty and the Beast amb Thirteen Autumns and a Widow seguit de Cruelty Brought Thee Orchids. No ens movem de discos clàssics per escoltar Malice Through the looking Glass del Dusk and her Embrace. La banda es mostra compacta i especialment destaca Lindsay Schoolcraft als teclats i les veus en total contrast amb Filth. També vam poder escoltar peces més pausades i "mainstream" com Nymphetamine (on va col·laborar Liv Kristine) finalitzant amb Her Ghost in the Fog i From the Cradle to Enslave. Van ser només 7 temes donada la seva durada i el temps que disposava d'actuació. Estan en bona forma.\nDef Con Dos són una d'aquelles formacions que sempre porten converses sobre la idoneïtat o no de la seva presència en el festival i ja inclosos en el cartell sobre quin horari hauria de tocar. Els més puristes que si no pinten res, els més oberts o per portar la contrària que perquè no. Sigui com sigui tocar a les sis de la tarda en un escenari com Rock Fest no és poca cosa i els de Madrid no es van fer enrere. Són dinàmics, no paren d'animar i moure's (són tants que un o altre està enredant) amb aquestes màscares que han fet seves. Fin de Siglo i La culpa de todo la tiene Yoko Ono van ser les primeres. No van deixar, com és habitual, d'expressar les seves idees més encara després que el canvi de govern a Madrid els hagi suspès un concert. Això els va cabrejar més encara amb un César Strawberry especialment motivat deixant anar al·legats a favor de la llibertat d'expressió i rient-se de l'estat on vivim. Com era d'espera El día de la bestia va arribar provocant la bona reacció, no seria la bèstia el sol?\nSense perdre temps vaig encaminar-me cap a la carpa per veure què ens oferien els Deldrac. La formació amb l'ex-Legion Quimi Montañés a les seves files, a qui vam entrevistar en motiu de la seva participació al Rock Fest, comptava amb un bon horari a la carpa amb l'anunci de fer un set basat en peces dels enyorats Legion, almenys així es va vendre per part del festival i ho semblava amb les primeres notes de Lethal Liberty (truncades per un canvi de guitarra sobtat que va tallar la aquells genial intro del tema) però ben aviat ens vam adonar que no seria així. El grup té un primer treball anomenat One Day More, One Day Less del que van caure unes quantes peces i cal tenir en compte que tot just acaben de gravar un nou treball que cal anar rodant en directe i s'ha donat a conèixer Headshot. Bon so, temes en una línia heavy-thrash i el grup amb ganes. Legion només va aparèixer amb I'm Possessed i Mili KK, aquesta darrera no va ser ni el tema final si no True Stories Last Forever. Bon concert dels catalans però qui esperes un repàs més ampli dels tres discos de Legion va sortir ben decebut.\nHammerfall van coincidir amb Deldrac tenint els dos el mateix horari d'actuacions. Vaig mirar de treure el cap una mica per veure com s'ho feien els suecs, per cert amb ells van començar a arribar uns núvols molt ben rebuts per tothom. Per molt que toquessin al Rock Fest no van deixar de tocar el tema que han dedicat al Sweden Rock (We Make) Sweden Rock en els primers compassos del concert, també vaig poder veure peces com Last Man Standing, Let the Hammerfall o la final Hearts of Fire enmig de discursos de Joacim intentant jugar amb el personal, fent-lo cantar i altres passatemps. La veritat que ja vaig pensar que això d'estar en posició estratègica per poder seguir d'alguna manera dos concerts no estava sent massa productiu i acabes sense ja ni distingir els temes. Millor d'un en un...\nPer fi!!! Finalment em vaig treure l'espina que tenia clavada amb Angelus Apatrida. Sempre que els he vist ha estat en cites tipus Kalikenyo Rock, escenaris on no es pot dir que fos el seu públic i m'han deixat decebut per al meu criteri no entregar-se com podrien davant de poc públic o horaris complicats. Encara em feia més ràbia llegint cròniques de concerts seus on s'explicaven grans concerts. Em semblen una banda collonuda i cada cop que hem parlat amb ells, la darrera en motiu del Kalikenyo 2018, Guillermo m'ha semblat un tipus genial i amb els peus a terra. En un excel·lent horari en una cita com Rock Fest no van fallar demostrant la gran banda que són. Actitud, ganes, bones interpretacions... una autèntica màquina ben engrassada que va repassar des del seu darrer Cabaret de la Guillotine amb peces com Downfall of the nation passant pel llunyà Give' em War a aquell Immortal que obria Hidden Evolution. Vaig trobar a faltar Farewell però res a dir, impecables.\nSi un convidat no era esperat durant aquest Rock Fest va ser la pluja que va fer aparició tímidament durant el concert de Krokus. La gent va espantar amb un xàfec una mica intens però va durar poc i es va tornar a recuperar posicions. Gran so dels de Marc Storace que tenen on escollir amb 40 anys de carrera. No tindran grans hits de la història del rock però l'inici amb Headhunter o Long Stick Goes Boom va encantar els seguidors. Riffs sense descans amb Fernando Von Arb en molt bona forma i la resta de banda acompanyant i sonant a gran nivell. Curiós que ens hagin visitat més en el darrer lustre que no past en 35 anys, coses dels festivals...\nEnmig d'una bona conversa amb companys d'altres mitjans em va agafar les primeres notes del Black Metal de Venom. Sorpresa ja que si el seu major hit ja el cremen a l'inici és que van amb molta confiança. Acostant-me a l'escenari també va deixar-me una mica fora de lloc la prolífica utilització de foc en forma de flames vermelles i taronges així com pirotècnia durant tot el show. No hi ha dubte que han volgut deixar bon regust tenint tant bona posició en el cartell. Tot i això el so no va acompanyar, si sempre els ha acompanyat el mite de ser un grup poc polit amb els instruments i amb so gens polit sembla que ho volguessin confirmar. Cronos va fer tots els numerets possibles per complir el paper enmig de Welcome To Hell, Don’t Burn the Witch o In Nomine Satanas. No va ser un show mític però dignes.\nTot i haver-me promés no anar vagant entre dos concerts vaig tornar a caure i no vaig poder resistir anar a veure també bona part de Los Barones. Primera sorpresa, la carpa petada, diuen que unes 5000 persones, no sé si tantes però plena. Els temes de Barón Rojo formen i formaran part, m'atreviria a dir que sempre, de la història del rock dur a l'estat. Era d'esperar, els temes de la mítica formació van formar el set. Què dir de Son como hormigas, Breakthoven, Siempre estáis allí, Concierto para ellos, Larga vida al rock'n'roll, Hijos de Caín... totes corejades paraula per paraula pel públic i tocades a un tempo més lent del que ens tenien acostumats els germans que encara les feia més intenses. El final es prevei antològic amb Los Rockeros van al infierno pero quan tothom esperava Resistiré no va sonar. Sherpa va voler treure importància a la seva figura en favor del grup i remarcar la feina dels dos guitarres que l'acompanyen conjuntament amb Hermes, tal com ens va comentar en una recent entrevista, notables interpretacions respectant aquests superbs temes.\nSincerament crec que Saxon estant vivint un dels moments més notoris de la seva carrera. Potser no tant creativament però a nivell de reconeixement i presències en grans escenaris mai com en els darrers anys han estat tant presents en els cartells dels festivals i cada cop en millors posicions. El fet que habitualment hagin format part de Wacken, sent com és el un dels seus promotors fan incondicional del grup, amb grans produccions els ha donat una visibilitat que no han tingut mai i fer-ho en aquelles condicions enlluerna els fans de sempre i en porta de nou. A Barcelona eren un dels caps de cartell importants i ho van demostrar tant per actitud, com so i posada en escena amb una àguila que va volar més alt que mai. Per escalfar sonant a bon volum el It's a long way to the Top (If you wanna rock'n'roll) i ja salta el grup a escena amb el primer clàssic, Motorcycle Man. Enllacen amb la més contemporània Battering Ram, Wheels of Steel, Strong Arm of the Law i Denim and Leather. Wow quin inici!!. D'altra banda em trec el barret davant Biff Byford que als seus 68 anys manté la veu impecable a més d'una presència i vigorositat que ja voldríem molts. Fa headbanging, interactúa amb el públic, es posa les jaquetes que li tiren... en fi, un espectacle. L'àguila prenia diferents posicions i iluminacions planejant sobre l'escenari i seguien caien peces com The eagle has landed, Dogs of War, Power and the Glory o Heavy Metal Thunder amb que van finalitzar el set. Pels bisos van deixar cops com Crusader, 747 (Strangers in the Night) i Princess of the Night. Mai he estat un fidel a Saxon però m'estic convertint.\nPer finalitzar el dia no hi havia dubte, Arch Enemy. Els de Michael Amott són uns habituals del circuit de festivals i sempre arrosseguen fans i curiosos. L'efecte Alissa encara dura i s'ha convertit en la cara visible del grup sense que quasi ningú es recordi d'Angela Gossow tot i que segueix en les ombres del grup. Continuo pensant que la vocalista sobreinterpreta el seu paper una mica però fa participar el públic, anima, interactúa amb els companys de grup i no para quieta. A més, té una indubtable presència escènica que sap explotar. Què dir de la banda... són quasi virtuosos al servei de sons extrems, ja sigui Amott, Erlandsson, d'Angelo o Loomis. Pequen de repetitius en els sets i vam tornar a escoltar peces com No Gods, No masters, Dead Eyes See No Future o Nemesis a més de The world is yours o War Eternal. Llàstima d'un horari que no els fa justícia al meu criteri.\nDIUMENGE, 7 DE JULIOL\nDarrera i quarta jornada on es mesurarien les nostres forces després ja de tres jornades.Era el dia on teníem més noms de pes seguits conformant potser, ja se sap que amb això dels gustos i criteris musicals com els colors cadascú té diferents preferències, el dia més atractiu de Rock Fest 2019.\nPer començar Big Mouthers, formació en trío que normalment fa versions de temes per tots coneguts però que també en té de propis. Àmpliament coneguts en l'escena barcelonina van tenir mitja hora on oferir rock melòdic on fins i tot vam veure un saxofon, no us els perdeu si en teniu oportunitat. No fa massa els vam entrevistar, aquí ho podeu recuperar.\nMichael Monroe va fer un manual de com posar-ho tot damunt davall a quarts de dues del migdia, quin home!!! Des del primer One Man Gang va sortir disposat a que ningú es quedés passiu i ho va aconseguir. Va fer de tot, tocar harmònica, saxo, donar puntades als peus de micro, pujar per l'estructura de l'escenari i tota mena de gamberrades. Tot amb la música com a protagonista amb peces de totes les èpoques que ha tingut amb especial bona acollida de les de Hanoi Rocks com per exemple Taxi Driver en un temps de set prou curt pel que mereix. L'actitud i el rock és Michael Monroe!!\nTherion no es deixen intimidar pel sol. Ells fan el que creuen que han de fer. Si a les 14.20 d'un migdia de juliol ja surts per començar el teu set amb una ballarina oriental al so de The Rise Sodom and Gomorrah imagineu-vos..., no la vam veure més però va fer el seu efecte. Cors grandiloqüents, lirisme i aquest to distingit i elegant de moltes de les seves composicions. Christofer Jhonson segueix mantenint la seva visió del que és Therion més enllà de formacions i diria que quasi estils. No van faltar Lemuria o The Mega Therion per satisfer la major part dels presents.\nEn tot moviment sempre hi ha referents de primer nivell i els que van al darrera intentant aprofitar la cua. Això és el que sempre m'han transmès Sonata Arctica. Van sorgir en aquell boom de bandes de power metal europeu dels 90 i senzillament es van apuntar a la història. Al meu criteri no van aportar gran cosa, ni Tony Kakko ha estat mai un gran vocalista ni les composicions del grup cap referent i ho van demostrar amb un concert mediocre. Temes més coneguts com Fullmoon animen una mica però tampoc van tenir massa reacció. En breu presentaran nou disc i han confirmat noves dates a casa nostra, espero que millorin...\nTenia ganes de veure el que podia oferir Sebastian Bach. Sempre vivint a l'ombra d'Skid Row és el primer interessat en que la banda es reuneixi però no ho aconsegueix. Mentrestant doncs a seguir apel·lant a la nostàlgia que és el que va oferir a Rock Fest. Salta a escena amb Slave to the Grind i encara definint-se el so i situant-nos tenim una breu esperança. Ben aviat veus que Bach està en baixa forma, tant vocal com físicament. Lluny queden aquelles corredisses per l'escenari, el constant headbanging i si que vam poder veure els vols de micròfon però ja no tenen el mateix efecte. Rememorar Here I am, 18 and life, Piece of Me o I remember you fa que mantingui l'atenció més quan entre temes no para de bromejar i intentar comunicar-se amb el públic... en català!!! Quasi totes les presentacions i parlaments ho consultava en una xuleta i ho intentava en la llengua de Fabra, un 10 des d'aquí per la voluntat. Certament continua sent aquell tipus bromista, sorneguer i foteta però no n'hi ha prou per donar un bon concert. Només va faltar veure com en les parts que calia forçar la veu li aplicaven efectes de taula per allargar, era massa evident l'enganyifa. Els temes de la seva etapa en solitari són rebuts de forma passiva i les finals Monkey Business i Youth Gone Wild ens recorden el que va ser i podria haver estat una de les grans bandes del rock si hagués seguit endavant.\nDefinitivament vaig decidir que apostava a concert únic i no em dividia en els solapes. Així doncs no vaig poder presenciar el concert de Elvenllon a la carpa però m'en van arribar bones opinions en una banda jove que caldrà seguir. Alexi Lahio i els seus Children of Bodom saltaven tot seguit presentant un excel·lent darrer treball, Hexed, del que no van tocar massa per cert. Es troben a gust en els festivals, de fet, ja van nèixer com a grup en un d'ells, Wacken, i al llarg de la seva carrera no han deixat de participar habitualment en un munt de cites. Es notava el pes d'una banda com els finesos ja que en aquell horari no es comptava tant públic en jornades anteriors. En els primers compassos de Are you Dead Yet no sonaven els teclats però poc a poc es va anar arreglant aquest problema. Alexi es va mostrar no passiu però tampoc entusiasta, com si tingués un dia regular però suficient com per tocar amb mestria. Arguments com Angels don't Kill, Hate Me!, Bodom Beach Terror o Hate Crew Deathroll ens van convèncer i es que necessiten poc per fer un bon concert.\nTestament ho van petar i de quina manera. Sembla increïble com una banda tan veterana pot posar cap per avall un festival. Des del primer moment que van sortir a escena es va veure com les gasten Chuck Billy i companyia. Amb la primera nota de Brotherhood of the Snake es va veure una actitud de llibre i peces com les següents The Pale King, More than meets the Eye o Do Not Resuscitate no van fer més que elevar la nostra adrenalina. Bon so, potser una mica passat de volum en greus tot i que no va enfosquir ni un segon del gran concert. A partir de la meitat del concert amb clàssics com Low, Into the Pit, Practice What you Preach o Electric Crown ja es va liar entre el personal. Circle Pit constants, mosh pits i només va faltar un wall of death però en cap concert havia vist el públic comportar-se així durant el festival. Fins i tot el mateix Chuck es sorprenia amb gestos i senyalant al no aturar-se durant tots aquests temes. Només van faltar Over the Wall, Disciples of the Watch i The Formation of damnation per rematar. Eric Peterson continua sent aquesta guitarra rítmica tant solvent i eficaç, el virtuosisme d'Alex Skolnick amb els complements de luxe d'Steve Digiorgio i el metrònom que és Gene Hoglan no acostumen a fallar i la veritat va saber a molt poc. Increïbles!!!\nEl contrast va ser brutal. De concerts com Children of Bodom i Testament a Dream Theater amb tot el que representa. Música més pausada, reflexiva, per gaudir de l'escolta més que la festa i diversitat de melodies i estils. Feia molt temps que no veia als americans, crec que fins i tot des de l'era Portnoy, i tenia curiositat. El seu darrer Distance Over Time és un molt bon treball a l'alçada del que s'espera i cal veure l'estat de forma actual del grup en directe. El primer que cridava l'atenció mentre sonava la intro és el kit de bateria de Mike Mangini, grandiloqüent i exagerat com pocs. Surten a escena amb Untethered Angel i és que el grup sempre que treu disc confia en ell en directe i no deixar de tocar-ne força temes, encara que sigui en un festival. Només vam poder escoltar 8 peces, ja se sap que les seves cançons són llargues i és el que dona en una hora. As I am va ser la següent recordant aquell més dur Train of Through seguida de Fall Into the Light tornant al darrer disc. So cristal·lí acompanyat de continues animacions i imatges buscant el relat de cada tema en la pantalla que tenien al darrera i una nova demostració de virtuosisme de cada membre, continuen sent una passada! Durant Peruvian Skies no parava de mirar a Mangini i és que em semblava fins i tot incòmoda la manera de tocar havent d'aixecar tant els braços per tocar qualsevol plat, charles o algunes timbales. Un altra cosa és que Mangini és un impressionant intèrpret i músic però en carisma en escena Portnoy no té rival. Sigui com sigui el set va tenir com a protagonista la darrera referència com van deixar palès amb dos peces més com Barstool Warrior i Pale Blue Dot per citar-ne un parell més. Només pots quedar-te mirant embobat tal demostració. Brutals.\nTot i haver tocat en 4 ocasions, tres amb Twisted Sister i la que ens ocupa, tinc els meus dubtes que Dee Snider hagi d'ocupar en solitari una posició tant privilegiada en el cartell. Cert que s'ha establert vincle amb els promotors amb tants cops però la carrera en solitari del personatge fora de Twisted Sister no crec que sigui tant destacable, encara... Sigui com sigui al bo de Dee no se li pot retreure que no ho doni tot en un concert, mare meva!!! Pocs joves poden tenir aquesta intensitat amb els 64 anys que acredita. En directe és tot un showman i va voler sortir més que intens amb Lies are a Business del seu darrer For the Love of Metal, una peça a l'estil Painkiller per entendre'ns que va fer que en els primers compassos tinguessim un so embarbussat i poc clar. Es va aclarir lleugerament per la següent Tomorrow's no Concern, de fet, en solitari el material que proposa Dee és molt metàl·lic comparat els Twisted i van adaptar el vell material a aquest so amb una endurida versió del You Can't Stop Rock'n'Roll per exemple. Era evident que tindríem més temes del seu grup de tota la vida i es van poder escoltar Under the Blade, Burn in hell i l'esperat I Wanna Rock. I un cop més la infumable adaptació a l'espanyol, per dir-ho així, del We're Not Gonna Take it amb allò de Huevos con Aceite, sempre ho he trobat ridícul. Sigui com sigui entre els clàssics i algunes bones altres peces de material en solitari com I am the Hurricane o Become the Storm no pots deixar de passar una estona entretinguda amb tot un showman en majúscules.\nEurope ja fa temps que van a la seva. Treuen profit del gran boom dels 80 i segueixen endavant amb les propostes que creuen convenients avui dia. Cert és que les dues darreres propostes discogràfiques no estant a l'alçada de tot l'ofert des del seu llunyà ja retorn però en directe són un valor que no acostuma a fallar i ho van demostrar. Van oferir un set força equilibrat entre present i passat obrint amb Walk the Earth i The Siege del mateix Walk the Earth per enllaçar amb Rock the Night i Scream of Anger. Quatre peces i equilibri perfecte. La banda en directe és impecable, sona com un rellotge i Joey Tempest té el seu propi show. Es mou amb soltura amb certa provocació al sentir-se el protagonista de les mirades i cert aire de "divo", ara, la veu l'acompanya encara i de quina manera. Last Look of Eden segueix i l'únic que molesta és la pluja que ja fa estona que cau lleugerament i que durant el seu show va guanyar en intensitat en alguns moments. La comercialitat de Ready or Not no desentona entre la citada Last Look of Eden i War of Kings a la que va seguir una quasi desconeguda Carrie a la que han afegit nous arranjaments, especialment de teclat, que li dona una nova vida i dimensió. Nothin' to Ya va precedir el trío final de clàssics amb Supertitious, Cherokee i The Final Countdown. Cada cop que els veig surto satisfet, el rock està segur amb ells.\nTorn pels caps de cartell absoluts d'aquesta edició de Rock Fest, Deff Leppard. Els anglesos tenen un lloc destacat sense discusió en el món del rock però tampoc no trobo estrany que sempre generin discrepàncies entre els seguidors de l'escena i és que s'han apropat tant a sons netament pop fora del que els va veure crèixer que els ha fet perdre molts fans en aquest sentit. Sigui com sigui sabien on eren i van arrencar amb material clàssic guitarrer com Rocket, Animal, Let if Go, Let's Get Rocked o Armageddon It. Fins aquí tots contents. La cosa sonava perfecta, potser massa i tot, es recolzaven en els seus èxits més contundents. A partir d'aquí, temes lents, balades i algunes peces poc adients per directes d'aquest tipus com Man Enough que van baixar la intensitat. Sap greu veure com algun efecte emmascara i vol lluir més la veu de Joe Elliott, al més pur estil Sebastian Bach, quan crec podria arribar a fer el que li és requerit pel grup sense artificis. En la part final Hysteria i Pour Some Sugar on Me a més de als bisos Rock of Ages van deixar satisfets la majoria. I jo que segueixo veien Vivian Campbell totalment desaprofitat en aquesta banda...\nEls més avispats haureu notat que no s'ha fet referència a FM, Helix o Cannibal Corpse. Cert, aquestes bandes que van tocar a la carpa van coincidir totalment en horaris amb Children of Bodom, Dream Theater i Europe respectivament i calia escollir. Abans comentava que intentar dividir-se per estar al cas de dos concerts acaba sent quasi contraproduent i en aquesta darrera jornada vaig optar per escollir i crec que les citades bandes poden suscitar més interès que les que tocaven a la carpa per tots aquells no hagin pogut anar al festival i volen saber com ha anat. I no és cap novetat, els solapes és un dels aspectes dels festivals amb els que lidiar.\nEdició maratoniana de Rock Fest aquest 2019 amb aquestes quatre jornades que ha portat grans concerts al recinte de Can Zam. Havent anunciat ja, com comentàvem a l'inici d'aquesta crònica l'edició del 2020 no passarà tant temps que es començaran a fer travesses per veure qui ve i tothom començarà a dir la seva, com cada any. L'únic que ens cal desitjar des d'aquí és que duri molts anys i poguem continuar tenint una cita d'aquestes característiques i nivell a casa nostra. Fins el 2020!!!


L’artista vilafranquí Pepe Andrade exposa a la capella de Sant Joan | RTVVilafranca\nAquest dissabte a les 8 del vespre s’inaugura a la capella de Sant Joan l’exposició de l’artista vilafranquí Pepe Andrade.\nL’exposició de la capella comptarà amb el treball poètic audiovisual que el fotògraf Pere Pascual ha realitzat sobre l’obra pictòrica d’Andrade i gravada en drone al espais que han inspirat les peces que es podran veure a la capella de Sant Joan.\nL’acte d’inauguració, que tindrà lloc a les 8 del vespre d’aquest dissabte, comptarà amb lectura d’un text poètic escrit i dedicat a l’artista a càrrec de Montse García i de l’actuació de dansa a càrrec de Mireia Andrade Bages i Marta Pajares.\nL’exposició es podrà visitar fins al 15 d’agost, en horari de dimecres a divendres de sis de la tarda a nou del vespre; dissabtes de sis a vuit i diumenges de dotze a dues i de sis a vuit.\ncapella de Sant Joan, exposició, Pepe Andrade


Sostenibilitat - Palau de Congressos de Catalunya\nAl Palau de Congressos de Catalunya ens comprometem a reduir el nostre impacte ambiental i a desenvolupar espais d’esdeveniments realment sostenibles.\nCreiem que les reunions i conferències poden tenir un impacte positiu més enllà de la sala de reunions, ja que empreses i planificadors busquen formes de retornar a les comunitats i destinacions. Al Palau de Congressos de Catalunya treballem al voltant de quatre prioritats estratègiques: treballar amb els seus empleats, implicar els seus clients, innovar amb els seus socis i treballar amb les comunitats locals per assolir els nostres objectius respectuosos amb el medi ambient.\nDes d’utilitzar productes locals i de temporada a les nostres cuines fins a seguir programes de reciclatge i gestió de residus, treballem constantment per garantir que el nostre centre de convencions ofereixi una experiència d’hostaleria positiva.\nPoseu-vos en contacte amb el vostre gestor d’esdeveniments i expliqueu les possibilitats de fer que el vostre esdeveniment sigui el més sostenible possible


NOU CURS POLÍTIC: CONTINUEM AVANÇANT – Xavi Paz\nPublished by Xavi Paz on 1 setembre, 2015\nEncetem el setembre d’un any carregat d’eleccions. Tot just acabem d’estrenar un nou mandat municipal, quan estem cridats a les urnes per decidir un nou Govern de la Generalitat de Catalunya. I cap a finals d’any decidirem un nou Govern a l’Estat.\nEn propers dies ja tindrem temps de parlar del mes que acabem de deixar i els seus drames, així com de les eleccions del 27-S.\nAvui, vull posar el focus en la nostre Vila i en la seva contínua transformació. El pacte de Govern que vam establir el PSC i CiU el passat mes de juny continuar donant resultats. Continuem millorant la manera de treballar que vam encetar ara fa quatre anys i que els molinenc@s van aprovar el passat 24 de maig.\nEn aquest mandat, a diferència de l’anterior, aconseguim velocitat de creuer només començar el mandat. Tant a nivell de projectes per dignificar el nostre espai públic, com en projectes per resoldre problemes estructurals (com el clavegueram del carrer Molí). Tant a nivell de dissenyar projectes futurs cabdals, com en el seguiment de projectes estratègics en curs. Tant en reforçar la cohesió social, amb el reforç de les mesures existents, com amb el disseny de noves mesures.\nAixí en el decurs del mes d’agost hem pogut finalitzar les obres del carrer Bruc i l’ampliació de la vorera del carrer de Baix (entre Plaça Ajuntament i plaça Pompeu Fabra). Ambdues obres són un exemple de carrers on la priorització passa a ser el vianant. També hem acabat les obres d’accés al riu per la Riera de Vallvidrera i hem iniciat l’adeqüació del camí del riu.\nTambé hem aprofitat el mes d’agost per connectar el clavegueram del carrer Verdaguer al Canal de la Infanta i mirar així de resoldre els problemes del carrer Molí, en el moment de pluges intenses.\nContinuem treballant per executar la tercera fase de la zona esportiva Ricard Ginebreda, en el mateix moment que veiem els resultats per haver acabat la segona fase, amb la sala d’halterofilia i de judo i veiem com s’aixeca l’edifici del nou Institut Lluís de Requesens.\nActuacions que mostren el nostre compromís amb l’espai públic i aconseguir uns equipaments que tots els veïns i veïnes desitgen. Una manera més de millorar Molins de Rei\nTags: carrer BrucInstitut Lluis de RequesensmillorMolins de ReiRicard GinebredaRiu


Les Entitats tenen la paraula: AAVV dels Desemparats – Ràdio 90\nkeyboard_arrow_right Les Entitats tenen la paraula: AAVV dels Desemparats\nRàdio 90 26/04/2011\t45\nAquesta setmana a Les Entitats tenen la paraula encetem àmbit amb les associacions de veïs d’Olot, un espai on donarem veu a aquells veïns de d’Olot que “de forma desinterassada i voluntària” treballen i s’esforcen perquè el seu barri en concret, i la ciutat d’Olot millorin dia a dia.\nEls primers que ens visiten, aquest proper cap de setmana, és l’AAVV dels Desemparats (http//barridesemparats.blogspot.com/) , on donaran a conèixer el seu barri i les activitats que duen a terme i de pas convidar-nos a tots a la propera festa major del barri dels desemparats, els propers 7 i 8 de maig. Hi esteu tots convidats!\nPodreu escoltar-ho el dissabte 30 d’abril a les 10 hores i el diumenge 1 de maig a les 12 hores.\nRàdio 90 20/04/2011\nFent honor a la seva condició de “ràdio lliure i cultural”, i coincidint amb la festivitat de Sant Jordi, aquest cap de setmana Ràdio 90 ofereix una proposta de marcat […]