Fanny Tur pren possessió com a nova Consellera de Cultura, Participació i Esports - Artxipèlag\nInici » Illes Balears » Fanny Tur pren possessió com a nova Consellera de Cultura, Participació i Esports\nFanny Tur pren possessió com a nova Consellera de Cultura, Participació i Esports\nREDACCIÓ PALMA, 10.04.2017. L'eivissenca Fanny Tur ha pres possessió aquest matí com a nova\nConsellera de Cultura, Participació i Esports.\nL’eivissenca Fanny Tur ha pres possessió aquest matí a les 10.30 hores, com a nova Consellera de Cultura, Participació i Esports, en el decurs de la corresponent cerimònia protocol·lària a la capella del Consolat de la Mar. La cerimònia ha comptat amb l’assistència del Govern en ple, encapçalat per la presidenta Francina Armengol.\nEntre les persones que l’han acompanyat destacar a l’Alcalde d’Eivissa, Rafa Ruiz i el regidor de Cultura del mateix municipi Pep Tur, amb els que feia feina com a funcionària la nova consellera. També molts d’eivissencs residents o no a l’illa s’han volgut atracar a desitjar-li un bon començament de mandat.\nEntre el nombrós públic assistent hem pogut veure polítics i personatges de la Cultura de l’Illa que han volgut acompanyar la nova consellera a la seva presa de possessió. La presidenta Armengol ha dirigit unes paraules al públic assistent, tot donant la benvinguda al Govern a la nova Consellera. La presidenta ha tingut un emocionat record cap a la socialista i ex ministra de Defensa Carmé Chacón que va morir ahir de forma sobtada.\nLa nova consellera ha volgut agrair la feina de l’equip que l’ha precedit i ha marcat les seves prioritats, entre les quals es troben els Arxius, encapçalats per l’Arxiu del Regne de Mallorca, i la finalització del Pla de Cultura.\n3 thoughts on “Fanny Tur pren possessió com a nova Consellera de Cultura, Participació i Esports”\nnora albert ha dit:\n10/04/2017 a les 19:55\nuna persona excel.lent i molt vàlida!\nAntoni Marí "Rota" ha dit:\n10/04/2017 a les 21:23\nCoratge i molta sort. Una abraçada\n06/06/2017 a les 12:40


Què cal fer si el vostre Samsung Chromebook Pro no s'encén [Guia de resolució de problemes]\nTenim lectors que ens van contactar per un problema amb el seu Samsung Chromebook Pro. En aquest post, abordaré un problema relacionat amb l'energia que sovint fa inútils els dispositius electrònics. És un problema molt comú que persegueix els usuaris de tant en tant. En el cas dels propietaris de Chromebook com jo, és una cosa que pot causar frustració, especialment si el portàtil s’utilitza per treballar.\nSi sou un dels propietaris de Samsung Chromebook Pro i us apareix un problema similar, continueu llegint aquesta publicació, ja que us pot ajudar. Considerarem totes les possibilitats i les descartarem una per una fins que puguem determinar quin és el problema i formular una solució que el solucioni definitivament.\nAbans de continuar, si busqueu una solució a un problema diferent, penseu a visitar la nostra pàgina de resolució de problemes de Samsung Chromebook Pro, ja que ja hem abordat alguns dels problemes més habituals amb aquest dispositiu. Navegueu per la pàgina i cerqueu problemes similars al vostre i utilitzeu les solucions que us hem suggerit. Si encara necessiteu la nostra ajuda, empleneu el nostre qüestionari i farem tot el possible per ajudar-vos.\nResolució de problemes de Samsung Chromebook Pro que no s’activa\nL’objectiu d’aquesta guia de resolució de problemes és que determinem quin és el problema del vostre Chromebook, de manera que puguem intentar trobar algunes maneres que ens ajudin a solucionar-lo. Tot i això, els usuaris de mitjana es limiten a fer la solució bàsica de problemes i, si el problema continua després, no teniu cap altra opció que tornar a portar el dispositiu al centre de serveis de Samsung. Amb tot això, això és el que heu de fer per solucionar aquest problema:\nAssegureu-vos que no sigui degut a danys físics o líquids\nFeu una inspecció física del Chromebook per veure si hi ha esgarrapades o dents a l'exterior. Un dany físic pot causar molts problemes a l’interior, però aquesta força segurament deixaria marques a l’exterior.\nSi no hi ha signes de danys físics, intenteu veure si es pot trobar rastre d'aigua o humitat. El vostre Samsung Chromebook Pro no és resistent a l’aigua, de manera que pot resultar inútil si l’aigua arriba al dispositiu.\nHeu de fer aquestes coses si ja heu utilitzat el dispositiu, però si no s'encén fora de la caixa i no es carrega, llavors no us molesteu, envieu-lo de nou al lloc on l'heu comprat i tingueu-lo substituït per una unitat que funciona.\nProveu de carregar el Chromebook\nJa em va passar diverses vegades que vaig deixar el Chromebook engegat durant unes hores i, quan vaig tornar, no s'encendrà. No se m’acut immediatament que la causa del problema sigui una bateria esgotada que pensa que el dispositiu pot durar de 9 a 10 hores en espera. Però tingueu en compte que el consum de bateria depèn de quantes finestres o pestanyes s’obrin i de quantes aplicacions s’executin en segon pla.\nSi el dispositiu té gairebé un any d’edat, és possible que la bateria ja s’hagi deteriorat una mica i no duri tant com abans. Per tant, si trobeu que el vostre Samsung Chromebook Pro no respon i no s’encén, proveu de carregar-lo, ja que pot ser només un problema de bateria esgotada. Doneu-li temps per carregar i, a continuació, continueu la solució de problemes.\nL'indicador LED situat al costat del port del carregador s'ha d'il·luminar si el portàtil s'està carregant.\nTanqueu i obriu la tapa\nDesprés de donar temps al vostre ordinador portàtil per carregar-se, és hora de veure si encara s’encén. Tanqueu la tapa durant uns segons i torneu-la a obrir. Si la bateria supera el 5%, l’ordinador portàtil s’hauria d’encendre quan s’obri la tapa. Si encara no s’encén, tanqueu la tapa i doneu-li 10 minuts més perquè es carreguin.\nEn aquest punt, però, assegureu-vos que heu endollat l’adaptador de CA a una presa de corrent de paret i que l’altre extrem estigui connectat correctament al Chromebook, ja que és possible que no es carregui a causa d’una connexió fluixa. Si teniu un comprovador múltiple, us recomanem que proveu el carregador per veure si realment emet corrent elèctric. En cas que el problema sigui amb el carregador, podeu comprar-ne un de nou fàcilment.\nMantén premuda la tecla d'engegada\nDesprés de donar temps al Chromebook perquè es carregui i encara no s’encengui quan obriu la tapa, el següent que heu de fer és mantenir premuda la tecla d’engegada durant almenys 8 segons. Si no hi ha cap problema amb el maquinari i que el sistema de l'ordinador portàtil no s'hagi bloquejat, hauria d'engegar-se i continuar arrencant fins que arribi a l'escriptori. Tot i això, si el dispositiu encara es nega a engegar-lo després, haureu de fer el següent pas.\nRealitzeu el restabliment del controlador incrustat (EC)\nHeu de fer això si el portàtil es carrega, però no s’encén quan tanqueu i obriu la tapa o premeu el botó d’engegada. És possible que en aquest moment l’ordinador estigui congelat, per això no respon. El restabliment de l'EC és un mètode molt eficaç per descongelar qualsevol Chromebook i pot ser l'únic que podria solucionar aquest problema.\nPer fer-ho, manteniu premuts els botons d’actualització i d’engegada durant 3 segons. Si el telèfon s’engega, el problema s’ha resolt; en cas contrari, és hora de portar-lo a una botiga i deixar que la tecnologia s’encarregui del vostre problema.\nDesprés de fer tots aquests procediments i el problema continua sent, és molt possible que el problema sigui del maquinari. Vaig trobar un problema similar en el passat i tot el que vaig fer va ser obrir el meu Chromebook i desconnectar la bateria durant uns segons. Després d'això, el portàtil es va encendre i el problema no es va tornar a produir des de llavors.\nTanmateix, en el vostre cas, us suggereixo que porteu el portàtil a la tecnologia, sobretot si no heu provat d’obrir un portàtil, ja que pot fer-ho encara més malament. I recordeu, la garantia pot quedar anul·lada en el moment que traieu un cargol del dispositiu. És millor deixar que un professional s’encarregui del vostre problema.


JUNIL I L'ART DE LA FAULA | L'estat actual de la llengua catalana als diversos territoris on es parla | Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL | Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL\nEl CNL entrevista l'escriptor Joan-Lluís Lluís\nLa força de la paraula, personatges amb carisma, els renecs, l'esclavitud, la llibertat, el masclisme patriarcal, la por, l'amor, la comunicació, les llengües, la literatura… Llegiu l’entrevista sencera!\n"La paraula encara té molta força, no l'hem de deixar de banda. Perquè si la deixem de banda nosaltres, els que la recuperin en poden fer un ús diferent."\nL'escriptor nord-català Joan-Lluís Lluís ens saluda des de lluny movent la mà, amb bufanda, mascareta i gest de fred. En el seu periple l'acompanyen un seguici de sis personatges que, amb Junil al capdavant i el mateix Joan-Lluís a la rereguarda, obren la porta de Terrassa. La seva mirada, expectant i afable, plana sobre les preguntes que frisen per enlairar-se. Volíem oferir-li xocolata desfeta, però l'atzar ens ha deixat sense espertineta. I ara tenim fam de paraules, així que posem les cartes sobre la taula i comencem.\nNo et preguntaré si Junil a les terres dels bàrbars és una novel·la històrica perquè ja t'hem sentit dir que no ho és. L'has qualificada de faula. Una faula és una narració fictícia de fets meravellosos, en què de vegades es dona un ensenyament útil o moral...\nNo necessàriament meravellosos. Per exemple, El baró rampant, d'Italo Calvino, és un personatge que es posa a viure dalt d'un arbre. No és meravellós, simplement és inversemblant o difícilment possible. I aquest punt m'interessa perquè no és entrar en la fantasia o en el realisme màgic, però és un punt que ens allunya una mica de la realitat estricta. I pel que fa a l'ensenyament o moralitat, sí que en general es considera que una faula ens pot ensenyar alguna cosa sobre nosaltres mateixos. Però hi ha moltes coses que poden tenir aquesta funció en la nostra vida i ignoro si això hi és o no a la novel·la, no era la meva intenció que hi fos. Alguns lectors m'han dit que sí i, per tant, me'ls crec, però prefereixo que cada persona pugui tenir la llibertat de trobar la seva hipòtesi.\nPrimer apareix la idea d'Ovidi que la idea de Junil.\nSí. Sense Ovidi no hi hauria hagut aquesta novel·la, no només per la qualitat literària dels seus versos, sinó específicament pel seu destí no ben bé tràgic, però diguem-ne dramàtic, de quan va ser enviat a l'exili. Trobo que va tenir una vida, a desgrat seu, fascinant per aquest exili lluny, al Mar Negre, en un lloc inhòspit, un poblat de mala mort, i que això el fa com entranyable. Era el Príncep dels Poetes i, tot d'una, va passar a ser un pobre poeta... no vagabund, tant no, però molt desorientat, molt fora de lloc. I m'interessava parlar d'ell però que no fos res biogràfic. Per això vaig pensar que valia la pena parlar-ne però sense ell, que no hi fos o que hi sortís molt poc.\nUn aspecte que és d'agrair per part del lector és la comicitat d'algunes escenes. Aquestes picades d'ullet que fas sovint al lector són intencionades, o la rialla apareix espontàniament quan escrius?\nSí, jo no sé calcular una cosa divertida. Els autors o els actors que saben que al cap de 45 segons han de posar allà un fet divertit i ho fan... Ho trobo admirable, però jo no ho sé fer. Hi ha moments en què tot d'una somric escrivint una cosa i em dic: si jo somric, el lector potser també ho farà. No és una excusa, no soc aquí per fer somriure el lector, però a mi mateix m'ho agraeixo de tant en tant, això que de cop... Pum!... Pum!\nDes de la perspectiva de diferents novel·les teves, alguns personatges traspuen una mena de tendresa, d'innocència... i una visió del món en què la llengua o la literatura tenen un paper rellevant. Per exemple, Agustí Vilamat, el protagonista de Jo soc aquell que va matar Franco, protegeix el Diccionari de Fabra durant la Guerra Civil. I Junil protegeix un rotlle d'Ovidi.\nSí, tots dos tenen alguna cosa bastant similar i me n'he adonat fa poc, no fa ni un mes. Era del tot involuntari i inconscient. El Diccionari i els versos d'Ovidi tenen una funció semblant i no hi havia pensat. Suposo que aquí entraríem en el fet autobiogràfic o en què posa seu cada autor en les seves obres. Jo em sento bastant incapaç en la vida real de servir a res. En canvi, en el món de les lletres, de les paraules, veig que tinc un camí. I aquest camí passa per imaginar frases però també per llegir les frases als altres i per custodiar-ho tot plegat. Tinc una casa literalment plena de llibres i suposo que té a veure amb tot això.\nJunil fuig amb dos personatges, aviat són sis i al viatge cada cop s'hi afegeix més gent. Quin és el poder d'aquest grup perquè tanta gent els segueixi?\nTé el poder que té amb mi. Un autor és autor fins a un cert punt, i hi ha un punt en què ha de confiar una mica en els personatges, que poden aconseguir com una lògica pròpia. I en aquest cas m'ha passat molt. Hi ha hagut moments en què jo els mirava mentre caminaven, era darrere seu caminant i mirava cap on anaven, però no tenia gaire clar on anaven. I quan trobaven algú nou pel camí, a vegades no sabia segur si es quedaria amb ells o no. Era... Aviam què passa. I jo mirant-ho. És clar, soc jo qui ho decideixo. Però abans de prendre una decisió cal estudiar-ne les possibilitats, i aquestes possibilitats poden ser molt grans i molt incertes. Hi pot haver dubtes fins a l'últim segon. Per tant, aquesta colla que camina no sé ben bé què té que atrau els altres, potser la seva capacitat d'explicar-se o potser la seva improbabilitat, perquè són pocs, desvalguts, molt mal armats. I van fent... Tenen el poder de la paraula com a poder principal: parlar, explicar-se històries, llegir en veu alta... Però suposo que bàsicament aquest poder és perquè jo els volia seguir. I si els volia seguir havia de fer que fossin prou forts per compensar les seves febleses i anar tirant.\nUn personatge amb un carisma especial és el vell de la tribu, que explica històries en vers al voltant del foc. Quan li plantegen que les històries es poden escriure, d'entrada no en vol saber res. Reivindiques així la importància de la transmissió de la literatura oral? El vell seria com un rondallaire d'avui en dia?\nSí. Però el vell no necessàriament és com un rondallaire -en rossellonès en diem contaire- perquè en general a aquest se li atribueix una funció lúdica i infantil. Vull dir que socialment és una cosa diferent. És com el Carnaval, que originàriament era una festa de transgressió i que ha esdevingut un espectacle en què la mainada es disfressa. Però l'origen és una cosa molt poderosa, és invertir la jerarquia social durant un temps limitat per permetre que continuï. És una vàlvula de seguretat, una cosa gens innocent. Un contaire durant molts segles era per a tothom, també per als adults. Els adults tenim tanta necessitat d'empassar-nos històries com la mainada. Llegim, mirem sèries, anem al cinema... Avui hi ha com una mena de menyspreu cap a qui explica contes, com si fos per a la mainada. Però la paraula encara té molta força, no l'hem de deixar de banda. Perquè si la deixem de banda nosaltres, els que la recuperin en poden fer un ús diferent. Per exemple, els dictadors en general se'n serveixen molt, de la paraula. I potser si se'n serveixen i poden usar la paraula per manipular la gent és perquè la gent ha perdut el costum d'emprar la paraula com a eina o com a arma.\nEls déus són molt presents al llibre a través dels precs i els sacrificis que els fan els personatges. Però també en renecs molt divertits. En això dels renecs t'has inspirat en algun còmic?\nEn Astèrix. Però són renecs inventats, salvat d'algun... Parlo, per exemple, de "les dents podrides d'Apol·lo", i Apol·lo se suposa que era un déu de la bellesa, molt ben plantat. És una llibertat que agafo amb la mitologia grecoromana, però també amb la mitologia bàrbara, perquè tots els déus bàrbars que apareixen a la novel·la són inventats; els seus noms, atributs, la seva biografia...\nEls renecs també tenen importància en la transmissió de la llengua?\nSí, perquè tenen aquesta espontaneïtat, aquesta cosa incontrolable... I en certs moments de la nostra vida podem dir renecs sense que ens adonem ben bé que els diem. I cada cultura té els seus renecs. Recordo fa molts anys que Quim Monzó va dir en un col·loqui, assegut al costat de Jordi Pujol -per això em permeto la llibertat de dir-ho-, que era una gran pena que els catalans haguessin deixat de dir collons per dir joder. Això vol dir que, en una cosa tan espontània com un renec, alguns catalans han absorbit un automatisme vingut d'una altra llengua.\nEls personatges troben la manera de comunicar-se entre ells, encara que parlin idiomes diferents. És a partir del respecte per la llengua pròpia, quan es troben diverses comunitats de parlants, que es pot establir la comunicació?\nSí, i tant, per a la comunicació cal el respecte per la llengua pròpia. L'imperialisme no hi ajuda i aquí en tenim un exemple molt clar. També em faria molta pena que passés al revés, que el català fos la llengua d'un sistema imperialista, com em fa pena, i ràbia, que sigui víctima d'imperialismes, per la banda oest i per la banda nord.\nLes aventures del llibre estan impregnades de temes com l'esclavitud, la llibertat, el masclisme patriarcal, la por -que podria paralitzar els personatges, però que en canvi els obliga a actuar-, l'amor, la comunicació, les llengües, la literatura... Hi ha algun aspecte que t'interessés més tractar?\nM'interessava especialment posar-hi literatura, literatura dins de la literatura; per això hi ha moments de versos, de supersticions, que són com una forma de literatura -la religió per mi és una forma de literatura-, els versos d'Ovidi, els versos que he inventat... No tenia gaire clar per què, però volia que hi fossin. I la resta m'ho he anat trobant. La por sí que és un motor per avançar, però no un motor suficient. Em vaig adonar que si els personatges es movien per la por era poc interessant, que també havien de tenir una cosa més positiva, que és l'esperança d'arribar a un lloc. És a dir, hi ha la por, que és com un pol negatiu, i l'esperança, que és un pol positiu. I van fent entre aquests dos pols, segons els moments de la novel·la.\nParlem de les dues dones principals de la novel·la. Junil s'enamora d'un home a qui no ha vist mai, com podria passar avui en dia per les xarxes socials. I Verdapell és una dona alliberada sexualment... Junil i Verdapell són dones que s'avancen a la seva època?\nÉs problable que sí. No he volgut fer cap novel·la feminista però som ara i aquí, i l'ara i l'aquí ens influeixen, evidentment. No crec en cap cas que Junil sigui feminista. Ella accepta el paper de la virginitat com a símbol social i es reprimeix ella mateixa. La seva sexualitat la té reprimida perquè vol, perquè accepta el que és socialment important. I fuig d'un matrimoni perquè vol ser una persona lliure. No es planteja les relacions home-dona altrament que des de la seva pròpia llibertat. Aquí potser hi ha una part anacrònica per a l'època, però ho assumeixo.\nPel que fa a Verdapell, simplement és una dona astuta, extremament pragmàtica i segurament intuïtiva. De fet, tal com la vaig concebre, és algú amb un nivell intel·lectual baix, però que se'n vol sortir. No li interessa que li expliquin gaires històries ni aprendre a llegir. Li agrada veure el seu nom escrit només perquè és més llarg que els altres noms... Vull dir que no és com Lafàs o Tresdits, que són intel·lectuals, ella no ho és gens. Però en un moment donat sap que si algú se'n sortirà serà ella, perquè sap el que ha de fer i té pocs escrúpols.\nLa teva font d'inspiració per a la novel·la podem dir que és La falconada, del gran Milcià?\n(Durant un o dos segons, fa un lleu gest d'estranyesa. Després riu.)\nSí... Probablement, sí.\nEls lectors d'aquesta entrevista no deuran saber de què parlem, de què riem, si no han llegit tot el llibre.\nBé, poden mirar la llista de personatges, déus i autors que cito al final. O ho poden buscar a Google, molts ho han fet...\nNomés em queda dir-te que "Cardea, deessa de les frontisses, la que obre tot allò tancat i tanca tot allò obert", t'obri les portes que amb Junil desitgis obrir.\nHores després d'aquesta entrevista, sabrem una trista notícia: el cantautor Ramon Muntaner ha mort sobtadament aquest vespre (9/12/21). Us deixem amb l'última estrofa de "L'aventura" (versió de Josep Palau i Fabre sobre un poema d'Arthur Rimbaud). La veu del nostre cantautor hi sura entre la lletra com el teló de fons d'una faula.\nEl front, la pedra, occeixen. -Resta el desig pregon.


El proper dimarts 15 de maig tindrà lloc a Llavorsí la “Jornada informativa sobre l’execució de dos projectes Life al Pallars Sobirà (PirosLife i LimnoPirineus)”. La trobada, que començarà a les 11 del matí a la Sala d’actes de la seu del Parc Natural de l’Alt Pirineu, comptarà amb el Dr. Marc Ventura (Centre d’Estudis Avançats de Blanes-CSIC), coordinador del Projecte LIFE LimnoPirineus. A les 12h.45’ participarà en la xerrada sobre “Actuacions i resultats del Projecte LIFE LimnoPirineus de conservació d’hàbitats i espècies aquàtiques de l’alta muntanya del Pirineu”.\nLa Jornada compta amb la col·laboració de la Direcció general de Polítiques Ambientals i Medi Natural del Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, del Projecte LimnoPirineus, del Projecte LifePiros, i de Natura 2000.\n11:00. Presentació de la Jornada\nSr. Ferran Miralles, Director general de Polítiques Ambientals i Medi Natural\n11:30. “Actuacions i resultats del Projecte LIFE PirosLife per la consolidació d’una població d’ossos als Pirineus Centrals.” Sr. Santi Palazón (Departament de Territori i Sostenibilitat), director tècnic del Projecte LIFE PirosLife\n12:45. “Actuacions i resultats del Projecte LIFE LimnoPirineus de conservació d’hàbitats i espècies aquàtiques de l’alta muntanya del Pirineu.” Sr. Marc Ventura (Centre d’Estudis Avançats de Blanes – CSIC), coordinador del Projecte LIFE LimnoPirineus; Sr. Josep Maria Ninot (Universitat de Barcelona), Oficina tècnica del projecte LIFE LimnoPirineus\n14:00. Cloenda de la jornada\nSr. Ferran Tarradellas, Director de la representació a Barcelona de la Comissió Europea\nArticle anteriorEl CEAB porta Pint of Science 2018 al nostre poble, i en parlem a “Brots de Ciència” de Ràdio Blanes\nArticle següent Tesis 2018\nEl ‘Projecte LIFE LimnoPirineus a l’aula’ oferirà un curs per a professorat al CEAB


El PP, fora de l'Ajuntament de Sabadell per primer cop en 36 anys, ja buida armaris\nPer primera vegada des de l’any 1983, el Partit Popular no tindrà representació al ple de l’ajuntament de Sabadell. Els 2.813 vots aconseguits pels popular el passat 26 de maig van ser insuficients per revalidar la presència a la Casa Gran.\nAra, amb el ple de constitució de l’Ajuntament a setmana i mitja a la vista, els populars comencen a recollir segons ha mostrat l’exregidora i secretària general del PP a Sabadell, Cuca Santos, aquest dimarts en una piulada.\nHoy toca vaciar armarios y revisar carpetas en el Grupo Municipal.\nDespués de 36 años, por primera vez el Partido Popular de Sabadell no tendrá representación en el Pleno.\nToca trabajar en un nuevo proyecto renovador e ilusionante que comience la remontada.\n— ✝🇪🇸💙Cuca Santos (@Cucasn) 4 de junio de 2019\nAmb l’excepció del mandat 1979-1983, Alianza Popular, després refundada en Partit Popular, sempre havia tingut presència a l’ajuntament de Sabadell. En molts casos de la mà d’hereus de la burgesia local com Carlos Gorina. En aquests 36 anys, el regidor popular més influent al govern segurament haurà estat Jordi Soriano, un camaleònic polític de formes impecables imputat al cas Mercuri per suborn entre altres delictes. Soriano va tenir un pacte molt personal amb Manuel Bustos entre 2007 i 2011. Sempre que Bustos el necessitava Soriano li treia les castanyes del foc sovint contra l’opinió de la seva companya de grup al PP, Patricia Martínez. Un pacte tan personal que va alertar la pròpia direcció catalana del partit conservador, que el va rellevar com a cap de llista del PP a disgust de Bustos i el seu entorn.\nDe tres regidors a zero regidors en vuit anys\nEl major èxit electoral del PP van ser els tres regidors obtinguts a les municipals del 2011, pocs mesos abans de l’arribada de Mariano Rajoy a la Moncloa. Llavors van entrar com a regidors Antonio Vega, el barceloní i home de l’aparell Esteban Gesa i Nicole Pans. Els tres van tancar l’aixeta a Bustos. Però després de l’esclat del cas Mercuri allò va acabar fatal: Pans va dimitir, Vega com a no adscrit i Gesa liderant el PP fins ara. Plegarà el proper dimecres, quan es farà el ple de comiat i es podrà acomiadar.\nLes causes dels fracàs\nLes causes del fracàs del PP són moltes però entre els factors principals no hi ha gaires de locals com tampoc hi havia gaires mèrits locals en els èxits sempre moderats que han tingut a les municipals. Els populars han estat escombrats dels principals ajuntaments catalans, a excepció de Barcelona, l’albiolisme a Badalona i Castelldefels. Una marca en retrocés des del govern Rajoy, la irrupció primer de Ciutadans i després de VOX i l’envelliment de la seva militància i votants són alguns dels factors que han forçat la liquidació del PP.\nUpC i Guanyem també recolliran papers\nNo només desapareix el PP entre els grups municipals actuals. També hauran de recollir papers els grups d’Unitat pel Canvi i de Guanyem, que no van arribar al 5 per cent el 26 de maig a través de Sabadell en Comú ni de 100% Sabadell.\nDesbandada de regidors\nEl cas de Gesa serà majoritari el proper dimecres, ja que a més d’ell s’acomiadaran la majoria dels edils del ple: 22 de 27 marxen. El més longeu ha estat el socialista Josep Ayuso, regidor des de l’any 2003 (16 anys). Els més breus els també socialistes Carlos Corcuera i Mercè Porras, que hauran estat edils poc més de sis mesos.\nD’entre els 27 regidors, només repeteixen els republicans Juli i Gabriel Fernàndez, Maties Serracant per la Crida i Adrián Hernández i José Luis Fernández per Ciutadans. Tota la resta, 22, seran nous, tot i que hi ha tres futurs regidors que ja ho van ser: Marta Farrés (PSC) i Lourdes Ciuró i Quim Carné per Junts per Sabadell.\nFoto portada: el portaveu del PP, Esteban Gesa, al ple de febrer. Autor: David B.


Els Vespres d’estiu de Sant Julià tanquen amb «èxit» - El Periòdic d'Andorra\nEls Vespres d’estiu de Sant Julià tanquen amb «èxit»\nLes novetats, respecte de l’any passat, han estat un encert\nPublicat el Dijous, 31 d'agost de 2017 | 04:00 h\nUna actuació durant els Vespres d’estiu d’aquest mes. | Comú de Sant Julià de Lòria\nDes de Sant Julià de Lòria han valorat de forma molt positiva la rebuda dels Vespres d’estiu d’aquest agost. En paraules de la consellera de Turisme, Meritxell Teruel, aquests han estat tot un «èxit».\nEntre les novetats que presentaven els vespres d’aquest any, s’ha afegit la música del duo Els Pardals a les llegendes itinerants d’Assumpta Mercader de cada divendres, fet que ha provocat que la gent quedi «molt contenta», va valorar ahir Teruel. Totes quatre sessions, que finalitzaven amb un tall de coca i un gust de ratassia per a tothom, van superar el límit d’inscripcions, situant el total de participants en gairebé 200 persones. Pel que fa a la ratassia, Eva Gómez va participar en la primera i l’última sessió de les llegendes per explicar com elabora el licor i d’on ve la recepta.\nPel que fa a les visites nocturnes amb sistema multimèdia al Museu del Tabac amb posterior concert, també han funcionat gratament. La darrera, el dijous 17, va superar les més de 60 persones de la primera, arribant a ben bé 90 persones que van poder gaudir de l’actuació d’Araon Ribas i Josafat Larios.\nEls assistents han estat del país però també hi ha hagut catalans, valencians, francesos i italians.


Recursos SNOMED CT | TIC Salut Social\nA continuació es poden trobar diferents recursos relacionats amb la terminologia SNOMED CT:\nÀrea de descàrrega de SNOMED CT (previ registre de dades via formulari).\nMetodologia de creació de subconjunts definida per l’OFSTI.\nDocument de preguntes freqüents sobre SNOMED CT.\nPresentació comparativa entre els formats RF1 i RF2 de SNOMED CT.\nDocumentació oficial de l’IHTSDO (SNOMED International) sobre la terminologia.\nÀrea de SNOMED CT publicada per part del Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social.\nL’identificador únic d’objectes ─de l’anglès, object identifier, OID─ és una jerarquia de codis que permet identificar diferents tipus…\nSubsets of neoplasm and tumoral topography concepts of SNOMED CT\nCens de Vocabularis Controlats\nÀrea de descàrrega SNOMED CT\nÀrea de descàrrega subconjunts d’SNOMED CT


De la bicicleta mecànica a l’elèctrica | Opcions, consum conscient\nPoblenou, Zona Franca; Zona Franca, Poblenou. Aquests 20 quilòmetres de recorregut diari són els que van fer decidir a Sílvia Casorran passar de la bicicleta mecànica a la bicicleta elèctrica, «em nego a anar amb cotxe o moto i la combinació amb transport públic és força dolenta. La bicicleta, en especial la bici elèctrica, em suposa una fiabilitat en el temps de trajecte. Sé l’hora que surto i a l’hora que arribo. I això no m’ho ofereix cap altre mitjà de transport».\nLes bicicletes s’han convertit en una solució per a la congestionada mobilitat urbana, però continuen sent no aptes per a tots els públics en cas de recórrer llargues distàncies o amb un cert desnivell. És aquí on les bicicletes elèctriques s’estan fent lloc als carrers.\nEls punts forts de la bicicleta elèctrica\n«Democratitza l’accés a la bicicleta. Persones de qualsevol edat, de qualsevol mida, complexitat o forma física poden agafar la bicicleta, perquè l’assistència del motor elèctric fa que qualsevol persona es pugui moure per la ciutat en qualsevol època de l’any», diu Ricard Jornet, president de Som Mobilitat. Això sí, si la persona usuària no pedala, el motor no actua, «cal fer exercici per moure’s i els avantatges de salut romanen», afegeix Rubén Carbonero, membre del Bicicleta Club de Catalunya (BACC), «simplement comptem amb una empenteta. Com que fer servir aquest tipus de bici és tan agradable i divertit, s’acaba usant molt més que la bicicleta mecànica».\nLes persones usuàries de bici elèctrica solen fer trajectes que abans feien amb motocicleta o cotxe\nSegons el BACC, «estudis de Noruega, Suïssa, Àustria o el Regne Unit demostren que les persones usuàries de bici elèctrica solen fer trajectes que abans feien amb motocicleta o cotxe, i el balanç final és que fan més exercici que abans, perquè anar amb bicicleta ja no els fa mandra!» diu Carbonero. El 93% dels viatges que es fan dins de l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) amb origen i destinació dins de la mateixa AMB són de menys de 10 km, segons dades del Ministerio de Movilidad d’aquest any. «És la distància que faig jo de casa a la feina i són 40 minuts», diu Casorran, responsable de l’Oficina de la Bicicleta de l’AMB, coordinadora de la Red de Ciudades por la Bicicleta i usuària de la bicicleta elèctrica, «això vol dir que pràcticament tots els desplaçaments que fem dins de l’AMB els podriem fer amb bici si tinguéssim una connexió segura. I si incloem els desplaçaments amb origen o destinació fora, la xifra només baixa al 83%».\nLa bici amb assistència (o elèctrica) és una substituta eficaç de la moto o el cotxe. «Hi guanyem tots: els usuaris perquè estalvien costos i milloren la seva salut, i els que no són usuaris perquè l’emissió de gasos, sorolls i l’accidentalitat derivada d’usar una bicicleta amb assistència són infinitament menors que amb una altra mena de vehicle més pesant i veloç», afegeix Carbonero. Les bateries de bicicleta elèctrica solen ser de 0,5-0,6 kWh, deu vegades més petites que les d’un ciclomotor elèctric (5,6 kWh) o entre setanta i cent vegades més petites que les d’un cotxe elèctric (35-50 kWh). «L’impacte ambiental també és molt menor», diu.\nTant la bicicleta elèctrica com el patinet elèctric permeten fer els trajectes de la manera més directa i autònoma i permeten superar les barreres que té la bicicleta mecànica, però «quan parlem de bici elèctrica, parlem de mobilitat activa, quan parlem de patinet, no. Una fa salut, l’altre, no. El patinet és 100% sedentari», diu Casorran. I és que en l’àmbit esportiu, una bicicleta elèctrica faculta a persones de major edat o en qualsevol estat físic a continuar amb la seva pràctica esportiva o «a acompanyar les seves famílies o amics en trajectes llargs o empinats», diu Carbonero, «i això també és molt positiu: l’exercici moderat és una assegurança de vida, a qualsevol edat i per a qualsevol persona. L’assistència elèctrica ens treu la por».\nQuè cal tenir en compte a l’hora de comprar una bicicleta elèctrica?\nPlegables, urbanes, de passeig, de carretera, de muntanya i fins i tot la modalitat del gravel, una barreja de bici de carretera, ciclocross i cicloturisme ràpida i àgil. El mercat de bicicletes elèctriques és ple de models pensats per a diferents usos. Però, què cal tenir en compte a l’hora de triar bicicleta?\nLa potència legal del motor és de 250W, i la velocitat màxima, 25km/h. Si té accelerador o actua sense que l’usuari mogui els pedals es converteix en un ciclomotor. A més, la multa pot ser de fins a 2.000 euros més la retirada del vehicle.\nQue tingui servei de manteniment. Necessiten poc manteniment, però és aconsellable saber què fer en cas d’avaria.\nSaber quin ús es farà de la bicicleta. Cal saber quants quilòmetres es faran, quina autonomia es necessita, quin tipus de recorregut es farà, si es pujarà al transport públic o a un tercer pis, si s’anirà per camins de terra o de passeig.\nTipus de candau | Autora: Florencia Potter\nLes bicicletes elèctriques pesen molt més que les mecàniques. S’ha de tenir en compte en funció de l’accessibilitat que l’usuari tingui en origen i destí en els seus trajectes.\nLa bicicleta elèctrica és més cara que la mecànica. Això també les fa més atractives per als lladres: és molt recomanable disposar d’un espai on emmagatzemar la bici elèctrica (un Bicibox o un accés còmode al garatge), i invertir un 10-15% del valor en cadenats tipus U per a evitar el robatori.\nNormes de circulació de la bicicleta elèctrica\nA l’hora de circular, l’ús d’una bicicleta elèctrica és molt semblant al de les bicicletes mecàniques. El motor no empeny per sobre dels 25 km/h. Accelera una mica més ràpid i venç les pendents amb facilitat, però s’han de tenir les mateixes precaucions que amb una bici convencional: respecte a les normes, prudència, ús de llums a la nit i respecte als vianants. «Quan pedales, el motor elèctric et dona una petita embranzida, de seguida agafes la pràctica. S’ha de vigilar amb els cotxes, perquè com que ets una bici, el cotxe pot calcular la teva velocitat malament i pots tenir un ensurt», diu Jornet.\nSílvia Casorran té l’assegurança del BACC, «si et mous molt en bici cada dia està bé estar cobert», malgrat reconeix que la major part de les assegurances de la llar ja cobreixen la responsabilitat civil. L’assegurança, però, no és obligatòria, «i així ha de continuar sent», diu Carbonero, «és molt poc probable que aquests vehicles causin danys a tercers, que és el motiu pel qual s’exigeix assegurança als vehicles a motor».\nSón ciclables, els nostres pobles i ciutats?\n«En general, no. Ens falta molta connectivitat. No estem garantint que la pacificació sigui efectiva, no estem controlant velocitats perquè els vehicles de motor respectin les velocitats màximes, ni a Barcelona ni enlloc de la metròpolis. I encara no tenim la visió de xarxa. L’objectiu ha de ser que les ciutats siguin 100% ciclables», això és el que diu la responsable de l’Oficina de la Bicicleta de l’AMB i coordinadora de la Red de Ciudades por la Bicicleta, que assegura que s’està treballant a nivell metropolità amb la bicivia, amb una xarxa principal i una xarxa secundària, «però tots els carrers han de ser ciclables». Casorran s’emmiralla en París, que considera que ha fet una feina «espectacular, perquè ha fet que tots els carrers siguin pedalables». La solució, diu, la saben: «fer xarxa de carril bici segregada allà on la via és bàsica, on la velocitat és elevada i la resta, pacificar la ciutat amb carrers 30».\nParís és un exemple de ciutat ciclable, amb tots els carrers pedalables\nDes del BACC es troba a faltar més impuls a escala estatal, ja que no existeix un estàndard de vies ciclistes ni pressupost del Ministerio, «això és un problema, perquè cada entitat local o autonòmica ha hagut de treure’s les castanyes del foc com ha pogut o volgut», diu Carbonero. Considera que a Barcelona i la seva AMB «en general sí que s’han fet esforços notables», mentre que en altres grans ciutats catalanes la qüestió no és tan favorable. «Curiosament, on sí que sol ser fàcil i còmode és als pobles: l’absència de trànsit intens facilita molt l’ús quotidià de la bicicleta».\nCircular en bici per les ciutats\n«A l’Estat espanyol hi ha molta sensibilitat a favor, però ens costa fer les mesures adients, que al final passen per treure espai al cotxe». Des de la Red de Ciudades por la Bicicleta, de la qual Casorran n’és la coordinadora, que està formada per 130 ciutats de l’Estat espanyol, moltes ciutats estan fent actuacions en favor de la bici, «però ens en falta una molt important que no estem fent que és el tema de l’educació viària en bici», a diferència d’altres països europeus, on ja fa 50 anys que tots els infants creixen educats per moure’s amb bici. «Encara que de grans no hi circulin, entenen les necessitats de qui sí que ho fa i això fa que com a conductor puguis respectar l’usuari de la bici». La xarxa va reclamar al Ministerio de Educación que ho fes obligatori, però la LOMCE ja contempla l’educació viària com a contingut curricular i «ens van dir és que les comunitats autònomes són les qui han de traslladar l’obligatorietat d’aquest currículum a l’ensenyament».\nServeis públics d’e-bikes\nPerò no tothom es pot permetre una bicicleta elèctrica. Serveis públics com el Bicing o l’e-Bicibox, present a 12 municipis de l’AMB, permeten que els ciutadans s’acostin a l’ús de la bici elèctrica sense necessitat de comprar-la, «està tenint un èxit espectacular», diu Casorran, «la Bicing elèctrica té una rotació mitjana de 12 i la mecànica de 7 o 8. I serien més si en tinguéssim més de disponibles i estiguessin sempre a punt». Hi ha sistemes de bici pública que són 100% elèctrics, com el de Madrid.\nElectrificació de bicis, o com fer accessible un mitjà de transport a més butxaques\nL’Ajuntament de Vic, com altres ajuntaments de l’Estat, ha intentat fer una aposta per la mobilitat en bicicleta, «però ens hem adonat que l’aposta és insuficient i en contra del sentit comú, de les entitats i de les necessitats de les persones que hi viuen». És el que diu Jona Ivorra, tècnic a la cooperativa La Fera Ferotge, amb seu al barri del Remei de Vic, que ha volgut participar en la transformació de la mobilitat de la ciutat, «però fent-ho des d’un punt de vista més comunitari i proper».\nElectrificació d’una bicicleta\nLa cooperativa treballa en un projecte de formacions per a joves d’entre 16 i 29 anys que té com a objectiu la inserció acadèmica i laboral. Una de les formacions és de mecànica i electrificació de bicicletes, «perquè els joves siguin capaços de muntar-se les seves pròpies bicicletes, d’arreglar-les, que pugui ser una possible sortida laboral», diu Ivorra. S’intenta donar una segona vida a bicicletes que estan en desús i en alguns casos es reparen, en d’altres es desmunten senceres per abastir un magatzem de peces de segona mà i muntar-ne de noves, i algunes d’aquestes bicis també s’electrifiquen, «la Creu Roja va deixar de fer servir un vehicle contaminant per utilitzar una bicicleta i un carretó que els vam cedir per fer els seus repartiments».\nLa Fera Ferotge, així com altres projectes com Biciclot o VAIC, va apostar per la formació en electrificació de bicicletes per fer pedagogia sobre l’ús de la bicicleta, «i si es vol intentar que l’ús de la bici es popularitzi, l’electrificació és una solució. El fet d’electrificar a un cost raonable (que pot costar una quarta part del que costa una bicicleta elèctrica nova) és fer assequible un mitjà de transport a molta més gent, no només per temes físics o d’edat, sinó també per temes econòmics», diu Ivorra.\nExisteixen kits d’electrificació de bicicletes que permeten transformar una bicicleta mecànica en una d’elèctrica\nElectrificar una bicicleta és relativament senzill. «Existeixen kits d’electrificació senzills, que poden anar des dels 600 fins als 1.000 euros i amb un muntatge assequible. Només es necessita una bicicleta que funcioni bé, i el kit». Els kits que fan servir a la cooperativa tenen un motor, que es col·loca a la roda del davant o a la del darrere, depenent de la utilitat de la bicicleta, «si passeges per la ciutat, probablement serà amb tracció al darrere; si és per anar a la muntanya, amb tracció davantera». Es tracta d’un motor que va muntat a l’eix de la roda, que obliga a canviar la llanta perquè aguanti el pes.\nA banda del motor, cal una bateria, «si és una bici de passeig, es pot col·locar com a portaequipatge; si és de muntanya, es pot col·locar al quadre», diu Ivorra, que també hi instal·la un display, una espècie de controlador que es posa al manillar i que «serveix per controlar el nivell d’assistència que et dona el motor, la velocitat, el rendiment, la càrrega de la bateria». L’electrificació s’acaba amb un controlador als pedals, que serveix per engegar el motor.\nEl taller que la Fera Ferotge té al barri del Remei de Vic, com també passa al taller d’autoreparació Bicihub, també existeix perquè les veïnes i veïns puguin autogestionar-se la mecànica de la bicicleta. «Per nosaltres és un vehicle que ha de ser popular i compartir el coneixement fa que sigui més assequible, malgrat cal finançament que faci que no recaigui sobre les persones que necessiten la bicicleta».


Anna Dobón posa el seu segell al Museu a l'aire lliure de Vila-real amb un mural del Millars - Castellonplaza\nAnna Dobón posa el seu segell al Museu a l'aire lliure de Vila-real amb un mural del Millars\nVILA-REAL. La il·lustradora vila-realenca Anna Dobón ha estampat el seu segell personal en un nou mural del projecte d’Street Art del departament de Patrimoni, un museu a l'aire lliure que suma ja nou pintures murals d'artistes reconeguts en l'àmbit internacional. El treball, amb el lema Cuida el riu, el Millars està viu vol ser una pintura al·legòrica del riu Millars i el seu ecosistema, sense oblidar els seus usos socials, i se situa precisament en una de les ‘portes’ al paisatge protegit, en l'encreuament entre el carrer Encarnació i el camí Vell Castelló-Onda.\nL'artista ha comptat amb un gran llenç d'uns 15x4 metres, corresponents a la paret mitgera de l'habitatge derrocat per a fer possible el projecte de regulació i seguretat viària del carrer Encarnació. En el mural, Dobón plasma l'ecosistema del Millars, amb la presència de barbs, oriols, pixaví, lliris grocs o dents de lleó, entre altres elements.\n“És un homenatge al nostre paisatge més estimat, el Millars, un enclavament ric en biodiversitat que està viu i que devem, entre tots, cuidar. D'ací el lema que acompanya la pintura: Cuida el riu, el Millars està viu, assenyala el regidor de Patrimoni, Emilio M. Obiol, qui recorda que el mural culmina el projecte de seguretat viària i embelliment urbà d'un dels accessos de la ciutat més transitats. “Està, a més, a escassos metres del nostre riu, amb la qual cosa exerceix també de porta d'entrada a un paisatge que, per a tots els vila-realencs és d'una gran emotivitat”, agrega.\nEl mural al·legòric del Millars se suma als vuit projectes d'art urbà que, fins al moment, conformen el Museu a l'aire lliure de Vila-real, la majoria d'ells inclosos en la mostra Test. El recorregut d'art urbà inclou obres de prestigiosos artistes internacionals com Escif, Sam 3, Borondo, Pantone, 3TTMan, Hyuro o Mohamed L'Ghacham. A aquestes obres d’Street art se suma el mural de Quique al carrer del Pare Fortunyo i, ara, l'obra d'Anna Dobón.\n“Comptem a Vila-real amb algunes de les signatures més rellevants de l'art urbà internacional; una iniciativa que ha configurat un autèntic Museu a l'aire lliure que ens situa com a referència en aquest tipus d'art mural”, agrega Obiol. La intenció del departament és poder editar en un futur un llibre a manera de catàleg de les diferents obres murals que decoren la ciutat.


Cagar al vol – Singulars i plurals\n← Algú m’ho pot explicar?\nEl meu problema amb els llibres →\nPosted on 5 Desembre 2010 by Jordi Sunyer\nAvui tothom sap tot sobre el control aeri. Vull dir-vos que jo no sé res. No sé cap veritat, ni d’una banda ni l’altra. Sincerament fins avui mai m’havia plantejat que pensaria amb els controladors aeris. Com tothom que no és de l’ofici suposo. Però avui tots tenen una opinió ben fundada. Per tant em fixo en aquesta problemàtica sincerant-me i dient que no sé res. Puc equivocar-me com tothom, no us creieu mai la gent que mai s’equivoca (solen posar-se massa gomina). Però intentem fer un exercici de raonament simple.\nEls controladors aeris han decidit no assistir al seu lloc de treball com a queixa a l’inici d’aquest pont. Es bona l’actitud que han pres? Crec que no. Hi ha moltíssima gent enfadada i que jo sàpiga això és dolent. Busqueu les opinions sobre un controlador aeri ara mateix i segurament seran negatives. Gent cansada de treballar, que cada dia li repeteixen quatre cops que estem en crisi i que no es creuen cap polític ni els vermells ni els blaus (en el cas de Catalunya ni els grocs, els carbasses, els verds, els liles…). Tota questa gent s’ha ficat sistemàticament en contra dels controladors aeris que els hi ha volat les vacanses. A ells o a altres que podrien haver estat ells. Altres col·lectius podrien haver fet el mateix: jutges, policies, metges… però no ho han fet. Se’n diu responsabilitat.\nUna altre pregunta. És lògic que unes persones que tenen un dels millors sous de tota Europa, que viuen de puta mare i que trien a dit qui entra o qui no dins del seu gremi es queixin sobre les seves condicions laborals? La meva lògica diu que no. I doncs?. Digueu-me ben pensat però no entenc com és queixen tant si viuen tan bé. Tot aquesta definició de què consisteix ser controlador aeri ho he trobat als diaris i a la Tv. Ara bé, les opinions que tenen els controladors aeris en els seus blogs (no en els diaris on no apareixen) són molt diferents. Diuen que són treballadors públics que treballen 28 dies al mes, que no tenen permisos de maternitat, que els hi canvien el tron cada quan volen i per sorpresa, que fan més hores extres que les que permet la llei, que han de treballar 1670 hores a l’any independentment del temps que estiguin de baixa i que tot això respon ha un problema: falten controladors aeris i no se’n contracten. Per tant o els diaris o els controladors menteixen, no hi ha volta de fulla. A mi com que m’han educat en el bonrollisme happyflower penso que tanta credibilitat tenen uns com els altres. No sé perquè m’hauria de creure abans a un dels bàndols.\nI si em parlat dels mitjants i dels controladors ara toca al tercer actor, el Govern. Què penseu de que el govern hagi aprovat precisament aquest divendres (el dia que comença el pont) un decret-llei que bàsicament consisteix a augmentar les hores de treball d’aquests controladors que porten dies enfadats ? A mi només se’m passa pel cap tres raons: 1)El govern te ganes de provocar els controladors justament quan se’ls gira la feina del pont. 2)Carmen de Mairena està a la Moncoloa i no ens hem adonat. 3)tot és casualitat. Jo no crec amb aquest tipus de casualitats. Tampoc cal pensar que tot són conspiracions, 11 de setembre, maçons i l’assemblea de lletres de l’autònoma però cal tenir una mica d’esperit del que li diuen crític, que no és més que pensar una mica per un mateix. És millor pensar que creure. Per això amb les casualitats es creeu. Perquè no és casualitat que els diaris d’avui ja no parlin de les filtracions de Wikileaks on deien que el govern d’Espanya ha actuat en diversos casos seguint consignes directes del que dictava la Casa Blanca? O no és casualitat que part d’aquesta gent que s’està queixant perquè diuen que falta contractar més controladors acabarà sancionada i segurament en alguns casos despatxada només quatre dies desprès de que el govern anunciés que part dels aeroports seran gestionats per empreses privades?\nEm dona la sensació que tothom sap que dir sobre aquest tema i tothom coneix la situació dels controladors aeris per sentenciar si és just o injust. Abans quan teníem jutges divins tots semblava més senzill… Només sé el que veig: Controladors molt enfadats fent un absentisme laboral molt irresponsable, un govern fent demagògia amb intencions que em fan malpensar,els mitjans de comunicació que no paren de parlar del tema però, que per variar, no expliquen res (i si ho fan és merda embolicada de noticia) i, sobretot, molta gent que es caga amb tot.\nOne thought on “Cagar al vol”\n7 Desembre 2010 a les 11:20 am\t Resposta


lamevaillaroja: Relats conjunts: Dona desconeguda\nel meu paradís!\nRelats conjunts: Dona desconeguda\nDona desconeguda, Ivan Kramskoy (1883)\nSeriosa, distant, discreta, elegant i amb una bellesa serena, madura, aquella dona, que podia tenir uns 40 anys, era un misteri per a tothom.\nVivia sola, mai la visitava ningú, no se li coneixia família, ni amics, tampoc se sabia d’on era, només que un dia, feia ja 10 anys, havia aparegut per allà, havia comprat una casa, massa gran per a ella sola, l’havia fet arreglar, l’havia decorat amb un gust exquisit, l’havia omplert de llibres i s’hi havia quedat a viure.\nEl poc que se sabia d’ella era pel servei, però el servei tampoc sabia res més que el que veia i ella no deixava veure gairebé res.\nEn un poble com aquell, de tan pocs habitants, on tots s’ho sabien tot de tothom, el fet de no saber res d’ella no els encaixava i inventaven històries de tot tipus, però no en podien confirmar cap.\nDuia una vida tranquil·la, feia una passejada cada dia, al matí, ben d’hora, i després ja es tancava a casa a llegir i escriure. Tenia una bona biblioteca i de tant en tant li arribaven trameses de llibres, que encarregava per correu.\nUn dia, després de la passejada, va arribar una carta i es va tancar a la biblioteca amb ella. Cap al migdia, va aparèixer un home demanant per ella, la van anar a avisar i se la van trobar amb la cara encara plena de llàgrimes, però morta.\nAl terra, als seus peus, hi havia la carta:\nFinalment, ha arribat l’hora de trobar-nos i no separar-nos mai més. Després d’aquests anys, els nens ja són grans i ja no em necessiten tant, i la meva dona ja ha entès que el matrimoni ja no dona per més i accepta que marxi.\nLa darrera vegada que ens vam veure, em vas dir que marxaries, lluny, que no et digués mai més res si no era per dir-te que venia amb tu, que sempre m’esperaries. Espero que sigui així, perquè aviat arribaré, per quedar-me amb tu, si encara em vols, per sempre.\nPublicat per Rita a 3:37 a. m.\nÉs un conte teu inventat? És un conte teu real? És un conte robat? Sigui com sigui, el trobo preciós.\n6 de setembre de 2008, a les 4:29\nQuina història més trista, però suposo que un cas així no podia acabar bé de cap manera. Molt bo, Rita, aquesta edició de RC m'està deixant llegir uns relats fabulosos, no sé si la tornada de les vacances inspira el personal, però el nivell és molt alt. Et felicito per mantenir aquest nivell ben amunt.\n6 de setembre de 2008, a les 7:38\ncom diu en Xexu, carai quina inspiració hi ha al setembre!\nUn història d'amor trista que et toca la fibra.\n6 de setembre de 2008, a les 9:39\nUn relat molt ben inspirat et felicito.\n6 de setembre de 2008, a les 9:46\nQuin amor tan gran! ;)\nMaco i podria ser ben real!\nBon cap de setmana Rita!\n6 de setembre de 2008, a les 9:57\nuna subtil venjança?\nbé, de subtil, res, eh? potser... melodramàtica...?\nl'altra dia trobava una carta que algú mai va enviar:"on vas estar tot aquest temps? on guardaves les teves paraules?\nno sabies escriure -em vas dir- no sabies de què escriure...\nviure, llegir, escriure... no paga la pena ajornar-ho...\npetons i llepades episto-dràmiques!\n6 de setembre de 2008, a les 10:11\nÉs un conte inventat que em va inspirar la imatge, paseante. Gràcies!\nGràcies, xexu! No sé què dir, la veritat. :P\nLes bones històries d'amor, estrip, sempre he pensat que no acaben bé. I probablement això les fa tan bones.\nI tant que podria, joana! ;-)\nBon capde per a tu també!\nSubtil venjança? No entenc, gatot...\nSovint ens desconeixem més del que ens pensem.\n6 de setembre de 2008, a les 10:44\nuna dona misteriosa, eh?\nM'ha agradat. Estic d'acord amb el uqe dius, els bones històries d'amor són les que no acaben bé, i anem fentessejant amb mil retrobaments que són fictici i acaben igual de malament.\n6 de setembre de 2008, a les 12:05\nmorir de felicitat? que trist, però un bon relat.\n6 de setembre de 2008, a les 14:02\nveus? tothom interpreta la realitat com la processa el seu cervell... en jordi hi veu una mort de felicitat quan jo hi veig una melodramàtica venjança:\nno he volgut entendre que "ella" l'esperava amb amor... he pensat que ella ja feia temps que era morta, per no poder viure l'amor que volia quan tocava i haver-s'hi obsesionat... i quan a la fi "ell" es decideix... es venja no donant-li cap opció, com ell no li va donar a ella\nval si, sóc d'un recargolat que carda por! :D\nperò precisament, si no estés ben escrit, no donaria peu a diferents lectures!\npetons i llepades literàries, musa bloguesfèrica!\n6 de setembre de 2008, a les 14:36\natikus ha dit...\nSerá posible!, es que el amor da unos sobresaltos!!, pobre mujer con un amor en secreto y cuando puede disfrutarlo la emoción la mata!\nNo se puede vivir sin amor ni con amor...o como era??\n6 de setembre de 2008, a les 16:14\nCert, anna tarambana...\nGràcies, jordi casanovas!\nEl més curiós de tot, gatot, és veure les diferents interpretacions que cadascú dona al mateix quadre i després les que cadascú dona a cada relat.\nJajajaja atikus. Era de Luis Aguilé? ;-)\n6 de setembre de 2008, a les 17:35\nM'ha agradat! Has creta una història molt bona i que encaixa a la perfecció tant amb el quadre com amb el títol!! molt intrigant, molt bo!!!\n6 de setembre de 2008, a les 18:15\nHi ha una dita que diu: "que la realitat no ens espatlli un bon guió".\nAquest relat, al meu parer, va en aquesta direcció. Que un amor que per les circunstàncies ha esdevingut impossible de ser correspost, és idealitzat, i devant la perspectiva de que la materialització del mateix l'acabi espatllant, posa fí a la seua vida.\nAquest final, és l'ùnic que no m'acaba de fer el pes. El trobo excessiu.\n6 de setembre de 2008, a les 18:20\nA mi m'ha agradat molt, clar que m'ha fet pena. Quan per fi arribava el desitjat, havia de morir? O es que ja no el desitjava ? Però bé, jo sóc de les que segons quines temporades plora i s'emociona en pel.lícules, o per fets tendres. I m'agradaria que totes les històries acabessin bé, però a la vida real la cosa està en un 50%?\n6 de setembre de 2008, a les 19:11\nM'ha agradat molt el relat, Rita. Estic d'acord amb xexu, estrip i altres, esteu posant el llistó alt.\nContinua així. És un plaer llegir-te.\n6 de setembre de 2008, a les 23:48\nParles de la teva interpretació, josep-Empordà, enlloc diu que ella ha posat fi a la seva vida.\nL'amor sempre és complicat, khalina, i cada història és diferent. Gràcies pel teu comentari!\nUi, fra miquel, ens hem creuat...\nMoltes gràcies pel teu comentari! :-)\n6 de setembre de 2008, a les 23:52\nJo també penso participar, però em teniu entre tots una mica apurada. Quin nivell! Ara em costa de posar-m'hi. No us haguñpes hagut de llegir abans de fer-ho: Jordi, xexu, Rita... buf!\n7 de setembre de 2008, a les 0:13\nJo crec que ha mort del susto de ser feliç a ultima hora. Un Haiku us hi anirà bé. Ell diu : Vaig caminant/i em veig a l'esquena/els meus errors.\nI ella diu : Tot se'm feia gran/ L'ensupegada forta / em posà en el forat./ Que guapets que sou tots.Anton.\n7 de setembre de 2008, a les 0:24\nMolt bo, m'ha agradat molt. Encara que el final sigui trist, t'ha sortit una història molt maca. Felicitats!!\n7 de setembre de 2008, a les 0:54\nSaps quina casa m'ha vingut al pensament?\nA Torroella de Montgrí, a la rambla (ara no recordo el nom), fa anys hi havia una casona molt gran. Sempre me la quedava mirant.\nSaps que en penso? que hi ha coses que no es poden deixar escapar. No tothom les viu, no tothom les coneix. Però existeixen, i tant .....\nPreciós escrit, m'ha esborronat de valent, alhora que m'ha deixat un xic trista\n7 de setembre de 2008, a les 1:20\nl'amor sempre procura finals trists. molt bon relat, felicitats! :)\n7 de setembre de 2008, a les 2:52\nEmily ha dit...\nBon relat, però prefereixo pensar que ella es desmaia, jeje. Que visquen per fi l'amor, deixant enrera el temps perdut.\n7 de setembre de 2008, a les 7:12\nMolt bon relat, però molt trist\n7 de setembre de 2008, a les 10:30\nAnem per parts.\nElla marxa cap a una nova vida , lluny d´ell .\nEs reclou en vida esperant-lo secretament.\nPasen deu anys.\nI en tot aqueste temps , ella segueix una rutina silenciosa i un comportament escrupulosament fidel.\nI ell un bon día , deu anys després decideix apareixer.\nI li escriu una carta.\n...I la mata de l´ensurt!!\n...Es broma , m´agradat molt i m´ha recordat aquells personatjes de la Edith Warthon .\nEt prego més históries con aquesta.\n7 de setembre de 2008, a les 14:28\nNymnia ha dit...\nOstres que trist... M'agradaria saber com serà la vida d'aquell home ara que ella és morta... En fi, és un final diferent, i la història m'ha agradat molt! Felicitats i bona feina!\n7 de setembre de 2008, a les 17:05\n7 de setembre de 2008, a les 23:44\nDoncs t'hi has posat i has triomfat, carme r!\nUn pel trist, sí, horabaixa, però és un conte... :-)\nGràcies, clarissa vaugham. Les coses de l'amor... :-)\nL'amor fa estralls, mk. Gràcies! :-)\n8 de setembre de 2008, a les 0:46\nA mi el que no m'ha quedat clar,és si ella tenia un blog o no? com que era tan rara tot el dia tancada a casa...\n(però m'ha agradat molt, que consti!)\n8 de setembre de 2008, a les 16:43\ngràcies per posar-me a la teva llista, faig el mateix amb el teu blog al meu i ens mantenim en contacte\nsalutacions i una forta abraçada des de Reus\n8 de setembre de 2008, a les 19:14\nCuriosa la forma de posar les coses al seu lloc, ella sola, sabent que sense ell ja no té res més que els llibres i quan ell ja "queda lliure" es creu amb el dret de capgirar de nou la vida d'ella.\nJo més aviat ho veig com una lliçó de llibertat...\n8 de setembre de 2008, a les 19:28\nBen cert, hi ha dies que s'arriba massa tard, hi ha vides que s'han perdut per puer egoisme...\n8 de setembre de 2008, a les 22:42\nAnava a dir que no tenia gràcia el conte perquè l'ha escrit un home (Ivan). Sort que no ho he arribat a dir perquè del contrari, quin ridícul. Doncs et felicito rita perquè realment està molt bé.\n8 de setembre de 2008, a les 23:00\nHehehehe, clint... Mai puc saber per on sortiràs, però sempre surts tu...\nGràcies, té la mà...!\nM'agrada que tingui tantes lectures, menta fresca. És com un altre Relats Conjunts... :-)\nGràcies, zel! Ja ho pots ben dir...\nGràcies, albert! És un escrit meu i ben meu... :-)\n9 de setembre de 2008, a les 0:55\nQuina llàstima, tant esperar... i al final, una tragedia. I és que no s'ha de fer esperar tant, no?\nEt felicito, m'ha agradat molt.\n10 de setembre de 2008, a les 1:33\nGràcies, anna, i gràcies per passar per l'Illa. Ets a casa teva.\nUna llàstima, sí. Però, potser després de 10 anys, res hagués estat el mateix.\n10 de setembre de 2008, a les 7:48\nai el mon rural!.... gracies pel teu relat....\n13 de setembre de 2008, a les 0:46\nGràcies a tu per passar, mon! :-)\n13 de setembre de 2008, a les 12:00\naix... a mi m'ha sabut greu! De debò mor de felicitat? Quina imatge més forta, prò, trobar-la morta i amb llàgrimes galtes avall... buff!\nUna història d'amor molt maca, tot i que una mica massa tràgica per al meu gust... :)\n19 de setembre de 2008, a les 13:52\nÉs un relat, núr, però suposo que històries semblants també en trobaríem a la vida real.\nGràcies per la visita!\n20 de setembre de 2008, a les 16:59\nTocat del cargol ha dit...\nUna història tràgica i plena de llàgrimes... no seràs guionista?\n28 de setembre de 2008, a les 17:50\nUi, no, no, tocat del cargol. M'afalagues, però no en sóc pas. I de fet, inventar històries em costa i molt.\nGràcies per passar per l'illa!\n30 de setembre de 2008, a les 23:25\nAbsolutament impressionant, nina...\nem deixa alguna cosa al dins, donant voltes...\nUna bosseta de petonets dolços\n1 d’octubre de 2008, a les 2:02\nLlegir-te a tu, barbollaire, sí que en deixa de coses a dins, sempre! :-)\nUna capseta de petons i somriures per tu!\n4 d’octubre de 2008, a les 16:50\nPremisc@ts 2010. Moltíssimes gràcies!!!\nSi cliqueu al damunt de la imatge, accedireu a c@ts\nPassegen per l'Illa\nAra a l'Illa...\nUna qüestió de llengua\nUn tipus d'home\nMeme: Si perdés la bossa...\n1.TBfC 2.TBfC adéu aigua amistat aniversaris any Nou Barcelona blocaire invisible botigues caminades casa Catalunya celebració ciutats commemoracions compres corol·laris coses meves criatures crida blocaire de tot una mica deures dieta dones eleccions emocions església estiu exposicions feina flors fotografia futbol homosexualitat hotel immigració instants llengua llibertat d'expressió llibreries llibres llocs malaltia masclisme meme meme dedicat món blocaire mort Mossos d'Esquadra música Nadal olors parella passejades pel·lícules pensaments persones Pla Bolonya plaers platja poesia política preguntes premi premiscat premsa reclamacions records regals relats relats conjunts religió restaurants Revetlla de Sant Joan sabates salut Sant Jordi sensacions sentiments sentits sexe sexualitat SMS societat solidaritat somnis tardor teatre tradicions vacances viatge vida\nEls de Berlín (1.TBfC)\nRelats conjunts, La defenestració\nLíneas _ Escultura DINOSAURIO de Roc Alabern\nUNA DECISIÓ QUE PORTA CUA.... DE CAVALL\nEL NIÑO BUENO\nal límit de l’esforç\nFilmoteca forçosa (34)\n11 anys i un canvi d'imatge\nCabanyal Murder Mistery\nLECTURES DE FEBRER 2021\nUna casita en las afueras\nDiari d'un confinament: dia 7\nLa lengua de las mariposas, 1999\nConversando con Mario Benedetti\npaisatge amb núvol\nVotar en temps de pandèmia\nActuació a La Fada Ignorant d'Andorra la Vella\nBANC AL SOL\nDES DEL MEU MAR /DESDE MI MAR\nBon Nadal, amb la Lectura Fàcil!\nBiennal de pensament 2020\nExistimationem reconciliare I\nLa pluja sobre Kyoto\nEm costa celebrar....\nEncefalograma en vers\nEstripanits, el retorn!\nQui està de pega...\nEn tus ojos de gata soy uno más de los que atrapas\nQuan bufa el Serè\nUn bloc de contes, relats i pensaments\nLa novel·la de la blogosfera\nPremi "Perrito Piloto" de DIMARTS DE SANG\nUn regal de la Lucia Luna, abril 2010\nBloc nominat en l'edició 2009\nPremi c@ts 2008\nUn regal bonic de la Carme Rosanas\nUn regal de la Khalina, febrer 2009\nUn regal de l'Striper, setembre 2008\nUn regal de l'Striper, agost 2008\nUn regal de l'estripanits, juliol 2008\nUn regal del gatot, des de la cuca al cau, juny 2008\nUn regal de l'estripanits, maig 2008\nUn regal del Robertinhos, abril 2008\nUn regal del Josep Lluís, del Jordi Casanovas i de l'espiadimonis, abril 2008\nUn regal de la luluji, març 2008


Presentació del nou Port de Calafell - Govern.cat\nquery_builder 9 novembre 2004 13:30\nPresentació del nou Port de Calafell\nEl secretari per a la Mobilitat, Manel Nadal, ha presentat avui el projecte de remodelació del port de Calafell en el marc del Saló Nàutic. Es preveu que aquest port, que actualment està en obres, s’inauguri l’estiu de l’any que ve. L’empresa concessionària és Port Segur-Calafell, SA.\nEl port de Segur de Calafell tindrà capacitat per a prop de 500 places d’amarratges esportius, reservant-se el deu per cent per a l’ús públic tarifat dels vaixells i embarcacions transeünts.\nEl port tindrà una escola de vela amb sortida directa al mar per a les embarcacions dels alumnes i una rampa de varada d’ús públic. Si la demanda ho exigís, aquest port també té reservat un espai per construir-hi una marina seca que seria destinada a l’emmagatzematge d’embarcacions de menys de 7 metres d’eslora i amb capacitat de fins a 80 places.\nEstarà adossada al dic de llevant i tindrà una longitud de molls d’uns 130 metres per amarrar i una flota de 30 embarcacions. La part terrestre, amb una superfície aproximada de 3.100 m2, contindrà un edifici de 336 m2.\nEl futur port esportiu garantirà l’accés, tant als espais de terra com a la zona d’aigua, a les persones disminuïdes físicament o amb mobilitat reduïda. L’accés es farà a través d’una gran plaça pública i permetrà l’entrada cap a les diferents àrees del port o bé accedir directament cap a la platja. Per als usuaris i visitants, el port disposarà de més de 800 places d’aparcament.\nManteniment de les platges\nL’adjudicació de la concessió comporta, durant tot el seu període de vigència, la implantació a càrrec del concessionari d’un sistema periòdic de control de l’evolució de la dinàmica litoral de les platges adjacents al port per tal de garantir-ne l’estabilitat i la qualitat. Així mateix, s’estableix un sistema de gestió ambiental degudament homologat per a la totalitat de les instal·lacions i serveis. En aquest sentit, i ja des de la seva entrada en funcionament, el port estarà preparat per a la recollida d’olis i hidrocarburs, la recollida selectiva de residus i d’aigües de sentines d’embarcacions i la neteja de les dàrsenes per un sistema de circulació forçada d’aigua. També hi haurà una reixa interceptora destinada a evitar possibles vessaments fortuïts.


Plusvàlua en vendes d'habitatges amb pèrdues - Gremicat\nGremicat > Fiscal > Plusvàlua en vendes d’habitatges amb pèrdues\nPlusvàlua en vendes d’habitatges amb pèrdues\nEl Tribunal Constitucional ha declarat inconstitucional i ha anul·lat parcialment el pagament de l’impost sobre l’increment del valor dels terrenys de naturalesa urbana, conegut com a plusvàlua municipal, en les vendes d’habitatges amb pèrdues, per la qual cosa el propietari que vengui la seva casa per menys diners del que va pagar en adquirir-ho no haurà d’abonar aquest tribut.\nEl Tribunal considera que l’impost sobre les plusvàlues municipals vulnera el principi constitucional de capacitat econòmica en la mesura en què no es vincula necessàriament a l’existència d’un increment real del valor del bé, “sinó a la mera titularitat del terreny durant un període de temps” computable entre un any com a mínim i 20 anys com a màxim.\nPer això, segons la sentència del Constitucional, actualment el sol fet d’haver estat titular d’un terreny de naturalesa urbana durant un determinat període temporal implica necessàriament el pagament de l’impost, fins i tot quan no s’ha produït un increment del valor del ben o, més enllà, quan s’ha produït un decrement del mateix.\nAquesta circumstància, segons el Tribunal Constitucional, impedeix al ciutadà complir amb la seva obligació de contribuir “d’acord amb la seva capacitat econòmica”.\nLa sentència afegeix que n’hi ha prou amb ser titular d’un terreny de naturalesa urbana perquè es vinculi a aquesta circumstància, “com a conseqüència inseparable i irrefutable”, un increment de valor sotmès a tributació.\nAixò es quantifica de forma automàtica mitjançant l’aplicació al valor que tingui aquest terreny a l’efecte de l’impost sobre béns immobles al moment de la transmissió, d’un percentatge fix per cada any de tinença, amb independència no solament de la quantitat real del mateix, sinó de la pròpia existència d’aquest increment.\nEl Tribunal declara la inconstitucionalitat i la nul·litat d’aquesta llei “només en la mesura en la qual no han previst excloure del tribut les situacions inexpresives de capacitat econòmica per inexistència d’increments de valor”.\nDes de la publicació d’aquesta sentència correspon al legislador dur a terme les modificacions o adaptacions pertinents en el règim legal de l’impost que permetin arbitrar la manera de “no sotmetre a tributació les situacions d’inexistència d’increment de valor dels terrenys de naturalesa urbana”.\nLa sentència del Constitucional avala el que van establir les sentències referides a aquest mateix gravamen a Guipúscoa i Àlaba, en les quals el tribunal va arribar a la conclusió que l’establiment pel legislador d’impostos que gravin l’increment del valor dels terrenys amb plusvàlues és “constitucionalment admissible sempre que respectin el principi de capacitat econòmica”.\nAixí mateix, assenyala que per salvaguardar aquest principi, l’impost “no pot en cap cas gravar actes o fets que no siguin exponents d’una riquesa real o potencial”.


Culpable d'erecció - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nfrancesc galindo 23.02.2019 | 23:35\nCulpable d'erecció Regió7\nHauria de ser una erecció motiu o agreujant de condemna en un procés judicial? Jo crec que sí. Tot sovint es fa públic que en procediments judicials per violació o agressió sexual s'ha burxat sobre si la persona agredida s'havia resistit prou o no... Però em sembla que estarem d'acord que no sembla pas que es burxi tant en com és possible que els acusats trempessin enmig de por, crits, plors, cops...\nPer violar amb penetració hi ha d'haver erecció i això vol dir que a algú l'ha d'excitar una situació d'abús de força física o psicològica. Si hi ha semen pel mig encara és més evident.\nPer què, doncs, fins ara, s'ha posat molt més el focus en si la persona agredida es va resistir que en com es pot ser tan desgraciat d'empalmar-se en una situació en què s'està fent mal a algú? Aquest focus s'ha de moure. Cal adreçar-lo directament als que abusen d'una posició de domini per agredir.\nI no s'ha de castigar només els que cometen abusos sinó els que no els eviten o no fan prou per prevenir-los o els que no els jutgen com cal i així estimulen que es produeixin noves agressions. Castigar amb severitat fins a les darreres conseqüències. Mirar cap a una altra banda o fugir d'estudi ha de deixar de ser una opció.\nNo descartem tampoc establir mesures preventives amb qui ha de tractar amb nens, perquè digues-me amb què trempes i et diré on no has de ser.


La CUP denuncia a Antifrau la venda d'entrades dels Jocs Mediterranis per presumptes irregularitats\nEls cupaires afirmen que l'esdeveniment esportiu va ser una "instrumentalització dels interessos espanyolistes"\nMembres de la CUP de Tarragona subjectant cartells per denunciar les presumptes irregularitats en la venda d'entrades dels Jocs Mediterranis CUP TARRAGONA\nDijous, 16 Juny 2022 21:19\nLa CUP de Tarragona ha denunciat a l'Oficina d'Antifrau de Catalunya presumptes irregularitats en la venda d'entrades dels Jocs Mediterranis, celebrats l'any 2018. Les cupaires han explicat aquest dijous que la denúncia es basa en dos punts. Per una banda, el fet que Societat Civil Catalana va poder comprar entrades quan no es complien els requisits; i de l'altra, que les invitacions per assistir als actes i proves esportives van representar el "triple" respecte a les localitats venudes. "Presumiblement, per tenir un ambient favorable a la presència del rei Felip VI en un acte pagat amb diners públics", ha dit la militant Gemma Vendrell. També han lamentat que l'esdeveniment va ser una "instrumentalització dels interessos espanyolistes".\nSegons Vendrell, Societat Civil Catalana va tenir accés al sistema de venda d'entrades quan encara es trobava en el període de venda anticipada. En aquells moments, assegura, la venda de localitats estava reservada exclusivament a comitès olímpics nacionals o patrocinadors. La cupaire també ha assenyalat que la denúncia es basa en el fet que les invitacions van ser el "triple" de les entrades venudes. En concret, es van regalar 60.950 localitats i se'n van vendre 28.940, sense tenir constància a qui es donaven, indiquen des de la CUP.\nEls anticapitalistes han denunciat l'exalcalde Josep Fèlix Ballesteros, Javier Vilamayor, Víctor Sánchez i Salvador Caamaño, com possibles responsables del "frau", i a l'Ajuntament de Tarragona i Societat Civil Catalana, entre altres entitats i institucions. "Els Jocs Mediterranis van representar un malbaratament de recursos públics, la instrumentalització de l'esdeveniment en favor dels interessos espanyolistes, la militarització de la ciutat i un desgavell organitzatiu, juntament amb l'absència total d'assumpció de responsabilitats o autocrítica", han manifestat.\nFinalment, la CUP ha organitzat una xerrada el pròxim dilluns per aprofundir sobre els Jocs Mediterranis. Hi participarà Rafa Marrasé, periodista de Porta Enrere, que va destapar el cas, i la diputada Laia Estrada.


23 de novembre de 2021 ccoo_upc General, Pas Laboral 0\nEl Comitè ha arribat a un preacord amb la gerència sobre el Calendari Laboral per al 2022. Com a aspecte a destacar és la incorporació d’una major flexibilitat per gaudir de les vacances d’estiu (punt 4 de l’acord).\nDurant la negociació s’ha posat a sobre de la taula la revisió del concepte d’assumptes propis, i si aquests dies s’han de descomptar de la jornada anual de 1462 hores. Hi ha sentències a favor i en contra de descomptar aquests dies de la jornada anual.\nCCOO hem signat el calendari 2022 que és bàsicament com el del 2021, refrendat per la gran majoria del PAS. Els canvis són:\nLa millora en les vacances que us hem esmentat\nLa possibilitat d’augmentar la bossa de compensació en 7 hores més si un dia de festiu local cau en dissabte o diumenge (punt 3 de l’acord).\nI respecte a la controvèrsia sobre el còmput dels dies d’assumptes propis, CCOO vam fer constar en l’acta de la reunió que “donat que hi ha jurisprudència contradictòria sobre la manera de computar els sis dies de permís retribuït per assumptes particulars, ens reservem el dret d’iniciar les accions legals oportunes sobre aquesta matèria contemplada en el calendari laboral 2022.”\nLa proposta de CCOO al comitè va ser signar aquest calendari, i paral·lelament iniciar consultes legals sobre el tema dels assumptes propis.\nRespecte als Fons Addicionals, lamentablement s’han tancat les negociacions amb un NO ACORD.\nA final d’aquesta setmana gerència ens informarà sobre la proposta definitiva de distribució que es portarà a aprovació del Consell de Govern.\nUs informarem quan tinguem la distribució definitiva.


144 HABITATGES I PARC PÚBLIC AL SECTOR DE MONTALFITA\nSituació: Av. Martí Pujol 231-261. Badalona\nObra: 1994 - 1997\nCol·laboradors: Portell - Brunés Enginyers, S.L\nConstructor: Jotsa, OHL\nSuperfície: 13.094 m²\nProjecte de dos blocs d’habitatges amb aparcaments i locals comercials a Badalona.\nUn bloc acull 72 habitatges, 11 locals i 124 places d’aparcament. L’altre acull 45 habitatges, 6 locals i 43 places d aparcament.\nEl solar té una forma romboidal amb desenvolupament longitudinal, pel davant, al llarg de l’avinguda Martí Pujol, mentre que pel darrere dóna a una plaça, (dissenyada conjuntament amb els habitatges), a un edifici escolar i a la bona orientació.\nLa limitació d’alçària permet arribar a planta baixa més 6 plantes.\nEl projecte, mes enllà de buscar una òptima relació entre l’ordre distributiu i l’estructural, defineix una volumetria general rotunda recolzada per unes façanes que presenten una gran regularitat en tots els elements comuns (obertures, terrasses, aparadors), tan sols alterada per la sobreposició de l’ordre de l’evacuació d’aigües pluvials. Els baixants, encastats coplanàriament en el gruix del totxo, tensen i alivien la seva uniformitat compositiva.\nAixò afavoreix una comprensió urbana global i una normalització del procés constructiu.\nLa disposició del totxo de façana es col.loca amb la voluntat de fer-lo aparèixer com un pla de tancament i no com un element resistent, defugint les confusions que sovint es provoquen quan es composa com si fos un element estructural encara que no ho sigui.\nLes plantes baixes presenten un sòcol totalment vidrat que desmaterialitza l’arribada a terra de l’edifici. En el tester sud, el seu traçat es desvincula del pla de façana formant una porxada que pren un valor significatiu en el context urbà i ajuda a afavorir la transició cap a la plaça posterior.\nSón remarcables la definició volumètrica dels badalots de coberta i la solució donada als estenedors.


Herència i futur. Visita la nova sala de consulta de l'arxiu.\nDescobreix l'arxiu de Castelldefels i la nova sala de consulta. Et mostrarem el fons documntal i com accedir-hi. Activitat per a tots els públics. Lugar: Nova sala de consulta de l'arxiu- planta baixa de l'edifici nou de l'Ajuntament de Castelldefels. Més informació al 93 6651150 extensió 1021 (de dilluns a divendres de 9-14h i dimarts i dijous de 16-18h) o al correu electrònic arxiu@castelldefels.org.


Imatge de les urgències de l'hospital de Bellvitge un dels últims dies de març. MANOLO GARCÍA\nNo vaig fer res especial, tampoc vaig viatjar, però la setmana abans del confinament em devia contagiar. Ara em penedeixo de no haver estat molt més prudent i no haver pres per mi mateixa les mesures necessàries. No vam voler o no vam saber veure la gravetat de la situació.\nHan estat uns dies molt durs, aïllada a casa meva. Vaig començar amb febre i mal de cap, un procés que molts han seguit i que per a tots comporta un patiment molt especial. Avui es compleixen 12 dies i, tot i que estic millor, encara estic dèbil. Acostumada al metge que et visita quan et trobes malament i que pren les decisions per tu, el més dur per a mi ha estat l'absència física, haver de seguir jo mateixa els criteris i anar decidint sobre la marxa mentre m'ho anaven explicant.\nI això que jo he estat una persona afortunada, perquè el meu fill metge m'ha fet aquest seguiment, en la distància, esclar, però amb coneixement científic i un amor il·limitat. No puc escriure aquestes línies sense que em saltin les llàgrimes. Són dies de molta tensió i de decisions al límit, amb el maleït virus saltant als nostres pulmons sense permís de ningú.\nNo es pot ni s'ha d'oblidar que estem parlant d'uns professionals que durant els últims anys s'han vist fortament pressionats pels "gestors de la sanitat"\nEm costa seguir les notícies i encara em costa més seguir els polítics. No estem per a discussions, ni bronques, és el primer que haurien d'entendre, però sembla que ni tan sols en aquesta situació tan límit són capaços de remar en una sola direcció. Ara bé, hi ha una cosa que m'agradaria recordar i és que la sanitat no ha estat en aquests últims anys cap prioritat per a la política –tampoc a Catalunya–. El sistema ja estava saturat quan el coronavirus va arribar.\nPot semblar una obvietat, però la crisi és de salut pública. Impacta en l'economia o en el pla social perquè té greus repercussions, però no per això deixa de ser principalment una crisi sanitària. Per aquesta raó el més important i imprescindible és que el personal sanitari disposi dels mínims equips de protecció individual (EPI) per evitar qualsevol contagi. Tampoc aquí es va reaccionar a temps.\nNo es pot ni s'ha d'oblidar que estem parlant d'un personal que durant els últims anys s'ha vist fortament pressionat pels "gestors de la sanitat". Un col·lectiu la principal preocupació del qual ha estat contenir la despesa i fer més amb menys, sense preocupar-se gaire per les necessitats reals de la població ni pels encarregats de prestar el servei: metges, infermeres i altre personal sanitari.\nÉs àmpliament conegut que en els darrers anys s'han reduït els temps de visita per pacient, o que han augmentat els casos que havia d'atendre cada metge, o que no s'han incorporat prou professionals nous al sistema. Per no parlar de la precarització dels seus contractes laborals, sovint temporals, especialment en els metges per sota de 45 anys, que a més compten amb una preparació llarga i competent, com reconeixen els mateixos informes del Col·legi de Metges de Barcelona.\nSembla com si per als gestors de la sanitat, en general tancats als seus despatxos i per tant sense contacte amb la realitat i el tracte diari amb el pacient, l'eficàcia fossin sobretot els números, les estadístiques i els controls. Sense pensar que als ciutadans el que de veritat els importa és que els atengui el seu metge, aquell professional en qui confien. I és precisament per això que són capaços d'esperar a la seva consulta el temps que calgui. Els ciutadans volem els metges però no la burocràcia que domina un sistema amb massa intermediaris. Diversos estudis han posat de manifest que en els últims anys han augmentat els gestors en detriment de les plantilles mèdiques, quan en realitat el que més necessitàvem eren aquests últims professionals.\nAdmirem els nostres metges i personal d'infermeria, però moltes coses no les hem valorat fins que hem estat a punt de perdre-les\nNo soc capaç de saber de quina manera es va anar gestant aquest desajustament, però sí que sé que la crisi va agreujar el problema. El ministeri de Sanitat i les corresponents conselleries van perdre, per una banda, poder econòmic i, per l'altra, es va lliurar l'organització a especialistes de la gestió que probablement hi entenen molt de números i de reducció de despeses, però no tenen experiència mèdica ni saben el que significa.\nAquests dies sortim tots a les vuit a aplaudir i és veritat que admirem els nostres metges, infermeres i personal sanitari que dia a dia es juguen la vida en la prestació de serveis. Darrere de cada un d'ells hi ha un drama, una família, una situació personal, però no hem valorat moltes d'aquestes coses fins que hem estat a punt de perdre-les.\nLa professionalitat dels nostres metges i infermeres no està ni ha estat mai en dubte. Fa molts anys que aquests professionals gaudeixen de prestigi al nostre país, encara que els seus salaris no es corresponen precisament amb aquest estatus. Per això demanaria més discreció als polítics, ja que determinades lloances puntuals em semblen de vegades un recurs massa fàcil i, per tant, gratuït. Cuidin per favor el personal i protegeixin-lo, no permetin que s'infectin i ajudin-los. Això sí que és una obligació.\nHem vist les orelles al llop amb una cosa que mai vam creure que pogués arribar passar. Hem patit moltes pèrdues i, de sobte, tota una generació que vivia encara activa i confiada passa a ser grup de risc. Per no parlar de les doloroses històries de les residències de gent gran. Ningú dubta que hi haurà un abans i un després i que moltes coses canviaran, però potser una de les més importants seria tornar als professionals de la salut un poder que mai se'ls hauria d'haver pres. A partir d'ara són ells els que de nou haurien de prendre les regnes de la planificació sanitària, perquè les decisions es prenguin primant criteris mèdics i no econòmics.\nUn agraïment de tot cor i molts ànims.


Joc Dibuixa una llebre Online. Jugar gratis\nJoc Dibuixa una llebre\nJuga el joc Dibuixa una llebre En línia:\nDescripció del joc Dibuixa una llebre\nEn aquest joc flash, se li dóna l'oportunitat de fer una mica de llebre a la plantilla disponible en el joc i en diferents colors. . Juga el joc Dibuixa una llebre en línia.\nCaracterístiques tècniques del joc Dibuixa una llebre\nJoc Dibuixa una llebre ha afegit: 08.11.2011\nEl joc es juga: 8771 vegades\nClassificació de joc: 3.65 terme 5 (46 estimacions)\nEls jocs com el joc Dibuixa una llebre\nDescàrrega del joc Dibuixa una llebre\nInsereix el joc Dibuixa una llebre a la seva pàgina web:\nDibuixa una llebre\nPer inserir el joc Dibuixa una llebre a la seva pàgina web, copieu el codi i enganxeu-lo al codi HTML del vostre lloc. A més, si t'agrada el joc Dibuixa una llebre, copiar i enviar l'enllaç a un amic o els teus amics, compartir el joc amb el món!\nAmb el joc Dibuixa una llebre, també va jugar al joc:


punts de llibre i puntes al coixí: Nat i novetats\nEl Museu de les Ciències Naturals de Barcelona, Nat, ha editat una postal força original:\nHi té un tauró troquelat per a pintar-lo per la part de darrera i obtenir un tauró-tunnejat o bé per fer-lo servir de punt de llibre:\nHi ha altres novetats:\nUn altre punt de l'exposició de Loos.\nUn altre de Puig i Cadafalch, el de les vidrieres em va agradar però aquest m'agrada més. Les diferents textures, les finestres que ens permeten veure més enllà, l'esgrafiat magnífic de l'escala i el disseny de la tapa de clavegueram, aire, terra, metall...\nLes tapes de registre de pous de claveguera són quelcom que em crida molt l'atenció quan passejo per una ciutat nova. N'hi ha de precioses i són un element que ha canviat poc.\nI ja ens hem d'anar preparant per a la setmana més negra de l'any.\nNou comissari i nova imatge. Apareix el blau. Fins ara estàvem acostumats a la combinació de negres, grisos, i grocs. Aquests es mantenen però el blau dóna una altra llum. És una mica la sensació dels primers impresionistes quan comencen a pintar carrers urbans de nit, il.luminats amb llum elèctrica o de molts cómics on veiem representada la negror de la nit amb color blau fosc.\nLuisa 13 de gener de 2018, a les 12:23\nSí que es un crimen no ir. Me están entrando unas ganas de escaparme...\nEli Ramirez 13 de gener de 2018, a les 21:02\nM'encanta que sigui en blau i que canviïn una mica. Jo no vaig mai a les activitats perquè no acostumo a llegir novel·la negra, però està molt bé que segueixi fent-se després de tants anys :)


Clam contra els altres Guantánamo\nDesenes d'entitats socials recullen 40.000 firmes per exigir a l'Estat que reformi els centres d'estrangers\nEntitats socials de l'Estat reclamen al govern espanyol que revisi el funcionament dels centres d'internament d'estrangers. Exigeixen que es protegeixi els drets dels immigrants que hi estan tancats.\n3 min. BARCELONA 25/12/2011 00:00\n260x366 Clam contra els altres Guantánamo Clam contra els altres Guantánamo\nEls col·lectius que treballen amb immigrants a l'Estat i que fa anys que s'oposen a l'existència dels centres d'internament d'estrangers (CIE) -coneguts com els Guantánamo del territori estatal- donen tres mesos al nou govern espanyol perquè impulsi un reglament per regular aquests centres. La iniciativa ha rebut el suport de més de 40.000 signatures. Les entitats socials demanen que s'apliqui la llei d'estrangeria que va entrar en vigor el desembre del 2009 i que establia que el govern espanyol, en el termini de sis mesos, aprovaria un reglament que desenvoluparia "el règim d'internament dels estrangers". Però ja han passat dos anys i el reglament encara no s'ha començat a elaborar.\nEl que passa avui, doncs, és que el director de cadascun dels onze centres que hi ha a l'Estat -a Catalunya només n'hi ha un, el de la Zona Franca- decideix les normes de funcionament del recinte. En aquests centres hi poden arribar a estar tancats fins a 60 dies estrangers que únicament han comès la falta administrativa de no tenir en regla els papers de residència. Els immigrants hi estan com a reclusos fins que un jutge decideix sobre el procés d'expulsió que els han obert.\nEl fet que no hi hagi una normativa comporta, entre altres qüestions, que als centres no s'hi organitzin activitats o no s'hi permeti fer esport. Tampoc hi ha intèrprets que permetin que els que hi estan tancats puguin adreçar-se als responsables. I els policies que vigilen l'espai no són professionals formats per desenvolupar aquesta tasca. Les associacions que ofereixen suport als immigrants reclamen més transparència.\nNo hi ha xifres oficials de quants estrangers passen cada any per cada centre, ni de quins països són, ni quants acaben sent expulsats. Tot i això, el Centre Espanyol d'Ajuda als Refugiats (CEAR) va elaborar un informe el 2009 que va concloure que el 48,6% dels que hi estaven reclosos són "ciutadans que fa molt temps que són aquí" i que només havien comès una falta administrativa. L'estudi també detallava que la majoria de detinguts no coneixien el motiu de la reclusió. Sis de cada deu no sabien el nom del seu advocat ni com comunicar-s'hi. Cada any es presenten denúncies per maltractaments -segons l'informe del CEAR, el 4% dels interns van patir maltractaments el 2009-, que sovint són impossibles de tirar endavant perquè l'intern és expulsat de l'Estat abans que pugui començar la investigació judicial.\nFuncionament poc transparent\nA Catalunya, fa anys que diverses entitats demanaven poder entrar a visitar el centre de la Zona Franca perquè l'única informació que tenien del que hi passava era a través de familiars o amics dels interns. Finalment, aquesta tardor ho van aconseguir. Cristina Fernández, investigadora de l'Observatori del Sistema Penal i els Drets Humans de la Universitat de Barcelona (UB), i Alicia Rodríguez, de SOS Racisme, són dues de les persones que van accedir-hi. Ho relaten així: "Hi ha més de 200 homes sense res a fer. Molts estan ajaguts a terra, amb una total incertesa sobre el futur que els espera. Hi ha habitacions amb lliteres i dues cel·les d'aïllament, que no es fan servir des que es va suïcidar un noi marroquí al juliol. Molts dels que hi ha tancats estan desesperats". No sorprèn que fonts del Defensor del Poble denunciïn que aquests centres "són massa semblants a les presons". És el que pensen les entitats que exigeixen el reglament, però que tenen per objectiu final que aquests centres deixin d'existir.


Avorrim-nos !!! – Blocdepares\n“M’avorreixo”. Segur que en un moment o altre d’aquestes vacances els vostres fills/es pronunciaran aquesta paraula. I serà precisament en aquell moment que us enrecordareu d’aquesta bona reflexió sobre l’efecte positiu de l’avorriment que ens explica la psicòloga Sandi Mann a La Contra de La Vanguardia.\nSegons Sandi Mann, psicòloga i estudiosa de l’avorriment, aquest és un estat sempre fèrtil, on la ment es torna creativa i s’aprèn a trencar rutines. El fem amb els nens és sobre estimular-los per que no s’avorreixin, els emplenem el dia completament amb escola, activitats, pantalles,… tot per que no tinguin ni un moment per avorrir-se, per tant tampoc tenen un moment per somiar, per enriquir el seu esperit, per crear noves formes de jocs que no siguin prefabricats.\nEls adults també ens podem permetre el luxe d’avorrir-nos, conduir sense la ràdio, caminar sense música,… permetent que la nostra ment divagui i arribin noves idees.\nMann diu: la vida seria molt avorrida si no passés res, però una mica d’avorriment, estimula la set de viure.\nA continuació us adjuntem l’entrevista, que també la trobareu disponible al següent link:\nDe l’avorriment en broten flors noves, sí. Deploro que hàgim declarat la guerra a l’avorriment! Això… ho pagarem!\nEls hiperestimulem perquè no s’avorreixin. Pobres! Omplim el seu dia a dia amb escola, activitats extraescolars, pantalles, videojocs, estímuls… Que no s’avorreixin!\nCòmics, jocs amb germans, escapades, demanar permís per veure la tele…\nDe vegades no puc, i d’això viu la indústria de les llaminadures i el cafè! Si s’avorreix, el cervell agraeix molt els estímuls… de vegades tòxics.\nCompte! Ningú no té dret a esperar de ningú que el diverteixi… No siguis tan ambiciós en això. Baixem les nostres expectatives de diversió, i així ens resultarà més fàcil que qualsevol coseta ens alegri la vida.\nPot ser una invitació a la felicitat. La infelicitat deriva de desconnectar-se de la vida, de no trobar-li sentit. Si estàs avorrit, pregunta’t per què estàs fent amb la teva vida el que estàs fent… I dona-li un sentit!\nLa vida seria molt avorrida si no passés res. Però una mica d’avorriment estimula la set de viure. Ho aprenc de Sandi Mann, psicòloga que un dia va decidir estudiar una emoció de la qual fugim com de la pesta: l’avorriment. Afirma que avorrir-se pot ser un catalitzador pera l’humor, la diversió, la reflexió, la creativitat ila inspiració. Concedeix-te permís per avorrir-te una mica cada dia. Frena l’ addicció a l’estímul constant, entrena’t enel sibarític art d’avorrir-te. Mann ho explica a El arte de saber aburrirse(Plataforma), llibre que inclou un test per determinar com n’estàs, d’avorrit, com n’ets, d’avorrit, i quin és elteu grau de tolerànciaa l’avorriment.


David Fernàndez recorda a Albiol quant cobra i li diu que no menteixi sobre les pensions\nResposta de l'ex-diputat de la CUP a la nova campanya del PP contra la independència\nEl PP català s’ha abocat a fer campanya pel no a la independència a mesura que es va acostant la data del referèndum. Ahir Xavier Garcia Albiol presentava la nova fase d’aquesta campanya, concentrant el missatge en els pensionistes i dient que la independència és ‘un mal negoci’ per a ells. ‘Si Catalunya fos una república independent com pretenen Puigdemont i Junqueras, l’any que ve, 3 pensionistes de cada 10 no cobrarien la pensió.’\nIl·lustrava la campanya amb una fotografia de Jordi Pujol i de Marta Ferrusola acompanyada de la frase: ‘Ells no necessiten pensió, per això juguen amb la teva’.\nAvui l’ex-diputat de la CUP David Fernàndez li ha respost. Li ha dit que el seu argument sobre les pensions era fals: ‘A aquest no li cal pensió. Per això Albiol menteix, manipula i insulta la teva’, diu. I compara els ingressos d’Albiol amb els de la batllessa de Badalona, Dolors Sabater:\nA aquest no li cal pensió.\nPer això Albiol menteix, manipula i insulta la teva. pic.twitter.com/MmXIs8drv2\n— David Fernàndez (@HiginiaRoig) June 8, 2017