Servei de promoció de l’autonomia personal ( Banc d’Ajudes Tècniques de les Terres de l’Ebre) | Consell Comarcal del Montsià\nPrestació del servei subjecta a crèdits disponibles i copagament.\nServei que ofereix informació i orientació en aspectes relacionats amb la promoció de l’autonomia personal en les activitats de la vida diària i relació amb l’entorn, i accés a ajudes tècniques.\nInformar, orientar i assessorar en el domicili de la persona en situació de dependència, en ajudes tècniques, accessibilitat i comunicació per aconseguir la millora en l’autonomia personal, i també facilitar l’accés a determinades ajudes tècniques.\nFacilitar l’accés a determinades ajudes tècniques disponibles al banc.\nPoblació general resident en qualsevol del municipis que formen part de l’Àrea Bàsica de Serveis Socials del Montsià, que presenten dificultats per a la realització de les activitats de la vida diària (amb reconeixement del grau de dependència o no).\nEl personal tècnic de l’equip bàsic d’atenció social del municipi de residència de la persona amb dificultats, una terapeuta ocupacional i un auxiliar administratiu.\nDes de la tramesa de la sol·licitud de derivació del professional de l’EBAS de referència fins la intervenció de la terapeuta ocupacional el termini no ha de sobrepassar els 15 dies.\nPersona amb dificultats per a la realització de les activitats de la vida diària, preferiblement de forma permanent.\nNo és necessari tenir reconeixement del grau de dependència i/o de discapacitat.\nPer accedir a les ajudes tècniques del banc, a preus socials, cal que els ingressos de la persona no superen 2 vegades l’IRSC.\nL’assessorament personalitzat al domicili no està subjecte a copagament.\nEls preus del lloguer social establerts són els següents:\nGrues i llits elèctrics: 100€ de fiança, 7€/mes usuaris amb ingressos inferiors a 2 vegades IRSC i 30€/mes usuaris amb ingressos superior a 2 vegades IRSC.\nLlits articulats manuals: 20€ fiança i 5€/mes\nMatalassos antiescares d’aire: 20€ fiança i 5€/mes\nMaterial divers (cadires de rodes, seients giratoris per banyera, caminadors ...): 20€ fiança i sense lloguer mensual.\nÉs un projecte a nivell territorial, abasta totes les poblacions de la demarcació de les Terres de l’Ebre. La gestió és indirecta, està subjecta a les condicions del conveni signat entre el Consell Comarcal del Montsià i la Fundació Pere Mata.


Reunió d’arrencada a Brussel·les - Stonewalls 4 Life\n3 i 4 d’octubre de 2019\nPatrizio Scarpellini, director del Parc Nacional de Cinque Terre, Emanuele Raso, geòleg, i Ugo Miretti, cap de coneixement del Grup ITRB, van presentar el projecte Stonewallsforlife durant la reunió de llançament organitzada per l’Agència Executiva per a Petites i Mitjanes Empreses (EASME) els dies 3 i 4 d’octubre de 2019 a la sala de congressos del Crowne Plaza de Brussel·les.\nVan assistir a la reunió els beneficiaris coordinadors dels projectes cofinançats el 2019 pel programa LIFE, l’instrument de finançament de la UE per al medi ambient i l’acció climàtica gestionat per l’EASME. En aquesta ocasió, van tenir l’oportunitat de presentar les seves propostes i de debatre les pràctiques que han de reproduir-se en els seus països en matèria de polítiques i projectes de medi ambient i clima.\nDurant la presentació, a més de la sostenibilitat ambiental i econòmica de la proposta, es va valorar especialment la capacitat del projecte Stonewallsforlife de reunir coneixements multidisciplinaris, com el de reparació de murs de pedra seca mitjançant tècniques tradicionals, unides a un enfocament social innovador i a noves solucions de construcció i de reforç del sòl per fer front als nous reptes que planteja el canvi climàtic. A més, gràcies a les estacions geotècniques i meteorològiques, es vigilaran els efectes positius i negatius relacionats amb la dinàmica dels talussos que afecten els murs de pedra seca. El projecte Stonewallsforlife té un valor addicional, ja que posa en relleu el valor social, natural i cultural dels murs de pedra seca i dona suport a la seva restauració, atès que reuneix constructors experimentats amb migrants i persones desocupades, amb la qual cosa facilita la seva inclusió social i laboral en els sectors agrícola i vinícola.


La secció de Rux and Juls – Harry Potter | El Racó digital del Cicle Superior\n← Les meves colònies\nFoto amb la Gemma Mengual (per Maria P.) →\nLa secció de Rux and Juls – Harry Potter\nJa fa anys va sortir la saga de Harry Potter…\nLa pel•lícula “Harry Potter y la Piedra Filosofal” tracta de l’etern rival d’aquest noi: l’ anomenat Lord Voldemort intenta robar una joia, l’essència de la qual, li donaria la vida eterna.\nCom a seqüel·la es va fer després la pel•lícula “Harry Potter y la camara secreta” que tracta aquest cop del fet que a Howarts, l’escola de màgia, torna l’hereu d’Slythering. Tots pensen que és en Harry pèro en realitat és Tom Sovorlo Riddle, que canviant l’ordre de las lletres vol dir Lord Voldemort.\nLa tercera pel•lícula tracta sobre el padrí d’en Harry, en Sirius Black. Tots pensen que és un assassí però en realitat va ser traït pel seu millor amic, Peter Pettigrew, que va fer creure a tothom que en Sírius va ser qui va dir a Voldemort on es trobaven els Potter. En Sírius va estar tancat a la presó màgica d’Azcaban fins que va sortir en ajuda d’en Harry. Si voleu saber la resta de la història llegiu els llibres…\nA la pel•lícula “Harry Potter y las Reliquias de la Muerte” mor molta gent, fins i tot en Dumbledore, però acaba bé.\nEn Daniel Radcliffe, l’actor de Harry Potter, explica que entre els 11 i els 13 anys, quan rodava les pel·lícules de Harry Potter, en els pocs moments que estava a l’hotel intentava fer trucs amb la vara.\nL’ultima pel•lícula feta per en Daniel és “La mujer de negro”, un film de por.\nA mi em sembla un gran actor en Daniel Radcliffe però una advertència: Llegiu primer els llibres!!! Són molt més interesants i expliquen molts més detalls.\nJo prefereixo els llibres..\nPosted by Escola 25 de Setembre. Rubí a 1 Març 2012 in Rux and Juls\n10 responses to “La secció de Rux and Juls – Harry Potter”\nalejandro(alumne de cinquè)\n2 Març 2012 at 19:15\nhola jo ja m´he llegit tots els llibres de harry potter em van agradar molt\nus recomano que llegiu els llibres son molt interesants\n3 Març 2012 at 8:19\nSegur que tots l’heu vis perque ha sigut un esdeveniment important pel Regne Unit\n4 Març 2012 at 11:38\nTenin en comte aquest gran actor el doblatge al català es molt bó probeu-lo si us plau.\n4 Març 2012 at 16:41\nA mi mencante Harry Potterhe llegit tots el llibres i he vist totes les pelis.\n5 Març 2012 at 15:54\nHola sóc la Patricia, ami també m’agrada una mica Harry Potter, perquè al meu cosí li agrada moltissim Harry Potter,quan venia a la meva casa miravem les pelicules de Harry Potter i em va començar a agradar,adeu.\n5 Març 2012 at 16:04\nHola m’agrada molt el Harry Potter, m’encanten els seus llibres perquè son molt interessants. Penso que quan vaig veure la peli no em va quedar tant clar com quan vaig llegir el llibre 😀\n5 Març 2012 at 16:10\nM’encanta Harry Potter i he vist totes las pelis i la meitat de llibres\nHola,no m’agrada molt Harry Potter. Els seus llibres em semblan molt interessants,m’he llegit la meitat d’un dels llibres que té el meu germà de quan era petit,m’han semblat interessant peró no m’han acabat d’agradar del tot.\n5 Març 2012 at 16:13\nA mi la veritat no m’agrada veure Harry Potter,però la pel-licula ha estat bé.Mai pensava veure Harry Pother,però m’ha animat molt a llegir el llibre (:\n9 Març 2012 at 20:38\nHarry potter és molt xulo peró són molt millor els llibres perqué són molt més interessants.


Un institut de Noruega – Josep Sala i Cullell\nJosep Sala i Cullell 19/10/2012 Des del fiord\nUn institut de Noruega\nL’institut on treballo des de 2009 es diu Byåsen Videregående Skole. Byåsen és el nom d’un dels barris de Trondheim, a l’oest de la ciutat, i videregående skole indica que es tracta d’un centre on s’imparteix la secundaria post-obligatòria. És un edifici nou, del 2004, construït en uns antics terrenys militars. També és el més gran de tota la regió, amb una superfície d’uns 28.000 m2, tot i que al seu interior hi ha la biblioteca del barri i una part està llogada a un gimnàs privat. El pressupost del 2010 va ser d’uns 93 milions de corones, al canvi uns 12,5 milions d’euros, inclosos els sous dels treballadors.\nL’institut acull aproximadament un miler d’alumnes, dels quals 450 són de batxillerat (ciències i lletres) i la resta de quatre branques de formació professional: restauració, mecànica, salut i comunicació. Els nois i noies comencen amb 16 anys i pleguen al cap de 2 cursos si fan FP i de 3 si escullen el batxillerat (és a dir, un més que a Espanya). A Noruega s’accedeix a l’ensenyament post-obligatori amb la nota de la secundària, i com que hi ha moltes més sol·licituds que places, el nivell dels estudiants sol ser bo. Tot i això és una escola molt de barri, i els alumnes se solen conèixer des de la llar d’infants o l’escola primària.\nTenir unes instal·lacions per sobre la mitjana és un focus gran d’atracció, i un dels millors elements són les zones comunes on els alumnes hi poden estudiar, menjar o descansar (els sofàs són molt populars fins a les 10 del matí). Com veureu a les fotos tot està basat en la fusta, el metall i el vidre, i els mobles es van triar segons el criteri d’un decorador. I sí, hi ha taquilles com a les sèries americanes.\nEls mestres tampoc ens podem queixar, tots tenim un espai de treball individual en uns despatxos força amplis. En cadascun d’ells hi som uns 8 o 10 mestres, que sempre tenim tendència a acumular-hi llibres, papers, cafeteres, teteres, fotos, estocs de menjar per a casos d’emergència, etcètera.\nL’horari de l’institut coincideix amb la jornada laboral estàndard de Noruega: les classes comencen cada dia a les 8 del matí i es poden allargar fins a les 4 de la tarda, tot i que en funció del dia i del curs els alumnes poden plegar a la 1 o a les 2. De 11:10 a 11:50 tothom fa la pausa per dinar. Naturalment treballadors i alumnes podem entrar al centre les 24 hores amb una targeta d’accés. Les hores lectives són de 45 minuts, sovint amb una pausa de 10 entre elles, i la majoria de classes són d’hora i mitja.\nA principi de curs els alumnes reben de forma gratuïta els llibres de text d’aquell any (que han de tornar en bon estat), una petita assignació econòmica per comprar llapissos, llibretes, etcètera, i en el cas dels de primer any, un portàtil que tindran durant la seva estada al centre. Això no vol dir que tot l’ensenyament es faci via ordinador, sinó que és cada mestre qui decideix com fa servir la tecnologia a classe, i en cap cas s’han abandonat els llibres en format paper.\nEntre les instal·lacions del centre hi destaquen la sala d’esports, un gran auditori d’unes 300 places, dos auditoris més petits (un d’ells perfecte per a veure-hi pel·lícules), sales insonoritzades per als de comunicació, diversos laboratoris i la biblioteca. Els d’FP disposen d’un enorme taller mecànic per a les seves pràctiques, i on fins i tot és possible portar-hi el cotxe per tal que te’l reparin a preus rebaixats (si deixes que els estudiants te’l potinegin, és clar). Finalment és bàsica la cantina, que serveix entrepans, un bufet d’amanides espectaculars i un plat del dia… que com que sovint és preparat pels alumnes de restauració, a vegades et fa sentir com un conillet d’índies.\nPerò no tot al meu institut són flors i violes. El director que va innaugurar el centre, i que es va jubilar aquest febrer, sempre va prioritzar més la promoció i el lluïment que no pas la docència. Això ha provocat força problemes organitzatius, que certes seccions no funcionin gaire bé, i que a vegades els mestres ens hàgim trobat massa separats de la direcció. A veure si el nou director aconsegueix canviar la dinàmica, tot i que és difícil en un centre tan gran. Això sí, en el darrer any ens ha visitat el príncep Haakon, l’ambaixador dels EUA, diversos escriptors noruecs, i el proper dilluns ve el ministre de desenvolupament.\nAl final però l’institut el formen els seus treballadors, i a Byåsen en som uns 220, no tots a jornada completa. El primer dia després de les vacances sempre fem una reunió tots plegats: direcció, professorat, personal de la neteja, administració, conserges, informàtics i encarregats de la cantina; i després ens fan una foto de conjunt. El que més m’agrada d’aquesta foto és el seu esperit típicament noruec: sí, deixem que el director i el sots-director es posin a primera fila al centre, però tota la resta estem situats d’una manera anàrquica i sense distincions de categoria o suposada importància.\nEl repte immediat de Byåsen és què fer quan ben aviat s’obrin els dos instituts que s’estan construint a Trondheim, i el nostre perdi l’estatus de ser el més nou i espectacular. Caldrà per tant atreure els alumnes amb una oferta pedagògica encara més potent, que si bé és molt bona en ciències naturals, actualment està una mica coixa en ciències socials i humanitats. Veurem què ens portarà el futur, però estic segur que ens en sortirem prou bé.\nVicenç\t on 20/10/2012 at 11:04 am\ndesdelfiord\t on 20/10/2012 at 8:45 pm\nSusana\t on 28/10/2012 at 7:52 pm\nLa casta parasitària madrilenya\nLes dades fiscals dels noruecs, en línia


Partit clau a Màlaga | FCBarcelona.cat\nPartit clau a Màlaga\nL’AXA Barça s’enfronta a l’Unicaja de Màlaga amb el repte de guanyar al Martín Carpena. El triomf dels de Pascual tindria un doble valor: la millora evident de l’equip i l’accés barcelonista al play-off de quarts.\nL’AXA FC Barcelona i l’Unicaja de Màlaga enceten la segona volta del Top 16 (20.45 h, 33). Fins al moment, els quatre equips del grup G han aconseguit les victòries amb el suport del seu públic. En aquests moments, a falta de tres partits per acabar la segona fase de la competició, tothom ha de presentar les seves credencials per ser al play-off previ a la Final a Quatre.\nTant a l’Eurolliga com a la Lliga ACB, els homes que entrena Xavi Pascual han aconseguit augmentar el nivell de joc als darrers partits . Però l’equip encara ha d’apujar una mica més el seu rendiment. El Top 16 és molt exigent i vèncer al Martín Carpena també és una prova important de cara a avaluar l’estat de l’AXA Barça.\nSi els blaugranes guanyessin a Màlaga, sumarien tres victòries. A falta de dos partits més per acabar la segona fase europea, el Barça tindria la classificació per al play-off pràcticament garantida.\nL’ Unicaja de Màlaga ha sabut treure un màxim rendiment, sobretot a l’Eurolliga. Des de fa 15 mesos que els de Sergio Scariolo no perden al Martín Carpena. Tot i la irregularitat en el joc del malaguenys, l’Unicaja sap potenciar les seves virtuts. Sobretot el poder en el joc interior. Daniel Santiago, N’Dong i Haislip són tres dels referents. Santiago és l’home clau en la pintura. Ofensivament el pivot és molt difícil d’aturar i defensivament, fa canviar molts tirs. La resta de jugadors grans també són perillosos pel tir exterior. Cal destacar també els homes de perímetre, molt ràpids i dinàmics.\nL’Unicaja va tenir a l’abast la victòria al Palau. L’AXA Barça va guanyar-los per dos punts ( 64-62 ), tot i que els malaguenys van tenir l’opció de fins a dos rebots per intentar l’empat.\n“Guanyar l’Unicaja fora de casa és fer un salt de qualitat. És un partit que val el doble”.\n“Em plantejo el partit amb l’objectiu de guanyar. Després el que signifiqui és una altra cosa”.\n“Estem creixent en una dinàmica bona. Però aquesta línia no és suficient. Ara hem d’aconseguir mantenir la línia i obtenir resultats”.\nJaka Lakovic, jugador AXA FC Barcelona\n“Per guanyar l’Unicaja hem de controlar el rebot ofensiu, defensar bé i tenir atac en paciència”.\n“No hi penso, però si guanyem l’Unicaja potser m’estimaria que guanyés la\nErsan Ilyasova, jugador AXA FC Barcelona\n“El partit contra l’Unicaja serà molt dur. Tots els seus jugadors interiors, excepte Santiago, poden llançar bé des de fora. No podem permetre que Santiago, el gran referent interior, se senti còmode perquè ens faria molt de mal, com ja ho va fer contra el CSKA la setmana passada”.\n“Haislip és un jugador molt ràpid i molt perillós. Hem de forçar-lo perquè els tirs siguin complicats”.\n“Estic segur que podem guanyar aquest partit si estem concentrats des del començament. Aquest és el nostre objectiu”.\nSergio Scariolo, entrenador Unicaja Màlaga\n“Hem superat una primera fase amb un calendari complicat i encara som vius. Ara és el moment de les decisions finals, començant per aquest partit vital, que determinarà qui té les millors opcions per arribar als quarts de final amb el CSKA”.\nMarcus Haislip, jugador Unicaja Màlaga\n“El partit contra l’AXA Barça és molt complicat perquè ells han demostrat un gran nivell aquesta última setmana. Les darreres dues victòries que han aconseguit i les grans diferències fan que nosaltres haguem d’estar molt preparats per intentar guanyar-los. Desitgem fer un bon partit a la nostra pista i que el nostre públic ens ajudi a guanyar”.\nEmpat als precedents\nAXA Barça i Unicaja empaten amb tres triomfs cadascun en els seus enfrontaments a l’Eurolliga. De sis partits que han disputat plegats, tres victòries són catalanes i tres malaguenyes. Tot i que el factor pista ha estat important, no ha estat totalment decisiu. L’AXA Barça va guanyar a Màlaga al Top 16 de la temporada 2005/06 (68-71). I l’Unicaja va guanyar al Palau al partit de tornada de la mateixa temporada (60-73). La temporada passada, però, els dos equips van assegurar els triomfs com a locals.


"Shameless" arriba al Canal 3XL - Sèries en blog - TV3.cat\nCom totes les sèries angleses que són bones, "Shameless" respira realisme, en el sentit més brut del terme. Gràcies a l'excel·lent feina dels seus actors (especialment en David Threlfall i els seus monòlegs d'alcohòlic) no trigareu gaire temps a ser-ne addictes, especialment si sou fanàtics del cinema de Mike Leigh o pel·lícules angleses d'esperit proletari com "This Is England" (de la qual, per cert, també hi ha una sèrie). Tan gamberra com humana, "Shameless" és capaç de fer-te riure fins a rebentar i tot seguir provocar que et caigui una llagrima. D'aquí a 15 dies exactes, els Gallagher passaran a formar part de la teva familia.\nUrisk Wolok ha escrit:\nJo estic acabant la primera temporada, i us puc dir que val molt la pena.\nPer cert, sabeu si el 3xl pensa emetre totes les temporades? M'he fixat que a partir de les 3a, costa trobar llocs on poder-la veure.\nS'ha comercialitzat en dvd?


BARCELOFÍLIA : ESLAVA. Cinema i Sala de Ball. Mallorca 35. (1939-1969)\nEnric H. March 6 de juny de 2013 a les 0:18\nEra al costat de casa dels avis (vaig néixer a Calàbria amb avinguda de Roma). L'Eslava, l'Emporio, el Provenza i l'Iris eren els cinemes del barri, a més dels de la Gran Via.\nAnònim 24 de maig de 2015 a les 21:22\nJo també vaig néixer al carrer Calàbria xamfrà amb avinguda de Roma (damunt la rasa fumejant del tren), l'any 46, i recordó perfectament l'Eslava, i que des del balcó de casa, especialment a l'estiu escoltava les actuacions de les orquestres i cantants del ball.\nEnric H. March 24 de maig de 2015 a les 21:29\nOstres, quina casualitat! Jo vaig néixer en el 181. Tu al 183, oi?\nLluís Alegre 12 de novembre de 2015 a les 11:38\nJo vaig néixer l'any 1943 al carrer València cantonada Rocafort i tenia el cinema Eslava al davant del meu balcó. Freqüentava el cinema amb la meva família gaudint de les pel·lícules i dels famosos "Varietes" on actuaven Maty Mon, Bella Dorita, Eliseo del Toro, etc. que el diferenciaven dels altres cinemes del barri, Provença, Glòries, Rex,\nAnònim 6 d’octubre de 2017 a les 11:39\nRecordeu la cançó "Besame Mucho" abans de començar la sessió de cinema?


Arran de l'exposició itinerant sobre les preses del franquisme que va organitzar la FIM entre el 2007 i el 2008 s'ha publicat aquest catàleg que, a més de les imatges incloses en els 43 panells de què constava l'exposició, conté disset aportacions dividides en sis blocs temàtics i escrites per importants historiadors especialistes en el franquisme, com Carme Molinero i Ricard Vinyes. Aquesta obra té la intenció de contribuïr a "visibilitzar" l'experiència penitenciària femenina de les primeres dècades de la dictadura, a partir d'un diàleg continu entre memòria i història, on es conjuguen les imatges i els documents amb el record i els testimonis de les dones empresonades. A més conté textos que caracteritzen les singularitats de l’experiència penitenciària femenina, com la presència de nens a les presons, l’anàlisi de centres com Saturrarán, Palma de Mallorca, Ventas o Les Corts i estudis monogràfics sobre la represió carcerària a Galícia i Andalusia.\nDins del 10è número dels Cuadernos del Instituto Antonio de Nebrija, editats per la Universidad Carlos III de Madrid, es pot trobar publicat el treball d’investigació de Raül Aguilar sobre l’evolució interna de la Universitat Autònoma de Barcelona durants els seus primers anys. La UAB, com a intent franquista per modernitzar el model universitari, copiant fòrmules foranes com la francesa -però negant-li qualsevol aspecte democratitzador-, i en un context intern de profund canvi social i tambè d’explosió estudiantil a tot el món, representa un paradigma del conflicte total plantejat entre el poder polític que la va fundar i la societat civil que la va convertir en plataforma de defensa de les seves exigències democrátiques.\nCommemorant el 70è aniversari del Segon Congrès Internacional d’Escriptors per a la Defensa de la Cultura, desenvolupat del 4 al de 18 de juliol de 1937 a València –aleshores capital de la República-, Madrid, Barcelona i París, aquest llibre reconstrueix la sessió catalana, celebrada al Palau de la Música Catalana de Barcelona l’onze de juliol del 1937 i presidida per Lluís Companys, president de la Generalitat. Aquest Congrès fou l’acte de propaganda cultural més espectacular organitzat pel Ministerio de Instrucción Pública y Bellas Artes del govern republicà, un congrès no nomès contra el feixisme sinó també contra la política de no-intervenció practicada per les democràcies occidentals. El llibre vol fer record d’aquell Congrès mític i contribuir a la recuperació de la nostra memòria democràtica.\nAquest llibre s’inscriu en el marc d’una historiografia sobre l’antifranquisme que està avui necessitada d’una nova empenta. I ho fa ocupant-se dels principals protagonistes de l’oposició a la dictadura, els comunistes. Cal tenir en compte que una bona part de la bibliografia sobre el PCE i el PSUC està formada per obres produïdes des de l’anticomunisme –de caràcter franquista, neofranquista o senzillament conservador-, des de l’”esquerranisme” o des de la mateixa militància; pels seus plantejaments militants, es tracta d’obres condicionades que han de ser degudament contrastades. Per tant, no és encara gaire ampli el nombre d’investigacions sòlidament documentades en fonts primàries, amb anàlisis acurades i amb propostes interpretatives ben fonamentades, tot i la publicació durant els últims anys de treballs molt valuosos. El llibre d’Antoni Lardín, doncs, constitueix una aportació molt rellevant al coneixement de la trajectòria del PSUC durant les dues primeres dècades de la dictadura. I s’ocupa, a més a més, d’aspectes sovint poc estudiats malgrat la seva importància, com ara les condicions de vida de la població treballadora catalana, l’activitat militant antifranquista i la continuïtat de la conflictivitat obrera. Aquesta obra constitueix, en definitiva, una valuosa aportació al coneixement de la història del PSUC i dels treballadors catalans i les seves condicions de vida en aquell “temps de silenci”, de misèria i d’opressió en el qual, tanmateix, alguns homes i dones no van voler resignar-se i van intentar –i ocasionalment van aconseguir– fer sentir la seva veu.\nAquest llibre recorre la història de la inspecció de treball des de les seves arrels més llunyanes, entroncant els pirmers projectes i les primeres veus que van parlar de la intervenció de l'Estat en les relacions laborals, amb la història política i social d'aquests mateixos anys, i particularment amb el desenvolupament del moviment obrer i de les seves demandes. La vinculació de l'origen de la inspecció a l'Institut de Reformes Socials, el precedent importantíssim de la inspecció de mines, les circumstàncies que van propiciar el naixement final del Servei d'Inspecció i la notabilíssima feina del general José Marvà en aquest naixement i en la seva organització, són qüestions que mereixen una atenció detallada en aquest volum. El llibre atura el seu camí amb l'estudi de la Inspecció durant el període franquista. L'autor, Raül Aguilar, efectua un detallat estudi crític de les funcions i el mètode d'actuació d'aquella Inspecció i assenyala també que es produeix una evolució del model, propiciada, de manera rellevant, per bona part dels inspectors que es van incorporar a aquesta funció en els últims anys de la dictadura.\nLa publicació és el catàleg de l'exposició "En transició", presentada al CCCB entre el 20 de novembre de 2007 i el 23 de febrer de 2008. L'exposició vol mostrar la realitat i la vitalitat social del període comprès entre la mort de Franco (el 20N de 1975) i l'intent de cop d'Estat de Tejero (el 23F de 1981), a través d'una imprescindible diversitat de punts de vista. En paraules de Josep Ramoneda, director del CCCB, la mostra "intenta canviar una mica la perspectiva. I, sense negar el paper destacat que va tenir la política institucional, prova de donar relleu a algunes de les claus socials, culturals i fins i tot morals de la transició".\nDesprés del volum dedicat a "La transición a la democracia. La España de Juan Carlos I (1975-2000)", aquest XLIII tom de la Historia de España Menéndez Pidal, coordinat per Juan Pablo Fusi y Guadalupe Gómez-Ferrer, s'ocupa de l'Espanya de les autonomies. Hi participen vint-i-cinc autors, i està dividit en tres parts: "El Estado autonómico y los problemas jurídicos", "Las Comunidades Autónomas", i "España, realidad nacional". L'objectiu de l'obra ha estat, en paraules dels coordinadors, "deixar constància dels reptes jurídics que comporta aquest nou Estat, dels indubtables avenços aconseguits i de la realitat espanyola". L'apartat dedicat a Catalunya, que porta per títol "Cataluña. Treinta años de autonomía", ha estat elaborat per Pere Ysàs.\nEl coneixement de la història de les dones i del món del treball, com a aspectes de l'època franquista, ha augmentat de manera notable en els últims anys. No obstant això, la recerca sobre ambdues qüestions creix de manera paral·lela, sense interrelacionar-se. Això implica que en la historiografia sobre el treball i el moviment obrer les dones resultin invisibles i que, al seu torn, la història de les dones es mantingui aliena a la militància laboral. Els cinc assajos reunits en aquest volum (a càrrec de José Babiano, José Antonio Pérez Pérez, Nadia Varo Moral, Claudia Cabrero Blanco i María del Carmen Muñoz Ruiz) pretenen enllaçar el treball, el gènere i el moviment obrer amb l'anàlisi històrica, partint de la premissa que es tracta de tres aspectes connectats en la vida social, tant en el passat com en el present.\nEl 12 d'abril de 1931, quan la societat espanyola va acudir a votar per renovar els ajuntaments, ningú no podia sospitar que a la monarquia li quedaven dos dies de vida. I, en canvi, el dia 14, Alfons XIII va fugir del país i el va deixar en mans d'una nova classe política, que havia crescut a l'ombra de la dictadura de Primo de Rivera i volia superar la democràcia de tupinada. A partir d'aquell moment tot va anar molt de pressa: des d'una República Catalana proclamada per Francesc Macià que va durar tres dies, fins a un seguit de reformes i lleis que la involució de la República Espanyola va deixar a mig coure. Així i tot, l'obra republicana va ser molt intensa i va tocar molts camps: des de la religió a l'exèrcit, passant per l'ensenyament, la sanitat o la distribució territorial. Fins no fa gaire, però, aquest període ple d'il·lusions i canvis, en què es vivia la sensació d'estar creant un país nou, no s'ha pogut estudiar a fons. En bona mesura perquè la dictadura franquista es va dedicar a esborrar-ne tot rastre, però també perquè encara incomoda certs estaments. Aquest volum, coordinat per Manels Risques i amb les aportacions de diversos historiadors de prestigi (Joan B. Culla, Josep Fontana, Santos Juliá, Carme Molinero, Borja de Riquer, Manel Risques, Susanna Tavera, Enric Ucelay da Cal i Ricard Vinyes) intenta cobrir aquest buit, tot fent un repàs global als diversos camps de l'obra republicana.\nEl llibre intenta indagar els motius i les conseqüències de l'assassinat de l'1% de la població d'esquerres de Valverde de Llerena (Badajoz), per part de gent de dretes del mateix poble. L'eix central d'aquestes causes i conseqüències és el repartiment de la terra. L'enfrontament per la possessió de la terra no es produirà entre terratinents i jornalers, interpretació “tradicional” del conflicte, sinó entre petits propietaris i jornalers. Aquests petits propietaris seran qui encapçalin la repressió al poble, convertint-se d'aquesta manera en la vanguàrdia política del feixisme durant la Guerra Civil i el primer franquisme\nAquesta obra recull les intervencions realitzades en el Curs d'Estiu de la Universidad complutense de Madrid "Historia de una conquista: Clara Campoamor y el voto femenino" (El Escorial, del 24 a 28 de juliol de 2006). El curs va ser dirigit per la historiadora Rosa María Capel. La seva finalitat era il·luminar i destacar el paper angular que va tenir Clara Campoamor en l'obtenció del sufragi femení i, consegüentment, del sufragi universal. Un doble eix que tenia al seu centre la figura de Campoamor estructurava les sessions i els debats del curs, ja que als aspectes històrics, filòsofics i polítics se n'hi sumaven d'altres relacionats amb aquella Edat de Plata de les dones que emergeix als anys vint. Les anomenades modernes, avantguardistes o liceòmanes que des de la referència ineludible de Pardo Bazán il·luminen el riu de la Història fins arribar a Clara Campoamor. Pel que fa pròpiament a la figura de Clara Campoamor, se'n va analitzar la trajectòria política i jurídica, el debat constituent del vot i la seva clara victòria, a més de l'obra, l'epistolari i l'exili final.\nAlexandre Cirici Pellicer és un dels noms més rellevants de l’artigrafia catalana de la segona meitat del segle XX. Aquest llibre és la primera aproximació global a la seva obra en els terrenys de la crítica, l’assaig i la història de l’art. La investigació vincula l’anàlisi crítica de la producció artigràfica de Cirici, especialment la dedicada al segle XX, amb la peripècia vital del personatge en el si de la societat que va acollir-lo i que alhora fou objecte dels seus afanys. Hi destaca la utilització d’una nombrosa documentació inèdita que, al costat de llibres i articles, inclou l’epistolari i el bloc personal de notes d’Alexandre Cirici, que abraça de l’any 1948 a 1963.\nAquest llibre és el resultat dels treballs presentats a les jornades "Història i memòria: el franquisme i els seus efectes als Països Catalans", celebrades a Banyoles el novembre de 2005. Està estructurat en tres parts en què es tracta, primerament, la repressió franquista, la desfeta cultural que va comportar i l’ordit de l’oposició a la dictadura. Una segona part està dedicada a la historiografia sobre el franquisme. Finalment, s’estudia la percepció pública del franquisme en el present, la relació entre història i memòria. El recull constitueix una introducció avançada per copsar la naturalesa complexa del règim franquista, la seva significació real i la seva repercussió en el teixit sociocultural dels Països Catalans.\nL'estudi de la història, d'allò que va succeir, inclou de vegades la consideració d'allò que va poder passar. A partir d'aquesta premissa, La Historia de España que no pudo ser dóna veu a una dotzena de coneguts historiadors que deliberen sobre alguns hipotètics enigmes de la Guerra Civil i el franquisme: què hagués passat si el 18 de juliol hagués fracassat?; ¿i si Espanya hagués participat en la Segona Guerra Mundial?; ¿o si Carrero Blanco no hagués estat assassinat?\nEl llibre il·lumina amb noves dades, inèdites fins avui, l'actuació política del líder catalanista Francesc Cambó en un moment cabdal de la història, el que va des de la fi de la dictadura de Primo de Rivera fins a l'adveniment de la República. A més, inclou importants documents inèdits que donen una nova visió del paper de Cambó envers la República i en relació a la crisi de juliol de 1936.\nEl llibre recull les ponències presentades a les jornades sobre "II República i món jurídic (1931-2006)", celebrades a la Facultat de Dret de la UAB els dies 28, 29 i 30 de novembre de 2005. La producció normativa de la II República resulta impressionant en quantitat i en qualitat: normes jurídiques d’extraordinària perfecció tècnica afrontaren problemes candents que havien estat obviats o marginats fins aleshores. Destaquem l’aportació de Jesús Espuny Tomàs, que tracta de “El projecte de llei d’intervenció obrera en la gestió de les indústries”.\nCrònica de com el poder franquista es va revestir d'una nova litúrgia de representació i va sortir al carrer per reivindicar, sense cap mena de mesura, el paper trascendental que se suposava que podia tenir, amb "un milió de soldats", a l'Europa feixista.


Cadet A - | BAXI Manresa\nEl nostre cadet A inicia el campionat d'Espanya amb dues victòries\nEls manresans van tombar amb claredat el Fundación 5+11 Baskonia i van guanyar a la pròrroga contra el Betis\nDimecres 19 de Octubre de 2016\nSessió de fotos dels equips inferiors\nDerrota del cadet A a la pista del Barça Barça 84 – CBiUM 52 Mal partit del Manresa davant un rival molt superior i les innecessàries ajudes arbitrals. Des d’un bon principi el Barça s’avançà en el marcador de forma rotunda degut, principalment, a una superioritat física molt exagerada i a una fluïdesa de joc …\nCBiUM 60 – Sant Josep 50 Bon partit del cadet A a casa contra el Sant Josep on les tasques defensives van determinar que el marcador mostrés uns nombres no massa elevats en acabar. El CBiUM es va posar des de un bon principi per davant i s’hi va mantenir fins al final del matx. …\nDissabte 21 de Febrer de 2015\nDerrota del Cadet A, CBIUM 54 – FC BARCELONA 56\nEmocionantíssim partit entre el CBiUM i el FC. Barcelona a la pista dels manresans. Després d’un primer quart on es va imposar la superioritat física dels jugadors dels Barça (5 jugadors per sobre del 1,95, i un d’ells de 2,10) els del Bages van tornar al partit a base d’una pressió defensiva a tota la …\nCadet A, Olost 74 – Manresa 61\nCadet A Olost 74 – Manresa 61 L’Olost ha guanyat el partit des del primer minut i no ha permès que el Manresa es posés per davant en cap moment. La superioritat física de l’Olost s’ha imposat durant tot el matx i la permissivitat arbritral ha fet la resta. Puntuacions: 1Q: 17-15 2Q: 33-26 …\nCadet A 52 FC Barcelona 64\nComençament fluix del partit, amb bona reacció després de la mitja part fent- los patir fins al final\nDissabte 11 de Octubre de 2014\nEl Cadet A celebrant un trofeu la temporada pasada!! 12/10/2014 CBIUM Catalana Occident 52 F.C Barcelona 64\nNou web del CBiUM\nAquest serà el nou web del CBiUM. En aquesta pàgina, ubicada dins el marc del web de Bàsquet Manresa, podreu veure les evolucions dels equips, a banda de cròniques i fotografies.


«Cada cop hi ha més sensibilitat per protegir els mars i oceans» - Empordà\n«Cada cop hi ha més sensibilitat per protegir els mars i oceans»\nJordi Roura 11.10.2019 | 06:30\nDani Serra, un dels impulsors de la travessia Calella-Llafranc. radikal s.\nDani Serra, un dels impulsors de la travessia Calella-Llafranc.\nExnedador d'elit amb participacions als Jocs Olímpics de Seül 88, i campionats mundials i europeus de piscina, també és un apassionat de les aigües obertes (ha guanyat 10 cops, per exemple, la Copa Nadal). Des del 2009 organitza amb dos amics més la travessia entre Calella i Llafranc. Aquesta edició d'una de les competicions en aigües obertes de referència a Catalunya es disputa demà, reunint uns 1.500 nedadors, i estarà centrada en la protecció dels oceans. A banda de les proves esportives, comptarà amb activitats de sensibilització –com una recollida de residus a la platja i al mar– liderades per l'empresa de begudes Ocean52, que col·labora amb els organitzadors, Radikal Swim.\nAquesta edició d'una de les competicions en aigües obertes de referència a Catalunya es disputa demà, reunint uns 1.500 nedadors, i estarà centrada en la protecció dels oceans. A banda de les proves esportives, comptarà amb activitats de sensibilització –com una recollida de residus a la platja i al mar– liderades per l'empresa de begudes Ocean52, que col·labora amb els organitzadors, Radikal Swim.\nQuè és Radikal Swim?\nSom un grup d'exnedadors de competició. En Sergi (Roure) va ser olímpic el 1992, jo ho vaig ser el 1988, i l'Àlex Amorós era jugador de waterpolo del CN Catalunya. Els tres estiuegem a Llafranc i Calella i fem sortides per nedar, i molta gent ens proposava que organitzéssim una travessia. Finalment el 2009 ens hi vam engrescar, i vam proposar unir Calella i Llafranc. Vam tenir un centenar de participants i vam col·laborar amb el CV Calella i el CA Palafrugell. Veient la bona resposta, i amb ganes de fer una prova més professional en edicions següents, vam crear Radikal Swim. Des del primer moment l'Ajuntament va estar al nostre costat i també la Diputació i el Patronat de Turisme. Primer vam ser una associació sense ànim de lucre i, més tard, un club esportiu amb seu a Barcelona.\nPer què han canviat el nom a la prova (abans era Radikal MarBrava?\nHem trobat un partner amb els nostres mateixos valors. Ocean 52 és una empresa de nova creació que fabrica aigua embotellada que treuen del sud d'Argentina. El 52% dels beneficis els reinverteixen en la protecció de mars i oceans. Ens costava donar el nom de la prova a algú, però amb ells ho hem fet perquè tenim els mateixos valors. Hem fet canvi radical i ara farem una prova molt més sotenible, sense plàstics ni embassos. Ells fan servir alumini i vidre, reciclables al 100%. Hem introduït embarcacions elèctriques pel seguiment de la prova i hem tret del tot el plàstic d'un sol ús. A nosaltres ens encanta el mar i la veritat és que cada cop està pitjor.\nQuants nedadors reuniran a Calella?\nProp de 1.500. Hem donat la volta a les proves. Dissabte farem les travessies de 7 km entre Calella i Llafranc, la de 3,5 entre les illes Formigues i Llafranc, i la d'1,5. Hi haurà, a més, activitats diverses com contacontes i un concert. Per diumenge quedarà la Radikal Kids i els relleus 4x800. No volem una travessia massificada, al contrari, volem mantenir la qualitat i sosteniblitat. Sí que és veritat que hem aconseguit organitzar un cap de setmana molt atractiu per als nedadors.\nQuè té d'especial la prova?\nD'entrada, que hi venen a competir nedadors de primer ordre. Vindrà Pol Gil, Alberto Martínez, Guillem Pujol ha caigut perquè està a la Copa del món, però tindrem gent bona. Hi haurà nedadors de fins a 14 nacionalitats diferents. En l'àmbit popular també és molt atractiva i atrau gent de tots els nivells. No és nedar i ja està, és un cap de setmana d'activitats aquàtiques, xerrades de nutrició, concerts, activitats per als nens... la data és complicada per la meterologia, el 2010 una llevantada ens va fer suspendre la segona edició, però en ple estiu no es podria fer. D'aquesta manera també allarguem la temporada hotelera de Calella i Llafranc.\nHi ha cada cop més consciència de protegir el medi?\nSí, tant els nedadors com en la societat en general. Jo no paro de nedar i veig com està el fons marí. Per això fem sortides recollint llaunes, papers, plàstics, cada vegada està pitjor, i la gent ha acabat agafant consciència per protegir mars i oceans.


Valors naturals | Viladecans\nValors naturalsEquipamentsCom arribar-hi\nunes platges «verges»\nLa platja de Viladecans configura un entorn excepcional i singular dins l’àrea metropolitana. És l’espai ideal per a passejar, córrer, jugar, nedar i gaudir del sol i l’aigua, però, a més de l’ús social i lúdic, també té un gran valor natural. Tot i que la sorra i les altes temperatures no són el medi idoni per a la flora i la fauna, a la platja hi ha un gran nombre d’espècies adaptades que contribueixen a dur-hi a terme activitats d’educació i sensibilització ambiental. Per garantir la conservació de la biodiversitat de la platja, és fonamental cuidar-la i protegir-la.\nLes característiques dels sorrals\nGaudeix de 2,7 quilòmetres de platja en un entorn natural:\nPlatja de la Murtra: Aquest tram va des de Gavà i la sortida de l’estany de la Murtra fins a l’espigó. La platja pateix importants pèrdues de sorra durant les pluges més fortes.\nPlatja de la Pineda: La meitat de la platja és espai natural protegit i està inclosa dins la Xarxa Natura 2000.\nPlatja de la Pineda de Cal Francès: Forma part dels Espais Naturals del Delta del Llobregat. Té un cordó de vegetació dunar regular i una de les pinedes més ben conservades. Aquesta platja té un caràcter verge i natural que cal respectar.\nPlatja del Remolar: També forma part dels Espais Naturals del Delta del Llobregat i és verge i natural. Gran part de la platja té vegetació dunar i basses d’aigua temporal.\nLes dunes són un element dinàmic, fràgil i molt característic de les platges del Delta\nLes dunes de Viladecans\nÉs molt habitual trobar-ne a les platges del Delta, com les de Viladecans. Es formen amb la sorra que el vent arrossega fins que troba un obstacle i que aleshores es va acumulant fins a formar una duna. Per aquesta raó, són molt dinàmiques i canviants i, a més, molt fràgils, perquè l’acció humana, la maquinària que neteja la sorra o la urbanització del litoral les poden malmetre o, fins i tot, fer desaparèixer.\nA Viladecans, encara hi ha dunes en bon estat de conservació, que es fixen amb la pineda litoral de pi pinyer. Així, també s’hi troben plantes i animals que les necessiten per a viure.\nLa platja és plena de fauna d’espècies molt diverses\nLa fauna de la platja\nEncara que a simple vista costi de veure’ls, a la platja es poden trobar escarabats arenícoles que s’amaguen sota la sorra per protecció i buscant temperatures més fresques. També hi ha rèptils, com el sargantaner petit, o la papallona nocturna Brithys crini pancratii, en aquelles platges amb vegetació natural per a alimentar-se de les fulles de lliri de mar.\nD’aus hi ha aquelles que neixen i viuen sempre a la platja, com el corriol camanegre, o les que només hi descansen, com són les gavines i els xatracs.\nVegetació canviant des de la sorra fins a la pineda interior\nLa vegetació de la platja\nDes de la sorra —on pràcticament no hi ha vegetació— fins a la pineda interior, el paisatge i la flora canvien molt. Les plantes més properes al mar són l’esporobolus i el jull marí, que hi viuen gràcies a les seves arrels esteses i repents. Sobre les dunes hi ha el borró, amb unes fulles que resisteixen els cops de vent i redueixen el consum d’aigua, a més del melgó marí, l’equinòfora, el panical marí i la campaneta de mar.\nDarrere les dunes, més cap a l’interior, hi trobem més varietat de plantes gràcies a unes condicions ambientals no tan estrictes. Hi neixen credeuetes, bufalagues, timons marins, gavons i lliris de mar amb grans flors blanques i flairoses. També hi ha els primers pins, amb una estructura pulvinular i forma semiesfèrica, que no oposen tanta resistència al vent i regulen la llum, la temperatura i la humitat a la zona interior.\nLes platges del Remolar i La Pineda reediten el distintiu de Platges Verges\nLa costa de Viladecans, única de la província de Barcelona que rep la bandera 'platges verges'


Horaris, lloc i inversió - Espai Sistèmic i Humanista · Carme Tuset & Equip\nHORARIS, LLOCS, CERTIFICACIÓ I INVERSIÓ\n• Grup de matí: Tots els dimecres laborables de 10 a 14h.\n• Grup de tarda: Tots els dimecres laborables de 16 a 20h.\n• Cap de setmana: Un cap de setmana al mes: Divendres de 17 a 20h / Dissabte de 10 a 14h i de 16 a 20h / Diumenge de 10 a 14h.\n• 20 mòduls o mesos, sense comptar els dos mesos de vacances a l'estiu.\n• És una formació circular. Pots començar en qualsevol moment. A partir d'aquest moment comencen a comptar els 20 mòduls.\n• En acabar la Formació i haver complert amb tots els requisits, s'obté el Diploma de la Formació de Constel·lacions, avalat per Espai sistèmic i Humanista i la Universitat Multicultural CUDEC\n• Matrícula: 100 €. Només el primer any.\n• 10 mensualitats (primer curs) de 180 €\n• 10 mensualitats (segon curs) de 180 €\n• 5% de descompte per pagament al comptat.\nDurant la formació dels alumnes poden constel·lar tantes vegades com ho desitgin sense cost addicional.\nSi vols, pots començar ara mateix!!!!


DE BOCA A ORELLA: Programació 07-08\nJa tenim preparada la programació dels tallers per al curs 2007-08 Veureu que hem posat el focus en les tècniques dramàtiques pel seu potencial en la resolució de conflictes a l'aula, com a recolzament per a les tutories, i per desenvolupar tots els aspectes d'educació emocional que contribuisquen a la millora de la convivència als centres educatius.\nD'ací a poc la trobareu a la pàgina del CEFIRE de Sagunt per poder inscriure-vos. De moment us la pengem ací perquè aneu planificant-vos el proper trimestre.\nLa dramatització com a eina didàctica. Dimecres de gener a març.\nDe tarimes i escenaris (curs pràctic per a professors i professores que volen pujar a escena). Dimarts del mes de gener.\nDionisíaques: tècniques de teatre clàssic a l'aula. Primera setmana del mes d'abril.\nXIII Jornades de didàctica de la dramatització. Darrer dissabte del mes de maig.\nDidàctica de l'anglés. English alive. Dimarts del primer trimestre del 2008.\nMés endavant us posarem la informació dels altres cursos de l'àmbit lingüístic que estem preparant, dels cursos sobre P.A.L.E. i d'altres sobre competències en l'àrea de llengües i literatura segons la L.O.E.\nPublicado por antoninavarro en 28.11.07\nEtiquetas: programació, tallers\nVist i llegit, ah! i apuntat\nEns veim d'ací a poc Ana! I si vols, la pròxima vegada signa amb el teu nom de blogera perquè tothom conega el teu treball.


Bloc de notes de Josep Romeu: Hi ha actituds que tenen nom propi\nEn qualsevol mena de debat o de negociació és lògic que cadascuna de les parts, encara que no hi hagi la més mínima mala voluntat, procuri veure i remarcar les coses que li són favorables. No s’entendria que un venedor es dediqués a explicar als potencials clients inconvenients o defectes del producte que vol vendre, ni que un advocat ressaltés davant del jutge possibles agreujants o proves de culpabilitat del seu defensat. Això, que professionalment seria considerat una aberració i manca de professionalitat, en política se’n podria dir simplement traïció.\nAra mateix, el Govern espanyol, el que sempre s’havia oposat a publicar les balances fiscals, ha dit que vol tornar-les a presentar; senyal que han descobert una nova manera de calcular-les de forma que sembli que Catalunya no hi surt perdent. Ja se sap que en qüestió de números, sempre es poden fer els càlculs de maneres ben diverses perquè doni un o altre resultat. En el cas de Catalunya, quan es va començar a parlar del tema els sectors independentistes, d’ERC per exemple, es van agafar dades entre altres de gent tan poc sospitosa com el Banc de Santander. Els números que en sortien eren escandalosos. Quan finalment el Govern espanyol va accedir a fer els seus càlculs oficials, va reconèixer una xifra menor, però igualment escandalosa, els 16.000 milions d’euros anuals, que equivalia al 8’5% del PIB. Si féssim l’esforç d’imaginar quelcom ten inversemblant com impossible, que el Govern espanyol no maquillés i manipulés els números com sempre ha fet amb l’únic objectiu de combatre el sobiranisme, podríem trobar en certa manera normal que les xifres que ells donessin els fossin més favorables que les que puguem donar nosaltres. I fins aquí podria ser normal.\nContinuant amb aquesta hipòtesi imaginària d’una voluntat de presentar fredament les xifres que cadascú creu més ajustades, sense cap més intencionalitat ni mala fe política, s’entendria que el Govern espanyol donés unes xifres que li fossin més favorables en comparació amb les xifres que donés el Govern de Catalunya, perquè en funció del resultat del dèficit fiscal que es reconegui en pot dependre un millor o pitjor finançament per a Catalunya. Doncs, bé, tant el PPC com Ciutadan’s ja reclamen que es faci el càlcul cercant la fórmula que ens sigui més desfavorable, per tal d’evitar que Catalunya tingui suficients recursos per a mantenir els seus hospitals, les seves escoles, les prestacions socials, la seva cultura... I això té un nom.


Els guanyadors del Sona la Dipu es van de gira per Estats Units\nLígula, un dels dos guanyadors del concurs Sona la Dipu 2016, ha participat en el prestigiós festival South by Southwest (SXSW) durant la seua gira a Estats Units, a més de promocionar amb professionals de la indústria discogràfica la gravació del seu pròxim disc. La gira americana confirma la dimensió internacional a la qual no renuncia el programa musical de la Diputació de València, que en la seua última edició ja va recórrer els principals festivals de la geografia espanyola.\nLa primera cita en la seua ruta nord-americana va ser Austin, on la banda va tocar en el South by Southwest (SXSW), festival de referència en l’àmbit mundial en la indústria musical. El septet de folk-rock va compartir cartell amb artistes internacionals com Nile Rodgers, The Drums i Izal. “Va ser un festival molt diferent de qualsevol altra cosa que havíem conegut. Estàvem acostumats als festivals d’Espanya, que estan en un recinte, i Austin era tota una ciutat dedicada a la música. Com si fóra València en Falles, però en lloc de falles hi havia concerts de música”, explica el bateria del grup, Joan Carranza.\nLa ciutat texana va acollir al grup valencià amb una agenda repleta d’entrevistes amb representants de companyies discogràfiques, productors musicals i premsa internacional. “El dia a dia consistia en buscar oportunitats”, diu Joan. A més de les cites per a promocionar als artistes, Lígula va tocar en l’emblemàtic Hotel Vegas i el South Congress Hotel, i van aprofitar l’oportunitat per a assistir a concerts de grups americans i conèixer diferents estils. “Hi havia tot tipus d’estils, però sentim que el nostre era particular i que a la gent li va agradar perquè no estan acostumats a escoltar alguna cosa així”.\nEls últims tres dies van viatjar a Nova York, on van tocar en Bowery Electric i la sala de Brooklyn Gold Sounds, amb bandes neoyorkines com teloners. “Mantenir el contacte amb els representants de discogràfiques dependrà del treball que fem amb el pròxim disc, però et dóna perspectiva veure que el teu estil és ben acollit fora d’Espanya”, explica el bateria de Lígula.


El Citylift Girona aconsegueix un triomf èpic i el Lloret Vila perd amb el Barça - Empordà\nEl Citylift Girona aconsegueix un triomf èpic i el Lloret Vila perd amb el Barça\nddg ddg 09.12.2018 | 06:30\nUn gol de Torner quan faltava un minut i mig va donar la victòria a un necessitat Citylift Girona, que va haver de suar sang per aconseguir un triomf clau que li permet respirar. Gómez, amb un doblet, va igualar les dianes de Maideu i Ferrer, que van enviar el Sant Cugat amb triomf al descans (1-2). La insistència i el caràcter van permetre la primera alegria amb Josep Enric Torner a la banqueta.\nlloret vila-barça lassa\nEl Lloret Vila no va poder aturar l'ímpetu d'un Barça Lassa intractable i poderós, que va colpejar en els moments clau del partit. Alvárez, només començar, Rodrigues, abans del descans, i Panadero, just a la represa van sentenciar. Lluís Grau va maquillar el desavantatge (1-3).


Ter Stegen: "Mai no ens acostumem a guanyar títols" | betevé\nEl porter alemany ha afirmat que el partit de demà no marcarà el futur de la lliga i ha destacat l'esforç de l'equip per poder arribar a la final\nJordi Montalbo | divendres, 16 d'abril del 2021, a les 18.05\n“Ens ha costat molt arribar a la final, volem el títol”. Aquesta ha estat la declaració d’intencions més contundent de Marc André Ter Stegen. El porter alemany podria jugar contra l‘Athletic Club (dissabte, 17 d’abril, 21.30 hores) per primer cop una final de Copa del Rei. Ter Stegen ha afirmat que el duel de demà no marcarà el futur de l’equip a la Lliga. L’alemany també ha dit que “el vestidor tindrà en ment el que va passar a la Supercopa, però aquest cop no arrossegarem el cansament d’una pròrrroga dos dies abans de la final”.\nLa fam de títols després de més d’un any en blanc ha fet presència a la roda de premsa prèvia a la final. “Mai no ens acostumem a guanyar títols, ens ha costat moltíssim arribar fins aquí i ara tenim totes les possibilitats de sumar un títol nou.”\nTer Stegen, il·lusionat\nTer Stegen no ha amagat la il·lusió de poder disputar per primer cop una final de Copa del Rei amb la samarreta del Barça. “Em fa molta il·lusió el partit de demà, són moments que recordes tota la vida, esperava aquest partit des que jugo al Barça”.


Projects archivo : Pàgina 2 de 3 : Raquel Picolo\nby Raquel Picolo | maig 27, 2020\nClubs de lectura En els clubs de lectura sumem al goig de llegir el plaer de compartir l’experiència lectora. Compartim el vici de llegir. Fem de la lectura un pont per al diàleg. Creem nous continguts i coneixements a partir de la lectura compartida d’un llibre. La...\nEscriptura i natura Pirineu Vine a escriure al Pirineu! Els meus tallers d’escriptura a l’estiu al Pirineu, amb format de cap de setmana, ja són un clàssic. Una cita temptadora per als amants de l’escriptura i la muntanya. Són tallers molt participatius, centrats a ...\nEscriure el que vius, el que ets Pirineu Vine a escriure al Pirineu! Els meus tallers d’escriptura a l’estiu al Pirineu, amb format de cap de setmana, ja són un clàssic. Una cita temptadora pels amants de l’escriptura i la muntanya. Són tallers molt participatius,...\nEscriptures autobiogràfiques Nou Vía, Zoom Els nostres records, la nostra vida, són únics i els podem transformar en material literari. Es tracta de recordar, reviure i rescatar bocins de la vida i escriure’ls per convertir-los en literatura. Parlant de nosaltres...\nEls secrets de la narració Nou Via Zoom Vols conèixer què s’amaga darrere d’un bon conte o d’una novel·la apassionant? Com s’escriuen? Treballarem les tècniques narratives bàsiques: L’ús literari del llenguatge. El punt de vista i el narrador. Qui conta la història i...\nQue la teva ànima lliure escrigui\nSolitud, una novel·la viva


Exclusiva: la banda sonora de l'Onze de Setembre\nNi Maria del Mar Bonet ni hòsties: la banda sonora oficial de la Diada no pot ser altra que aquesta:\nEl millor homenatge als no-morts per Catalunya: un poble de zombis transviumorts s'alça de la tomba, organitzat i marxós, perfectament coreografiat, i conquereix la ciutat, tot perseguint fins als límits del malson aquells que es creuen normals.\nPublicat per L'Home Invisible a 5:23:00 p. m. 3 comentaris\nEl terra se’ns desintegra a sota els peus. Tot allò que hem construït amb tant d’esforç se’ns desfà com un castell de cartes. Parlem al temple i les nostres paraules no ressonen; en sortim, i trobem un paisatge que no reconeixem i veus estranyes que entenem però no ens entenen. La memòria dels avis l’ha esborrat el vent del desert; del seu dolor, la implacable tempesta de foc que els va trencar l’ànima, ja ningú no se’n recorda. Quan expliquem la nostra història, ningú no la sent. La casa que hem heretat ja no val res, és plena de rampoines que ningú ja no vol. Ens mirem al mirall, i no hi som; o hi som deformes, monstruosos. Caminem amb dificultat, mig coixos i mig cecs. Pel carrer, el nostre estigma és l’únic que atreu les mirades cap a nosaltres. Som motiu d’escàndol quan vindiquem la nostra lletjor deforme; som motiu d’escàndol quan intentem passar desapercebuts...\nPublicat per L'Home Invisible a 7:30:00 p. m. 0 comentaris\nHa sigut ell, senyo! (o la Supernanny al Parlament)\nUn episodi ben formatiu, sí senyora, el de la compareixença al Parlament regional dels cacics d'Endesa i Red Eléctrica Española, els mensahibs Pizarro i Atienza. Els directius de les Companyies de les Índies Orientals han acudit a la Jirga on es reuneixen els caps tribals de Catalunya, i com si d'una baralla de pati es tractés, s'han anat passant les culpes de l'apagada l'un a l'altre. Mentrestant, la ciutadania, desprotegida com sempre, segueix indignada i encara més desconcertada que fa unes setmanes. Els seus representants a sou, per no ser menys i per demostrar que gaudeixen d'una envejable sintonia amb el «sentir popular» (una mica com el I feel your pain del president Clinton), competeixen per veure qui està més confós. Catalunya i les seves institucions s'han convertit en una família disfuncional. El papa és incapaç de fer preguntes difícils als representants del poder econòmic imperial, i al mateix temps acusa la mama de creure's totes les seves excuses de mal pagador («és que ell m'ha tirat un cable al damunt», «és que jo he invertit molt més que ell»). Per la seva banda, la mama es defensa argüint que aquests nens malcarats són de tracte difícil (el ministre responsable, perdó, el conseller va replicar: «vagi a dir-ho al ministeri, això; no sabrà si posar-se a riure o a plorar»). El diari colonial per excel·lència, com de costum, diu «sí, bwana» i proclama el mensahib Pizarro vencedor clar i absolut en la picabaralla de les criatures; es tracta, efectivament, d'una mostra de la disfuncionalitat de la família, amb l'oncle Pepe prenent partit per un dels dos nens malcriats. «Muchos datos, nos ha aportado este chaval», deia l'oncle Pepe a qui el volgués sentir;«sí señor, muchos datos». La parentela, mentrestant, està exhausta, desesperada, al caire de la depressió.\n«Riiè, home, riiè», que diria l'inoblidable Joan Capri. Aquí el que ens cal, per superar el problema de les infraestructures i de la superestructura, és una bona dosi de sentit comú, en forma d'una visita de la Supernanny. Però en versió adulta, sisplau, de cine X, com en deien abans. I de baix pressupost, per favor, en consonància amb el dèficit fiscal. «Aquests nens són molt dolents. Necessiten una mica de disciplina anglesa», diu la nostra salvadora. «Who's been a naughty boy? Qui ha estat un nen dolent?», pregunta, en un doblatge dolentíssim. «Ha sigut ell, senyo!», responen el Pizarro i l'Atienza a l'uníson, assenyalant-se amb el dit. «Silenci!», exclama la Supernanny, fent xisclar la palmeta en l'aire. «Qui s'ha portat malament? Vinga, que no tenim tot el dia!», insisteix la supermainadera. «Jo, senyo», diu l'Atienza, que no pot amagar la frisança en la tremolor de les cames, mentre ofereix el seu darrere. «Doncs apa, pam-pam al cul!», diu ella, i compta fins a vint cops. «I ara què es diu?» «Gràcies, Supernanny», contesta l'Atienza, satisfet, tot acaronant-se les natges i cordant-se els pantalons. El Pizarro, per la seva banda, es resisteix, motiu pel qual la mainadera el lliga per tal d'administrar-li el necessari correctiu: «I ara què, eh? On són ara totes les dades d'inversions, eh? On és la teva arrogància imperial, ara? Què, no penses demanar disculpes?» «Perdó, Supernanny! Perdó! No ho tornaré a fer!», crida el Pizarro entre llàgrimes de plaer.\n«Gràcies, Supernanny!», exclamen emocionats govern i oposició. «Les famílies colonials necessiten ordre i claredat, un entorn disciplinat on els nens creixin obedients», respon, severa, la mainadera cruel, mentre camina al seu voltant donant-se copets amb la vara a la palma de la mà. «I la responsabilitat és sempre dels pares!», crida fent xisclar la canya en l'aire. Els parlamentaris s'estremeixen de frisança. «Així, què? Qui de vosaltres ha estat un mal pare?», pregunta seductora. El cap de l'oposició s'arregla el davant dels pantalons i aixeca tímidament la mà, mentre pensa a proposar un pacte nacional perquè TV3 divulgui a tota la colònia la nova sèrie de Supernanny...\nPublicat per L'Home Invisible a 3:04:00 p. m. 2 comentaris\nVolem més inversions\nLes infraestructures estan fatal i el país ens cau a trossos davant dels nassos. Calen urgentment més inversions. Però l'amic espanyol, des de la premsa colonial, ens diu que és tot culpa nostra, que estem paranoics i creiem que nos odian, que la culpa és de l'Estatut, que en realitat tots els serveis funcionen molt bé i que si no funcionen, és perquè ens equivoquem a l'hora de votar. Tot ben predictible. De forma que a més d'aquelles inversions (necessàries per millorar les infraestructures), també ens calen aquestes altres, per sacsejar la superestructura imperial i proporcionar-li, com deia el ministre Nadal (ui, perdó, conseller), un buen meneo.\n¿Quines d'aquestes inversions considereu prioritàries? ¿Quines us agraden més? ¿Per què? Deixeu un comentari i seleccioneu-ne com a mínim tres. Els comentaris, per cert, han de ser anònims: si no, no valen.\nPublicat per L'Home Invisible a 12:50:00 a. m. 0 comentaris\nWelcome to the darkroom (1)\nLa ciutat sencera era un quarto fosc. Acostumats a les olors i estretors del Martin's, el Chaps o l'Eagle, l'enorme estesa d'una Barcelona sense il·luminació ens proporcionava un escenari insòlit per a les nostres aventures... Cada plaça, cada cantonada, cada jardinet esdevenia lloc de trobada. Gràcies a la gentilesa dels senyors Pizarro i Atienza, els cacics d'Endesa i Red Eléctrica Española, el memorable estiu del 2007 Barcelona va esdevenir una cruising area on les multituds nacionalperverses podíem entrar en contacte anònimament, a qualsevol lloc, a qualsevol moment. A la guia Spartacus, al costat del nom de la ciutat hi posava les sigles AYOR. At your own risk. Allà tu si no hi entres, tu t'ho perds.\nBarcelona sencera, un quarto fosc. Els ulls es van acostumant a la foscor. La parròquia dels bars del Gaixample, un cop perduda la luz de España i superada la por a la foscor, finalment s'ha alliberat de l'exorcisme d'Operación Triunfo i ha esdevingut tan catalana com la resta de la multitud que es dispersa en les tenebres. Les mirades es creuen, furtives, mentre caminem pels carrers de l'Eixample. De tant en tant, dos cossos s'aproximen, s'exploren, es comencen a relacionar en una dansa de mans i de saliva. Els grups es van formant. Alguns es limiten a contemplar l'espectacle, embadalits. De sobte, un llampec ens atrapa: ¿què serà que ens a pres, a tu i a mi, sense coneixe'ns de res? ¿Quin desig insospitat ha estat l'ham que ens ha lligat? ¿Quin era l'esquer? Una mà al paquet, o al cul. Un pessic al mugró. Les boques s'acosten. No vull saber res de tu, i no t'avorriré amb la meva història. El nostre contacte és estrictament anònim, perquè no som ningú. Cap dels que som en aquest parc, en aquesta plaça, en aquest carrer que Espanya ha deixat a les fosques, no és ningú. Una simfonia de cossos —orquestrada sense que hi hagi cap director que l'harmonitzi— es va congriant. Una nació perversa es va imaginant sense coneixe'ns els uns als altres, sobirana i lliure i de cossos iguals en el desig. Mentre els normals, avorrits perquè no els va la tele, es dediquen a criar a casa seva, potser amb l'esperança que el mensahib imperial els retorni 2500€ per cada futur súbdit colonial, nosaltres som al carrer, descolonitzant els nostres cossos.\nPublicat per L'Home Invisible a 11:30:00 p. m. 0 comentaris\nExistir, insistir, resistir\nEl pensador eslovè Slavoj Žižek escriu al seu llibre sobre l'11 de setembre americà, Welcome to the Desert of the Real, les següents paraules, difícils, sorprenents i il·luminadores: "El contrari de l'existència no és la no-existència, sinó la insistència: allò que no existeix no para d'insistir, maldant per arribar a l'existència".\nNosaltres, que no som ningú, que som però no existim, no tenim més alternativa que fer-nos pesats i insistir, una vegada i altra, en la possibilitat i la creença de la nostra existència. Les Forces del Bé -sempre disposades a considerar-nos uns il·lusos infantils, uns psicòtics desgraciats o uns perversos perillosos- utilitzaran el seu considerable poder per mostrar-nos en tota la nostra invisibilitat. Ens anul·laran, ens arraconaran, ens negaran el pa i la sal i ens deixaran només la morralla dels esclaus.\nI tanmateix, nosaltres seguirem, tossuts, afirmant la possibilitat de la nostra existència, renegant -en el més pur estil fetitxista- la nostra inexistència: "Ja ho sabem, que no existim, però tot i així..." Resistirem els embats de les Forces del Bé, cadascuna de les destructives onades de violència simbòlica que fan créixer la pila de runa que s'acumula als nostres peus. I mentrestant, transformats en vils rèptils, habitarem les escletxes del poder i, tot erosionant-lo amb les eines que ens anem construint, esperarem i insistirem fins al dia de l'emancipació.\nPublicat per L'Home Invisible a 10:53:00 a. m. 4 comentaris\nCatalans, feu un altre esforç si voleu ser republicans!\n¿Com es pot escriure un blog quan no ets ningú, quan ets un fantasma que vaga pels llimbs de la inexistència? És a dir, quan ets però no existeixes? ¿I quan aquesta no és una condició individual o personal, sinó estrictament col·lectiva? ¿Quan ets però no existeixes en tant que membre d’un grup: en aquest cas una categoria de monstre ben concreta, el grup dels catalans?\nInoculat des dels catorze anys amb el monstruós virus de la catalanitat freaky, l’Home Invisible (40% vampir, 40% Frankenstein, 20% zombi) finalment ha aconseguit manifestar-se, i proclama solemnement que accepta el repte d’expressar-se en públic, amb la veu d’algú que no és ningú i que escriu des d’enlloc, per tal d’articular un pensament polític pop, emancipador, pervers, postmodern i lolailo, passat de rosca i de moda. El blog més cast i més guarro alhora, perquè no parla d’altra cosa que dels catalans.\nEls catalans: vampirs sense imatge al mirall, homes invisibles que ningú reconeix, zombis transviumorts, catàstrofes en l’ordre natural d’Espanya, errors de classificació segons la lògica dels estats... Els catalans: problema intractable, anomalia que destorba la superfície llisa del mapa d’Europa, cosa rara que cal negar fins a les profunditats recòndites de l’inconscient polític, minoria nacional homosexual i transsexual. ¿Qui creurà en la nostra existència, sinó nosaltres? Que som però no existim és una veritat dolorosa, però inqüestionable. Cada dia els mèdia colonials ens en donen evidència. I tanmateix... Alguna cosa es mou sota la pell tersa i jove de la democràcia espanyola; alguna cosa prolifera i s’escampa, el virus maligne de la catalanitat emancipada i vampira; un immigrant que parla català, algú que cancel·la la subscripció a La vanguardia, una consumidora que posa a parir al servei d’atenció telefònica d’una gran corporació capitalista espanyola. Cada dia, el nostre amic espanyol es veu confrontat amb els signes d’alguna cosa que no hi hauria de ser, però hi és: els símptomes d’un nosaltres subordinat i tancat a les golfes; el nostre amic no sap què fer-ne i se li desmunta la fantasia d’una Espanya plural, nonacionalista i superfashion. I de tant en tant, quan l’amic espanyol es pensa que ha trobat la solució final al problema de l’encaix (el Finis Cataloniae, la mort definitiva de la diferència catalana), el somni imperial de sobte esdevé un malson de zombis que sorgeixen de la tomba. El monstre no és pas mort. L’amic espanyol es desperta xop de suor i exclama: “És viu! És viu! It’s alive!!!”\nPerò això, ai las!, només s’esdevé en ocasions carnavalesques (una vez al año no hace daño), quan nostramo accidentalment trepitja l’ull de poll del fantasma del seu gos servil. El gos fantasma salta de dolor, udola, es revolta per un instant i surt al carrer com un sol monstre a reclamar els seus drets. (Ah, els esperits del 18 de febrer! The Invasion of the Body Snatchers. O millor: The Night of the Living Dead, Barcelona presa pels zombis.) L’endemà, però, després del seu petit orgasme el gos servil torna a obrir les botigues, i amb el cap cot llepa la mà de l’amo que el maltracta.\nI mentrestant? Com trampejar la monstruosa vida quotidiana de la invisibilitat colonial? Com es pot ser quan tot et diu que no existeixes? Aquí, desenganyem-nos, només hi ha dues opcions. La primera (la píndola blava de Matrix): acceptar les regles del joc colonial, resignar-se a l’estatut quo, i aspirar a una normalitat neuròtica que mai arriba a ser ni rica ni plena, governada per la patètica dialèctica entre autoestima i autoodi. La segona (la píndola vermella): llançar-se als plaers del fetitxisme i articular una praxi política nacional-perversa.\nSer nacionalment fetitxista vol dir creure en la pròpia existència i saber mantenir aquesta fantasia malgrat l’evidència contrària; vol dir obtenir plaer d’allò i d’allà on no toca, i especialment quan no toca; vol dir no seguir i ni tan sols plantejar-se una lògica reproductiva. Ser nacionalment fetitxista vol dir deixar-se arravatar per un desig d’esdevenir republicà: un desig articulat per una fantasia d’existència completa i emancipada. I ser republicà, autènticament republicà, no és altra cosa que tenir un cos de ciutadà: un cos que experimenta els seus plaers com li dóna la gana. Un cos, però, visible i mortal, i per tant lliure per fi de la mort en vida, amb una existència finita i contingent. Un cos mortal, però no normal.\nAixí doncs, catalans i catalanes de tots els gèneres i sexualitats (ja n’he perdut el compte), fem un altre esforç si realment volem ser republicans! Mostreu orgullosos els monstres que porteu a dintre! Sortiu de l’armari de la normalització colonial! Vulgueu no ser algú! Esdevingueu imperceptibles i sumeu-vos a les multituds anònimes nacional-perverses que sotgen l’enemic a plena llum del dia. Desnaturalitzeu Espanya. Descolonitzeu els vostres cossos. Entreu al quarto fosc de la catalanitat perversa i descobriu plaers que ni tan sols havíeu imaginat — fins i tot el de la submissió. Amb el fetitxisme fins a la victòria!\nPublicat per L'Home Invisible a 2:53:00 p. m. 1 comentaris\nNotes de política pop\nReflexions des d'enlloc, sobre la (in)visibilitat i la (in)existència; sobre l'anonimat; sobre subordinació, sobirania i emancipació; sobre política, masoquisme i perversió; sobre la responsabilitat i el plaer. El blog més cast i més guarro alhora.\nAlgú que no és ningú, que escriu des d'enlloc, per a un poble que encara no existeix. homeinvisible@gmail.com\nDr. Cat, l'esgarrapador (Lliga Anticolonial)\nMireia (el blog de Mireia Galindo — in memoriam)\nSubscriu-te a l'Home Invisible


Seminario COM AFRONTAR UNA ENTREVISTA DE TREBALL AMB GARANTIES D'ÈXIT? - Programa Skills - emagister.com\nOrganizado por Serveis Campus\nCOM AFRONTAR UNA ENTREVISTA DE TREBALL AMB GARANTIES D'ÈXIT? - Programa Skills\nDel 23/05/16 al 23/05/16\nEl programa Skills, organitzat pel servei de Carreres Professionals de TecnoCampus, té com objectiu oferir eines als estudiants i alumnis del Tecnocampus per poder desenvolupar les seves competències i habilitats professionals amb l'objectiu d'augmentar la seva empleabilitat. Les sessions les desenvoluparan professionals del sector amb una orientació teòrica i pràctica.\nSessió: Com afrontar una entrevista de treball amb garanties d'èxit?\nL'entrevista de feina presencial continua sent una prova molt utilitzada en els processos de selecció. La introducció de noves eines tecnològiques està fent modificar el seu format més tradicional. Saps com preparar-te i actuar davant d'una entrevista per Skype? O com realitzar una vídeoentrevista?\nEn aquest taller, de manera molt didàctica, treballarem com afrontar-la amb èxit.\nEl dilluns 23/05 desenvoluparem la sessió en diferents horaris, tria la que millor s'adapti a les teves necessitats:\n10:15 a l'aula 204\n12:15 a l'aula 206\n15:45 a l'aula 101\n16:30 a l'aula 210\n17:15 a l'aula 110\n19:00 a l'aula 202\nLa durada de cada sessió és d'aproximadament una hora i mitja. Les sessions són gratuïtes.


Cartell de la nova exposició de la Diputació de Barcelona.\nFoto: Direcció de Comunicació / Diputació de Barcelona\nL'edat mitjana d'inici del consum de tabac se situa als 13,5 anys. Molts adolescents desconeixen els perills que comporta.\nDilluns 22 d'octubre, a les 11'30h, a la Sala Noble de l'Edifici del Rellotge (C/ Urgell, 187 de Barcelona), el diputat delegat de Salut Pública i Consum de l'Àrea d'Atenció a les Persones, Xavier García Albiol, presentarà la nova exposició 'El tabac al descobert'.\nEs tracta d'una exposició sobre la prevenció del consum del tabac en els joves, que el Servei de Salut Pública posa a disposició del municipis de la província de Barcelona, i que pretén generar actituds contràries al tabac i el seu consum, i refermar els joves que no hagin fumat mai en la seva posició. L'objectiu, doncs, és evitar o, si més no, retardar, l'experimentació amb el tabac.\nLa població a la qual s'adreça són els nois i noies de primer cicle de l'ESO, quan molts s'inicien en el consum, ja que dades recents indiquen que l'edat mitjana d'inici del consum de tabac se situa als 13.5 anys.\nA més, aquesta exposició compta també amb un web on es facilitarà tot el material en un format fàcil de descarregar (la guia de dinamització, els plafons, el joc interactiu), amb una sèrie de tallers complementaris per realitzar en dies posteriors a la visita, unes frases per al record per ajudar a generar més debat entre els alumnes sobre el tabac, així com amb enllaços d'interès per a qui vulgui saber-ne més.\nAquesta exposició iniciarà la seva itinerància el mes de novembre de 2012 i els municipis interessats poden sol·licitar-la a través del correu electrònic.\nLloc: Sala Noble de l'Edifici del Rellotge (C/ Urgell, 187 de Barcelona)


Enric I. Canela » Blog Archive » Les distincions Jaume Vicens Vives a la qualitat docent universitària 2011\nLes distincions Jaume Vicens Vives a la qualitat docent universitària 2011\nAl acords de govern de la Generalitat es pot llegir que el Govern ha aprovat avui els guardonats d’aquest 2011 amb les distincions Jaume Vicens Vives a la qualitat docent universitària, que des de 1996 reconeixen la qualitat i l’excel·lència en aquest àmbit. El Consell Executiu ha donat llum verd al Decret pel qual es donen a conèixer les persones i institucions reconegudes amb aquesta distinció, que es lliurarà el proper 7 d’octubre, coincidint amb l’obertura del curs acadèmic 2011-2012.\nEnguany el Govern atorgarà quatre premis individuals i tres de col·lectius. A títol individual rebran la distinció Jaume Vicens Vives els professors següents:\nMiquel Tresserras Majó, de la Facultat de Ciències de la Comunicació Blanquerna de la Universitat Ramon Llull\nJordi Pérez Sánchez, del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut de la Universitat Pompeu Fabra\nFerran Marqués Acosta, del Departament de Teoria del Senyal i Comunicacions de la Universitat Politècnica de Catalunya\nIsabel del Arco Bravo, de la Facultat de Ciències de l’Educació de la Universitat de Lleida\nFacultat de Farmàcia de la UB pel projecte Aula de formació del professorat\nDepartament d’Urbanisme i Ordenació del Territori de l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelona (ETSAB) de la UPC, pel projecte Caminar Barcelona\nUniversitat Rovira i Virgili de Tarragona, pel Programa formatiu per a estudiants xinesos\nCada distinció, tant individual com col·lectiva, està dotada amb 20.000 euros. El premi s’haurà de destinar a projectes d’innovació o de millora docent, a decisió dels guardonats.\nFelicitats als guardonats.


Barri Gòtic II | What to do in Barcelona\nper Mireia Tubau, guia turística de Catalunya:\nConeixes el Barri Gòtic a fons?\n• Les muralles romanes van defensar la ciutat durant gairebé mil anys? Tot i la seva imponent solidesa, no van poder aguantar el setge i atac d’Almansor l’any 985.\n• Durant molts segles la Plaça Nova va ser escenari d’execucions públiques? Segons la tradició, el bandoler Joan de Serrallonga fou executat en aquest indret.\n• La façana de la catedral de Barcelona és neogòtica (s. XIX i XX) però que segueix el projecte de Mestre Carlí de 1408, conservat a l’Arxiu Capitular? Encara podem veure, al claustre de la catedral, tretze oques blanques, les quals, a part de ser les vigilants del claustre, ens recorden que Santa Eulàlia va morir quan tenia tretze anys i que va patir tretze martiris.\n• Encara podem veure, al claustre de la catedral, la tomba de Manuel Girona, el qual va finançar la façana de la catedral. De fet, ell volia ser enterrat dins la seu, però en aquest lloc només hi podien ser enterrats bisbes o reis.\n• Encara podem veure, a la remodelada plaça de Ramon Berenguer el Gran, el campanar gòtic de Santa Àgata, construït sobre una torre romana. Malgrat que el conjunt és aparentment harmoniós, entre una torre i l’altra hi ha mil anys de diferència quant a l’època de la construcció.\n• Sabíeu que els edificis de serveis i els grans magatzems del Portal de l’Àngel, convertit avui en una gran zona comercial, van ser construïts en la segona dècada del segle XX i que, per tant, són uns dels més antics de la ciutat?\n• El Portal de l’Àngel havia estat un antic camí que menava a una de les portes de sortida de les muralles del segle XIII.\n• Encara podem veure, al final del Portal de l’Àngel, a la font de Santa Anna, un abeurador de cavalleries. És un dels pocs elements d’aquest tipus que queden a Barcelona de l’època en què encara no hi havia cotxes.\n• La plaça de Catalunya va ser urbanitzada a començaments del segle XX per a unir la part antiga de la ciutat amb l’Eixample? Té una superfície de 50.000 m2, comparable a la d’altres grans places, com ara la de Sant Pere, del Vaticà, o la de l’Étoile, de París.\n• Segons la tradició, sembla que l’ església dels Sants Just i Pastor és la més antiga de Barcelona. Va ser fundada durant la reconstrucció de la ciutat duta a terme per Lluís I, «el Piadós», vers l’any 801. Aquesta església tenia un privilegi conegut com a «testament sacramental», únic al país, amb el qual, si algú moria sense haver fet testament però tenia almenys dos testimonis que adveressin el testament sota jurament davant l’altar, aquest adquiria validesa notarial.\n• En l’època romana, el fòrum romà era situat a la zona de la plaça de Sant Jaume i que, per tant, fa més de dos mil anys que la ciutat és governada des del mateix lloc?\n• Sabíeu que darrere de l’ajuntament, a la plaça de Sant Miquel, s’hi han trobat restes del que havien estat unes termes romanes?\n• Encara podem veure, molt a prop del carrer de Ferran, al passatge del Crèdit número 4, la casa on va néixer el pintor Joan Miró.\n• Al número 4 del carrer de Lledó hi va viure Joan Fiveller, ciutadà barceloní que fou conseller en cap de la ciutat. Va ser l’únic capaç de reclamar al rei Ferran I el pagament de l’impost per a menjar carn.\n• Sabíeu que molt a prop, al carrer de la Lleona, hi havia un dels primers parcs zoològics d’Europa, construït gràcies a Pere III, «el Cerimoniós»?\n• Encara podem veure l’església de Sant Jaume, que té per origen una sinagoga jueva que l’any 1394 els jueus conversos van transformar en església cristiana.


No es pot fer un tuit de ‘Boscos’\nUna gran producció amb onze actors i de gairebé quatre hores de durada, amb la qual el director Oriol Broggi torna a l'autor libanès després d''Incendis', 'Cels' i 'Un obús al cor'.\nLa setmana que ve La Perla 29 estrena Boscos, de Wajdi Mouawad, a la Biblioteca de Catalunya. Una gran producció amb onze actors i de gairebé quatre hores de durada, amb la qual el director Oriol Broggi torna a l’autor libanès després d’Incendis, Cels i Un obús al cor. Aprofitant l’estrena, Edicions del Periscopi publica La sang de les promeses, un volum que reuneix les quatre obres que formen la tetralogia de Mouawad: Litoral, Incendis, Boscos i Cels.\nCom a seguidors de la sèrie de TV3 El Crac, sempre que anem a una roda de premsa esperem amb candeletes que algú digui que una obra “interpel·la” l’espectador. Oriol Broggi deu ser també seguidor de la sèrie de Joel Joan i Hèctor Claramunt, imaginem, perquè no va pronunciar el verb en tota la presentació. Aquesta és l’obra més gran que Broggi ha dirigit, reconeix, en la qual intervenen onze actors que representen més de quaranta personatges, i on l’acció passa per vuit generacions i dos segles. “Boscos em sembla l’obra mestra de Wajdi Mouawad”, afirma Broggi, o un capolavoro, com diuen els italians. L’actriu Cristina Genebat ha sigut l’encarregada de traduir el text, i no és la primera vegada que s’enfronta a l’autor libanès: seves també van ser les traduccions d’Incendis i Cels, que juntament amb Litoral (traduïda i dirigida per Raimon Molins al Teatre Romea) s’apleguen al volum que ha publicat Edicions del Periscopi. L’editor Aniol Rafel, present a la roda de premsa, va confessar que a Periscopi els agrada trencar tòpics, i va recordar que Ànima del mateix Mouawad és un dels grans èxits de l’editorial, un volum que el 2014 va rebre el Premi Llibreter i que ja va per la seva novena edició.\nCristina Genebat parla del gran valor literari dels textos del dramaturg libanès, que uneix amb facilitat la literatura amb la filosfia, i Broggi coincideix que Boscos és un d’aquells textos que quan se surt de veure’n la representació es tenen ganes de llegir. “No es pot fer un tuit de Boscos”, diu Broggi, quan arriba aquell moment en tota presentació que el director ha d’explicar “de què va” un espectacle. La història de Loup (Clara de Ramon), una jove que gràcies al paleontòleg Douglas Dupontel (Ramon Vila) farà una recerca sobre les dones de la seva família, és el punt de partida d’una història on l’espectador es capbussarà en el dolor i la pena. “Aquest projecte l’havia de fer l’Oriol i l’havíem de fer a la Biblioteca”, segueix Genebat, que és una de les actrius protagonistes, juntament amb Màrcia Cisteró, Marissa Josa, Clara de Ramon i Carol Rovira.\n“El procés de creació d’aquest espectacle ha sigut tan intens que val la pena que l’espectador pugui veure d’on ha sortit tot”, continua Broggi, explicant que coincidint amb l’estrena de Boscos La Perla 29 ha editat un llibre amb imatges dels assajos realitzat per la fotògrafa Roser Blanch. “Amb aquest espectacle he tingut la sensació de fer de mèdium”, continua Genebat, que afirma que la pròpia naturalesa de l’intèrpret (vehicle que relaciona l’autor amb l’espectador) és en aquest cas molt clar. Clara de Ramon, la protagonista, afirma que només limitant-se a dir les paraules de Mouawad tal i com estan escrites ja arriben a l’espectador de manera molt forta i directa.\nL’espectacle dura gairebé quatre hores, amb l’entreacte inclòs, i Broggi declara que aquesta és una d’aquelles obres que quan se’n surt un pot dir “Torneu-me-la a fer” o bé “Feu-me’n una hora més, si us pau”. Aquest text és clarament un homenatge a les dones, que Mouawad comprèn i estima, i per les quals escriu uns personatges amb moltes arestes. La companyia va realitzar una escapada al bosc d’Ardenes, situat entre Bèlgica i França, escenari on van tenir lloc importants batalles durant la Primera i la Segona Guerra Mundial i que té gran importància a Boscos. “Quan hagin sortit de l’espectacle, molts espectadors es voldran comprar el llibre i viatjar a les Ardenes”, conclou Broggi.\nBoscos s’estrena el proper dimecres 29 de març i es podrà veure a la Biblioteca de Catalunya fins al 14 de maig, amb la possibilitat que es faci una gira a la tardor. Per a més informació i entrades podeu consultar el web de La Perla 29.


Aquila 5 Camporgiano Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 37 allotjaments a Camporgiano.\n-, Camporgiano, Camporgiano, Itàlia, 55031 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Camporgiano, Aquila 5 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Camporgiano. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquila 5 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Camporgiano.\nAllotjaments a Camporgiano


Estudi d'interiorisme, cuines i banys\nCuines per Gourmet's\nCuines del teu estil\nCuines d'última generació\nLavabos a la teva mida\nÉs una empresa especialitzada i dedicada a l’apassionant món de l’interiorisme. Elaborem dissenys de qualitat i personalitzats a les necessitats dels nostres clients, que a més poden comptar amb el nostre servei de postvenda.\nLes nostres característiques professionals son: ser dinàmics, flexibles i adaptables a les noves tendències de disseny, on la innovació es una de les nostres preocupacions.\nSom un equip humà compromès i altament professional a la disposició dels nostres clients. Disposem d’un equip propi d’obra, la qual cosa ens garantitza la qualitat en els acabats.\nEns nodrim de la nostra trajectòria, ja que portem en el camp del interiorisme, des de 1997.\nEls nostres recursos son les qualitats metòdiques i acurades de cada detall, la entrega i la passió amb la que vivim cada projecte.\nEls nostres millors aliats son els clients, ja que amb ells som capaços de crear i personalitzar projectes que realment responguin a les seves necessitats.\nSELECCIÓ DE MARQUES\nEns preocupem per la qualitat, és per això que només treballem amb certes marques que ens l’asseguren. Els nostres fabricants fa anys que estan en el mercat i són reconeguts en l’àmbit internacional. Aquests ens permeten oferir-los diferents models de productes en diferents estils i d’últimes tendències.\nHome Solutions són les àmplies solucions que t’oferim per a la teva llar, solucions a la teva mida de l’estil que prefereixis amb les que guanyaràs espai, dóna una ullada a la nostra àmplia gamma de solucions que t’ofereixen des d’estanteries per al teu menjador, fins organitzadors per als teus calaixos de cuina.\nArmaris i llits\nEls 2020 d’agost\npor Vibel Estudi | Jul 3, 2020 | ACTUALITAT\nVita bella. combinació de línies corbes i rectes, materials que s'estenen fins a la pica. Cuines de disseny net i elegant que incorpora...\nPenélope, més que corbes, amb vitroceràmica integrada i calaixos baixos que segueixen les corbes del seu disseny avantguardista. Novetats...\nEricka ens porta cuines de suaus corbes amb calaixos integrats, més el seu plus de illa amb taules snack o taules extensibles. També...\nELLS PARLEN PER NOSALTRES\nVolíem fer una reforma integral i vam decidir veure quina oferta hi havia a Sant Feliu. Després de visitar totes les botigues ens vam decidir per VIBEL ESTUDI i la veritat és que va ser un encert, ja que va complir les nostres expectatives amb escreix i ens va oferir acabats de molt bona qualitat pel que fa al preu.\nL’experiència amb VIBEL ESTUDI ha estat molt positiva, no només per la qualitat tècnica i preu molt competitiu sinó per l’amabilitat i la bona disposició dels professionals de la botiga en tot moment. Bones solucions, tenint en compte les idees i les necessitats que els vam plantejar.\nVam encarregar la reforma del nostre lavabo a VIBEL ESTUDI perquè ens havien donat molt bones referències d’aquest estudi i va ser una bona decisió. És especialment destacable la qualitat dels acabats i el preu competitiu tot i que treballen amb primeres marques.\nA nosaltres, per passades experiències, ens preocupava molt comptar amb un bon servei de postvenda que no et deixes a mitges. Des del principi VIBEL ESTUDI ens va generar confiança i credibilitat i ho vam poder comprovar quan es va acabar la reforma, ja que ens ha atès quan ho hem necessitat.\nVolíem fer una reforma del lavabo però ens preocupava el pressupost i el de VIBEL ESTUDI ens va convèncer, ja que ens oferia un pressupost molt ajustat en comparació amb d’altres incloent bones marques i qualitat en els acabats i la veritat és que vam quedar molt satisfets amb la seva feina.\nNecessitàvem una reforma de la cuina en el menor termini possible i un amic ens va recomanar VIBEL ESTUDI, i la veritat és que no ens vam equivocar, ja que s’adapta a les teves necessitats diàries per a realitzar les obres i acompleix amb el termini d’execució acordat, combinant rapidesa i qualitat.


Ironxevi: DESCANSA EN PAU\nTotalment d'acord Xevi.\ni permeteu-me la rebundancia..... Si les coses continuen així aquest esport acabarà morint d'èxit\nFa 3 anys, quan van atropellar i matar l'amic Jordi Artigas, a la variant de Banyoles(estava federat a la catalana), el dissabte següent al tri. de Manresa li vaig proposar al jutge (en Sergi), de fer 1' de silenci,en va dir que ni pensar-ho.\nEstic apuntat al sprint de BCN perque m'encanta aquest esport, però crec que no entra dintre de cap logica, amb una distància així, i fent voltes, inscriu-re 900 corredors... o de fet si que té lógica, la del negoci. Com diu en Sergi, aquest esport acabarà morint d'èxit.\nXevi, no vull enfedar-me!!!!!\n3 de julio de 2008, 5:43\nAnims a la seva familia, ja que ha de ser molt doloros de la manera que ha sigut de fet jo al diari no he vist res. i despres volem seleccions catalanes, aqui es veu la catalanitat de la federacio, que d'una persona federada no vulguin nomes que cobrar i no fer cap menció al esportista.\nel meu condol a la familia, es un cop molt fort, aquesta es al part dura de la vida.\nBona tarda companys, es doloròs veure com un company de batalla li pasa una desgracia com aquesta, a la familia poc li podem dir , que ja no li hagin dit tots els seus familiars,amics companys etc. segur que en lña cursa de calonge farem un minut de silenci en memoria del triatleta. molts KM.\nTotalment d’acord, aquests van a fer caixa.\nEl de Banyoles ha estat el primer triatló al que he participat i la impressió que m’enduc de l’organització es lamentable, sobre tot a l’aigua, quan vaig aixecar el cap i vaig veure la quantitat de nedadors que hi participàvem i cap llanxa de la creu roja... Si a un participant li agafa un tall de digestió i s’enfonsa, qui ho veu??\nPer cert, amb la calor que feia i el perill de deshidratació que hi havia, algú va veure els avituallaments reglamentaris cada 20 km en el tram de ciclisme i cada 2,5km en el tram a peu? I l’avituallament sòlid que diu el reglament que hi ha d’haver a l’arribada, algú el va tastar? I la catifa reglamentaria des de la sortida del segment de natació fins a l’àrea de transició?\nI les motos? Vaig fer 3 voltes corrent a l’estany i no vaig veure ni una moto vigilant la seguretat dels participant. El que si que vaig veure, es un participant fent esses mig estabornit per la calor i ningú de la federació present per poder-lo assistir...\nTot això amanit amb el lamentable espectacle de l’ambulància sense desfibrilador, una ambulància per cobrir un recorregut 50km?\nLa federació hauria de fer complir el reglament (que en quant a seguretat dintre de l’aigua no es cap meravella..) i en aquest cas no ho a fet. Del que no tinc cap mena de dubte es de que han fet caixa.\nPD: Per fi al federació fa menció d’en Toni a la seva Web.


Aitor Urruticoechea, Maria Serra, Roberto Labandera i Esteve Rifà, aquest dilluns en 'El Mirador'\n"La restricció de cotxes a Barcelona qüestiona un model de vida"\nL'exdiputat Roberto Labandera, en conversa amb Esteve Rifà, Maria Serra i Aitor Urruticoechea, diu que "la mesura és insuficient"\nRoberto Labandera, funcionari de l'Ajuntament de Vilafranca i exportaveu socialista a la Comissió de Territori del Parlament, Esteve Rifà, col·laborador de la Pastoral del Trànsit de l’Arquebisbat de Barcelona, i Maria Serra i Aitor Urruticoechea, membres del moviment Fridays for Future, han analitzat aquest dilluns, des del programa 'El Mirador de l'actualitat' de Ràdio Estel, la qüestió de les restriccions a vehicles contaminants a partir de l’1 de gener, a Barcelona i alguns municipis veïns, previsió que es perfila com una mesura dràstica i alhora necessària per protegir el medi ambient. Aitor Urruticoechea ha comentat que "la situació preocupava Fridays For Future des de feia temps, mentre la Unió Europea ja havia avisat l'Ajuntament que havia de frenar aquestes emissions que maten molta gent cada any". En aquesta línia, ha dit que "la proposta és insuficient". Urruticoechea ha recordat que "la contaminació és una malaltia, un problema de salut pública, i afecta la gent més desfavorida si no hi ha bona alternativa de transport públic". Ha assegurat igualment que "s'ha de canviar el plantejament de transports públics tan cars". Maria Serra ha explicat que el moviment juvenil pel clima "planteja un peatge anticontaminació que cobraria un cost als vehicles que portin menys de tres persones, cosa que no diferencia classes socials i, alhora, no obliga a comprar cotxes nous, que contaminen igual, sinó que s'incita a compartir viatge i es desvien els diners al transport públic".\nRoberto Labandera ha destacat que "la feina pública aque fa Fridays For Future a favor de la convivència i del benestar és molt necessària, digna de felicitar". Sobre la mesura de restricció, l'exdiputat ha comentat que "segurament la mesura és insuficient i arriba tard, com deia l'alcaldessa Ada Colau, tot i que té un impacte sobre el món laboral i social, fet que obliga a prendre altres mesures pensant en les persones". S'ha referit, per exemple, "als autònoms i a persones que no poden comprar un cotxe nou". Com a conclusió, Labandera ha assegurat que "el plantejament de la restricció de cotxes ens qüestiona tot un model de vida, qüestió de fons en la qual tots i totes hem de ser urgentment conscients". I Esteve Rifà ha lamentat que "els conductors dels 50.000 vehicles que quedaran aturats haurien de tenir la possibilitat d'una bona alternativa de transport públic, cosa que no es dóna perquè hi ha autobusos que passen amb molt poca freqüència".\nEs pot escoltar AQUÍ el programa El Mirador de l'actualitat d'aquest dilluns 23 de setembre.\nL’Ajuntament de la capital catalana, l’Àrea Metropolitana i la Generalitat presentaven la setmana passada el contingut de la proposta d’ordenança que permetrà l’entrada en vigor de la Zona de Baixes Emissions (ZBE) en l’àrea territorial delimitada per les rondes. Es calcula que l’entrada en vigor d’aquesta restricció vetarà l’entrada de 50.000 vehicles cada dia. Els conductors de vehicles particulars no seran multats fins a l’abril, mentre que els transportistes professionals tindran segurament una moratòria d’un any. Les sancions aniran entre els 200 i els 1.800 euros. Amb el lema “Comencem a respirar tranquils”, es parteix de la idea que “la contaminació ha arribat a uns nivells inacceptables, i no es pot esperar més temps perquè ja estem fent tard”, una explicació que donava així l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau. La mesura afectarà també, amb les seves pròpies ordenances, els municipis de l’Hospitalet de Llobregat, Sant Adrià de Besòs i Esplugues de Llobregat.\nEls nivells de contaminació es poden reduir d’un 30 per cent amb aquesta restricció, que serà de dilluns a divendres de 7 del matí a 8 del vespre, i a partir de l’1 de gener. En el fons d’aquest important canvi, hi ha tota una reacció pública davant la mala qualitat de l’aire, que pot haver provocat darrerament entre 350 i 400 morts cada any a l’àrea de Barcelona. Caldrà anar veient les repercussions que pot comportar. En qualsevol cas, caldrà millorar el transport públic, fomentar l’ús de la bicicleta i altres mitjans no contaminants i compensar l’impacte que, per a milers de barcelonins i catalans en general, pot tenir que el seu vehicle, sovint necessari per treballar o per a altres necessitats, tingui prohibida la circulació quan no hi ha possibilitat econòmica de comprar-ne un de nou. És important que les administracions pensin en la persona i en la societat, no només en les prohibicions.


José Corbacho i Juan Cruz: “Ser de L’Hospitalet és una manera d’entendre la vida” – LH Espai de Debat\nEl passat 15 de juny, davant d’un Auditor Barradas amb més de 150 persones, va tenir lloc el segon Converses amb… del curs. Aquest cop des de L’H Espai de Debat vam apostar per dos convidats km 0, dos referents d’aquesta ciutat i dos grans artistes: José Corbacho i Juan Cruz.\nEls dos artistes, guionistes, directors de cinema i hospitalencs celebres van oferir una hora i mitja de xerrada, conduïda per el cofundador de la Revista Mongolia Edu Galán, on hi van abundar anècdotes i histories de la seva joventut, dels seus inicis i de la seva carrera professional actual. També van parlar dels seus projectes futurs i del recentment publicat People of Ibiza, una novel·la on fan un retrat de l’illa i del seu ambient a través de l’experiència en l’illa d’un seguit de personatges molt diferents i variats.\nEntre allò que va destacar de la conversa cal esmentar la profunda relació dels dos convidats amb la ciutat, des de la seva joventut passant per l’orgull de pertànyer a una ciutat treballadora a l’ombra de Barcelona, lluitadora, mestissa i solidaria, creada i formada per les onades de nouvinguts que han arribat durant el darrer segle. Això, tal i com diuen els dos artistes, et marca el caràcter, et fa ser d’una manera i et fa viure la vida d’una forma molt determinada: solidària, propera i vital.\nSobre la seva carrera professional, tots dos destaquen la connexió i la facilitat que tots dos tenen per treballar junts, tot i les diferències, tensions i conflictes que poden sorgir durant la seva feina. Van començar fer un repàs als seus inicis amb el rodatge d’alguns curts dirigits per Juan Cruz, i van acabar passant per el seu gran èxit Tapas i el Goya que va venir sota el braç d’aquesta pel·lícula. Un Goya que no els va fer abandonar la seva forma d’entendre ni la seva professió, ni la seva vida. Posteriorment van parlar de la seva propera obra conjunta: un film sobre un AVE que es queda parat a mig camí entre Barcelona i Madrid i tot el que passa entre els seus passatgers.\nPer últim, els dos convidats van tractar temes d’actualitat política, com el cas Zapata i la seva dimissió, dels límits del humor i de la professió de l’humorista, del moment polític actual i de la seva visió sobre tot el què està passant.\nCrònica LH Digital: Crònica\nVideo-noticia de LH Digital:


Vols a Toledo Express - Ofertes de vols barats a Toledo Express, EEUU amb VolsBarats.cat\nVols barats > Calendari d'ofertes > Vols barats a Norte América > Vols barats a EEUU > Vols barats a Toledo Express\nMostra vols a Toledo Express des de:\nVols Toledo Express\nTroba vols barats a Toledo Express fent servir el nostre motor de cerca. Reserva els teus vols a Toledo Express als millors preus a Vols Barats. Pots fer una cerca personalitzada per trobar els vols a Toledo Express que s'adaptin millor a les teves necessitats, o bé seleccionar una de les ofertes de vols a Toledo Express que hem seleccionat per a tu.\nOfertes de Vols Toledo Express (Anada i tornada) Vols d'anada\nVols Barcelona - Toledo Express per 549 €\nVols a Detroit, EEUU - aprox. 104 km de Toledo Express\nVols d'altres països a Toledo Express: