SOBIRANIA I PROGRÉS: 10.2008\nL'eslògan fets i no paraules és un dels pitjors que s'han fet mai per portar algú a guanyar unes eleccions, però és un lema ple de veritat. Un servidor és un professional de les paraules, en efecte, però ja fa temps que em va arribar el remordiment de consciència que hores d'ara ja s'hauria d'haver escampat més o menys arreu: més fets. La independència de Catalunya, posem per cas, ha estat fa poc titllada d'utopia irrealitzable per alguns articulistes i defensada per altres com a possibilitat propera (o com a única opció possible). Al capdavall totes dues postures tenen raó. En efecte les previsions sobre la sentència del TC envers l'Estatut, i del resultat de la negociació sobre el finançament, no és que convidin a formular el som-hi d'Alfons López Tena, sinó que quasi hi obliguen. Però, d'altra banda, aquest som-hi no pot ser formulat amb presses ni amb excessiva impetuositat. Guardin els sobiranistes dins del seu cervell aquest lema: com que tenia pressa, sabia esperar. Al principi semblarà una paradoxa, però aquesta extracció de novel·la és en veritat un dels millors resums sobre l'actitud necessària quan es desitja alguna cosa. L'agosarament és necessari, l'idealisme és imprescindible i la valentia és l'eina bàsica: però la pressa, la precipitació maldestra, pot ensorrar (per sempre) una legítima utopia. Els ideals fan herois fugaços, però requereixen astuts estrategs. Com que Catalunya no és un lleó, haurà d'aprendre de la serp. I hi haurà un abans i un després de la sentència, sí, i cada dia està més clara la renaixença d'un nou catalanisme. Però és justament quan el camí s'omple de revolts i penya-segats, que cal dominar bé l'accelerador. Hem de fer-ho bé. Seriosament. I amb corbata.\nEtiquetes de comentaris: Utopia amb corbata\nAdvocats i catedràtics subscriuen un manifest per la despenalització del delicte d'injúries a la Corona\n(Publicat a 3cat24.cat)\nUna setantena d'advocats, cinc catedràtics de dret i associacions de juristes han subscrit un manifest en el qual demanen la despenalització del delicte d'injúries a la Corona, recollit als articles 490 i 491 del Codi Penal. Segons publica "El Punt", el manifest ha sorgit arran dels processos judicials que l'Audiència Nacional va començar l'any passat en els quals es va jutjar com a delicte la crema de diverses fotografies dels reis en manifestacions contràries a la monarquia, la primera de les quals va tenir lloc el setembre del 2007 a Girona.\nEls advocats signants consideren que la "sobreprotecció" de la família reial és "difícilment compatible amb el dret fonamental a la igualtat" i que la Corona, com a institució hereditària i no sotmesa a referèndum, hauria d'estar exposada a la crítica política pública.\nEls articles 490 i 491 del Codi Penal constitueixen "una limitació directa a l'exercici dels drets fonamentals a la llibertat ideològica i a la llibertat d'expressió dels ciutadans", exposa el manifest.\nEntre els signants del document, que va ser lliurat divendres als col·legis professionals de Barcelona, Palma, Alzira i València, hi ha el president de l'Associació Catalana de Drets Humans, Rafael Calderon, i el catedràtic de dret constitucional de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona i membre del Consell Consultiu de la Generalitat Jaume Vernet, entre d'altres.\nLa Comissió de Defensa dels Drets de la Persona del Col·legi d'Advocats de Barcelona i l'Associació Catalana de Juristes de Lleida també s'han adherit al manifest.\nEtiquetes de comentaris: Advocats i catedràtics subscriuen un manifest per la despenalització del delicte d'injúries a la Corona\nPublicat per Moisès Rial Medina a 11:04 a. m. Cap comentari:\n(Publicat al diariCrònica)\nCom a bon excridàire (per als més joves: Crida a la Solidaritat en defensa de la Llengua, la Cultura i la Nació Catalana), vaig anar al sopar que es va fer el passat 18 d'octubre al Pati Manning de Barcelona. Va ser una bona ocasió per saludar antics col·legues amb qui havíem compartit debats, reunions, accions i detencions. També vaig comprovar que la majoria no pretenia fer gaire cosa més que allò. Res de refundacions. També vaig poder prendre el pols a un perfil de gent compromesa, catalanista i que, si més no, en altres èpoques, va estar disposada a arriscar per defensar la nostra llengua, la nostra cultura i la nostra nació. Em dol dir que els ànims que vaig copsar, en general, no eren gaire optimistes. Em va sembla trobar, entre els meus vells companys, cert desànim, certa desorientació i una manca de referents clars.\nHe de dir, en canvi, que vista amb els ulls d'un mallorquí que ha mantingut un contacte molt viu amb ella, la societat del Principat em sembla més catalana que fa una vintena d'anys. Menys espanyola si ho voleu dir així. La famosa desafecció, em sembla, es concreta en moltíssims catalans en un allunyament espiritual de l'espanyolitat. Probablement s'està configurant una catalanitat diferent a allò que pogués significar aquest terme fa vint anys, però que no encaixa (ni ho pretén) amb l'espanyolitat.\nSí que crec que aquest nou sentiment no té un reflex clar en la política. No se si fa falta una nova Crida, però estic segur que fa falta un nou lideratge polític i social prou hàbil i ferm per no deixar-se ni integrar ni destruir per la poderosissima maquinaria de l'estat espanyol. Un nou lideratge fort, robust, audaç i disposat a arriscar tant com ho feren en el seu moment els cridaires.\nTambé seria necessari que no ens carregàssim els nostres líders tant aviat com ho solem fer.\nTomeu Martí - Vicepresident de l'OCB\nEtiquetes de comentaris: Fa falta una altra Crida?\nPer dissabte 25 d’octubre estava previst que al País Basc es dugués a terme una consulta popular. Ibarretxe va ser valent quan va plantejar-la, sabent com sabia que l’Estat no la hi deixaria fer. Un lehendakari ha de poder consultar la ciutadania de la mateixa manera que ho ha de poder fer un president de Generalitat o un alcalde de Barcelona. És democràcia en estat pur. I no s’entén que Zapatero bloquegi aquesta possibilitat. És clar que sovint les coses no pinten pel que són sinó pel que semblen. I tot plegat recordava massa un referèndum de secessió perquè Zapatero hi pogués donar el vistiplau. Quan no hi ha voluntat de fer una cosa, malament rai perquè qualsevol excusa és bona; i la primera, la il·legalitat. Si el referèndum és il·legal, tema tancat. En podem treure conclusions, però, de cara al nostre procés, que no ha de seguir necessàriament els mateixos viaranys que el procés basc.\nAlfons López Tena explica a les seves conferències i actes que va publicar el seu llibre Catalunya sota Espanya un cop es va haver aprovat l’Estatut i s’hi van presentar les alegacions sobre les quals ara s’ha de pronunciar el TC. Ho va fer així perquè explica que l’articulat que faria possible una consulta popular no està recorregut. Per tant, aquesta seria una primera diferència respecte del cas basc. La resposta que Zapatero dóna a Ibarretxe no la podria donar a Montilla si aquest darrer volgués fer una consulta popular. Només caldria, això sí, una llei de consultes populars que, evidentment, s’hauria d’ajustar a la constitució espanyola i, per tant, hauria de recollir la necessitat de l’autorització. Si les coses evolucionessin d’aquesta manera (presentar la llei, aprovar-la, que la sentència del TC no l’afectés i que es plantegés una primera consuta), podríem pensar que la mateixa sentència del TC donaria peu a estrenar la llei.\nAl capdavall, però, ens trobaríem novament en un joc en què intervé més la seducció que no pas la llei. La jugada faria que Zapatero, davant la impossibilitat d’esgrimir la il·legalitat, hagués de decidir-se entre autoritzar una consulta que es podria entendre en clau secessionista encara que no ho fos, o no autoritzar-la, i arribaríem al mateix punt que Ibarretxe. Certament cal recordar que les batalles no es guanyen només amb arguments. Sovint qui té el poder i l’autoritat aconsegueix trobar la manera d’enganyar l’opinió pública i Zapatero podria perfectament no autoritzar cap consulta i quedar-se tan ample. No hem d’oblidar que un 45 % de la població és contrari a la independència, i que aquest 45 % és capaç de saltar-se els seus principis com a demòcrates (els qui en tinguin, que no en són tants) per mantenir la situació actual.\nEn definitiva, la llei de consultes és una eina més per deixar en evidència el dependentisme, per guanyar més suport i legitimitat en el pols amb l’Estat. Un suport i una legitimitat que ja ha donat certs indicis en manifestacions com les de 18 de febrer de 2006 i 1 de desembre de 2007, però que s’ha d’enfortir. Per això és fonamental, imprescindible, vital i bàsic no deixar desatès el front principal en què es lliura la batalla del pols amb l’Estat: el Parlament de Catalunya (que és la part de la nació on tenim més opcions d’aconseguir el suport necessari per tenir estat propi). Cal ser al carrer i cal que ens mantinguem desperts en molts àmbits, però si desatenem el Parlament, no podrem afrontar amb garanties el pols amb l’Estat. Per això, en les properes eleccions, cal votar independència. Que cadascú ho interpreti en la clau partidista que li sembli, però que cap independentista no es quedi a casa. Cap ni un. No hi ha alternativa.\nEtiquetes de comentaris: 25 d’octubre sense referèndum\nSobirania i Progrés es pronuncia contra les deficiències del procés de recuperació de la memòria històrica\nDes de Sobirania i Progrés volem expressar el nostre descontentament amb l'actitud que les autoritats espanyoles han mostrat durant els dies que han rodejat la commemoració de l'assassinat del president Lluís Companys. Considerem indigne d'un Estat que es diu democràtic la negativa a procedir a l'anul·lació dels judicis que, com el de Lluís Companys, foren emesos per raons purament polítiques per part d'un règim feixista sorgit d'un cop d'Estat. Així mateix, trobem vergonyosa l'actitud d'Espanya respecte del seu passat dictatorial, en contrast amb els casos d'Itàlia i Alemanya: mentre que les democràcies alemanya i italiana, sorgides d'autèntiques ruptures amb els règims dictatorials que les precediren, no han dubtat a demanar disculpes pels crims comesos per aquests, la democràcia espanyola, sorgida de la reforma del franquisme, no ha tingut mai el mateix gest.\nTot plegat és un resultat lògic d'una Llei, la de la memòria històrica, feta per a no molestar la dreta nacionalista espanyola al temps que s'intenta acontentar els qui reclamen la recuperació de la memòria de les víctimes del franquisme. Aquesta Llei ni condemna ni deslegitima explícitament l'estat franquista, ni assegura el retorn dels arxius espoliats pels franquistes als ajuntaments, ni preveu l'anul·lació o la revisió dels processos franquistes com el de Lluís Companys. Per tot plegat, des de Sobirania i Progrés cridem a continuar el combat per una autèntica recuperació de la memòria històrica que serveixi, entre d'altres coses, per aconseguir-la plena restitució de la memòria de Lluís Companys i la denúncia pública del seu afusellament com a crim d'Estat\nPublicat per Moisès Rial Medina a 11:01 a. m. Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Sobirania i Progrés es pronuncia contra les deficiències del procés de recuperació de la memòria històrica\nVaig assistir, entre una gentada impressionant, a l'homenatge a Xirinacs, que es va celebrar el dia 13 al Palau de la Música a Barcelona, amb projeccions a Berga, la Seu d'Urgell, Lleida, Mollerussa, Palamós i Tàrrega. Ho dirigia Joel Joan. Va ser bellíssim.\nL'acte va comptar amb una Elèctrica Dharma, si em permeteu la redundància, en plena forma, que ens va fer aixecar a tots del seient. Ai, quant en sabem de posar el cor i que poc que en sabem de governar!\nEtiquetes de comentaris: El llegat de Xirinacs\nÈxit de la primera trobada de la iniciativa "Deu Mil a Brussel·les per\nÈxit de la primera trobada de la iniciativa "Deu Mil a Brussel·les per l'Autodeterminació"\nLa iniciativa Deu Mil a Brussel·les per l’Autodeterminació, de caràcter transversal, nascuda de la societat civil i fonamentada en la participació activa de totes les persones coordinades a nivell local i comarcal, va sorgir com a resposta a l'article Perplex, jo? publicat per Enric Canela, i als comentaris dels seus lectors, a partir dels quals es va iniciar immediatament la seva difusió a través d’un grup del Facebook i del web deumil.cat. Per tal de fer un primer contacte off-line, els organitzadors de la campanya van convocar una primera trobada presencial a Torroella de Montgrí, on hi va assistir l'economista i membre fundadora de Sobirania i ProgrésElisenda Paluzie. La trobada, tot un èxit, es repetirà en els propers mesos a altres indrets, sobretot a mida que es vagi apropant el 7 de març, data de la manifestació sobiranista que aquesta iniciativa ciutadana té per objectiu dur a terme a Brussel·le\nPublicat per Moisès Rial Medina a 10:59 a. m. Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Èxit de la primera trobada de la iniciativa "Deu Mil a Brussel·les per\nEls independentistes catalans estem acostumats a que se'ns critiqui per reivindicar una cosa que, segons se'ns diu, està en contra del "signe dels temps", a saber: la creació d'un nou Estat. La globalització, se'ns diu, ha diluït la sobirania dels Estats en un sistema polític mundial on la tendència és a que els Estats cedeixin poder a entitats superiors i a que, en definitiva, la creació d'Estats es converteixi en un anacronisme. Que te de vàlida aquesta crítica?\nPer començar, val a dir que hi han seriosos dubtes de que aquest sigui realment el "signe dels temps". En principi, algunes de les característiques del sistema mundial no son tan noves com anuncien els crítics de l'independentisme: des de la formació del capitalisme industrial, els Estats han estat inserits dins un sistema mundial on cap d'ells ha sigut plenament independent. Que la seva interdependència hagi augmentat és dubtós; més aviat, ha augmentat la seva dependència vers una única potència, Estats Units, mentre que al segle XIX n'hi havien varies que pugnaven pel control del mon. Però això no vol dir que els Estats perdin poder en favor d'una hipotètic regim global, sino que el perden en favor d'un Estat imperialista que ha sabut sotmetre'ls. D'altres característiques del suposat "signe dels temps" no és que no siguin noves: és que son inexistents. No és cert que la "tendència" sigui a la desaparició dels Estats. Ans el contrari: ara mateix hi han molts mes Estats al mon que fa 10 anys i que fa 20.\nTanmateix, aquesta no és la principal objecció que se li pot plantejar a aquesta crítica a l'independentisme. Suposem per un moment que sigui cert el que diuen els nostres crítics. Suposem, doncs, que cada cop hi han menys Estats, i que els que queden caminen cap a la unificació o en tot cas cap a la dissolució de la seva sobirania. La qüestió és: i? Que te a veure l'existència d'una tendència mundial amb l'acceptació d'aquesta tendència? Als anys 30, la tendència era que les lànguides "democràcies" liberals post-Gran Guerra fossin substituïdes per règims totalitaris, però a ningú no se li hauria acudit criticar els resistents antifeixistes per "anar contra el signe dels temps". El signe dels temps pot ser autènticament dolent, i si és així no només no tenim perquè acceptar-lo, sinó que la nostra obligació moral és combatre'l. En realitat, argumentar que una cosa és bona perquè està d'acord amb el "signe dels temps" és una fal·làcia molt coneguda: la fal·lacia naturalista, que consisteix en dir que "X existeix, per tant, X és bo". Que existeixi una tendència històrica a la desaparició de l'Estat-nació (cosa discutible, insisteixo) no significa que aquesta tendència sigui bona.\nConvé, doncs, no posar-se a delirar sobre el "signe dels temps" i la seva importància a l'hora de prendre partit per una causa política. El "signe del temps" és que proliferi la SIDA, que augmentin els maltractaments a dones, que prosperin i s'estenguin els fanatismes religiosos, que el medi ambient es deteriori, que les mes variades supersticions colonitzin les ments de milions de persones, que els drets civils es retallin, que la cultura es mercantilitzi... però cap d'aquestes coses es justifica per ser part del "signe dels temps". Per tant, farien be els nostres crítics en reflexionar sobre si realment significa alguna cosa dir que l'independentisme és criticable per tenir un programa polític que no s'adequa al "signe dels temps".\nPublicat per Moisès Rial Medina a 10:57 a. m. Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: El "signe dels temps" i la independència\nEtiquetes de comentaris: De peus a terra\nEl cap de setmana del 8 i 9 de novembre, Òmnium Cultural organitza la seva primera trobada per a joves d’entre 18 i 25 anys amb l’objectiu d’oferir un espai de formació i reflexió i, alhora, de crear xarxa entre els socis d’Òmnium més joves i altres persones de la mateixa edat que encara no ho són però que simpatitzen amb els principis de llengua, cultura i país pels quals treballa l’entitat.\nTambé s’han preparat altres activitats per afavorir la coneixença i l’intercanvi d’experiències entre els participants durant els diferents moments de convivència del cap de setmana. Més informació sobre el programa i els preus de la Trobada, aquí.\nEtiquetes de comentaris: 1a Trobada de Joves d'Òmnium\nMés de 1.600 persones omplen el Palau de la Música per homenatjar a Xirinacs\nMés de 1.600 persones van retre ahir homenatge a l'exsacerdot i polític català Lluís Maria Xirinacs. Poc després d'un any de la seva mort, un Palau de la Música Catalana ple va recordar la seva figura, definida per tots els presents com a un 'patriota coherent', un defensor de la independència del país i una bona persona. Diferents personalitats de la societat civil dels Països Catalans van lloar Xirinacs i la seva defensa per les llibertats.\nL'acte va començar amb les paraules 'Comença a caminar poble català!'. Mossèn Dalmau, qui va ser amic de Xirinacs, va explicar durant la seva intervenció que la figura i la personalitat del homenatjat era 'complexa' i va assegurar que 'no va morir d'odi ni de gelosia ni d'accident, sinó d'amor com Jesús', al temps que afegia que 'ningú ha dit mai que Jesús es va suïcidar, però els fets canten'.\nMés dur en els seus termes es va mostrar Josep Guia, membre del Comitè executiu del PSAN, qui va declarar que el d'ahir no era un acte 'fet pels partits, sinó per persones generoses i honestes del poble català'. Per la seva banda, Lluís Planes, de la Fundació Xirinacs, va manifestar que 'ja s'havia acabat el temps de la queixa, del nacionalisme i l'independentisme il·lusori' i que havia arribat el moment 'de vertebrar els Països Catalans'.\nA l'acte hi van assistir el conseller de Cultura, Joan Manuel Tresserras, el líder d'Esquerra a l'Ajuntament de Barcelona, Jordi Portabella, i el jurista, Hèctor López Bofill. El toc musical el van posar Maria del Mar Bonet, Feliu Ventura, Elèctrica Dharma, Obrint Pas, La Coral Sant Jordi, Joan Reig amb Refugi, Aramateix, At versaris i Manel Camp\nEtiquetes de comentaris: Més de 1.600 persones omplen el Palau de la Música per homenatjar a Xirinacs\nPer aquest dijous a les set de la tarda, Òmnium Cultural ha programat un d'aquells actes que omplen (aneu-hi amb temps, doncs, si voleu veure'ls la cara). Alfons López Tena, Vicent Sanchis i Roger Buch parlaran de la situació del país davant els incompliments en matèria de finançament per part de l'Estat i de la futura sentència del TC. Passat recent i futur imminent. Com sabeu, des del 9 d'agost ens trobem en una situació de crisi de legitimitat. L'Estat ha incomplert allò que diu l'Estatut després de dos anys de poder-ho solucionar i anar donant allargues. És cert que han presentat una proposta, però tant el govern com l'oposició l'han qualificada d'insuficient. Per tant, el que tenim al davant des del 9 d'agost és la manifesta manca de voluntat per part de l'Estat i una pretesa normalitat en forma de negociacions. És per això que va sorgir la iniciativa de concentrar-se cada dia 9 a les 9 davant de tots els ajuntaments dels Països Catalans, per reclamar una solució democràtica basada en el dret de decidir. Dijous vinent, doncs, torna a ser dia 9.\nEls tres ponents són persones vinculades a Òmnium, una entitat que, com no podia ser altrament, ha comprès el problema polític que ens fa de coll d'ampolla i que afecta els tres punts del seu lema: la llengua, la cultura i el país. Amb López Tena i amb Vicent Sanchis vaig tenir ocasió de coincidir-hi a les Primeres Jornades Comunicació i Independència que es van fer a la UAB el passat 14 de maig. Un parell de videos (1 i 2 ) ho recullen. Roger Buch, d'altra banda, és una d'aquelles persones que, sense ser tan mediàtica com els altres dos, val la pena escoltar sempre (i sempre hi és encara que potser no es noti tant). En aquella ocasió, finançament i TC eren futur. Ara un d'aquests dos temes ja és passat i no hi ha hagut cap daltabaix. Poques persones parlen obertament de crisi de legitimitat arran de l'incompliment del 9 d'agost. Suposo que totes les energies es concentren en el TC, de la sentència negativa del qual López Tena està convençut.\nValdrà la pena treure-hi el cap, doncs, i que amb una mica de sort hi hagi debat. En un article al Bloc Gran del Sobiranisme que ja comença a ser famós perquè ha desembocat en la proposta de portar 10.000 catalans a Brussel·les, Enric Canela (CiU) deia “Perplex jo?” Des d'un punt de vista ben diferent, el Molt Honorable José Montilla ha dit reiteradament que no comparteix aquest diagnòstic (no li deu anar bé). Certament, hem de sortir d'aquesta perplexitat. I no cal que ens hi trenquem gaire les banyes. López Tena ho té clar i qualsevol que l'escolti se n'encomana, de tanta energia i tanta clarividència. Per això tinc l'esperança que, ara que comença a remenar les cireres a CDC, també a ells els convenci. Ens mobilitzarem i ens activarem tant com calgui, però que no hàgim de lamentar que, després de cinc anys a l'oposició i d'unes quantes males experiències nacionals, no ens hem mogut d'on érem. D'un partit nacionalista se'n pot esperar alguna cosa més que la lluita legítima per l'alternança en el poder, se n'ha d'esperar que impulsi el procés d'autodeterminació. La Catalunya activa passa per aconseguir que a les properes eleccions hi hagi dos, tres o quatre partits que es presentin amb la proposta de declarar unilateralment la independència. Ens demanaran suport per no fer un salt en el buit. Ens hi trobaran, però que no triguin gaire, que tenim pressa.\nPublicat per Moisès Rial Medina a 10:43 a. m. Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: De la Catalunya perplexa a la Catalunya activa\n(Publicat pel diari Avui)\nParlar de finançament sense xifres és com pretendre fer una truita sense ous. Els criteris que es discuteixen tenen com a objectiu incrementar el finançament, i, per tant, el que s'està discutint és una xifra: la xifra que li tocarà a Catalunya per finançar les seves necessitats de despesa.\nL'Estatut, però, no en garanteix cap, de xifra. La famosa cistella d'impostos que tantes anades i vingudes ha provocat aquests dies està inclosa a l'Estatut, i el govern espanyol la complirà estrictament, però això no garanteix cap millora en el finançament. L'article 206.1 de l'Estatut diu textualment: "Els recursos de la Generalitat són, entre d'altres, els que deriven dels seus ingressos tributaris, ajustats a l'alça o a la baixa en funció de la seva participació en els mecanismes d'anivellament i de solidaritat".\nPer tant, la cistella d'impostos ens vindrà íntegra o completa, el nom no fa la cosa, però, si no millora la fórmula que determina les necessitats de despesa de la Generalitat, el fons de suficiència serà negatiu (els nostres recursos seran ajustats a la baixa).\nS'ha perdut una oportunitat d'establir una xifra mínima a aconseguir, pactant una fórmula ambiciosa per calcular les necessitats de despesa de la Generalitat. Cal recordar que al final del procés la millora (si hi és) en el finançament es podrà quantificar, i hauria de servir per reduir el dèficit fiscal de Catalunya. Recordem que la darrera estimació del dèficit feta per la conselleria d'Economia el situava en un 9,8% del PIB de Catalunya per a l'any 2005. Si es manté igual, l'any 2009 el dèficit fiscal estarà al voltant de 22.500 milions d'euros.\nEtiquetes de comentaris: Finançament sense xifres\nEn el pròleg, l’expresident d’Itàlia Francesco Cossiga escriu. “La història és sempre la reescriptura del passat [i] Strubell no s’acovardeix davant aquest difícil objectiu”. Després de repassar múltiples episodis vergonyosos (hi ha capítol en què demana: “Franco encara?”), en Toni corona el llibre amb un suggerent apèndix intitulat “Cap on portem Catalunya? Idees” on el lector “Cal fer popular el catalanisme”, “Una nació sostenible”, “Afavorir la unitat del catalanisme”, “La batalla de l’emotivitat”, “Fer capital Barcelona”, Explotar internacionalment el 2014”, “Fer visible les raons de la sociolingüística”, i “Catalunya a Europa”.\nMiquel Strubell, sociolingüista i membre fundador de Sobirania i Progrés\nEtiquetes de comentaris: 'El moment de dir prou': Ara?\n(Publicat al diari Avui.cat)\nEl 23 de setembre passat ens emplaçava Ferran Mascarell a “tractar d’aconseguir una quota més gran de poder de l’Estat i a obtenir un marc constitucional més permeable als legítims interessos dels ciutadans de Catalunya” i “reclamar més i més Estat per a Catalunya”. Com a il·lusió és plenament legítima, però també és legítim reclamar als ideòlegs de l’autonomisme que apostin per una pràctica política menys fantasiosa i que no defugi la veritable qüestió de la sobirania i el poder ara i avui, com pensen assolir sense ser Estat que Catalunya tingui el que al món només tenen els Estats. Defineixen un legítim horitzó estratègic, però no proposen cap tàctica política eficaç, i no diuen quines són les raons favorables a la continuïtat de Catalunya a l’Estat espanyol, què hi guanyen els catalans amb la dependència. “Ellos son autónomos, pero nosotros somos soberanos”, ens deia la vicepresidenta espanyola. Sense sobirania, la il·lusió de l’autogovern dins i sota l’Estat espanyol per aconseguir “més i més Estat” es pot assolir reformant l’Estatut o la Constitució. La de l’Estatut ja s’ha fet: tant és que l’aprovi el Parlament amb un 89%, són els espanyols qui el fan al seu gust “cepillado”, i tant és el referèndum, el Tribunal Constitucional l’arranarà entre nul·litats i declaracions d’ineficàcia, convertint l’Estatut en un catàleg d’intencions sense força jurídica ni vinculant. És una opció fracassada.\nLa reforma constitucional requereix 234 diputats espanyols favorables, noves eleccions, de nou 234 diputats favorables, i referèndum a tot l’Estat. Els que no van saber, poder o voler obtenir el vot de 176 diputats per aprovar al Congrés l’Estatut que aprovà el nostre Parlament, cal que diguin com pensen aconseguir el vot de 234 diputats i el suport espanyol perquè Catalunya tingui “més i més Estat”. Per canviar Espanya cal que els espanyols estiguin d’acord a perdre poder i riquesa en benefici dels catalans, i ja s’ha vist prou que no ho volen ni ho voldran. És una il·lusió fracassada. L’autonomisme ha prestat grans serveis a la nació, l’ha feta avançar, però s’ha exhaurit i no és ja sinó una font contínua de frustracions, perquè les competències són d’un Estat que ens va a la contra: no podem decidir sobre subministrament d’aigua ni d’electricitat, ni sobre aeroports i ports, ni sobre autopistes, carreteres ni trens, ni el català és oficial ni tenim representació ni presència a la UE. No podem decidir sobre pensions, les nostres seleccions esportives no poden competir internacionalment, a les nostres empreses se’ls impedeix comprar empreses espanyoles importants, i tot l’èxit de l’autonomisme dels darrers 10 anys ha estat que l’espoli fiscal només s’hagi multiplicat per dos, més del 10% del PIB català, més de 20.000 milions d’euros que cada any els catalans paguen en impostos, van a Espanya, i no tornen. Un balanç de perdedors que repeteix una i altra vegada un ritual sado-maso: Catalunya reclama quelcom, Espanya diu (o escup) que no, i és que no.\nMentrestant, Catalunya s’enfonsa: la renda dels catalans cau, després de “l’anivellament solidari”, de la posició 3a a la 11a, sota Melilla; cau sis posicions al món entre el 2003 i el 2006 en Índex de Competitivitat; cau en l’Índex de Desenvolupament Humà de les Nacions Unides entre el 2000 i el 2007 de la posició 14 a la 18, mentre Espanya puja de la 21 a la 13. Superem encara (104,6%) la mitjana de renda, en un parell d’anys caurem per sota, inevitable quan en 20 anys hem estat el 16% dels habitants i el 20% del PIB, hem pagat el 24% dels impostos, i rebut el 12% de la despesa pública. Aquesta és la realitat de l’atzucac autonomista. Prou d’enganyar la gent fent creure que d’Espanya aconseguirem més poder, que no ens robin tant, “més i més Estat”. O volem allò que tenim, resignant-nos al destí de província arraconada i marginal a què ens condemna Espanya, o tenim allò que volem, i l’única manera és l’Estat independent, que només necessita la majoria dels votants catalans a favor, no la dels espanyols. L’estratègia, la democràcia; la tàctica, la dels espanyols “paso corto, vista larga, mala leche”. Ens consideren un problema: siguem-ho, sigu, siguem el seu problema i la nostra solució. Som-hi.\nEtiquetes de comentaris: Il·lusió fracassada\nXirinacs al Palau, l'últim homenatge a un insubornable independentista\nEl proper dilluns 13 d'octubre es durà a terme l'acte "Xirinacs al Palau", un homenatge al polític independentista que ens va deixar l'any 2007. L'acte, que es realitzarà a Palau de la Música a les 21:00, comptarà amb parlaments de personalitats del món cultural, social, civil i polític català; seran Víctor Alexandre, Montserrat Carulla, Oriol Junqueras, Josep Guia, Rosa Calafat, Mossèn Dalmau, Lluís Planes i Arcadi Oliveres. A més a més hi actuaran també els grups Obrint Pas, Elèctrica Dharma, At Versaris o Aramateix, i els cantautors Jaume Arnella, Feliu Ventura o Maria de Mar Bonet, entre d'altres. Hi haurà també intervencions de diversos representants de la societat catalana, com Alfons López Tena, Miquel Calçada "Mikimoto", Isabel-Clara Simó, Jordi Porta, Vicent Sanchis, Antoni Bassas, Oleguer Presas o Josep Maria Terricabras, entre molts d'altres. A més, l'acte podrà ser seguit en directe als següents cinemes: Cinemes Catalunya (C/Ciutat 33, Berga, el Berguedà), Cinemes Guiu (Av. Celoria 54, La seu d'Urgell, l'Alt Urgell), Cinemes Rambia (C/Anselm Clavé 11, Lleida, el Segrià), Cinemes Urgell (C/Navarra 7, Mollerussa, el Plà de l'Urgell), Cinemes Kyton (Av. 11 de setembre 18, Palamós, el Baix Empordà) i el Cinema Majèstic (Av. Catalunya 56, Tàrrega, Urgell). No us el perdeu!\nPublicat per Moisès Rial Medina a 10:39 a. m. Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: l'últim homenatge a un insubornable independentista, Xirinacs al Palau\nNo m'agrada massa parlar de referents internacionals per a il·lustrar els projectes polítics sobre el nostre país, però si ho hagués de fer, trobaria una sèrie de símils molt clars per explicar els diferents projectes independentistes pel que fa al model social que propugnen. Uns, minoritaris però no tant, voldrien que els Països Catalans fossin una cosa així com la Veneçuela de la Mediterrània. Uns altres, per sort molt més minoritaris, pensen en el nostre país com la futura Cuba de la conca del Mare Nostrum. I uns altres, per sort més minoritaris encara, situats a l'altre extrem de l'espectre polític, sembla que tenen més aviat al cap Croàcia o Sèrbia, amb els seus processos d'expurgació ètnica i tot això.\nPerò totes aquestes són opcions minoritàries, sobretot les darreres dues (per sort, insisteixo). Jo diria que la majoria dels independentistes d'aquest país es poden dividir, pel que fa al seu model social, entre "suïssos" i "suecs". No parlo del model polític de cada país, sinó del seu model socioeconòmic. Comencem pels "suïssos". Aquests voldrien que els Països Catalans fossin la Suïssa del Mediterrani. Un país petit, amb una economia mínimament intervinguda per l'Estat, un model liberal-conservador d'Estat del Benestar on la família i el mercat són els principals proveïdors de serveis, i una baixa pressió fiscal.\nD'altres, en canvi, voldrien veure els Països Catalans convertits no en la Suïssa, sinó en la Suècia del Mediterrani. Un país amb eficient i pròspera economia basada en la innovació tecnològica, amb un model d'economia mixta on tant la iniciativa privada com l'Estat tenen un pes important, amb un sistema impositiu progressiu i amb un potent Estat del Benestar on la gestió del risc vital es desmercantilitza tant com es desfamiliaritza. L'Estat proveeix els individus de sanitat i educació públiques universals, gratuïtes i de qualitat; de subsidis contra les penalitats imprevistes o degudes a l'atzar; i de polítiques que afavoreixen la igualtat d'oportunitats, tot ajudant els sectors més vulnerables a la discriminació (senyaladament, les dones) a protegir-se d'ella.\nAmbdós grups coincideixen en un mateix diagnòstic: per a aplicar els seus respectius models als Països Catalans, aquests necessiten d'Estat propi. I tenen raó, per més a que a primera vista pugui semblar contradictori. Avui dia, la riquesa que es crea als Països Catalans no es queda íntegrament a la butxaca dels individus que la generen amb el treball assalariat o la iniciativa empresarial, com voldrien els "suïssos"; ni serveix per finançar un potent Estat del Benestar que asseguri la independència personal dels individus i la igualtat d'oportunitats, com voldrien els "suecs". Enlloc d'això, la riquesa creada pels catalans va destinada a finançar el projecte econòmic pseudoimperial d'un Estat obsessionat amb la idea de reconquerir amb les empreses el que a Amèrica Llatina no va poder mantenir per les armes, i no menys obsessionat amb la idea de fer de Madrid la florent capital d'aquest imperi. "Suïssos" i "suecs" als Països Catalans tenen un enemic comú, que són (per seguir amb els referents) els qui des de Madrid volen convertir Espanya en la França del sud d'Europa. I no cal dir, en aquesta nova França hispana, qui serà París (qui, doncs, sortirà guanyant) i qui Occitània (qui, per tant, sortirà perdent).\nL'evolució política de les relacions Espanya - Països Catalans ha arribat a un punt en que cada cop està més estesa la consciència que el centreesquerra i el centredreta catalans, si seriosament volen dur a terme els seus respectius projectes polítics, només poden fer-ho aconseguint la creació d'un Estat català independent. Significa això que "suecs" i "suïssos" tenim en els "francesos" un enemic comú? Sí. Significa que hem de col·laborar per guanyar-li la mà? Sí. Significa que, com volen alguns, hem de postposar les nostres diferències quant al model social fins el dia de la independència? Que hem de conformar un partit polític que ens agrupi a tots tot posant per davant de tot la independència i deixant en segon terme l'eix esquerra/dreta (com qui diu, l'eix Suècia/Suïssa)? No crec. L'independentisme, i més en el cas d'un poble senzill i pragmàtic com el nostre, només convenç i esdevé majoritari quan la gent rep una resposta a la pregunta "i la independència, per a fer què?". I aquí, les respostes de "suïssos" i "suecs" són massa diferents com per a que ens passem tot el camí cap a la independència responent "això ja es veurà".\n"Suecs" i "suïssos" necessitem, cadascú, una força política que ens representi als Parlaments i les institucions que mal que bé ens serveixen per autogovernar-nos. Dues forces, doncs, una de les quals aplegui el sobiranisme de centreesquerra i l'altra el sobiranisme de centredreta. I un cop plegades formin un bloc político-electoral majoritari, aleshores sí que haurà arribat el moment de caminar plegats (cadascú des de les seves sigles, però plegats) el camí del referèndum d'autodeterminació i del procés constituent vers un Estat propi. El problema, és clar, és que si mal que bé existeix una força parlamentària "sueca" (per més que sovint els seus dirigents es facin els suecs, si se'm permet la broma), no hi ha actualment cap força "suïssa". I la que podria aspirar-ho a ser (si més no a Catalunya), que no és sinó Convergència Democràtica, actualment té, crec jo, pocs López Tena que puguin forçar-la a emprendre el tan esperat, i mai esdevingut, gir sobiranista.\nEtiquetes de comentaris: Suecs, suïssos i la independència\nQuan s’acosta l’Onze de Setembre sempre sentim la cançó de l’enfadós, que qüestiona la figura històrica del nostre heroi i Conseller en Cap, Rafael Casanova.\nLa lletania pre-Diada, any rere any repetida, més o menys rondineja així:\na/ Que si “només” va ser ferit i va poder sobreviure. (Vet ací tot un acte de traïció!)\nb/ Que si va morir al 1743 amb més de 80 anys de forma natural. (Potser s’havia de suïcidar?)\nc/ Que si el 1719, tot aprofitant una amnistia, va tornar a exercir d’advocat. (Com tothom. O és que el ferrer no va fer de ferrer i el fuster de fuster, des del 12 de setembre de 1714?)\nd/ Que si havia d’haver capitulat sense resistir. (Jutjar una decisió transcendentalment històrica, tot descontextualitzant-la i mistificant-la, amb la mentalitat hedonista i covarda imperant avui en dia és, com a mínim, absurd).\ne/ Que si la ofrena floral al peu del seu monument no té massa sentit. (Té molt més sentit, posem per cas, que la ofrena al monument del soldat desconegut que Gran Bretanya fa cada any a Whitehall)\nf/ Que si el General Moragues es mereix l’homenatge i Rafael Casanova no.\nNo són gens incompatibles ni comparables. Moragues era un militar que operava fora ciutat i Casanova el màxim responsable polític de Barcelona. El problema és que el General Moragues és una figura històrica incòmode i, per tant, marginada pel titellam-col·laboracionista, els mitjans de manipulació i la intel·lectualitat de cul llogat. Però per a restituir i enaltir com es mereix al gran heroi i màrtir de Sant Hilari Sacalm, no cal minimitzar ni treure mèrit al Conseller en Cap.\nL’historiador igualadí Joan Mercader i Riba ens ho relata així: “Casanova havia suggerit l’acceptació d’un armistici d’uns 12 dies, que hauria permès de reorganitzar les tropes i d’esperar l’anunciat comboi de Mallorca. Predominà, però, el parer contrari, que Casanova acceptà sense reserves, i treballà intensament davant la imminència de l’atac final. Aquest es produí la matinada de l’Onze de Setembre. Casanova s’adreçà al Portal Nou i, enarborant la bandera de Santa Eulàlia i voltat dels prohoms de l’escorta, arrossegà al contraatac diverses companyies de la coronela i durant una hora i mitja hom disputà una terrible batalla cos a cos. Rafael Casanova rebé una bala a la cuixa i hagué de cedir la bandera al comte de Lanuça, protector del braç militar. Fou hospitalitzat al col·legi de la Mercè, on el visitaren el conseller segon Salvador Feliu de la Penya, i diversos militars, que li sotmeteren un projecte de capitulació, el qual es veié forçat a aprovar.”\nQuè més havia de fer? Coneixeu gaires presidents o caps suprems del segle XVIII – polítics o militars- que s’hagin jugat la vida a primera línia de foc, tot lluitant fins al final? Creieu que sense aquest acte heroic, avui servaríem la memòria del “Onze de Setembre” i la voluntat de restablir la Llibertat de Catalunya?\nEls titelles-col·laboracionistes que ens representen des de fa 31 anys no són dignes de fer-li cap ofrena floral, ni cap homenatge; aquesta és la qüestió.\nCal afegir també que la resistència a ultrança, no fou solament una gesta de valor, dignitat i honor, sinó que les possibilitats de que Anglaterra es reincorporés a la guerra al costat dels catalans, eren molt fonamentades. El canvi de monarca (Jordi I per Anna I) feia de la lluita una oportunitat nova i gens desestimable. El sacrifici, per tant, era fins i tot políticament i pragmàticament aconsellable.\nSegueix Mercader i Riba: “Temorosos de la repressió felipista, alguns familiars i amics seus decidiren de fer-lo passar per mort. Més tard fou dut en secret a la casa del seu difunt sogre, heretada pel seu fill Rafael”.\nVal a dir també que la obligació de qualsevol lluitador patriota, més enllà del instint de supervivència lògic i humà, és escapolir-se de l’invasor per a resistir o esperar una nova oportunitat, tal i com pretenia fer el General Moragues, fugint a Mallorca, quan fou capturat per l’enemic.\nSobreviure uns anys més a la gran gesta no li resta gens de mèrit, i pocs pobles poden vantar-se i sentir-se tant orgullosos com nosaltres, de tenir en la seva galeria de persones il·lustres un ferm patriota i gran dirigent, tant valent, digne i honorable com el nostre Conseller en Cap: Rafael Casanova.\nAntoni Gomis, president de Catalunya Estat Propi\nEtiquetes de comentaris: Sobre Rafael Casanova\nPoden respirar tranquils tant els nostres dirigents polítics com els dirigents empresarials com els directius esportius, de mitjans de comunicació, d'activitats de lleure... perquè aquest article no va per ells, tot i que a gairebé tots els encaixaria. Em vull referir (encara que no és exclusiu d'ells) als dirigents d'institucions científiques, de centres d'investigació, que, ah!, encara que no surtin gairebé mai als mitjans, també existeixen.\nA Catalunya tenim 12 universitats, 33 centres de recerca amb participació de la Generalitat (CERCA) i 15 instituts del Consell Superior d'Investigacions Científiques. Això fa un total de seixanta directius al més alt nivell -amb els diferents noms de rector, director, president- i possiblement tres-cents o quatre-cents alts càrrecs de direcció i de gestió. No és menyspreable, doncs.\nLa meva pregunta és: quin grau de catalanitat hi ha entre la classe dirigent de centres científics? Em refereixo no a les paraules, no a les manifestacions, sinó als fets reals, a la gestió de cada dia, però també als aspectes menors, que no es noten però que van traspuant. Quants d'aquests dirigents creuen en Catalunya com a país, que volem que sigui científicament desenvolupat però que també volem que sigui un país no subsidiari d'altres ni de les decisions de gent de fora?\nCertament, la ciència no té fronteres, la recerca s'ha de basar en l'excel·lència, no podem renunciar a res que ens enriqueixi científicament, hem d'ésser competitius amb els països científicament i tecnològicament avançats... Gairebé com els clubs de futbol de primera línia (però amb menys recursos). Tant de bo poguéssim contractar alguns dels millors investigadors del món, però poques vegades és el cas. Però sí que seguim camins paral·lels amb l'ús de la llengua. És clar, em diran, la ciència es transmet en anglès, a Dinamarca o a Noruega ho fan tot en anglès (sic). I és clar que sí, els respondré, perquè ells no han de competir amb altres llegües amb privilegis jurídics, polítics i demogràfics colossals en el seu propi país. No els amenaça ningú. Però aquí, a Catalunya, no cal amagar l'existència del català. No sols no cal amagar-la, sinó que faríem bé d'exhibir-la, encara que només sigui perquè el món científic, un col·lectiu de ments d'alt nivell, se suposa, tingui coneixement de la seva existència. O potser s'acabi interessant per l'estat de la llengua, per la seva problemàtica, pels problemes del país... Així és com tindríem bons ambaixadors arreu.\nJa tenim l'anglès per comunicar-nos científicament, però quin mal hi fa el català en una web? O quin mal hi fa el català en una memòria d'activitats? O en la vida quotidiana? Amb l'argument de l'anglès, de la internacionalització, de l'obertura al món, de tot el que vulguin, el que es camufla és una eliminació del català o la substitució del català pel castellà. Perquè, esclar, què diran a Espanya si fem un report d'activitats en anglès i català i no en castellà? Potser els caurà malament aquesta omissió, potser no ens subvencionaran el projecte, potser ens miraran amb recel, potser no ens invitaran, potser... Aquesta és la veritable mare dels ous, la dependència dels organismes de l'Estat, tot un procés d'espanyolització.\nEl diccionari de l'IEC defineix mesell com: "Que no se sent dels cops", i figuradament, "d'una insensibilitat absoluta". Si us plau, doncs, que ningú no s'escandalitzi per l'ús d'aquest adjectiu, no és un insult. Crec que hauria de ser política del comissionat i de la conselleria que el català fos present en les webs i en les memòries d'activitats de tots els centres del CERCA, no d'uns quants ni de molts, sinó de tots. Així ningú ens podria dir mesells. Enhorabona a aquells dirigents que ja ho practiquen. I als altres, que pensin si realment la ciència ha d'estar per damunt del país.\nManuel Castellet, catedràtic de Matemàtiques de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB)\nEtiquetes de comentaris: El català i la ciència


Arrimadas se suma al discurs d'Albiol: "A l'escola s'imposa ideologia"\n12:33 25/09/2015 GERARD PRUNA\n540x303 La candidata de C's, Inés Arrimadas, en primer pla. / ACN La candidata de C's, Inés Arrimadas, en primer pla. / ACN\nLa candidata de Ciutadans, Inés Arrimadas, s'ha sumat aquest divendres a la tesi de Xavier García Albiol, i ha assegurat que si governa després del 27-S "les escoles no serviran per imposar una ideologia". "Serviran per educar els nostres nens en llibertat", ha afegit, a més de defensar un ensenyament trilingüe amb la mateixa proporció de català, castellà i anglès.\nEl partit unionista ha organitzat una trobada en un cafè a Tarragona on ha permès que els assistents preguntessin a la candidata, i un dels presents ha retret a Arrimadas la seva resposta: "Acabo de sortir de l'institut, parlo català, castellà i anglès i no em sento gens adoctrinat", ha defensat, abans de preguntar si, més enllà del discurs de la por, suposa algun benefici seguir a Espanya.\nDavant les queixes d'una persona del públic perquè l'unionisme vagi dividit a les eleccions, Arrimadas ha defensat que haver anat junts hagués suposat donar la raó a Artur Mas i acceptar que les eleccions són un plebiscit.


Escola Rivo Rubeo - Festa de benvinguda 2017-18\nEl passat dissabte 16 de setembre vam celebrar la festa de benvinguda al nou curs organitzada per l'AMPA del Rivo. Al llarg del matí, varen ser moltes les famílies que van passar pel pati de l'escola a gaudir dels inflables i altres propostes lúdiques per a tots els infants. L'acte, com cada any, va comptar amb el servei de bar a càrrec de les famílies de 6è que ja comencen a estalviar per al viatge i comiat de les Dents de ganivet, els Llops i els Tigres blancs.\nEls més matiners, van ser els infants nous a l'escola. A les 10h, alumnes, famílies i mestres vam anar a conèixer l'entorn natural del centre al bosc de Sant Genís, on vam descobrir que s'hi amaga una part molt important de la història de la nostra ciutat; les runes del Castro Rivo Rubeo, les restes de l'antic Castell de Rubí que donen nom a la nostra escola.\nDe tornada i com és costum de fer a les sortides a l'entorn natural que tant apreciem, famílies, alumnes i docents vam fer una bona "recollida de trastets", que de ben segur que animalons, plantes i veïns/es de la ciutat agrairan!\nLa cultura del Rivo és manté ven viva amb moments com aquest, on podem conèixer-nos, compartir, col·laborar, jugar... El treball en equip que realitzem AMPA i equip docent fa possible que al llarg del curs trobem diversos espais de cohesió com aquest. Animem a tota la comunitat del Rivo Rubeo a participar-hi.


El CEC participa al III Congrés In Marítima - Vilassar de Dalt - 3 de juliol 2021\nEl passat dissabte 3 de juliol del 2021, es va celebrar a Vilassar de Dalt el III Congrés In Martima, a l'entorn de l'època medieval al Maresme.\nEn aquesta edició la temàtica escollida era "Omnia mors aequat. El món de la mort al Maresme Medieval".\nEl nostre company Sergi Alcalde va participar-hi en nom del CEC, amb una ponència relacionada amb el nostre municipi. Portava per nom: "La família de cavallers Canet, propietàris de la Casa Forta de Canet de Mar, i la seva predilecció per enterrar-se al Monestir de Sant Pol de Mar".\nEsperem que, una vegada s'hagin publicat les actes del congrés, es pugui repdroduïr l'interessant article en un dels butlletins trimestrals de la nostra revista El Sot de l'Aubó.\nLlegeix més about El CEC participa al III Congrés In Marítima - Vilassar de Dalt - 3 de juliol 2021\nEl CEC participa a l'acte d'homenatge a l'alcalde Josep Rovira\nAquesta tarda (10/07/2021), s'ha celebrat al jardí de Can Rocosa de Canet de Mar, l'acte d'homenatge a la figura de l'alcalde Josep Rovira i Fors, coorganitzat pel Centre d'Estudis Canetencs (CEC) i pel Centre d'Estudis Lluís Domènech i Montaner (CEDIM). En Xavier Mas, president del CEC, ha fet una conferència sobre "Josep Rovira i els seus", resseguint diversos components familiars de l'exalcalde i les seves vinculacions polítiques. Recalcant la laboriosa tasca de reivindicació del patrimoni canetenc, especialment el modernista. I, fins hi tot, explicant algunes anècdotes curioses. L'acte també ha comptat amb una conferència per part de Carles Sàiz, president del Centre d'Estudis Lluís Domènech i Montaner. Des del CEC ens sumem així a l'acte de reconeixement sota el títol "Homenatge a Josep Rovira Fors, 30 anys de modernisme", dins la programació dels "Domènech a la fresca", impulsats pel CEDIM.\nLlegeix més about El CEC participa a l'acte d'homenatge a l'alcalde Josep Rovira\nJa tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 76 - Juny 2021\n"La proclamació de la Segona República a Canet de Mar el 14 d'abril de 1931" de Xavier Mas. "Mañach, Santiñá i Ochoa. Vides creuades en el periple artístic avantguardista a Can Gofau de Canet" de Carles Sàiz. "Mirant enrere sense ira" de Quirze Planet. "Els Familiars del Sant Ofici de la Vila de Canet de Mar. Orígen de problemes institucionals i veïnals en els segles XVII i XVIII" de Sergi Alcalde. I finalment, "El Mas Pont de Sant Iscle. Una propietat que va passar per diverses mans de canetencs al segle XVIII", de Francesc Rodríguez. Si esteu interessats amb la revista, i no sou socis, us convidem a passar qualsevol dimarts de 18:00 a 20:00 per la seu del nostre Centre, situada al carrer Saüc nº 2 de Canet de Mar.\nLlegeix més about Ja tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 76 - Juny 2021\nJa tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 75 - Març 2021\n"Francesa Bonnemaison i la seva valuosa implicació en l'obra cultural canetenca del primer terç de segle XX" de Jordi Pomés. "Sobre la persecució religiosa de clergues canetencs. El cas de mossèn Ramón Fors i Vidal (Conversa amb Josep Rovira Fors)" de Xavier Mas. "Els patrons de Canet i l'expulsió dels jesuïtes l'any 1767" de Ricard Cantano. "Els parents canetencs del pintor Salvador Dalí" de Sergi Alcalde. I finalment, "El carnaval a l'època del doctor Marià Serra", de Francesc Rodríguez. Si esteu interessats amb la revista, i no sou socis, us convidem a passar qualsevol dimarts de 18:00 a 20:00 per la seu del nostre Centre, situada al carrer Saüc nº 2 de Canet de Mar.\nLlegeix més about Ja tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 75 - Març 2021\nJa es pot consultar d'estudi d'investigació del CEC de l'any 2020\nSeguint amb el procediment d’aquests darrers anys, i malgrat les complicacions dels darrers confinaments, enguany des del CEC, hem seguit amb els projectes de recerca i investigació sobre documentació històrica de Canet. Agraïm poder comptar amb el suport dels ajuts anuals que promou l’Institut Ramón Muntaner (IRMU) . En aquesta ocasió, s’han ordenat, tractat, buidat i digitalitzat dos petits fons familiars de la nostra vila. Per un costat, un seguit de documents que custodiava la família Planet-Graupera, relacionats amb el Mas Pont de Sant Iscle de Vallalta. Es tracta de 74 documents, que s’inicien l’any 1680 i finalitzen en el 1870. És interessant perquè mostra les transaccions familiars i canvis de mans d’aquesta propietat de la Vallalta durant diverses generacions de la família canetenca dels Molet, que van ser mariners i comerciants. Per altre banda, també s’ha treballat amb el fons familiar Bilbeny-Ramos (cedit al CEC), amb diversa documentació sobre les famílies Soler i Jaumejoan, relacionades amb conegut Dr. Moisés Jaumejoan, i el seu gendre Pere Soler. Aquesta documentació no sols tracta de Canet, sinó que també hi apareixen poblacions de l’Alt Camp, el Tarragonès, i poblacions de l’antic perímetre de Barcelona. En aquest cas conté un total de 69 documents, amb un ventall d’anys entre el 1862 i el 1948. Des d’aquests línies volem agrair a les mencionades famílies que hagin confiat amb la nostra entitat i ens hagin permès poder treballar amb la seva documentació. Ja es pot consultar el contingut de l'investigació a través de la web de la nostra entitat: www.centreestudiscanetencs.cat, apartat Fons Documentals / Arxius Privats.\nLlegeix més about Ja es pot consultar d'estudi d'investigació del CEC de l'any 2020\nEl CEC us desitja un Bon Nadal i un millor any nou 2021\nLlegeix més about El CEC us desitja un Bon Nadal i un millor any nou 2021\nJa tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 74 - Desembre 2020\n"Un nadal de conte" de Xavier Mas. "Canet de Mar durant la Guerra de Successió (1705-1714)" de Francesc Forn. "El dia que els canetencs van jurar al Rector en comptes de la Constitució. La manera com es va secundar la Constitució de 1820 a Canet de Mar en la celebració del seu segon centenari" de Sergi Alcalde. "Navegants canetencs del segle XVIII. La nissaga Carnesoltes (2)" de Ricard Cantano. "Anàlisi de la immigració francesa a Canet de Mar des de 1595 a 1700" de Pol Valentin. I en el Sabies què..?: "Descobertes les restes del safareig de Can Macià". Si esteu interessats amb la revista, i no sou socis, us convidem a passar qualsevol dimarts de 18:00 a 20:00 per la seu del nostre Centre, situada al carrer Saüc nº 2 de Canet de Mar.\nLlegeix més about Ja tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 74 - Desembre 2020\nJa tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 73 - Setembre 2020\nEn aquesta ocasió, tracta a mode de monogràfic sobre les seccions i treballadors de l'important fàbrica tèxtil Jover (avui desapareguda), coneguda per la marca "Pulligan". S'hi poden trobar els següents articles o apartats:\n"Els símbols del poder", "Tot venut: programació i control", "Seguint el fil", "Teixint la malla", "Les seccions de confecció", "Els acabats: rentat i planxat: L'aprest", "Expedició de comandes", "Celebracions", "Fent pràctiques a Can Jover", "Epíleg". El butlletí publicat a color, conté nombroses forografies de l'interior de la fàbrica, així com dels treballadors en diversos actes i celebracions. Si esteu interessats amb la revista, i no sou socis, us convidem a passar qualsevol dimarts de 18:00 a 20:00 per la seu del nostre Centre, situada al carrer Saüc nº 2 de Canet de Mar.\nLlegeix més about Ja tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 73 - Setembre 2020\nEl CEC us desitja una molt bona Festa Major 2020 !!\nLlegeix més about El CEC us desitja una molt bona Festa Major 2020 !!\nJa tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 72 - Juny 2020\n"In memoriam. Antoni Cruanyes Becana" de Xavier Mas. "In memoriam. Josep Rovira Fors" també de Xavier Mas. "Josep Mora Terrats (1838-1918) i la seva contribució a la història econòmica i urbanística de Canet de Mar i Ponce" de Carles Sàiz. "L'Horta de La Carbonella. La història d'una finca agrícola situada al bell mig del Passeig de la Misericòrdia de Canet de Mar" de Sergi Alcalde. "Els tres lledoners de Joan Castanyer. Un litigi de més d'una dècada" de Francesc Rodríguez. I "Les malvestats del sia de Corpus de 1714 a la Marina de Llevant" de Joaquim Pera. Si esteu interessats amb la revista, i no sou socis, us convidem a passar qualsevol dimarts de 18:00 a 20:00 per la seu del nostre Centre, situada al carrer Saüc nº 2 de Canet de Mar.\nLlegeix més about Ja tenim aquí el Sot de l'Aubó nº 72 - Juny 2020


Com dissenyar i distribuir l'espai d'oficina - Actualitat\nCom dissenyar i distribuir l’espai d’oficina\nby flocs | 03 juny 2022 | Actualitat | 0 comments\nEl disseny d’oficina és molt important perquè l’espai que tinguis estigui aprofitat al màxim i la distribució sigui la millor per promoure la productivitat i el confort dels empleats. Per això aquí us respondrem a la pregunta de com dissenyar i distribuir l’espai d’oficina perquè sigui la més adequada segons les necessitats d’espai.\nCom dividir espais en una oficina\nSovint les empreses es troben amb el problema de com dividir espais a una oficina. Això passa quan es disposa d’un local on han de treballar diferents departaments, però no hi ha una estructura que separi cadascun d’aquests espais.\nDavant d’aquest problema, la solució més recorreguda és utilitzar separadors o mampares divisòries. Aquests elements fàcilment instal·lables suposen un gran avenç en termes d’aprofitament d’espai i increment de la productivitat, permetent dividir els espais d’una oficina sense edificar.\nLes mampares d’oficina són molt importants en qualsevol empresa que tingui molts empleats en una mateixa sala. Les mampares són un element imprescindible en el disseny de qualsevol oficina integral. Compleixen una funció molt important responent a la necessitat de com dividir oficines en escriptoris de treball per a grups de treballadors. En un coworking no és recomanable perquè les mampares divisòries llastrarien la comunicació i l’intercanvi d’idees entre persones. Però en una zona d’oficina gran on hi ha moltes persones fent tasques diferents, els separadors són necessaris. Aquests elements divisors atorgaran un ambient més ordenat on cadascú tindrà el seu espai individual i permetran també reduir el soroll.\nAvantatges de dividir espais en una oficina\nÉs cert que cada dia, el disseny d’oficina s inclina més per obrir cada vegada més i els seus espais són més amplis. Mentre que això és molt positiu i tenen molts avantatges, hi ha un parell de problemes que les mampares poden solucionar.\nIntimitat visual: gràcies a la separació d’espais s’incrementa la concentració quan en una mateixa sala es troben moltes persones juntes. També fa que hi hagi una mica d’intimitat.\nReducció de soroll: En un call-center o oficines molt grans, el soroll dels telèfons sonant pot arribar a ser molt molest. Les mampares ajuden a fer que el soroll sigui una mica menor i no molestin tant.\nQuins espais cal dividir\nRecepció o sales d´espera: és molt important fer que una sala d´espera sigui molt còmoda per als visitants i que es tinguin totes les comoditats perquè l´espera sigui el més agradable possible. Però cal posar uns límits entre la recepció i la zona on es treballa. Així s’evita que els treballadors es distreguin a causa de les anades i vingudes de diferents persones per la sala d’espera. Un panell de separació com les mampares d’oficina ajuden a separar clarament aquestes dues zones tan diferents. Una decisió intel·ligent de disseny d’oficina.\nSales de reunions: si la zona d’oficines és molt àmplia i no hi ha separacions clares, potser cal posar mampares d’oficina per a les reunions més privades amb clients o proveïdors. Aquest aïllament pot ser positiu perquè la reunió no sigui interferida pels sorolls de qualsevol oficina.\nSales de formació: muntar un espai per a la formació és senzill i molt econòmic. Utilitzant algun element separador, podeu muntar una zona de formació a la mateixa sala d’oficines. Amb aquestes separacions, les dues zones quedaran separades i no es molestaran l’una a l’altra.\nAvui dia, el disseny d’oficina s’està fent més obert. Les separacions entre departaments estan desapareixent i és un canvi necessari a favor de la modernitat i la integració. El disseny típic d’oficina jeràrquic s’està quedant obsolet. Aleshores, quin paper té avui dia el clàssic despatx d’oficina del responsable de l’empresa o organització? Aquí volem especificar el paper que té el despatx del cap a les oficines modernes d’avui dia i com s’ha d’integrar en aquest nou paradigma al sector laboral.\nEl despatx d’oficina modern\nEl despatx d’oficina: un espai més útil\nEn el concepte clàssic d’oficina, el despatx d’oficina del cap ocupa un lloc prominent, ja que és l’espai on se solen prendre moltes decisions importants per a l’empresa. En una organització amb una jerarquia clara, el despatx del cap ocupa el lloc més alt.\nTot i això, actualment la clara separació d’espais a les empreses està desapareixent i el despatx ha tingut una disminució significativa d’importància; per això cal donar-li una nova perspectiva.\nNo només és útil com l’espai de treball del cap, sinó que també es pot fer servir per fer certes reunions importants amb clients o proveïdors. S’ha acabat el despatx d’oficina on només entra el cap, ara les tendències de disseny s’inclinen cap a la conversió del despatx en un espai més obert on es puguin celebrar reunions de tota mena i qualsevol mena de treballador pot entrar i consultar qualsevol cosa al cap.\nEl nou despatx d’oficina ja no contempla mobiliari per a només una persona; al contrari, busca més aviat ser el centre on es parli de temes rellevants, on es planifiqui en grup, es faci el repartiment de tasques, es mostrin informes, etc.\nEls mobles s’han d’adaptar també a aquests canvis incorporant cadires amb rodes per a escriptori, taules àmplies i organitzades, arxivadors de gran capacitat, etc.\nTransmetre la filosofia de l’empresa\nEl despatx ha de tenir una estètica acord amb la resta de l’empresa, ja no pot ser un espai únic i independent de l’oficina i ha d’estar en consonància amb l’espai on està integrat. Si tota l’empresa té la fusta com a material principal, el despatx també l’hauria d’integrar.\nSi el disseny de les oficines de l’empresa està enfocat en un estil minimalista, el despatx d’oficina també ha d’estar-ho. El més important de tot plegat és que aquesta estètica transmeti la filosofia de l’empresa. Al nostre post sobre com decorar un despatx d’advocats moderns donem alguns consells que mostren com el disseny de l’espai ha de ser personalitzat.\nSi vols transmetre modernitat i un esperit innovador a la teva empresa, la decoració del despatx també ha d’anar per aquesta línia. Aquest estil és recomanable per a empreses tecnològiques, informàtiques, etc.\nSi preferiu transmetre elegància i luxe, el despatx també ha de tenir un aspecte impecable. Això és més recomanable per a bufets d’advocats, arquitectura, etc.\nAltres maneres senzilles de distribuir millor l’espai d’oficina\nLes mampares i paravents d’oficina si bé són peces de mobiliari súperpràctiques per separar espais, també hi ha altres mitjans i mètodes per aconseguir que cada departament o col·laborador, segons el nivell jeràrquic i les condicions de l’espai, pugui comptar amb un espai d’oficina propi, amb un major nivell de privadesa i comoditat.\nDe vegades el nombre de col·laboradors que es reuneixen en un sol espai és considerablement alt, tant com per replantejar-se la idea d’implementar un disseny d’oficina on cadascú compti amb un espai de treball privat. No obstant això, en zones de treball com a centres de trucada i oficines d’atenció al client els mobles modulars resulten ser l’opció perfecta per fer la millor distribució de l’espai.\nTambé és possible distribuir i decorar l’espai del teu despatx o oficina instal·lant parets i paredons portàtils, transportables, elaborats en diversos materials i amb dissenys que aportaran als teus espais de treball una dosi d’intimitat i originalitat.\nCom distribuir l’espai dins d’una petita oficina\nSi l’objectiu és dissenyar una estació de treball dins d’un espai amb dimensions reduïdes, l’ideal és procurar-ne l’aprofitament real a través de la incorporació de mobles realment funcionals i que resultin útils per al desenvolupament còmode dels col·laboradors dins del mateix espai de feina.\nÉs cert que encara en aquests temps algunes empreses s’enfoquen a marcar l’ordre jeràrquic de cada càrrec o lloc de treball. Per això, és possible que una mampara d’oficina o un separador amb un disseny afí a l’estil decoratiu de l’empresa siguin necessaris per demarcar l’espai destinat a l’oficina del càrrec més alt de l’oficina, ubicant-lo en una zona estratègica d’acord amb la cultura organitzacional de l’empresa.\nDistribuir l’espai dins una oficina petita us ajudarà a optimitzar l’espai disponible; tanmateix, has de ser conscient que potser només et pots permetre tenir una petita zona de recepció en cas de requerir-la i l’espai disposat per organitzar els llocs de treball.\nSi comptes amb espai addicional per incloure en el disseny de la teva oficina una petita sala de reunions i un espai destinat a l’esbarjo i descans dels treballadors pots aprofitar l’oportunitat de comptar amb dos espais diferents per a aquests fins. Si no, una bona opció seria compartir el mateix espai per fer reunions puntuals sense que aquestes afectin l’horari de descans dels col·laboradors.\nMillors consells per dissenyar i decorar la teva oficina amb molt d’estil\nEn casos contraris a aquells on s’hagi de fer màgia per distribuir l’espai disponible, no cal passar per alt el fet de disposar d’un espai de descans per als treballadors. I què millor que un saló que compti amb sofàs, pufs i altres mobles funcionals.\nNo perdis l’oportunitat de crear una decoració plena de creativitat i molt optimisme. Per això una excel·lent idea seria col·locar un parell de jocs amb què els treballadors puguin distreure’s mentre prenen una pausa o durant el recés del menjar.\nEn un altre ordre d’idees, heu de tenir cura del nivell d’il·luminació de l’oficina. Recorda que hi ha diversos tipus de llum amb què pots ambientar els espais i mantenir la correcta visibilitat dels que es desenvolupen dins d’aquestes oficines.\nLes plantes formen part vital del disseny d’oficines, encara que sigui una petita planteta com un cactus o un bonsai a l’escriptori o una planta de mida discreta en algun racó o prestatge de l’oficina seran genials per purificar l’ambient i donar-los un toc natural a les oficines.\nTingues en compte que segons l’espai del qual disposis dins de l’oficina podràs escollir entre un estil decoratiu o un altre. Tot sigui per mantenir un ambient equilibrat, on les persones se sentin a gust i no hi hagi la sensació que l’oficina s’hi ve a sobre o que està saturada d’objectes. Els colors clars i els ambients clars sempre seran una aposta encertada per als espais petits.\nAvantatges del disseny d’oficines\nEl disseny d’oficines, a més de ser útil per proveir una millor distribució de l’espai, permet comptar amb llocs de treball on predomina la creativitat i la personalització. Així mateix, comptar amb un disseny d’oficina excel·lent pot ser la raó per la qual tinguis col·laboradors més creatius, satisfets i productius gràcies a la implementació de colors que propiciïn la generació d’energies positives i un ambient ple d’harmonia.\nEl disseny d’oficines a més d’enfocar-se a la decoració, ho fa en la distribució més idònia dels espais, sempre buscant propiciar la comunicació fluida i efectiva entre els col·laboradors a favor de reforçar les relacions interpersonals entre aquests i amb els seus caps immediats.\nA Flocs Coworking apliquem aquests tips sobre com dissenyar i distribuir l’espai d’oficina. Vols formar part d’aquesta genial comunitat? Contacta’ns!\nTambé et pot interesar: 5 idees per millorar el reciclatge a la teva empresa\n5 tips per organitzar el teu espai de treball\n5 idees per millorar el reciclatge a la teva empresa\nPer què és important definir els valors de l’empresa?\n10 Tips perque les teves reunions de treball siguin efectives\n© FLOCS COWORKING: El Coworking de Palafrugell - TEL. 679 986 993


agora: Error en qualificació de categoria\nError en qualificació de categoria\n◄ Paquest scorm a l'aula de moodle.\nGoogle Wrokspace ►\nper SALVADOR CARDONA PERIS - dilluns, 14 de juny 2021, 09:45\nAlguna cosa no em funciona bé al llibre de qualificacions de MAT1BAT.\nLa categoria "Proves Trim 3" conté activitats amb nota sobre 10 però el global de la categoria em retorna (sembla) sobre 1. També el voldria sobre 10.\nRe: Error en qualificació de categoria\nper MONICA GRAU PRIETO - dilluns, 14 de juny 2021, 09:56\nja està resolt, el problema és que havíeu puntual les tasques sobre 10 però la puntuació màxima configurada era 100. Hem actualitzat al puntuació a les tasques i ara ja fa bé el càlcul.\nper SALVADOR CARDONA PERIS - dilluns, 14 de juny 2021, 10:14\nEm passa alguna cosa semblant a la categoria Activitats Trim 3. La mitjana no es correspon sobre 10.\nper SALVADOR CARDONA PERIS - dilluns, 14 de juny 2021, 10:18\nJa ho he trobat: una activitat estava sobre 100.\nper MONICA GRAU PRIETO - dilluns, 14 de juny 2021, 10:21\nara ja és correcte.\nFixeu-vos quan canvieu la qualificació de la tasca en aquest paràmetre:\nSi heu puntual sobre 10 però la puntuació màxima la teniu a 100, heu de triar "No" al paràmetre per convertir les qualificacions. Diria que heu posat "Sí" i llavors s'ha recalculat tot tenint valors de menys d'1 punt.\nper SALVADOR CARDONA PERIS - dilluns, 14 de juny 2021, 10:33\nCert. Cal filar prim amb aquesta opció.\nper SALVADOR CARDONA PERIS - dimarts, 15 de juny 2021, 10:37\nAra no m'apareix el total de la categoria "Trimestre 3".\nper MONICA GRAU PRIETO - dimarts, 15 de juny 2021, 11:20\nara ja es mostra. He ocultat la categoria i l'he tornada a mostrar i ja es veu.\nFes una ullada perquè la categoria AVN no se si s'havia de veure.


Contacte | I'M 8 HOURS AHEAD\nDESCOBRINT LLOCS ÚNICS ON DORMIR AL MÓN\nI’M 8 HOURS AHEAD és un portal de ressenyes d’allotjaments únics i inusuals arreu del món. Des de cases als arbres al mig de la sabana africana a tendes de glamping al costat d’un llac, aquí trobaràs tota la informació i inspiració per reservar el teu pròxim viatge.\nQui millor per recomanar-te llocs on dormir que la teva amiga experta en trobar-los? Ressenyes, vídeos i itineraris per estirar els diners i fer un viatge més llarg de manera independent, responsable amb el medi ambient i ple d’experiències locals.\nCom t’ajudarà aquest blog\nTreballar a temps complet i organitzar tots els detalls del teu pròxim viatge pot semblar estressant.\nSi algun cop t’has preguntat alguna de les preguntes següents, estàs al lloc correcte.\nCom puc viatjar més dies amb feina a temps complet?\nCom puc visitar el destí que vull sense gastar-me més diners dels que tinc?\nCom puc trobar l’allotjament que encaixa amb mi?\nCom puc viatjar de manera més responsable i reduir les meves deixalles a zero?\nCom puc utilitzar el meu pressupost actual per planejar un viatge increïble?\nCom puc trobar itineraris independents i pressupostos exactes que siguin honestos?\nCom puc pressupostar per dormir en llocs únics durant el viatge que estan una mica per sobre del pressupost?\nSóc una dona normal. Com tu. No sóc extraordinària (encara que la meva padrina segur que no hi està d’acord).\nM’encanta viatjar. Ho vaig convertir en la meva prioritat número 1 fa uns quants anys. Tinc una feina a la indústria dels esdeveniments i viatjo quan puc.\nFaig escapades de cap de setmana per descobrir llocs únics on dormir i escapades locals. Guardo dies de vacances i planejo viatges llargs a destins internacionals.\nCom veus, treballo com una persona normal. Em paguen. I ho guardo per viatjar. Si jo ho puc fer, tu també pots!\nEn aquesta web trobaràs guies de viatges amb pressupostos ajustats i moltíssims trucs per planejar viatges perquè, quan et toqui fer-ho, sigui més fàcil.\nAlgunes de les coses que pots aprendre:\nCom planejar independentment un viatge a Uganda i Ruanda\nCom estalviar en menjar mentre viatges\nItinerari complet per fer una escala llarga de 3 dies a Dubai\nVols un crear un vídeo amb histories visuals que connectin el teu hotel o destí amb la seva audiència?\nHola, sóc l’Anna d’ I’M 8 HOURS AHEAD!\nSer un cul inquiet:\nUna persona que no pot parar quieta.\nHola! Què bé veure’t aquí!\nTothom em diu amb sobrenoms diferents però em dic Anna.\nVaig nèixer i creixer a Barcelona. Durant viatges d’estiu amb la família vaig descobrir nous països des que era petita. No m’he pogut quedar mai quieta per molt temps i per això tres anys enrere em vaig mudar a Cape Town, Sud-Àfrica (per ara!)\nSi no estic d’excursió o explorant muntanyes, em trobareu cuinant, montant a cavall o (encara que et soni estrany) organitzant el meu pròxim viatge.\nI’M 8 HOURS AHEAD – D’on ve el nom?\nEstudiant a Austràlia al 2014 vaig estar per primera vegada 8 hores per davant de tothom a qui coneixia. Vaig començar escrivint històries sobre els llocs que visitava, fer una llista de desitjos i el nom semblava adequat. Ara només estic a 1 hora per davant durant l’hivern, però el nom s’ha quedat!\nAbans que marxis, et vull convidar a afegir-te a la llista d’emails. Quan siguis subscriptor (és gratis) rebràs accès a L’Únic Organitzador de Viatges que Necessites i un butlletí cada un parell de mesos amb itineraris, trucs per trobar gangues i per allargar el pressupost.\nAPRÈN A ORGANITZAR VIATGES COM UN EXPERT\nEstàs preparat/da? Uneix-te a la llista d'emails i aconsegueix ARA MATEIX la llista de continguts que et permetrà tenir tota la informació en un document. I és GRATIS!\nRespectem la teva privacitat. Mai t'enviarem spam\nI… Gràcies per ser aquí. Siguem amics!\nTreballa amb Mi • Organització de Viatges


Estudis a Barcelona | Llibreries a mida i juvenils | Botigues Mobles Solanas\nInspira’t amb la nostra selecció d'ambients d'estudis més actual i fes de la teva casa, una llar.\nCrear ambients d’estudi\nUn racó per a estudiar i un racó per a treballar..\nSi vols adaptar un espai de casa per a tenir els llibres, o per a poder treballar i/o estudiar, consulta’ns. Si el que busques són ambients d’estudis a Barcelona, vine’ns a veure. T’ajudarem a distribuir l’espai tot combinant diferents tipus de prestatgeries amb l’espai per a l’escriptori.\nTot això, sempre es pot complementar amb diferents tipus de cadires ,amb dissenys molt ergonòmics que s’adapten al cos.\nQuina part de la casa la podem fer com a zona d’estudi?\nA vegades podem destinar tota una habitació per convertir-la en zona s’estudi. Altres vegades es pot utilitzar un petit espai per a incorporar una taula d’escriptori.\nQué podem fer quan l’espai és molt reduit?\nA les nostres botigues et podem assessorar per a trobar la millor solució. Per un costat, hi ha les peces que es poden fer a mida per adaptar-se a qualsevol petit espai. Poden ser escriptoris o prestatges. Altres vegades, també hi ha solucions amb dissenys molt funcionals. Per exemple, podem trobar escriptoris que, gràcies al sistema d’hidràulics poden quedar recollits quan no s’utilitzen. D’aquesta manera, l’espai queda lliure quan no es fa servir.\nCombinar el menjador o l’habitació amb la zona d’estudi?\nSi es vol posar una zona d’estudi en el menjador o a l’habitació es poden fer molts dissenys diferents per combinar-ho tot. Amb els mateixos acabats o amb peces absolutament diferents que trenquin una mica amb l’estil.\nSi vols saber més coses per a fer ambients estudis a Barcelona,vine a les nostres botigues. T’assessorarem per a realitzar una bona distribució de l’espai. Si portes les mides, podem fer un projecte en 3 D. Veuràs la teva futura habitació d’una manera quasi real. Si ens vols visitar, ens trobaràs al carrer de Sants 45 i al carrer de Rocafort 100.


Appartementanlage Eldena - FeWo22 Middelhagen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nAppartementanlage Eldena - FeWo22Göhrener Weg 40 - FeWo 22, Middelhagen, Middelhagen, Alemanya, 18586 - Veure al mapaNotable7,5Basada en1comentariAppartementanlage Eldena - FeWo22Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 15 fotos\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Appartementanlage Eldena - FeWo22 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Ostseebad Gohren. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Appartementanlage Eldena - FeWo22 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix aparcament de cotxes, servei de bugaderia per garantir el més gran comfort possible als seus clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, reproductor de DVD/CD, nevera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Ostseebad Gohren, faci de Appartementanlage Eldena - FeWo22 la vostra llar.


Èxit del Trenkestiu jove!:: Ajuntament d'Abrera\nDISSABTE, 31/07/2021 | 05:55 h\nÈxit del Trenkestiu jove!\nDurant el mes de juliol, el Trenkestiu ha ofert diverses activitats, de caràcter inclusiu i transversal, adreçades a totes i tots els i les joves d’Abrera a partir dels 12 anys. Des del Departament de Joventut de l’Ajuntament liderem el Trenkestiu amb la participació de Cultura, Esports, Infància, Igualtat, Feminismes i LGTBI+ Serveis Socials... I la col•laboració d’entitats del nostre municipi.\nEl dimarts 2 de juliol a la tarda vam iniciar les activitats del Trenkestiu adreçades als i les joves d’Abrera amb un taller de xapes al Casal de Joves (plaça del Rebato, 1). L’endemà, el dimecres 3 de juliol es van disputar diferents Tornejos Esportius de voleibol, bàsquet i futbol sala al Poliesportiu Municipal.\nEl dissabte 6 de juliol vam gaudir de l’Abrera Sona amb el grup local Remember The Time al Parc de l’Estació. A les 22 h a l’Escenari del Casal Social de Can Vilalba es va fer una nova projecció del Cinema Jove al Carrer amb la pel·lícula ‘Sola en casa’.\nI el diumenge 7 de juliol a la tarda, la plaça de Rafael Casanova va acollir l’espectacle 'Impro Barcelona'. El dilluns 8 de juliol, a la tarda, el Casal de Joves va acollir un Taller de trenes.\nEl dimarts 9, dimecres 10 i dijous 11 de juliol al Casal de Joves es va fer un Taller de graffiti. El dimecres 10 de juliol, al Pavelló Esportiu Municipal es van fer tornejos esportius. El divendres 12 de juliol, amb motiu del Dia Internacional de l’Orgull LGTBIQ+, vam realitzar a la plaça de Rafael Casanova, l’activitat de conscienciació ‘De veu en veu’.\nEl dimecres 17 de juliol van continuar els tornejos esportius. L’endemà, el dijous 18 de juliol, al parc de l’Estació es va impartir un Taller de “cajón flamenco”. I el divendres 19 de juliol, es va programar una Màster Class d’Afrobeat + Videoclip + Taller de còctels saludables.\nMés de 300 persones van gaudir, el diumenge 21 de juliol a la tarda, de l'activitat més refrescant del Trenkestiu Outdoors 2019, el #Big Splash 2019, que va tenir lloc al Parc de Can Morral i que vam realitzar amb la col·laboració de #Big Tour. Famílies, nens i nenes, joves i grans van passar una estona divertida plena de jocs i aigua, amb un tobogan d'aigua de 120 metres de llargada, inflables, gimcana, escuma i animació musical. Com a novetat en aquesta edició vam comptar amb una atracció infantil nova, una piscina amb tobogan. També vam programar un seguit d’activitats adreçades a totes i tots els i les joves i els i les infants, algunes d’elles dins la gimcana ‘Humor Amarillo’.\nLes activitats es van cloure el dimecres 24 de juliol amb més tornejos esportius, que han tingut un gran èxit de participació, i el dijous 25 de juliol amb un Gran Torneig de futbolí al Casal de Joves.\nLa festa final, al setembre\nFinalment, la festa final del Trenkestiu Outdoors 2019, programada pel diumenge 28 de juliol, es celebrarà el dissabte 7 de setembre a partir de les 19 hores a la plaça de Pau Casals, on tindrà lloc la Primera edició del Selvatik: el Festival de Cultura Hip-hop d'Abrera, que organtizarem des de l’Ajuntament amb l’Associació de Joves Garsasound, la col·laboració de Santi Càmara i que comptarà amb les actuacions de la cantant abrerenca OppsLayla, Arianna Puello, FMP Crew, FALSALARMA, i més artistes convidats.\nDes de la Regidoria de Joventut de l'Ajuntament valorem molt positivament el Trenkestiu 2019. El regidor de Joventut, Alfred Delgado, ha explicat que "enguany hem superat amb escreix l'edició de l'any passat, no només amb les activitats realitzades tant a l'interior com a l'exterior Casal de Joves, si no també amb la participació de les i dels nostres joves. A més, hem tingut molta cura de dur a terme activitats transversals vers amb altres regidories com Esports, Infància e Igualtat, Feminismes i LGTBI+, assolint les fites que ens havíem marcat en aquests esdeveniments conjunts. Des de l'Ajuntament agraïm la col·laboració de les diferents àrees del nostre consistori que ens han ajudat de valent en la realització del Trenkestiu 2019. Ja estem treballant en el desenvolupament del Trenkestiu 2020!".\nEntre totes i tots hem volgut motivar i incentivar a la joventut a la pràctica de l’esport. Gràcies a totes i tots per participar al Trenkestiu Outdoors 2019!


L’ambaixador valencià. – THE BARRACA\nHistòria VCF Notes Soltes\nNo tot està malament en el sé del club, encara que de vegades estiguem tan obstinats en destacar els aspectes negatius que ens oblidem de lo positiu creant eixa artificial sensació de desastre total. Per obligació o per convicció, la realitat és que el València ha encertat trencant el seu aïllament capitalí acostant-se als pobles i ciutats valencianes, antany, bastions inexpugnables de valencianisme.\nNo fa molt el VCF era capaç d’omplir ell a soles Castalia simplement posant un peu a Castelló, tradicional feu blanquinegre que encara hui, després de dècades d’abandó per part del club, contínua erigint-se com una província acostumada a esmorzar mig-ouet amb un tros de pa i formatge. Aliment habitual dels “emigrants” que la província de València va enviar a Castelló en la postguerra a la recerca de treball, sent els culpables de tan simpàtic malnom per part dels Orelluts. La vinculació sempre va ser estreta entre clubs agermanats des de temps impertérrits, sent beneficiaris els uns i els altres de múltiples ajudes en els molts moments de flaquesa, gestant-se una simbiosi hui dia perduda entre els enderrocs de l’oblit.\nA pesar de l’incomprensible divorci i posterior aïllament que va portar la transició, el València CF contínua generant massa social en aquells nuclis que sempre li van ser fidels, soles minvats per ser víctimes d’un llarg desemparament. La ruta del campió sempre va nàixer pel nord, continuant de forma natural, i amb retard, pel sud. Aquelles èpoques de títols en blanc i negre eren les dels viatges interminables des de Barcelona amb autobús, on l’anunci del pas del club per aquelles terres col·lapsaven les poblacions de la plana a la recerca dels seus ídols. Les copes del Generalísimo i la lliga del 71 són bones mostres d’això, veient-se l’expedició obligada a parar en tots i cadascun dels pobles que es trobaven al seu pas rumb a la capital.\nNi el pas dels anys, ni la propaganda anti que uns quants per idees polítiques van llançar intentant destruir aquella unió territorial amb el seu club més representatiu han aconseguit extingir la flama blanquinegra, que contínua viva en la nostra terra, pot ser que minvada i afeblida, però amb la suficient força com per a recuperar-la en quant es treballe en això. Des del nord fins al sud, i sense oblidar-nos del est, cal continuar amb esta llavor d’ambaixada, deixant palesa, que l’entitat, per molt que alguns s’hagen obstinat en el passat, té arrels molt més enllà d’unes comarques limítrofes amb la capital administrativa.\n4 comments on “L’ambaixador valencià.”\nMolt gran. Fent País a poc a poc amb el ValènciaCF com a bandera, això ho voran els ulls algun dia.\nNo crec que siga temps de fer país ara. El València CF ha deixat perdre la seua oportunitat. Ho va tindre al abast convertir-se en l'equip de tots, i va triar ser soles d'uns quants.\nvalencianista de burriana\ncompletament d´acord. respete a la gent de castello que no es del valencia, pero no eu compartisc. i me dona rabia que odien al valencia ficant sempre la excusa de canal 9 o del blaverisme. Pero afortunadament com be dius la flama valencianista esta molt viva en la provincia de castelló. enhorabona pel blog i gracies, gent com tu es la que fa valencianisme\nResponder a Fem Pais Cancelar respuesta


El Museu del Joguet, molt més que una visió lúdica - Tornaveu\nDijous, 19 de setembre de 2019 10:10h\nÉs l’any 1982. L’edifici del Gran Hotel París de Figueres, que havia caigut en desgràcia amb la Guerra Civil després d’una època daurada, canvia els grans àpats i les festes que havia acollit per una bona pila de joguines. El 18 de juny s’inaugura el Museu del Joguet amb la proposta de fer un recorregut nostàlgic a través de jocs i joguets industrials de finals del segle XIX i fins als nostres dies. El nou equipament de seguida esdevé punt de referència cultural a la ciutat, i amb 20.000 visitants el primer any, el poeta Joan Brossa el bateja com el millor museu de l’Empordà.\nLa col·lecció consta d’unes 15.000 peces, de les quals, 4.000 estan exposades. En destaquen els joguets de llauna litografiats, realitzats durant el període d’entreguerres; la maqueta ferroviària analògica; les nines de cartró catalanes (pepes), les confeccionades amb elements de porcellana, i d’altres obrades a la primera meitat del segle XX, com ara les italianes Lenci; els teatrins impresos per Paluzie i Seix Barral a Barcelona, a finals del segle XIX i inicis del segle XX; els joguets mecànics de procedència alemanya; els joguets de cartró d’Antoni Penas de Barcelona i l’àmplia col·lecció de jocs relacionats amb el cinema i els seus antecedents: zoòtrops fabricats per Agàpit Borràs a Mataró, llanternes màgiques, el Cine NIC i els projectors Pathé Baby, entre molts d’altres.\nI més enllà de joguets més clàssics, el museu també atresora col·leccions d’art popular i obres de diversos artistes, com Joan Brossa, Antoni Tàpies, Josep Guinovart, Albert Ràfols Casamada, Terry Berkowitz, Aube Breton, Guglielmo Achille Cavellini, Josep Maria Riera i Aragó, Pascal Comelade, Kim Domene, Gabriel, Guillem Cifré, Cesc, Jean-Claude Biraben o Megan Merlatt. El fons del Museu és un fons viu, que es nodreix també de donacions que han fet personalitats important. És el cas, per exemple, de l’osset de peluix dels germans Anna Maria i Salvador Dalí, el siurell de Joan Miró, l’arrossegall de Joan Brossa o els joguets de Josep Maria Palau i Fabre.\nPer consultar el fons digitalitzat del Museu, només cal clicar en aquest enllaç.\nAl marge de la col·lecció permanent, el Museu del Joguet ofereix exposicions temporals que completen l’oferta cultural i atrauen públics ben variats. Actualment es pot visitar la mostra L’arte è vita, la vita è transformazione, centrada en el transformista italià Leopold Frègoli. Joan Brossa sentia una fascinació per aquest personatge, i va compilar tota mena de documentació i materials relacionats amb l’actor. Brossa va dedicar molta de la seva obra a Frègoli i va convertir la metamorfosi que va caracteritzar l’actor en el nucli de la seva ideologia artística. Per desig exprés del poeta, el seu fons es conserva al Museu del Joguet i ara s’exposa fins el proper 20 de novembre.\nPerò el Museu és més que un museu convencional. A la pota expositiva s’hi suma tot un projecte educatiu per a escoles de primària i secundària. Compta amb un espai d’aprenentatge i d'experiència cultural en el qual el patrimoni esdevé una eina d’educació, de socialització i de comunicació al servei de la comunitat. Aquest servei educatiu està destinat a institucions educatives, cíviques i culturals per tal d’afavorir l’intercanvi d’experiències pedagògiques i la creació de sinergies. A més dels programes dedicats a les escoles, el Museu del Joguet de Catalunya proposa un ampli ventall d’activitats de lleure educatiu adreçades a un públic plural i divers, amb l’objectiu d’afavorir l’accés de tothom i en tot moment a la cultura i a la formació.


Salut invertirà 30 MEUR en millorar prop de 400 CAP i renovar l'equipament mèdic\nEl vicepresident del Govern, Pere Aragonès, i la consellera de Salut, Alba Vergés, parlant amb personal mèdic dins d'una consulta del CUAP Sant Martí de Barcelona.\nEs destinaran 650.000 euros a 37 centres del Camp de Tarragona\nActualitzada 16/05/2019 a les 15:12\nLa Conselleria de Salut invertirà en els propers tres anys uns 30 milions d'euros per millorar les instal·lacions i equipaments d'uns 382 centres d'atenció primària (CAP) dels 400 que hi ha a tot Catalunya. En concret, es substituiran cadires i butaques, es pintaran parets, es renovaran equips electrònics i es compraran nous aparells mèdics com ecògrafs, electrocardiògrafs o tensiòmetres. Amb aquesta inversió, la consellera de Salut, Alba Vergés, i el vicepresident del Govern, Pere Aragonès, volen demostrar que l'atenció primària és «l'eix central» del sistema públic de salut.\nEl vicepresident ha assegurat que la inversió en personal sanitari a la sanitat concertada pujarà un 9,7% entre el 2018 i el 2020, i del 2017 al 2020 hi haurà hagut un augment de 626 milions d'euros. «Si hem pogut fer això amb pròrroga pressupostària, podrem fer més si aprovem el pressupost al Parlament», ha reblat.\nVergés i Aragonès han explicat aquestes inversions en una visita al CUAP Sant Martí de Provençals, a Barcelona, que té una població de referència de 50.000 persones i rebrà una inversió de 70.000 euros per insonoritzar una sala de reunions i comprar dos ecògrafs.\nComenta el contingut : Salut invertirà 30 MEUR en millorar prop de 400 CAP i renovar l'equipament mèdic


Cims per la Llibertat. El CEC apadrina la Pica d'Estats - Centre Excursionista de Catalunya\nCims per la Llibertat. El CEC apadrina la Pica d'Estats\nEl proper 13 d’octubre el CEC se sumarà a l’acció esportiva, solidària i reivindicativa Cims per la Llibertat, que consistirà en una ascensió simultània a 18 cims de la nostra terra per conscienciar de la injusta situació dels nostres presos polítics i exiliats, i transmetre el nostre suport tant a ells com a les seves famílies.\nEls 18 cims han estat triats pels represaliats i el CEC apadrinarà l’ascensió al punt més alt de Catalunya, la Pica d’Estats, que és la muntanya escollida per Toni Comín, exconseller de Salut exiliat a Bèlgica.\nLa sortida tindrà lloc els dies 12 i 13 d’octubre i els socis del CEC ens organitzem com a voluntaris per facilitar que tots els que s’hi apuntin estiguin atesos i pugin amb seguretat.\nPer fer de voluntari cal adreçar-se a cec@cec.cat


Fa uns dies va caure el batall (badajo) de la campana de Santa Bàrbara - La Teua Ràdio\nFa uns dies va caure el batall (badajo) de la campana de Santa Bàrbara Monòver\nby Èlia Armero | 12 Set 2019\nLa Comissió de Festes de Santa Bàrbara ha informat a La Teua Ràdio que els dies 9, 10 i 11 de setembre no es va tocar la campana a les 12 del migdia.\nI és que, el passat dia 8 de setembre, mentre es tocava la campana es va desprendre el batall (badajo).\nFins al dia 11 de vesprada no es va sol·lucionar, ja que es va aprofitar que l’empresa muntava per tal de traure els llums de les Festes per a tornar a posar el batall.\nAixí, gràcies a la mediació del regidor de Patrimoni de l’Ajuntament de Monòver, ahir va quedar tot en el seu lloc.\nAra ja torna a tocar la campaneta de Santa Bàrbara a les 12h.


Els Avetid premien la solidaritat - Levante-EMV\nEls Avetid premien la solidaritat\nl´ associació que aglutina companyies de teatre i circ guardonaran a payasospital i aisge el dilluns 28 per la seua labor social francesc sanguino també rebrà l´homenatge de l´entiat\nm. espí | valència 19.11.2016 | 00:07\nL'Associació d'Empreses d'Arts Escèniques del País Valencià (Avetid) celebrarà els seus premis el dilluns 28 de novembre al Centre del Carme, en un acte amb el que es voldrà homenatjar la tasca de les arts escèniques i als professionals de la cultura. Enguany els guardons adquirixen un to solidari, ja que premiaran les labors socials que exerceixen assosiacions com Payasospital, que porta el riure a xiquets i xiquetes hospitalitzats o AISGE per la labor d'assistència a intèrprets que realitza.\nUna altra de les entitats premiades és la Mostra Internacional de Pallassos i Pallasses de Xirivella, pel seu «destacat caràcter cultural, educatiu i solidari», així com la revista independent ARTEZ, que segons l´organització, realitza una «important labor de promoció de les arts escèniques». També es premiarà al grup de teatre «Assaig» de la Universitat de València, pel seu treball de recerca i formació en els seus 25 anys d´història. «Va nàixer amb l'objectiu de fer teatre en valencià i més d'1.000 alumnes han passat ja pels seus tallers. A més, ha estat una plataforma importantíssima de professionalització de molts intèrprets i companyies actuals valencianes», assegura la Avetid.\nLa Falla Na Jornada ha sigut l´associació cívica que ha ixit premiada en esta edició per la «seua defensa per la cultura valenciana amb una línia d'actuació molt vinculada a les arts escèniques». El professional del sector guardonat ha sigut Francesc Sanguino, director del Festival de Teatre Clàssic d´Alacant i del Teatre Principal alacantí. La seua llarga trajectòria professional com a fundador de les companyies Jácara Teatre i del Club de la Serp, així com els guardons rebuts (Premio Marqués de Bradomín, Premio Ciudad de San Sebastián, Premio Ciudad de Alcorcón, Premio Fray Luis de León), han sigut els avals per a rebre el premi a la seua trajectòria professional.\nPremi als més veterans\nEl premi Avetid d´Or ha sigut enguany per a les companyies Ananda Dansa i La Dependent amb més de 25 anys d´historia. La primera va guanyar el Premi Nacional de Dansa a 2006 i compta amb deu premis Max per diverses de les seues creacions. Fou creada fa ara 34 anys pels germans Rosángeles i Édison Valls, i és la companyia resident en el Gran Teatre Antonio Ferrandis de Paterna. La segona, La Dependent, és una companyia productora i gestora de teatre d'Alcoi, que naix l'any 1987. El seu projecte teatral es defineix a cavall entre la tradició i la modernitat, amb una clara voluntat de recolzar la dramatúrgia valenciana contemporània i en valencià, en els seus quasi 40 espectacles produïts. L´associació d´arts escèniques ha volgut recuperar el Premi Estimat, guardó que es lliura a la persona o institució que ha destacat per la seua estima desinteressada cap al món del teatre i el circ valencià. Manuel Cuadrado, professor titular del departament de Comercialització i Investigació de Mercats de la Universitat de València, rebrà esta guardó el pròxim dilluns per la seua recerca en el sector. La seua principal línia d'investigació és el màrqueting en el sector de les arts, tema amb el que ha participat en nombrosos congressos nacionals i internacionals i publicat en diferents publicacions periòdiques. Així mateix ha col·laborat amb diferents entitats de naturalesa cultural i es troba molt vinculat al món les arts escèniques valencianes.


Superfícies. - ppt descargar\nPublicada porCaroline Léger Modificado hace 3 años\nPresentación del tema: "Superfícies."— Transcripción de la presentación:\n2 Curvatures principals d’una superfície en un punt.\n3 Curvatures principals d’una superfície en un punt.\n4 Les direccions principals són perpendiculars entre si.\nLa curvatura de Gauss en un punt P és el producte de les curvatures normals màxima k1 i mínima k2 en P. Si c és una secció normal i el pla determina un angle α amb el pla de la secció normal màxima, aleshores la curvatura k de c és k=k1 cos2α + k2 sin2α. Sigui c és una secció no necessàriament normal i π el pla que talla el pla tangent en la mateixa recta que la secció de c. Si θ és l’angle que determinen π i la secció, aleshores la curvatura k de c és k=|kN|/cos θ. Per tant, la forma de la superfície queda determinada per les seves curvatures principals.\n5 Punt amb curvatura de Gauss negativa\n6 Punt amb curvatura de Gauss nul·la\n7 Geometria intrínseca d’una superfície\nLes propietats d’una superfície que només depenen de les longituds de les seves corbes determinen la seva geometria intrínseca. Els angles i les àrees són part de la geometria intrínseca. Un cilindre i un pla tenen la mateixa geometria intrínseca. Les curvatures principals no són de la geometria intrínseca d’una superfície. (Un cilindre de radi R té la curvatura principal màxima igual a 1/R. Si el desenvolupem, el corresponent cercle es transforma en una recta (de curvatura nul·la)). En canvi, la curvatura de Gauss sí que és de la geometria intrínseca d’una superfície.\n8 Teorema egregi de Gauss\nDues superfícies tenen la mateixa geometria intrínseca si i només si tenen la mateixa curvatura de Gauss. És a dir, es pot posar una superfície sobre una altra deformant-la de tal manera que es mantinguin les longituds si i només si tenen la mateixa curvatura de Gauss.\n9 Teorema egregi de Gauss\n10 Teorema egregi de Gauss\n11 Superfícies desenvolupables\nUna superfície és desenvolupable quan es pot superposar en un pla sense modificar les longituds de les seves corbes. Conseqüència immediata del Teorema de Gauss és que una superfície és desenvolupable si, i només si, té curvatura nul·la en tots els seus punts. En particular, una esfera no és desenvolupable.\n12 Superfícies desenvolupables de tipus cònic o radials.\nFormades per rectes que passen per un punt P i una corba c donades. El punt s’anomena vèrtex, la corba una directriu i les rectes generatrius.\n13 Superfícies desenvolupables de tipus cilíndric.\nFormades per rectes paral·leles a una direcció i que passen per una corba c donades. La corba és una directriu i les rectes generatrius.\n14 Superfícies desenvolupables de tipus tangencial.\nFormades per les rectes tangents a una corba donada.\n15 Superfícies reglades Per cada un dels seus punts hi passa com a mínim un segment contingut en la superfície.\n16 Geodèsiques Donen el camí més curt entre dos punts d’una superfície. Són de la seva geometria intrínseca. Si la superfície és desenvolupable la geodèsica entre dos punts P i Q es correspon amb la recta que uneix els seus punts en el desenvolupament.\n17 Teorema Una corba és una geodèsica si i només si el seu vector normal és perpendicular al pla tangent. Si dues superfícies són tangents en una corba que és una geodèsica d’una d’elles, aleshores també és una geodèsica de l’altra. Una superfície reglada és desenvolupable si i només si el pla tangent es manté constant en cada una de les seves rectes.\nDescargar ppt "Superfícies."\nELEMENTS DE GEOMETRIA MÈTRICA ELEMENTAL\nHOLA, COM ESTEU TOTS?.\nCOSSOS GEOMÈTRICS LA VINYA.