Inicio Especiales Coronavirus La corba invisible de la pandèmia\nDes dels inicis de la pandèmia hem estat escoltant que era necessari aplanar la corba. Però ara cal observar amb el mateix interés una altra corba que també té una tendència preocupant i que és la corba de la desigualtat. Aquesta corba invisible afecta ja a milers i milers de persones però que té una gran incidència en els sectors més vulnerables de la societat.\nQualsevol crisi, siga econòmica o sanitària, sempre és sinònim de desigualtat. Històricament, els col·lectius més vulnerables de la societat han estat els primers en patir les seues conseqüències dels moments d’incertesa extrema com l’actual. Especialment afectats són els menors i dones amb càrregues familiars que majorment treballen en allò que s’anomena els sectors econòmics no formals: netejadores de la llar, cuidadores de persones dependents o treballadores agrícoles de temporada.\nA Ontinyent, el pressupost municipal va destinar per a les famílies usuàries de Serveis Socials durant gener i febrer més de 37.000 € per a un total de 284 beneficiaris entre famílies i unitats de convivència. Amb l’arribada de la pandèmia, aquest tipus d’atenció bàsica ha augmentat fins a 417, el que representa atendre unes mil persones. Com a Govern, aquest increment d’un 47% en atencions social, ens ha fet replantejar-nos seriosament la situació actual i entendre que l’epidèmia tindrà un final, però fins a eixe moment hi ha un objectiu ferm i innegociable: protegir i prioritzar l’estabilitat econòmica, social i emocional de la nostra ciutadania i del nostre poble.\nMalgrat tot, aquest 47% al qual feia referència mostra un perfil molt concret que se centra majoritàriament, com havíem apuntat, en les dones amb treballs precaris i sense contractes laborals. Són persones que treballen netejant domicilis, al camp, cuidant persones majors, etcètera, i que s’han vist totalment desemparades econòmicament amb l’aturada laboral que ha patit el país.\nEs tracta d’un problema estructural motivat per la segregació del mercat laboral que fa que les dones se situen en els sectors més precaris, una major temporalitat i/o parcialitat i més dificultat per a millorar la seua posició laboral u ocupar llocs de major responsabilitat, la qual cosa acaba fent que les dones perceben salaris més baixos. Tot açò, acompanyat per la manca de mesures de conciliació per part de l’administració i de les empreses i la implicació dels homes en la cura i l’assumpció de responsabilitats familiars, fa que les dones siguen les primeres en patir qualsevol crisi com la que estem vivint.\nL’existència arreu de tot el territori espanyol del treball no formal s’assembla a una pandèmia d’aquelles que sols es poden combatre amb intel·ligència i bones pràctiques, perquè les conseqüències socials que pateixen tots els treballadors i treballadores en situacions de crisi com l’actual, són devastadores. En aquest sentit, l’Ajuntament d’Ontinyent, a banda d’estar atenent l’emergència, treball en un pla per a la millora de l’ocupació de les dones més de la ciutat. I per què ens centrem en les dones? Doncs perquè, com estem vegent, són la part de la població amb una xifra d’atur més elevada i que assumix la majoria del treball no formal, especialment, en l’àmbit domèstic.\nAquests dies tenim sentiments enfrontats, ja que per una banda hem tingut un nombre molt baix de contagis de COVID-19 en la nostra població, que ha actuat amb molta responsabilitat i que aprofite per a donar-los l’enhorabona i incidir amb la necessitat de no abaixar els braços i seguir mesures tan senzilles com llavar-se les mans i portar mascaretes confeccionades, majoritàriament, per les nostres dones. Per altra banda, ens preocupa veure l’augment en les sol·licituds d’ajudes als Serveis Socials el qual -segons els tècnics-, no serà un increment esporàdic sinó que es mantindrà o augmentarà notablement al llarg dels pròxims mesos.\nPer tant, podem apreciar com la corba d’infectats de la COVID-19 va aplanant-se a mesura que passen les setmanes però hi ha una corba invisible que no deixa de créixer: la corba de la desigualtat. La situació extraordinària que vivim ens convida a la reflexió, a la qual hem d’aplicar-li una mirada sociològica més enllà de l’econòmica, per entendre que la precarietat laboral i la vulnerabilitat social afecten una grandíssima part de la població, on en molts casos les dones són les més pobres entre els pobres.\nA Ontinyent, estem aplicant tots els mètodes necessaris per a prioritzar i agilitzar els tràmits perquè cap persona -indiferentment de la seua procedència, sexe o edat- es quede sense menjar o tinga qualsevol mancança de les necessitats bàsiques.\nEls moments de crisi són durs però també mostren la part més humana de les institucions perquè no podem soltar la mà d’aquella persona que ens demana ajuda. Sens dubte, han de ser les institucions públiques amb mesures contundents i efectives les que no deixen caure a les persones que es troben dintre d’aquesta corba, de la qual esperem dues coses: que cresca el menys possible i que cada dia siga menys invisible. I ahi, l’Ajuntament d’Ontinyent va a estar per no deixar que ningú es quede al camí.\nNatàlia Enguix, tècnica d’Igualtat i tinent d’alcalde d’Ontinyent\nArtículo anteriorCinco días sin fallecidos por coronavirus en el Departamento de Salud del Hospital Doctor Peset de València\nArtículo siguiente24 dies sense cap mort per coronavirus al Departament de Salut Xàtiva-Ontinyent


La cripta de Santa Maria estarà oberta al públic els dissabtes al matí | RTVVilafranca\nLa cripta de Santa Maria estarà oberta al públic els dissabtes al matí\nL’horari d’obertura serà d’onze a dos quarts de dues.\nDes d’aquest dissabte passat, cada dissabte al matí hi haurà la possibilitat de visitar la cripta de la Basílica de Santa Maria per contemplar el conjunt escultòric del Sant Enterrament de Josep Llimona.\nEl conjunt escultòric està fet de marbre de Carrara. Es tracta d’una peça essencial dins les obres de Llimona, una obra d’art essencialment religiosa i de grans dimensions. S’aixeca al fons de la cripta sobre un basament de pedra calcària. Està formada per un conjunt de set figures, concebudes com un episodi narratiu del moment de l’enterrament de Crist.\nEl rector de les parròquies de Vilafranca, Mossèn Xavier Aymerich, destaca la importància del conjunt escultòric i explica que obrir la cripta és la resposta a una demanda existent.\nD’altra banda, a l’espera de finalitzar els treballs de restauració de la façana sud de l’església de santa Maria a finals de mes, aquest cap de setmana s’han començat a mostrar alguns dels resultats d’aquesta intervenció.\nEn aquest cas, es van poder veure els vitralls de les capelles, que han estat extrets per tal de portar-los a restaurar. Abans de tornar-los a ubicar en el seu lloc aquest dilluns es podien veure a la sala Mossèn Vinyeta. Cadascun dels vitralls té una alçada de 1’75 metres i està integrat per peces de vidres de colors formant diferents tipus de decoracions geomètriques.\nAquesta era una oportunitat única de veure de ben a prop aquests elements que formen part del patrimoni artístic de Santa Maria. Si bé els vitralls modernistes de finals del segle XIX van ser destruïts amb l’incendi del 1934, una primera revisió dels vitralls que hi ha actualment a l’església fa pensar que alguns es podrien haver salvat, o si més no, se n’haurien recuperat algunes peces dels vells i es van reutilitzar en els que hi ha actualment. Aquest seria el cas dels tres vitralls que s’exposaven aquest cap de setmana, on s’hi podien veure vidres texturats de diversos colors.\nLa restauració permetrà veure els vitralls en millors condicions, entre altres coses, perquè s’han substituït les reixes exteriors que els protegien per un vidre.\nBasílica de Santa Maria, cripta, Josep Llimona, Josep M. Feliu, obres, restauració, Sant Enterrament, vitralls, Xavier Aymerich\nS’instal·la un nou rosetó de vitralls a la Basílica de Santa Maria de Vilafranca


About: Olga Knípper\nOlga Leonárdovna Knipper (Glazov, Imperi Rus, 9 de setembre de 1868 - Moscou, URSS, 22 de març de 1959) fou una actriu soviètica. Pertanyia a una família d'origen alemany, filla d'un enginyer, estudià en l'escola dramàtica de la Societat Filharmònica de Moscou. Dotada de gran vocació i amb ànsies renovadores, fou fidel col·laboradora del director Stanislavski i, per tant, va pertànyer al grup fundador del Teatre d'Art de Moscou, el qual imprimiria un nou gir a l'art teatral rus i encara europeu, fent-lo passar del naturalisme al realisme expressionista.\nOlga Knipper i el seu marit Anton Chekhov durant el viatge de noces\nOlga Leonárdovna Knipper (Glazov, Imperi Rus, 9 de setembre de 1868 - Moscou, URSS, 22 de març de 1959) fou una actriu soviètica. Pertanyia a una família d'origen alemany, filla d'un enginyer, estudià en l'escola dramàtica de la Societat Filharmònica de Moscou. Dotada de gran vocació i amb ànsies renovadores, fou fidel col·laboradora del director Stanislavski i, per tant, va pertànyer al grup fundador del Teatre d'Art de Moscou, el qual imprimiria un nou gir a l'art teatral rus i encara europeu, fent-lo passar del naturalisme al realisme expressionista. L'autor que incorporà aquesta nova escola dramàtica fou Anton Txékhov, les obres del qual assoliren un enorme èxit i en les que intervingué aquesta actriu creant molts dels seus personatges. Estrenà Oncle Vania, Les Tres germanes, i El jardí de les cireres, entre d'altres. El 1901 va contraure matrimoni amb aquest autor, al que acompanyà a Alemanya quan aquell fou a restablir-se de la seva ressentida salut. En el resum de la seva vida apareixen infinitat de dades biogràfiques del gran autor rus i una descripció de la seva mort. Després continuà la seva carrera d'actriu i arribà a ésser insubstituïble en les obres del seu espòs, a les que imprimia tot el seu alè i intima emotivitat que els seus personatges exigeixen. amb el Teatre d'Art de Moscou va recórrer els Estats Units i la major part d'Europa, sempre amb gran èxit. No arribà pràcticament a retirar-se mai del teatre, sinó que fins al moment de la seva mort va mantenir estretes relacions amb el seu art, encara que només fos com a inspiradora. Rússia li concedí el títol d'Artista del Poble. (ca)\nOlga Leonárdovna Knipper (ca)\nOlga Leonárdovna Knipper (Glazov, Imperi Rus, 9 de setembre de 1868 - Moscou, URSS, 22 de març de 1959) fou una actriu soviètica. Pertanyia a una família d'origen alemany, filla d'un enginyer, estudià en l'escola dramàtica de la Societat Filharmònica de Moscou. Dotada de gran vocació i amb ànsies renovadores, fou fidel col·laboradora del director Stanislavski i, per tant, va pertànyer al grup fundador del Teatre d'Art de Moscou, el qual imprimiria un nou gir a l'art teatral rus i encara europeu, fent-lo passar del naturalisme al realisme expressionista. (ca)\nOlga Knípper (ca)


El CISARC, centre d’Innovació en Simulació, és una infraestructura puntera i pionera per a l’ús de la simulació com a metodologia d’aprenentatge a Catalunya. Ubicat a la segona planta de la Clínica Universitària, al campus Manresa de la UVic-UCC (UManresa), compta amb vuit unitats completes de simulació, cada una de les quals està integrada per una zona d’escenari, una altra d’observació directa i debriefing més una tercera de control tècnic. Les vuit unitats poden funcionar simultàniament de manera independent i acollir fins a 120 participants alhora. Estan equipades per transformar-se en més de 50 escenaris diferents, en funció de l’objectiu de l’activitat. Un equip multidisciplinari de quinze professionals (entre els quals hi ha psicòlegs, pedagogs, facilitadors i experts de l’àmbit de la salut, l’empresa i l’educació amb preparació específica en l’ús formatiu de la simulació) aporta el coneixement necessari per dotar aquesta instal·lació de contingut metodològic d’alt nivell.\nL’aposta d’UManresa, per la simulació ve de lluny i s’ha anat concretant, al llarg dels darrers anys en diferents iniciatives: en el seu ús a tots els àmbits formatius (als graus universitaris, a la formació de postgrau, als cicles formatius de grau superior del Campus Professional i, també, en la formació d’especialització per a professionals), en la realització del Màster Universitari en Metodologia de la Simulació, en la creació de la Càtedra de Simulació i Seguretat del Pacient o en la constitució del Grup de Recerca en Innovació Docent, Simulació i Seguretat del Pacient (GRINDoSSeP).\nActualment, els professionals de la salut que fan formació al CISARC poden trobar-hi recreats escenaris ben diversos: des d’una consulta ambulatòria a una recepció, passant per un box d’urgències, una habitació d’hospital, una unitat de reanimació, un quiròfan o un domicili, entre molts altres. Tanmateix, les instal·lacions del CISARC no es limiten a la formació en l’àmbit clínic, també poden recrear escenaris i situacions pròpies de l’entorn dels negocis. Així, en aquests moments, el CISARC ofereix a les empreses formació a mida per entrenar habilitats relacionals com ara el lideratge, la presa de decisions, la gestió de conflictes o el treball en equip, entre altres, a partir de situacions simulades dissenyades per proporcionar aprenentatges significatius i transformadors en els participants.\nÀngels Fusté - Responsable de comunicació i màrqueting a UManresa


Tercera edició de la mostra d'art urbà "12+1" protagonitzada per la paritat dels artistes\nL'associació Kaligrafics inicia aquest dissabte la tercera edició d'art urbà del 12+1, que es porta a terme anualment al mur del c/ Montserrat, al costat dels dos ponts. L'artista Irene Valiente donarà el tret de sortida aquest cap de setmana a una edició que destaca per la paritat dels participants seleccionats: dues parelles mixtes, quatre dones i un col·lectiu femení dins dels 12 finalistes.\nLa proposta 12+1 es consolida un any més i guanya en nombre de participants, gairebé 100 artistes, alguns estrangers, es van presentar per intervenir en el mural de Sant Feliu de Llobregat. Els jurats ho van tenir difícil per fer la selecció, degut a l'alt nivell de les persones candidates. Els murals seleccionats s'organitzen en categories per estil: il·lustració, graffiti, abstracció, disseny, realisme i altres. Els artistes i col·lectius finalment seleccionats són: Anna i Miquel, Pouvelle Studio, Paula Calavera, Nul, Valent Creations, Elara Elvira, Tayone, Victor Solanes, Alberto Montes, Kazzius, El Rughi i el col·lectiu Feminí: The Hatelovers.\nEl projecte 12+1\nExposició de la segona edició al Palau Falguera\nA més, Kaligrafics presenta el proper dijous 18 de gener, a les 20 h, l'exposició "12+1" al Palau Falguera i es podrà veure fins al 4 de febrer. La mostra d'art urbà és un recull de les obres que els artistes participants en la segona edició van pintar al mur del carrer Verge de Montserrat, entre els mesos del 2016-2017. A més, a l'exposició es podran veure de dos a tres obres anteriors dels artistes. Els seleccionats de la segona edició van ser: Obheck, David Agredano, Rage, Shana, Toni Molins, Zurik,Oriolvlat, Elisa Capdevila i Ivan Floro, Maga, Axe Colours, Once i Verge amb nen.\nAssociació Kaligrafics, fundada el 1999, és l'entitat sense ànim lucre dedicada al graffiti i l'art urbà més antiga de Catalunya i una de les associacions amb més trajectòria a Espanya. Kaligrafics ha transformat la ciutat de Sant Feliu en la ciutat amb més murals d'art urbà del Baix Llobregat i té una llarga experiència en la gestió de murals de grans dimensions en desenes de ciutats de l'àrea de Barcelona. D'altra banda, properament s'iniciarà al barri de la Salut un mural de grans dimensions que en reconeixement al moviment dels anys 70, que anirà a càrrec de l'artista urbà valencià Escif.


El 24 Guitar Festival BCN, a tocar | Barcelona Cultura\nEl 24 Guitar Festival BCN, a tocar\nAntònia Font són els protagonistes del concert inaugural, el proper 20 de febrer al BARTS\nEl Festival de Guitarra de Barcelona, enguany conegut com Guitar Festival BCN, arriba a la 24ena edició i ho fa amb un lleuger canvi d’orientació: The Project, la promotora que hi ha al darrera ho defineix com la programació “més innovadora, jove i alternativa”. I és que el cicle, que comença el 20 de febrer i es perllonga fins a mitjans de juny, acudeix més que mai a noms destacats de l’escena independent.\nEels, Ron Sexsmith, Lucinda Williams, Patrick Watson o Allo Darlin’ són alguns dels noms internacionals més rellevants d’aquesta facció, tot i que també cal comptar amb personalitats com Madeleine Peyroux, Marissa Monte o el bluesman albí Johnny Winter.\nPel que fa a noms estatals, la llista és extensa i sucosa: la cançó d’autor estarà àmpliament representada per veus variades com les de Soledad Vélez, Esther Condal, Roger Mas, Anni B Sweet, Nacho Vegas, Maïa Vidal o Quique González. També hi haurà, però, espai per a bandes com Hidrogenesse, The Free Fall Band, Standstill, Delafé y Las Flores Azules, L.A. o Los Coronas i per a iconoclastes com Alfonso de Vilallonga o La Casa Azul.\nEls primers en pujar damunt l’escenari, però, seran els mallorquins Antònia Font el proper dia 20 al BARTS. Presentaran l’espectacle de Vostè és aquí, el seu darrer disc, amb fins a 40 cançons de curta duració.


Casa Modernista del S.XIX a Masnou.:.Best MARESME \nInici El Masnou Código: C - 334\nResidència modernista, del segle XIX, realitzada pel reconegut arquitecte Gaietà Buïgas i Monravá. Situada al centre de la marinera població del Masnou al costat de la platja. És una magnífica peça única per a residència particular, petit hotel, negoci o institució. Ha conservat els seus elements originals, entre els quals cal destacar la riquesa decorativa de la façana, especialment els motius florals i geomètrics que emmarquen les obertures, els esgrafiats de garlandes sota la cornisa i la balustrada calada, així com el pati enjardinat a l'entrada, terres hidràulics, frescos a les parets, etc ..\nA cada planta es distribueixen tres obertures: una central i dos laterals disposades de forma simètrica. Al voltant de les finestres hi ha esgrafiats de línies sinuoses típiques modernistes, com també ho són els elegants balcons de la primera planta, mentre que els de la planta baixa estan formats per una balustrada clàssica. La balustrada típica del terrat ha estat substituïda per una sanefa correguda de motius vegetals. Interior totalment eclèctic: neoclàssic, romàntic, oriental, modernista.\nEl menjador té una llanterna totalment modernista. Sostre del menjador neomudèjar i el mur decorat amb el Sant Sopar de Leonardo i les Quatre estacions.\nA través d'una senyorial porta de fusta i vidres gravats, accedim a la planta principal, on en els seus 300 m2 trobem el rebedor, una gran sala rectangular, quatre sales més per a despatx, biblioteca, menjador, sala d'estar, dues habitacions, cuina , rebost i dos banys.\nA la planta primera de 180 m2, una agradable sala d'estar, menjador, cuina, bany, dues habitacions, cambra de rentat i terrassa ia la planta superior, 130 m2 amb dues habitacions, distribuïdor i dues habitacions de servei.\nVull més informació d'aquesta casa amb codi C - 334\nEspectacular casa de poble de l'any 1890 al centre de la població, a dues passes de la platja i 100% reformad...


L'enllaç elèctric submarí entre Eivissa i Mallorca entra en funcionament\nEl cablatge, que té una extensió de 126 quilòmetres, és el més llarg en matèria de connexió marítima del món\n2 min. Palma 01/12/2018 13:52\n651x366 El cable elèctric submarí més llarg del món connecta Eivissa i Mallorca El cable elèctric submarí més llarg del món connecta Eivissa i Mallorca\nEl director d'Operacions a Espanya de Red Eléctrica, Tomás Domínguez, ha explicat que el cable submarí de transport d'energia elèctrica que uneix Mallorca i Eivissa ha entrat en funcionament aquest divendres a la nit. Amb la posada en marxa d'aquesta infraestructura, que ha suposat una inversió de 225 milions d'euros, s'aconseguirà un estalvi anual d'entre 20 i 30 milions d'euros, a més d'una millora substancial des del punt de vista mediambiental.\nAl llarg d'aquesta setmana està previst que entre el 60% i el 62% de l'energia que consumeix l'illa d'Eivissa procedeixi d'aquest enllaç marítim, el 65% de la qual és energia d'origen renovable del sistema peninsular.\nAixí ho ha explicat Domínguez en la presentació que ha tingut lloc aquest dissabte a la seu del Consell d'Eivissa i en la qual han participat el conseller de Territori, Energia i Mobilitat, Marc Pons, i la vicepresidenta de l'executiu insular, Marta Díaz.\nEl conseller Pons ha anunciat que, una vegada que el cable ha entrat en funcionament, des de la Comissió de Medi Ambient de les Balears ja s'està tramitant l'autorització per al desmantellament de les turbines de fuel de la central elèctrica d'Eivissa, per la qual cosa l'energia que es produirà a l'illa serà únicament amb gas natural.\nA més, Pons ha destacat que, a partir d'aquest dissabte, Eivissa deixa d'estar aïllada energèticament i les Illes Balears es converteixen en un únic subsistema elèctric. L'enllaç, que té una capacitat de 90 MW, té una extensió de 126 quilòmetres i, en alguns punts, el cable s'ha soterrat a 800 metres de profunditat. Segons Pons, es tracta del "cablatge més llarg en matèria de connexió marítima del món".\nAixí mateix, la infraestructura incrementa de manera molt important la capacitat elèctrica d'Eivissa i Formentera, que passa dels 342 MW actuals a 432 MW.\nPel conseller d'Energia, es tracta d'una "passa més" en l'aposta per implantar energies renovables, a banda d'una millora en la reducció d'emissions tòxiques.


“L'escola no pot prescindir del compromís ètic del mestre” | Catalunya Religió\n“L'escola no pot prescindir del compromís ètic del mestre”\n- Jornades 'El compromís ètic del mestre'\n(Laura Mor –CR) Volen compartir un itinerari de treball i eixamplar la reflexió sobre una de les qüestions més substancials de l'educació: el compromís del mestre amb l'alumne. Amb aquest objectiu, la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna-Universitat Ramon Llull convoca dissabte les jornades 'El compromís ètic del mestre'. Les inscripcions encara estan obertes.\n“L'escola no pot prescindir del compromís ètic del mestre” explica Maria del Mar Esteve, professora d'aquesta facultat. Forma part del grup de recerca que ha impulsat les jornades i que va néixer per millorar la formació dels mestres. La seva és una reflexió des del món acadèmic amb un peu ficat dins de l'escola: “Quan parles amb els mestres tots hi coincideixen: un mestre pot estar molt ben preparat a nivell tècnic o tenir molts coneixements, tant didàctics com de continguts curriculars; però, al final, el més important de tot és aquest compromís, la sensibilitat pedagògica, la consciència per les necessitats dels infants”, defensa Esteve.\nLa responsabilitat en una relació asimètrica\n“L'educació és una activitat ètica sobretot perquè es basa en una dimensió relacional, interpersonal, entre una alteritat i una altra”, explica Maria del Mar. I parteix de la naturalesa asimètrica de l'educació: “Com que nosaltres hem de tenir cura de l'altre, del seu benestar, l'hem d'acompanyar i en som responsables, encara és una relació amb un component ètic més marcat”.\nÉs en aquest marc que Blanquerna defensa que “tots els infants són educables”. Segons Esteve, “no és només una frase maca; és un compromís pel mestre amb l'educabilitat de l'infant, és a dir, amb la possibilitat de desplegar-se”. I aquí l'educador ha de reafirmar la seva responsabilitat.\nPercepció de càrrega?\nCom afecta la pressió social als claustres de professors? Quan preguntem a Esteve sobre la percepció de càrrega que poden viure les escoles, respon que varia en funció del context escolar i que “no és una cosa nova”. Amb tot, reconeix que “en l'àmbit educatiu s'hi sumen una sèrie de factors que fan que els mestres tinguin, com sempre, una feina apassionant i meravellosa, però difícil i amb molts reptes”.\nEn concret, parla de la manca de recursos, de migració i multiculturalitat o de crisi social “que repercuteix de manera rellevant en els alumnes”; esmenta també “la qüestió epocal, d'aquest temps de presses i saturació”, així com l'impacte de les noves tecnologies. “Hi ha moltes coses que interpel·len a l'escola avui, moltes!”.\nCompromís dins i fora del claustre\nÉs el cas també del que Esteve descriu com una “pressió per la sensació que el model educatiu és caduc i que ens cal transformar-lo”. Un debat molt present a l'escola i que relaciona amb el compromís ètic del mestre: “Quan un ha de canviar de model, ha de canviar no per moda, sinó perquè s'adona que allò no serveix. La renovació pedagògica va lligada al compromís ètic”.\n“En el grup de recerca quan parlem de compromís ètic partim de que no és una cosa que queda escrita a l'ideari o al PEC i que són les grans paraules, sinó que el compromís ètic està en tots els aspectes de la vida escolar”, explica. Per això, en els tallers de les jornades hi ha el compromís ètic i la renovació pedagògica o el compromís ètic i el treball col·laboratiu al claustre.\n“La manera com treballem els professors al claustre té connotacions de caràcter ètic”, afirma Esteve. En concret: “El tipus de relacions, de jerarquies, les col·laboracions que establim... que els valors no quedin com una cosa llunyana, sinó que s'encarnin en la realitat escolar: en la renovació pedagògica, en la relació interpersonal amb l'infant, en el tipus de vida comunitària que generem o en el compromís amb els problemes dels nanos”.\nDel programa de les jornades\nLa proposta de dissabte tanca tot un treball previ i l'obre a especialistes d'altres universitats, estudiants de quart curs i a mestres i professors en actiu en diferents centres i escoles. Durant les jornades es passaran fragments d'un documental que inclou entrevistes gravades en escoles, un material pensat només per treballar amb els estudiants de la universitat, la veu de mestres dins de l'aula.\nL'organització ha buscat diversitat en la representació de centres a les jornades. Hi participaran professors i mestres de dues escoles públiques –Escola Baró de Viver i CEIP Pinetons–, de dues de privades-concertades confessionals –Escola Vedruna Àmgels i Escola Pia– i dues de privades-concertades no confessionals –Escola Sadako i Escola Garbí-Pere Vergés–. “Creiem que és molt sa que ens puguem trobar escoles d'identitats molt diferents, per compartir, i que cadascú ho faci des de la seva identitat i des de la seva manera de veure les coses”.\nLes jornades comptaran amb una conferència inicial a càrrec de David Hansen del Teachers College-Universitat de Columbia. Aquest professor i filòsof de l'educació ha treballat conceptes com la identitat del mestre; la vocació –Llamados a ensenyar (Idea Books, 2001)–; i l'ètica –Explorando el corazón moral de la enseñanza (Idea Books, 2002)–. Tres temes que, segons l'organització, abasten el rol del mestre en aquest compromís ètic.\nMestres millor formats\nPer primera vegada Blanquerna ofereix unes jornades específiques entorn d'aquest tema. Malgrat el compromís dels mestres pugui considerar-se atemporal, la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna-URL ha volgut “repensar de quina manera es plasma a les escoles i com formar els mestres per a això”.\nPlantegen les pràctiques a les escoles com a “espais privilegiats” i volen incidir especialment en aquest àmbit formatiu. També per això al grup de recerca hi ha mestres en exercici a l'escola: “Seran els que els estudiants en pràctiques tindran com a model”.\nEsteve reconeix que “sempre hi ha hagut debat entorn si realment aquesta implicació més personal és una cosa que es pot formar”. I la reflexió del seu grup de recerca ha determinat “quins tipus d'activitats, propostes, espais o testimoniatges necessiten rebre els estudiants per anar forjant aquest compromís ètic del mestre”.\nEn l'equip organitzador de les jornades, a més a més de M. del Mar Esteve, també hi ha Anna Pagès, Anna de Monserrat, Àngel Jesús Navarro, Carlos Moreno, Mariona Dalmau, Mercè Cols, Mònica Berdalet, Jordi Musons. Són membres del grup de treball vinculat a la convocatòria d’ajuts a la millora de la formació inicial dels mestres ARMIF.\nDe la seva tasca d'estudi i reflexió se n'ha derivat una proposta de formació per magisteri –que aquest curs 2015-16 ja s'està aplicant a primer–, així com la publicació d'articles i d'un llibre que preveuen publicar l'any vinent.\nMaria del Mar Esteve, Jornades, ètica, commpromís, ètic, facultat, futurs mestres, vocació, professió, aula, escola, Barcelona, Educació, Joves, Actes, Pensament, Blanquerna


El Tribunal Suprem no indemnitzarà les víctimes de la talidomida - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Tribunal Suprem no indemnitzarà les víctimes de la talidomida\nEls afectats anuncien que recorreran al Tribunal Constitucional i al d'Estrasburg\nRepresentants de l´Associació de Víctimes de la Talidomida, ahir Mariscal/efe\nEl Tribunal Suprem ha rebutjat el recurs de les víctimes de la talidomida i els ha negat la indemnització que van reclamar a la farmacèutica Grünenthal Pharma, que va comercialitzar aquest medicament per a embarassades, i que va causar malformacions a milers de nens fa gairebé seixanta anys.\nEn una sentència que va votar per vuit a un la Sala Civil, reunida en ple ahir al matí, el Suprem va ratificar la decisió de l'Audiència de Madrid, que va anul·lar l'any passat les indemnitzacions per als afectats per la talidomida decretades per un jutjat de Madrid.\nLes víctimes van reclamar 204 milions d'euros per les malformacions causades a nombrosos nounats per aquest medicament indicat per a les nàusees de les embarassades.\nPerò la sentència de l'Audiència Provincial va considerar prescrita l'acció dels perjudicats, els quals van acudir al Suprem, la Sala Civil va confirmar aquell error i va considerar també prescrita la qüestió, tot i que el fiscal era favorable al recurs de les víctimes.\nEls afectats van rebre la sentència com un "cop" que no esperaven, més encara quan el fiscal donava suport a la seva petició, però van assegurar que continuaran "lluitant fins al final" i aniran al Tribunal Constitucional i al d'Estrasburg, segons va avançar el president de l'Associació de Víctimes de la Talidomida d'Espanya, José Riquelme. En la sentència de l'Audiència s'argumentava la prescripció en què ha transcorregut amb escreix, fins i tot en la hipòtesi més favorable als afectats, el termini previst per la llei civil per a l'exercici de la seva acció.\nEl TS confirma aquest criteri en la seva decisió d'ahir, que tindrà el vot particular contrari del magistrat Francisco Arroyo.\nL'Alt Tribunal considera que el termini d'un any que segons la llei existeix per a la reclamació de les víctimes no podia prendre com a punt de partida el decret que el govern de José Luis Rodríguez Zapatero va dictar el 2010 reconeixent els perjudicis causats pel medicament. Aquell decret, segons el Tribunal Suprem, va concedir ajudes als afectats per raons de solidaritat, però no pot ser tingut en compte per calcular el termini de prescripció. Devien demandar l'empresa farmacèutica en un moment molt anterior, diu el tribunal.\nLa decisió deixa oberta la possibilitat de noves reclamacions civils fundades en l'aparició de danys no coneguts fins ara i respecte als quals, per tant, no hagi transcorregut el termini de prescripció. La decisió es va prendre en contra del criteri del fiscal, que considerava que no només s'hauria de comptar l'inici de la prescripció des del reial decret del 2010, sinó fins i tot des del 2012, quan la farmacèutica va demanar perdó i va reconèixer la seva culpa, però sense indemnitzar ningú per la seva conducta, cosa que al ministeri Públic sembla "un fet gravíssim per a la consciència de la humanitat".\n"Aquest gravíssim atemptat contra la salut de la humanitat, dret recollit en la majoria de les convencions internacionals, no ha prescrit", va exposar el fiscal José María Paz en un escrit en el qual afegia que "el reconeixement de la culpa per la fabricant alemanya el 2012 és un fet decisiu".\nUn cop coneguda la decisió, la farmacèutica ha eludit pronunciar-se, però va reiterar que les víctimes de la talidomida ja disposen de mitjans "satisfactòriament establerts" per beneficiar-se d'ajudes econòmiques a través de la Fundació Contergan, creada per a aquest fi.\nGrünenthal va comercialitzar el 1957 un fàrmac contra les nàusees i marejos de les embarassades que es va vendre en més de cinquanta països, amb més de vuitanta noms comercials. A Espanya es va comercialitzar fins al 1962 i, en determinats llocs, fins al 1965.


Casa Rural La Coviella del Sidron Pilona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nEl Miyar 2, San Roman de Villa, Pilona, Espanya, 33539 - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa Rural La Coviella del Sidron\nConvenientment situat a Infiesto, La Coviella del Sidron és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLa Coviella del Sidron també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Infiesto. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, visites turístiques.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, reproductor de DVD/CD a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km), buceig, pesca, equitació, jardí. La Coviella del Sidron és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Infiesto.


La política de la por: La socialització del terror com a eina de control social | Diari de Tarragona\nLa culminació de la guerra jurídica\nLa política de la por: La socialització del terror com a eina de control social\nI com es combat? El president d’Òmnium, Jordi Cuixart, recordava fa uns mesos una frase que Sèneca li va dir a Neró: «el teu poder radica en la meva por. Si jo no tinc por, tu ja no tens poder»\n25 de Abril de 2018 - 10:50 hs\nAvís per a navegants. Piulada d’aquest cap de setmana del perfil oficial de Twitter del Ministerio del Interior: «el codi penal concreta què es considera delicte de terrorisme.\nCompartim aquesta imatge (una captura de pantalla de l’article 573 del codi penal) per si algú necessités reflexionar-hi durant el cap de setmana. La resta, a descansar, que la Guàrdia Civil i la Policia vetllen per la seguretat de tots».\nHi va haver un moment, a finals de la dècada dels 80, que ETA -llavors en plena efervescència de la seva activitat armada- va canviar, de manera deliberada, la seva estratègia d’actuació per implementar el que va definir com la «socialització del sofriment».\nÉs a dir, modificar les seves accions i objectius per intentar instaurar en la societat la sensació que tothom podia ser-ne víctima. Eixamplar l’espectre de l’amenaça; ampliar la vulnerabilitat; col·lectivitzar el terror.\nL’Estat espanyol ha apostat per l’ús de la por per aconseguir objectius polítics\nLluny de pretendre comparar mètode i dolor, sí que hi ha un paral·lelisme d’objectius amb l’estratègia actual de l’Estat espanyol: utilitzar la por i els seus efectes per aconseguir objectius polítics.\nEl sociòleg nord-americà David Altheide, una eminència en l’estudi de mecanismes de control social, té un llibre molt interessant, Terrorisme i les polítiques de la por (2006), on descriu com les institucions socials, al llarg de la història, han construït la sensació de por per poder explotar-la políticament.\nUna via d’estendre la por és col·lectivitzant el risc de patir la repressió: tot dissident polític pot convertir-se en víctima de la repressió. Tant li fa que siguis un titellaire, un periodista o un fotògraf, un tuitaire que fa comentaris burletes a la xarxa, un humorista d’un programa de ràdio, un pallasso, un cantant de rap o un mecànic. Tant li fa que et barallis en un bar de matinada (tres joves d’Altsasu compleixen avui 527 dies tancats a la presó sense haver estat encara jutjats) o que protestis tallant carreteres. Tu també pots ser víctima de la repressió. Tu també pots ser un terrorista.\nTu també pots acabar entre les parets fredes d’una presó. Una dada: des de la fi de la violència d’ETA s’han multiplicat per cinc els judicis per enaltiment del terrorisme.\nI com hi hem arribat aquí? Va bé aixecar la vista. Febrer de l’any 2015. Amb les dures imatges de l’assalt a la redacció de Charlie Hebdo, a París, encara a la retina, Rajoy i Pedro Sánchez reaccionen amb la signatura exprés del que anomenen «pacte antigihadista».\nEl punt més destacat és una reforma del Codi Penal que modifica les penes per terrorisme –s’hi incorpora la cadena perpètua sota l’eufemisme de presó permanent revisable– i introdueix un element estrella: un canvi en la definició del que es considera un delicte de terrorisme, convertint-lo en un element ambigu i difuminat que, aquest cap de setmana, el Ministerio del Interior s’encarregava de recordar, burleta, a la xarxa: article 573 del Codi Penal, punt 4: «es consideraran terrorisme els actes que tinguin com a objectiu provocar un estat de terror a la població o a una part d’aquesta».\nEs donava així via lliure al fet que la xacra del terrorisme, que tanta petjada ha deixat durant tants anys en aquest país, es deteriori fins a convertir-lo en un mer delicte polític.\nEs va començar degradant-lo fent-hi entrar la crema de caixers, en la doctrina del tot és ETA, i el sac s’ha estirat tant que ara ja hi entra fotre’s a pinyos o aixecar la tanca d’un peatge. I així hem arribat a aquell punt en què això de «crear un estat de terror a la població» potser defineix més el legislador que el legislat.\nAvui, diada del País Valencià\nPerquè parlar de terrorisme vol dir, malauradament, parlar del sud. Un autèntic femer de la por on l’extrema dreta ha trobat l’ecosistema ideal per oferir tot el seu ventall d’agressions, amenaces i coaccions. Una història d’impunitat sistemàtica i sistèmica. Aquest any ja són vint-i-cinc vint-i-cincs d’abril sense el Guillem Agulló, assassinat pel terror feixista.\nPer què no Tarragona, que ja va començar a contribuir amb la memòria homenatjant víctimes del terrorisme, podria continuar-ho, com ha fet València aquest cap de setmana, dedicant també un carrer a Guillem Agulló?\nPeriodista. Actualment coordina ‘El matí de Catalunya Ràdio’. Ha treballat a Televisió de Catalunya, TAC 12 i Tarragona Ràdio. És professor i investigador en comunicació política a la Universitat Pompeu Fabra.\nTarragona lidera la desena Setmana de Responsabilitat Social


El bloc de la Laia Gomis: Festes del Barri\nFalla del Barri de França\nMoltes idees al cap, temes interessants per escriure alguna reflexió però a vegades s’ha d’aprendre a desconnectar una mica, aquest és el fet que ha provocat la manca d’escrits en aquest espai. Reconec que sóc incapaç de desconnectar del tot, em resulta impossible perquè el mòbil i el correu electrònic sempre el tinc obert, ara bé, cal reconèixer que el ritme i la intensitat d’aquests dies és molt més tranquil.\nNo obstant, des del passat dissabte, El Vendrell, viu unes jornades festives especials, amb un encant propi com són les festes del barri. El tret de sortida tenia lloc amb la Font de la Menya i el Serrallo, després vindria el Barri de França, el barri més barri per excel·lència, el meu barri! Dimarts seria el torn de la Carretera i dissortadament la pluja va jugar una mala passada, dimecres Plaça Nova i Barceloneta, avui el protagonisme el té el Barri de la Plaça Vella, esperem que el dia mig ennuvolat s’aguanti i no plogui i dissabte la Muntanyeta posa punt i final aquests dies de gresca.\nHi ha molts elements que podem identificar amb les festes del barri, des del repic de campanes, el pa beneït, el sopar al carrer, els concerts... ara entre totes aquestes activitats hi ha un element que desperta la curiositat de molts vendrellencs, les falles. Cada barri planta la seva falla on es recullen tota una sèrie de crítiques polítiques i socials sobre esdeveniments que han tingut lloc a la nostra vila en els darrers mesos.\nLes falles es converteixen en un punt de trobada, moment de compartir opinions i parers amb diverses persones sobre el disseny i el contingut de la falla, així com també les odioses comparacions entre barris sempre hi són presents. Entre totes les falles que he vist, enguany he de felicitar per l’originalitat i el nivell, la falla del Barri de França, sincerament és la que més m’ha agradat. Dues piràmides ens transportaven del Vendrell fins a Egipte un fet que es produïa gràcies a la conversió del nom dels nostres polítics en antics faraons egipcis.\nQuan cau la nit, totes les crítiques, els acudits i les reflexions que contenen les falles es converteixen en cendres quan té lloc l’encesa de la falla. Un moment especial on s’hi barreja emoció i nostàlgia, el foc acaba amb hores i hores de reflexions, treball i dedicació perquè tots puguem gaudir de les falles. Ara bé, estic segura que molts membres de l’organització dels diferents barris en aquests moments ja rumien el caràcter i l’estil de la falla del proper any.\nQuan posem punt i final a les festes del barri, la Festa Major comença a treure el nas, així que el primer tasteig l’hem tingut amb les festes del barri i ara ja ens podem anar preparant per viure uns dies de festa grossa, que la Festa Major en menys de quinze dies la tenim entre nosaltres!\nposted by Laia Gomis @ 3:31 p. m. 2 comments\nAt 5:37 p. m., Miquel Casellas said...\nAquestes són les festes més autèntiques del Vendrell\nAt 10:19 p. m., Laia Gomis said...\nTens tota la raó del món, unes festes interessants i entretingudes, ara que ja s'acaben hem de posar el xip de la Festa Major ;)\nJo hi aniré!


Els cargols - Recepta de myTaste\nFrancisco Moreno Cardenas\nÉs un plat ben senzill en què elscargols (Caragols) són cuits al foc preferentment a la brasa o bé al forn amb una “llauna” o “llanda” al País Valencià\nUn cop dejunats i nets, poseu elscargols dins d’una olla d’aigua freda, amb sal i el ramet de menta fresca\nINGREDIENTS PER ELSCARGOLS. Començarem bullin els. Mig quilo de cargols. hi posem elscargols que ja tindrem bullits\nINGREDIENTS PER LA COCCIÓ DELSCARGOLS. El podem trobar per la nostra terra desprès d'un ruixat de primavera, és per això que es bastant típic menjar-ne pels volts de Sant Joan\nRentem elscargols amb aigua i vinagre (També es fan sense rentar) i quan els tenim nets els col·loquem en una llauna (D'aquí el seu nom) boca amunt i els ruixem am l'oli d'oliva\nPer fer aquests cargols es necessiten els següents ingredients. Només sóc fan de la salseta picant que a vegades els banyen\nMentre s ´escalfa tallarem la pasta de full en forma de triangles, els quals cargolarem començant per la part més ampla, retorçar les "banyes " cap a l'interior del cos del croissant formant un cercle, els pintarem amb ou batut i fornejar per espai d'uns 15/20 minuts, dependrà de la mida que els hàgim donat i del nostre forn\nM'han educat rebutjant elscargols i. Primer de tot, si els compreu sense purgar o els colliu de la. >Avui he fet cargols\nGuardar l’aigua de bullir elscargols per desprès anar posant, si volem la salsa mes clara. Cassola de cargols del VallèsIngredients\nAquí elscargols són tamany supersize, com tot lo americà. Així que no us puc dir si són millors o pitjors perquè de moment no els he provat\nPer a bullir elscargols. En una cassola es fregeix el conill, la botifarra crua i la cansalada tot tallat a trossets, després se li afegeixen els trossos de botifarra blanca i de botifarra negra\nSuposo que hi ha molta gent a qui no li agraden elscargols. Jo recordo els que feia la meva tieta, que éren boníssims i el dia que tocava la cargolada, ens reuniem tota la família per menjar-los\nRentem elscargols, per això els posarem a la pica amb sal. I els i fem vàries rentades. I anirem incorporant elscargols mirant avall\nElscargols abans de cuinar-los, s'han de bullir varies vegades. No els poseu amb l'aigua calenta, sinó quedarà el cargol dins la clova i no agafa tant de gust\nRentem molt bé elscargols que ja tindrem. desdejunats, els posem a una olla amb aigua freda, a foc molt baix, fins que\nEstem en vespres de Sant Joan i penso que la recepta més apropiada que us puc donar és la delscargols\nelscargols dejunats i renteu-los amb aigua freda, un polsim de sal i/o. Tasteu-los i si són tendres ja els teniu llestos\nAquest estiu va ploure dos dies i varem aprofitar per anar a caçar cargols (com diuen per la província de Girona), com que havia plogut durant tota la tarda, en varem trobar bastants, desprès d`uns dies de desdejuni, per elscargols, els varem fer de varies formes, les meves receptes van ser las següents\nNi han moltes maneres de fer elscargols a la llauna i aquesta es la meva. En primer lloc em de netejar molt be elscargols en un gibrell i els i canviarem l´aigua varies vegades fins que surti neta\nS'afegeix la farina i el got de vi ranci, es deixa evaporar l'alcohol i s'hi afegeixen elscargols. En el mateix oli es posa a sofregir la ceba picada i els alls picats\nPosa elscargols de un en un a la safata i ho poses al forn mitja horeta (grill a dalt i a baix). Ingredients\nCom que hem comprat elscargols ja cuits ens preocuparem només del sofregit. Ara, si els compreu “frescos” els heu de rentar varies vegades i els heu de bullir també vàries vegades, i sobretot quan siguin nets els heu de bullir a partir d´aigua freda ja que d´altra banda es quedaran dins de la closca\nAvui que el Fermí Puig explica, des de Lleida, formes de cuinar elscargols, un blog de cuina general, ple de receptes de tot tipus, però on hi podeu trobar un parell de receptes precisament de cargols


Barnavasi ha fet moltes coses i està present de la major part d’iniciatives comercials, socials i culturals de Sant Gervasi\nLa 22a Mostra de Comerçde Sant Gervasi ha servit per celebrar també el 35è aniversari de Barnavasi. Per fer-ho, s’ha muntat una interessant i completa exposició sobre aquesta associació del comerç de Sant Gervasi. Els materials utilitzats han sortit de l’arxiu de Rosa Castells, i esperem que es pugui veure, encara que sigui en una versió reduïda, en algun centre cultural del barri.\nBarnavasi va ser fundada l’any 1984 per un grup de comerciants del barri de la Bonanova, amb Joan Abat com a referent, a qui se’l considera el fundador. El primer president de l’associació va ser el mateix Abat i, l’any 1986, el va substituir Agnès Parés. El 1988 es comenca a editar el butlletí Barnavasi com un guia pràctica del barri que neix promocionant un certamen fotogràfic i publicant articles sobre la història i aspectes poc coneguts de Sant Gervasi.\nL’any 1990 Rosa Castells és escollida presidenta de l’associació i la a seva junta decideix tornar a impulsar la revista, que no acabava de consolidar-se. Per fer-ho, va formar un equip de professionals que dissenyarien un nou projecte, tot i mantenir la capcalera. A l’octubre es publica la primera revista de la nova etapa; el 1991 s’inaugura la TV de Sarrià –Sant Gervasi, cosa que va influir a un canvi sociològic al barri i va portar a la junta a promoure enquestes per recollir informació, i el 1992 s’inicia la reivindicació de l’antiga Escola de Puericultura, a Muntaner-Bisbe Sivilla, com a possible espai per fer-hi un casal de barri.\nAleshores també es va estrènyer la col·laboració amb l’Associació de Veins de Sant Gervasi de Cassoles, ja que es volia integrar a tothom promovent iniciatives de barri. Una d’aquestes va ser la campanya “Salvem la plaça Bonanova”, per fer una remodelació d’aquest espai, conquerit pel trànsit, i fer-hi un pàrquing soterrani.\nGalvany Comerç i Sant Gervasi Informació\nEl 1993 es funda Galvany Comerç, amb qui Barnavasi col·labora estretament; la primera presidenta és Dària Marcos. L’any seguent es decideix fer una reestructuració de la revista: hi ha la necessitat d’engrandir horitzons i ajustar-se a la nova realitat territorial. Així, el juny de 1994, canvia de capcalera per anomenar-se Sant Gervasi Informació. L’acceptació de la revista, centrada en la informació local, és immediata i el tiratge supera els 10.000 exemplars. Poc després, el 1996, Edicat SL, l’empresa formada a l’aixopluc de la revista, va assumir la redacció, edició i comercialització, i es confia la direcció a Susanna Cuadras.\nL’associació també s’havia preocupat pels espais verds del barri i havia iniciat campanyes per recuperar jardins com la Tamarita, que s’inaugura el juny de 1994, i també cerca millorar la seguretat dels jardins de Moragas. L’any següent s’inauguren els jardins de Les Tres Torres, a Ganduxer-General Mitre. L’any 1997 hi ha una campanya per salvar els jardins de Brusi, ja que a la casa Sagnier s’hi vol fer un geriàtric privat; l’any 2003, aquests jardins s’obren al públic.\nUn referent de barri\nL’any 1997, Salvador Albuixech substitueix Rosa Castells a la presidència de l’associació, i a l’octubre s’organitza la 1a Mostra de Comerç, al carrer Muntaner entre la plaça de la Bonanova i General Mitre. Va ser un gran èxit de públic i de paradistes, cosa que va confirmar que la Mostra era una necessitat per al barri.\nA partir de 1999, s’incrementa la campanya per la Puericultura, un espai abandonat i ruïnós al cor de Sant Gervasi. El 2000 s’inaugura l’Espai Pere Pruna com a centre cultural, també reivindicat per veins i comerciants, en l’església de l’antic convent de les Reparadores, al carrer Ganduxer.\nAmb l’arribada del segle XXI, moltes de les reivindicacions que perseguia Barnavasi i el teixit associatiu del barri es van fent realitat: a l’antiga Puericultura, el 2007 s’inaugura el Centre Cívic Vil·la Florida. El mateix any també s’obre al públic Can Castelló i la Casa Sagnier, altres indrets reivindicats per Barnavasi. L’associació ha contribuït a enfortir el teixit associatiu del barri i és la capdavantera en l’organització, cada any, de la Festa Major al juny, i de la Cavalcada de Reis al gener. L’exposició preparada per Rosa Castells permet constatar que, aquestes darreres dècades, Barnavasi ha fet moltes coses i està present de la major part d’iniciatives comercials, socials i culturals de Sant Gervasi.\nGalvany torna a viure la seva fira de comerç organitzada per Barnavasi\nLes Associacions de Veïns expliquen com han viscut la crisi de la covid-19


Bosch reclama a Colau que porti a fiscalia l'oferta per acabar la carrera universitària 'de manera fàcil' - ERC Barcelona\nGrup municipal 13.09.2018 17.00 h\nBosch reclama a Colau que porti a fiscalia l'oferta per acabar la carrera universitària 'de manera fàcil'\nEl president del grup municipal d’Esquerra Republicana a l’Ajuntament de Barcelona, Alfred Bosch, ha demanat a l'alcaldessa de la ciutat, Ada Colau, que porti a la fiscalia l'oferta que suposadament va rebre "per acabar els estudis de manera fàcil". "No podem permetre que el sistema universitari català estigui sota sospita de pràctiques irregulars, i per això emplaço a l'alcaldessa a acudir a la fiscalia perquè investigui el cas", ha assegurat.\nBosch, que havia estat professor universitari, ha lamentat el debat sobre els màsters provocat per Casado, Montón o Cifuentes i la degradació del sistema universitari que suposen. El republicàha sortit en defensa del sistema universitari català i ha explicat que "durant dècades ha permès formar a professionals de prestigi en tots els àmbits, i ara no es pot devaluar aquest prestigi amb insinuacions que ho posen en dubte".\nPel republicà, "és irresponsable fer aquest tipus d'insinuacions si després no s'actua en conseqüència". "Si, en aquell moment, l'alcaldessa Colau no va adonar-se de la gravetat de la situació, ara no pot obviar-la en un moment en què el debat és sobre la taula. Demanem que acudeixi a la justícia a denunciar aquesta pràctica irregular", ha sentenciat.


Dimecres, 29 de novembre 2017\nCatorze, un dels guardonats als Premis de Comunicació no Sexista\nL'Associació de Dones Periodistes de Catalunya va premiar a Olga Viza amb el III Premi Margarita Rivière, i el Premi Trajectòria a Gemma Nierga\nEl passat 15 de novembre va tenir lloc el lliurament dels Premis de Comunicació No Sexista a l’Auditori de CaixaFòrum (Barcelona) que reconeixen el periodisme rigorós, que no cau en rutines ni estereotips masclistes o sexistes, ni discrimina. Així, aprofitant la commemoració del 25è aniversari de l’Associació de Dones Periodistes de Catalunya (ADPC), impulsora dels premis, es va atorgar un premi especial a les seves anteriors presidentes –Montserrat Minobis, Elvira Altés, Montserrat Puig, Carme Freixa i Carolina Barber–.\nEn aquesta edició, el premi a la trajectòria ha estat per a la periodista radiofònica Gemma Nierga per la seva “brillant carrera professional”. D’altra banda, d’entre els Premis Bones Pràctiques de Comunicació No Sexista 2016, la revista digital Catorze, dirigida i editada per Eva Piquer, va ser guardonada per “un periodisme rigorós i de qualitat en el sector cultural”. Per la seva banda, el III Premi Margarita Rivière al rigor periodístic amb visió de gènere es va entregar a la periodista esportiva Olga Viza.\nUn any més, es va fer un Toc d’atenció pel tractament discriminatori que aquesta vegada s’ha dirigit al programa d’estiu de TV3 Això no és un trio, per “reproduir estereotips sexistes”.\nAltres premiats als Premis Bones Pràctiques de Comunicació No Sexista 2016\nXavier Graset, director i presentador del programa Més 324, de Televisió de Catalunya, distingit per "fer visibles les dones expertes en un programa de televisió generalista".\nEl programa La Script, amb María Guerra i Pepa Blanes, emès a la Cadena SER, per visibilitzar "les desigualtats de les dones a la industria del cinema".\nL'espai Mujeres con historia, de Silvia Casasola, que s'emet dins del programa La rosa de los vientos, d'Onda Cero, per visibilitzar les dones en la història.\nLa Revista Con la A, editada per l'associació del mateix nom, presidida per Alicia Gil, per "una iniciativa de comunicació feminista en digital".\nEl col·lectiu #OnSónLesDones, per "una iniciativa reivindicativa a favor de visibilitzar les dones en els mitjans de comunicació i de denúncia de la poca presència femenina en tertúlies i espais d'opinió".\nL'edició espanyola del HuffPost, per "una informació plural i continuada de la violència masclista i per la categorització dins la secció de política".\nLa revista Soberanía Alimentaria. Biodiversidad y Culturas, per "un periodisme compromès amb un canvi de model social, que incorpora la perspectiva de gènere".\nLa professora de filosofia Fina Birulés, premiada per "la qualitat en la investigació en teoria feminista i en l'estudi de la producció filosòfica femenina".


Educació posa en marxa el programa RobotIB per fomentar la introducció de la robòtica entre els alumnes d'ESO el curs 2017-2018\nDarrera actualització: 29 setembre 2017\nLa Conselleria d’Educació i Universitat acaba de publicar les instruccions per posar en marxa el Programa de Formació i Transferència RobotIB per al curs 2017-2018. Aquesta iniciativa pretén potenciar la introducció de la robòtica entre els alumnes d’ESO, tant a l’àrea de tecnologia com en el treball per projectes, a través d’una formació inicial del professorat, el disseny d’un projecte de transferència i d’aplicació durant el curs i el seguiment de l’impacte formatiu en els alumnes.\nPoden participar en aquesta primera convocatòria 25 centres públics de secundària de Balears que se seleccionaran entre les sol·licituds rebudes, prioritzant els centres d’acord amb el percentatge més elevat de docents de l’àrea de tecnologia implicats en el projecte. A partir d’avui i fins dia 13 d’octubre es poden presentar les sol·licituds.\nEls objectius de RobotIB són potenciar la robòtica com a eina pedagògica entre l’alumnat d’ESO a través de la dotació als centres del material inicial necessari per introduir aquests continguts i la formació del professorat implicat en el programa per fer servir aquest material. La Conselleria es compromet a organitzar la formació inicial, dotar el centre amb el material bàsic (joc de components d’introducció al control amb Arduino i robots per a un grup classe), fer difusió de les bones pràctiques i avaluar-ne el resultat.\nPer la seva banda, els centres participants en el programa es comprometen a dissenyar i implementar un projecte d’introducció a la robòtica a un grup d’ESO del centre, comptar amb la participació en el programa de, com a mínim, el 50 % del professorat que imparteix matèries de l’àrea de tecnologia amb el vistiplau de l’equip directiu i presentar una memòria final del projecte.\nEn funció dels resultats obtinguts en aquesta primera convocatòria es preveu una formació continuada al llarg dels propers cursos.\nLa formació està prevista en el primer trimestres del curs 2017-2018 a Mallorca, Menorca i Eivissa/Formentera.\nEl programa RobotIB suposarà una inversió de 50 mil euros en material específic.\nBOIB convocatòria RobotIB pdf - 181Kb


Converses – Escola PROA\nInici > Avancem > 50è aniversari > Converses\nabans que el sol no el fongués\nper quedar-me’l per sempre més.\nperò és tan gran, per a mi,\nel podríem COMPARTIR.\nFa 50 anys l’Escola Proa va néixer com a fruit del somni d’un grup de famílies del barri, i de la seva decidida implicació per aconseguir-lo.\nFa 50 anys que l’Escola avança, tot fent pinya, per donar el millor a les noves generacions.\nAmb motiu del 50è aniversari de l’Escola Proa, hem volgut deixar constància dels moments més significatius de la nostra història, explicats, en directe, per algunes de les persones que els han protagonitzat.\nSota el títol Escola Proa, 50 anys fent pinya, trobaràs un resum de totes elles. 59 minuts d’explicacions, comentaris, sentiments, desitjos…, agrupats en 15 capítols temàtics.\n50 ANYS FENT PINYA – Vídeo Resum\nDe cadascun d’aquests 15 capítols hem fet una peça separada per tal que es pugui accedir a cadascun d’ells amb la màxima comoditat.\nAquí tens els accessos directes:\n1. Fundació de l’Escola\n2. Posada en marxa de l’Escola\n3. El Batxillerat nocturn\n4. El procés del CEPEPC\n5. La gestió econòmica\n6. El servei de mitja pensió i l’espai del migdia\n7. El gabinet de psicopedagogia i la logopèdia\n8. La nit del Cel Bru\n9. La mediació a l’escola\n10. Tasques administratives i atenció a les famílies\n11. Una vida a l’Escola; sensacions personals\n12. Els nous edificis de parvulari i secundària\n13. Creació de la Fundació Ressons\n14. Canvi en l’estructura de gestió\n15. Present i Futur de l’Escola\nModerades totes elles per en Sergi Josep Garcia, (de la tasca del qual hem de fer una menció especial), han estat l’origen de tot aquest treball recopilatori.\nMés de 40 hores d’enregistraments han donat peu a aquestes gravacions que ens mostren fins a 33 testimonis de primera mà.\nSi una cosa tenen en comú totes aquestes persones, és la seva estimació per l’Escola Proa i el seu compromís amb ella.\nJosep Espinas i Montserrat Riera\nDolors Riera, l’Oriol Vergés i Neus Ballester\nMiquel Verdura i Cristina García\nLourdes Tarafa, Llum Bou i Montserrat García\nMontserrat Sardà i Neus Andrés\nRosa Oller i Joan Mollà\nMaria Ciurana i Mònica Garcia\nRosa Ma. Murillo i Montserrat Alòs\nJosep Lluis Bachiller i Manel Moral\nCarles Núñez i Assumpta Andrés\nXènia Buján i Jordi Borràs\nIMATGES DE LES SESSIONS DE GRAVACIÓ


'La taula de diàleg és un símbol del fet que alguna cosa pot canviar' - somGranollers\n'La taula de diàleg és un símbol del fet que alguna cosa pot canviar'\nDolors Bassa Exconsellera i represaliada per l'1 d'Octubre\nDimecres, 8 de setembre de 2021 | 17:30h\nDolors Bassa, davant del Museu de Granollers, al carrer Anselm Clavé | M.E.\nDolors Bassa Coll (Torroella de Montgrí, 1959), mestra i psicopedagoga, va arribar a la política nacional provinent del món sindical –va ser secretària general de la UGT a Girona– i de la base municipal. El gener de 2016 va ser nomenada consellera de Benestar, Treball i Família, i després de l'1 d'Octubre, el novembre de 2017 l'Audiència Nacional en decreta la presó incondicional, i el 2019 se la condemna a 12 anys de presó i d'inhabilitació. Ara fa dos mesos que va ser indultada. De la presó, assegura que no hi ha cap aspecte bo, però que les mostres de suport rebudes hi ajudaven, per la qual cosa ara volta pel país per agrair-les. Dimarts era a Granollers amb les persones que des de 2017 cada dimarts es manifesten contra la repressió a la Porxada.\n–Avui [dimarts] participa a les voltes a la Porxada que des de l'empresonament de Jordi Cuixart i Jordi Sánchez entitats independentistes convoquen per reclamar la fi de la repressió.\n–Sí, ho faig per un doble motiu. Per agrair que hem tingut el suport tot aquest temps. La presó sense el suport de la gent no l'hauríem aguantada i ara intentem respondre-hi. Vaig rebre moltes cartes de gent de Granollers que m'explicaven que venien els dimarts aquí. I, per altra banda, també hi ha un component anímic: quan la gent ens veu té una alegria que val la pena compartir.\n–Malgrat els indults, però, la repressió no s'ha acabat.\n–No, en el meu cas l'indult és reversible i les penes s'han de recalcular als 3 anys. A més, a mi m'impliquen com a responsable de l'1 d'Octubre i, a banda de sedició, per un delicte de malversació. Per tant, ara haurem d'anar al Tribunal de Comptes. A finals d'any sortirà el que hem de pagar de l'1-O, tot i que des de la Generalitat no es va gastar ni un sol diner. Tenim la repressió contínua, amb més de 3.000 persones afectades.\n–A banda dels membres del Govern, més coneguts, hi ha molta altra gent pendents de judici arran del Procés. En aquest cas, els indults no solucionen res.\n–La millor solució és la via que hem triat, que és la taula de negociació. Després de tot aquest temps de persistència i esforç, s'ha reconegut que hi ha un conflicte polític a Catalunya. El següent pas és aquesta taula de diàleg, en què creiem relativament, però que hem de demostrar que hi som. De fet, l’octubre de 2017 reclamàvem diàleg per seguir endavant. Per això, ara hi hem de ser. Per si dona resultats i, si no, per demostrar al món que nosaltres hem continuat per la via pacífica i democràtica.\n–Per tant, no hi té gaire esperança dipositada en aquesta taula de diàleg.\n–No gaire, però sí que és un símbol del fet que alguna cosa pot canviar. No hi hem de creure, però sí que hi hem d'anar amb totes les energies. I, d'altra banda, hem d'explicar que la repressió no s'ha acabat, que tenim els companys a l'exili que haurien de poder tornar com més aviat millor. I tenim 3.000 represaliats i el seu entorn… s'ha d'acabar. Per això és molt clara la nostra aposta per l'amnistia, i també l'autodeterminació, perquè la nostra convicció és encara més forta.\n–El president espanyol, però, ja ha dit que no està disposat a parlar d'aquests dos temes.\n–Parlar, forçosament n'haurà de parlar, encara que no estigui disposat a negociar-ho. Estem pendents de veure què ofereixen davant de les nostres propostes que són molt clares.\n–Qüestions sobre competències i transferències autonòmiques?\n–Aquesta taula no és per això i els hi hem de demostrar. Ja tenim les taules bilaterals amb l'Estat, com qualsevol altra comunitat europea. Però, reconegut el conflicte, la taula ha de servir per trobar-hi solucions. Una altra cosa és el temps que caldrà. Nosaltres tenim les propostes; tinc certa curiositat per saber quines propostes tenen, perquè de moment no n'hi ha hagut cap.\n–La trobada es produirà després de la Diada. Pensa que és volgudament posterior a l'11-S en què la mobilització d'enguany potser és menor?\n–A la Diada sempre demostrem que persistim, que hi som, i això, hi hagi més o menys gent, no ha canviat. Sortim d'un temps de Covid en què la gent no s'ha pogut reunir i, per tant, les condicions són complicades. No es pot comparar amb els anys en què jo era consellera. De tota manera, per l'11 de setembre el poble català sempre surt, i demostrarem la nostra persistència. De fet, que a les darreres eleccions fóssim més d'un 50% demostra que la gent està molt decidida, malgrat tots els malgrats.\n–Després de les recances de l'1-O, d'un anterior mandat marcat per la discòrdia entre els partits independentistes, i de com va costar tornar a formar Govern. Com ho va viure tot plegat des de la presó i com veu el futur polític al país?\n–A la presó aprens molt a interioritzar tot allò que passa, sobretot en el cas de les preses polítiques com la Carme i jo, que hem estat soles. Hem tingut molt temps per reflexionar. Entre els presos i exiliats no hi ha hagut mai cap problema; al contrari, hi ha bona comunicació. Els mitjans de comunicació han ressaltat la part de confrontació i, evidentment, les tàctiques dels partits. Però l'objectiu el tenim tots clar, partits i organitzacions. Una altra cosa és de quina manera hi arribem. Els partits independentistes són diferents i ningú pregunta en l'àmbit de l'unionisme perquè hi ha partits diferents. Però l'objectiu nacional és el mateix, i a mi em sembla prioritari. No val la pena burxar sobre ferides que hi puguin haver.\n–Qüestió de tàctica, doncs.\n–Sí, de com llegim l'1-O. Crec que tots n'estem orgullosos, pel comportament de la gent del nostre país, de la dignitat, de què vam aconseguir. Mai ningú es va imaginar la repressió que hi va haver.\n–Llavors no pensava que podien acabar a la presó?\n–Abans de l'1 d'Octubre, no. I, de fet, hi vam començar a pensar a partir del 16 d'octubre, perquè pensàvem que en una societat democràtica europea cap govern podia anar a la presó per desobeir. De fet, el govern de l'Estat ha desobeït moltes lleis. Érem conscients que desobeíem per permetre que el poble votés, però no d'haver fet cap delicte penal.\n–La resta del Govern tampoc s'ho pensava?\n–No. Si més no, el que sí que puc afirmar és que no es va parlar mai en cap reunió de govern. Si algú ho pensava a títol personal, no ho va dir. A partir del 3 d'octubre tot es va anar enrarint, i el 10 d'octubre ens van dir que hi hauria mediació i per això el president Puigdemont no declara la independència. I llavors sí que es complica, perquè és el moment en què demanem la negociació i no arriba mai. Vam començar a veure que la repressió seria forta.\n–Se'n penedeix d'alguna cosa?\n–No, en aquells moments, sabent el que sabíem, vam fer el millor que podíem fer. Ara, amb la perspectiva de com han anat les coses, ho podríem haver fet millor. El 2017 no podíem retirant-nos perquè havíem de veure fins on arribàvem.\n–Se sent decebuda amb l'entorn europeu?\n–Em sento decebuda amb l'Estat espanyol, que no és democràtic. Però vam descobrir que Europa no és la suma d'uns pobles democràtics, sinó d'estats... i que les forces dels estats passen per sobre de qualsevol argument democràtic. Per tant, la fiabilitat és amb la justícia europea i no amb els estats... a Exterior hi tenim l'exministre Borrell, per tant… No és l'Europa social de la suma de pobles que molts desitgem.\n–I en aquest context, quin és el futur polític del país?\n–No soc gens pessimista. Penso que la gent que lluita per la independència, perquè no se li tombin les lleis socials que aprova el Parlament, perquè no hi hagi ingerències i es pugui viure millor… Tota la gent que vam estar lluitant hi continuem sent. L'altra cosa és si estem en un estat d'ànim positiu com llavors. Però qualsevol fet disruptiu ho fa canviar, si a la base hi ha solidesa.\n–L'horitzó d'un referèndum pactat el plantegen al 2030.\n–La mesa de negociació és molt important, com a eina que hem triat per poder avançar, perquè puguem tenir un reconeixement internacional. Els catalans i catalanes continuen amb la mateixa convicció i tenen el diàleg com a bandera. No sortirem de la via democràtica. Potser trigarem més del que havíem pensat el 2017, però la base hi és, i ens en sortirem.\n–I pel que fa al futur personal, la inhabilitació no només li ha impedit accedir a un càrrec públic, sinó també a la seva feina.\n–Sí, jo treballava en una escola concertada i, com que tinc inhabilitació per a qualsevol lloc públic, no hi puc tornar. El meu futur és seguir treballant per la independència de Catalunya; no estaré a primera línia, però hi seré. Tothom sap que les meves conviccions són fermes, igual que abans d'entrar a presó. I continuar treballant en les dues vies: la nacional per al dret a l'autodeterminació, i la social per combatre les desigualtats.


La investigació per frau a Messi podria ampliar-se als tres últims anys\nUna vegada conclogui la campanya de la renda d'aquest any, l'Agència Tributària podria ampliar les seves inspeccions per comprovar si el futbolista ha seguit sense declarar els ingressos per drets d'imatge\nEFE Barcelona 17/06/2013 19:15\nL'Agència Tributària podria ampliar als exercicis 2010, 2011 i 2012 les seves investigacions sobre Lionel Messi i remetre-les a la Fiscalia en cas de detectar que també va burlar presumptament la tributació per ingressos derivats dels seus drets d'imatge.\nSegons han explicat a Efe fonts judicials, la querella contra l'estrella del Barça se centra per ara en les seves declaracions d'IRPF de 2007, 2008 i 2009, sense perjudici que l'acusació contra ell pugui ampliar-se als anys següents si es detecta que va utilitzar el mateix mecanisme defraudatori.\nLa querella es dirigeix contra Lionel Messi i el seu pare, Jorge Horacio Messi, als quals la Fiscalia de Delictes Econòmics de Barcelona acusa d'haver defraudat més de 4 milions d'euros, simulant la cessió dels seus drets d'imatge a societats instrumentals radicades en paradisos fiscals.\nDe moment, la querella la té sobre la taula el jutjat d'instrucció número 3 de Gavà, que encara no ha decidit si l'admet a tràmit, per la qual cosa, de moment, no s'ha acordat citar a declarar com a imputats el futbolista i el seu pare.\nEl futbolista i el seu pare tindrien encara l'oportunitat de regularitzar aquest hipotètic frau en els tres exercicis precedents mitjançant declaracions complementàries però, si no fos així, l'Agència Tributària remetrà el resultat de les seves indagacions a la Fiscalia perquè les incorpori a la seva investigació.\nL'advocat Cristóbal Martell, un dels penalistes més prestigiosos de Barcelona, serà l'encarregat de defensar davant els tribunals a Lionel Messi, al qual fins ara representava el bufet Juárez Veciana.\nSi durant el procés d'instrucció Jorge i Lionel Messi s'avenen a regularitzar les quantitats suposadament evadides, podria arribar-se a un acord amb la Fiscalia que evitaria la celebració del judici, encara que aquest pacte quedaria recollit en la corresponent sentència de conformitat.\nEl ministeri públic creu que la iniciativa de defraudar al fisc va partir del pare i representant del jugador, com ho demostra el fet que el 2005, quan Leo Messi encara era menor d'edat, va encarregar la creació d'una primera societat instrumental amb el suposat propòsit d'evadir impostos.\nEn les causes per frau fiscal, no és estrany que un dels imputats assumeixi que va ser ell qui va idear les maniobres defraudatòries i exculpi a la resta de contribuents. D'aquesta forma, el futbolista estrella del Barça podria veure arxivada la causa penal oberta contra ell si el seu pare accepta l'única responsabilitat en la iniciativa de burlar l'obligada tributació, han apuntat a Efe les mateixes fonts judicials.


Mai | 2015 | arscultures\nPosted on 12 de Mai de 2015 by arscultures under Assaig, Literatura\nIcehenge són tres relats que es succeeixen al llarg de 500 anys, cadascun explicat des de un punt de vista diferent però que narren un fil argumental comú.\nEl planeta Mart ha estat colonitzat i l’home ha arribat a instal•lar colònies a varis satèl•lits de Júpiter. Al cinturó d’asteroides és explotat per la indústria minera. Gràcies a la medicina les persones viuen centenars d’anys però degut, precisament, a aquesta longevitat perden la memòria del que van ser i només acostumen a recordar els últims vuitanta o cent anys, això fa que moltes persones portin un diari per conservar els records.\nL’any 2248 la tripulació d’una nau espacial s’amotina contra el govern de l’oligarquia marciana. A través del diari d’Emma Weil, una de las passatgeres del vol, sabem que els amotinats volen anar a colonitzar un planeta llunyà on començar de nou les seves vides. Emma, es nega a seguir-los i aconsegueix tornar al planeta Mart, on, mentre eren a l’espai, ha esclatat una revolució a la qual s’uneix abans de la destrucció de la ciutat anomenada Nova Houston. Els revolucionaris acaben per perdre la guerra encara que alguns d’ells sembla que han pogut escapar cap a zones inexplorades del planeta.\nL’any 2547 Hjalmar Nederland explica en el seu diari que treballa com arqueòleg a les ruïnes de la que va ser Nova Houston, ciutat on va néixer i viure de nen just quan va esclatar la revolució del 2248, tres-cents anys abans. Els seus estudis demostren, en contra de la història oficial mantinguda pel govern i les autoritats acadèmiques, que la ciutat i la seva família no va estar destruïda pels rebels si no per l’exèrcit i la policia. Just en aquest moment es descobreix al pol Nord del planeta Plutó una estructura de blocs de gel que es batejada amb el nom de Icehenge (per que recorda els cercles de pedra de Stonehenge) i s’inicia una batalla especulativa sobre l’origen d’aquesta estructura artificial, en la que l’arqueòleg, Nederland, desenvolupa la teoria de que la estructura va estar realitzada pels membres de la nau rebel que l’any 2248 van abandonar el sistema solar.\nL’any 2610, Edmond Doya, viatger interplanetari, arqueòleg aficionat fascinat per Icehenge i nét de Hjalmar Nederland, intenta esbrinar els orígens de Icehenge, i creu que l’estructura de gel no és tan antiga com pensa el seu avi. En el seu diari explica la seva croada particular per descobrir qui van ser els constructors del monument. Una milionària anomenada Caroline Holmes finançarà una expedició científica a Plutó per tal de resoldre l’enigma.\nLes tres històries ens expliquen de forma concisa i sense gaires digressions la vida dels tres personatges i la fascinació en descobrir què és i qui a construït l’enigma de gel de Icehenge.\nLa novel•la va ser escrita quan la Guerra Freda era vigent i, tangencialment, descriu en que es podrien haver convertit el bloc soviètic i americà si no hagués caigut el mur de Berlín l’any 1989.\nHi ha algunes idees interessants com el fet de que t’has de fiar de la teva biografia escrita per saber d’on vens i comprendre el teu present. També és interessant la crítica implícita de que en realitat mai podrem saber el que va passar en la història ja que constantment la revisem i la reconstruïm. La narració ens permet reflexionar sobre la nostra identitat i la construcció de la Història que, a vegades, es basa més en la suggestió que en els fets.\nVeiem, doncs, el misteri des de diversos angles diferents en el temps, i tenim una gran varietat de solucions diferents a ell, incloent un bon cop d’ull a les teories de conspiració. Va ser la nau rebel de l’any 2248 que en passar per Plutó va construir l’estructura? Són els membres l’expedició que fa la descoberta de Icehenge els que l’han feta just abans de comunicar la troballa al món? És la milionària Caroline Holmes la nova identitat d’una Emma Weil que va escapar de Nova Houston? És tot plegat una falsificació històrica?\nAl final l’enigma central es mantindrà sense resoldre degut a que algunes accions del passat estan destinades a seguir sent desconegudes fins i tot per a les persones que les van viure. Sé que a molts lectors no els agrada aquest final però, justament a mi és una de les coses amb que més he gaudit. Una novel•la interessant, a estones apassionant, estones una mica avorrida.\nAquesta novel•la publicada originalment l’any 1984 va ser la segona novel•la de Kim Stanley Robinson. Deu anys més tard escriuria la seva famosa trilogia de Mart: Mart Roig, Mart Verd i Mart Blau; alguns dels temes de les quals ja estan prefigurats a Icehenge. Aquesta novel•la va ser traduïda per Estela Gutiérrez i editada a Espanya per Minotauro l’any 2004.\nPosted on 2 de Mai de 2015 by arscultures under Divulgació, Història\nJavier Reverte ens explica la història de Pedro Páez Jaramillo (1564-1622) que va néixer a Olmedo de las Cebollas (l’actual Olmeda de las Fuentes a la província de Madrid) i que fou un sacerdot jesuïta i missioner recordat per ser el primer europeu que va arribar a les fonts del Nil Blau el 1618.\nPedro Páez, el 1580, amb 16 anys d’edat, va estudiar dos anys a la Universitat de Coïmbra després dels quals va continuar els seus estudis amb el jesuïtes de Belmonte (Conca) on ingressà a l’ordre.\nL’abril de 1588, amb 24 anys, inicia un viatge de set mesos que el durà a la ciutat de Goa, a la Índia, on els jesuïtes hi tenien una de les principals cases del continent asiàtic. A Goa, Pedro Páez Jaramillo hi resta uns mesos. El gener de 1589 és ordenat sacerdot i un mes després marxa cap Etiòpia acompanyat del frare Antoni de Montserrat amb l’objectiu d’arribar a la missió de Fremona i reforçar els altres germans de l’ordre que hi vivien des de feia 30 anys (en concret tres dels cinc missioners havien mort i no tenien pràcticament contacte amb la casa mare de Goa).\nVan recórrer la costa de la India i després de patir turmentes i atacs pirates els turcs els fan presoners al Iemen. Són conduits a Dhofar (Oman) on estaran set anys en captivitat. Mentre eren presoners van haver de creuar el desert de Hadramaut (van ser els primers europeus documentats en passar per aquesta regió) i part del desert de Rub al Kali a la península aràbiga. Pedro Páez aprofita el seu captiveri per aprendre el persa i l’àrab.\nEl desembre de 1596 són alliberats després d’un pagament de 1000 corones d’or i tornen a Goa on, el 1599, esgotada la salut i a causa de les grans penalitats sofertes durant el captiveri, mora amb seixanta tres anys el pare Antoni de Montserrat.\nL’any 1603, als 39 anys, Pedro Páez inicia el segon viatge cap a la missió de Fremona a Etiòpia per convertir al poble etíop del cristianisme ortodoxa a la fe catòlica. L’any 1604 és presentat a l’emperador Za Dengel i estant a la cort prova una estranya beguda que molt pocs occidentals havien provat fins aquell moment, el cafè. Gràcies al coneixement de Pedro Páez de la llengua amhàrica i el gueez (la llengua del texts sagrats i de les cròniques reials) converteix al emperador al catolicisme. Aquest anuncia el canvi de doctrina al poble i esclata una guerra civil que acaba amb la mort de Za Dengel.\nEl seu successor Susinios Segued III fou coronat emperador l’any 1607 i Pedro Páez es guanya la seva confiança, fins i tot es converteixen en amics. Susinios el converteix en el seu conseller i li concedeix terres a la península de Gorgora, al nord del llac Tana, on Páez crea una nova missió al voltant d’una església de pedra dissenyada i construïda per ell mateix.\nEn un dels seus viatges acompanyant l’emperador arriben al sud del llac Tana on Páez contempla el naixement del Nil Blau, era el 21 d’abril de 1618, i era el primer europeu que ho contemplava. L’explorador escocès, James Bruce, es va atribuir el descobriment l’any 1770, però arribava 152 anys tard. Pedro Páez. al capítol XXVI del seu llibre ‘Història d’Etiòpia’ escriu:\nConfesso que em va alegrar veure el que tant van desitjar veure antigament el rei Cir i el seu fill Cambises, el gran Alexandre i el famós Juli Cèsar.“\nSusinios es converteix al catolicisme l’any 1622. Poc després, aquell mateix any, Pedro Páez mora a Gorgora i es enterrat al costat del llac Tana.\nEl Nil Blau poc després de sortir del llac Tana\nEn total Pedro Páez va passar 19 anys a Etiòpia, va dur a terme la seva missió evangelitzadora, encara que aquesta al va sobreviure molts pocs anys i Etiòpia va restar ortodoxa. El que sí va perdurar van ser el llibres que va escriure, dos llibres de religió redactats en llengua amhàrica, un diccionari i una gramàtica. Quan l’emperador Susinios el va permetre consultar els antics llibres etíops va escriure en portuguès els quatre volums de la ‘Història d’Etiòpia’ redactada entre 1620 i 1622. Del llibre se’n va publicar una edició íntegre en portuguès l’any 1945 a Oporto. Aquesta és la lectura bàsica i el punt de partida del qual es serveix Javier Reverte per escriure el seu magnífic llibre. Un llibre amb el qual l’autor torna a l’Àfrica no per explicar-nos un dels seus viatges sinó per narrar-nos la vida d’un home excepcional, missioner políglota, intel•lectual i arquitecte. Un llibre que ens descobreix la figura fascinant d’aquest missioner castellà (poc conegut pel gran públic i ignorat fins i tot pels historiadors) que mereix un lloc destacat entre els grans exploradors del continent africà.\nEdició original portuguesa de 1945\nEn resum, historia, viatges, geografia, religió i literatura, tot junt, en un esplèndid llibre que és fàcil de llegir per la seva claredat expositiva i la gran capacitat de síntesi de l’escriptor madrileny.\nDios, el diablo y la aventura va estar publicada l’any 2001 per Plaza & Janés Editores S.A. És mèrit del seu autor, Javier Reverte, que Pedro Páez rebés el reconeixement que es mereix a la seva pròpia vila natal, Olmeda de las Fuentes, i que es realitzés una traducció al castellà de l’obra de Páez ‘Historia de Etiopia’ l’any 2010 (col•lecció Viento Simún. A Coruña. Ediciones del Viento. 1300 pàgines).\nEdició de la ‘Historia de Etiopia’ en castellà


Teatre de barra a les festes de Campanet | fancultura\ninici » Fanteatre » Teatre de barra a les festes de Campanet\nTeatre de barra a les festes de Campanet\ntext de Javier Matesanz el dia 12 Sep, 2019 a Fanteatre, Notícies, portada\nEl proper divendres dia 20 de setembre, dins el programa d’actes de les festes de Campanet, el Teatre de Barra representarà a la localitat tres de les comèdies més divertides del seu repertori. Les funcions seran a les 21’00, 21’35 i 22’10 hores a Sa Tercera, Sa Pujada i Can Bernat. El preu, com sempre, a 3’5€ per entrada.\nEs representaran aquestes tres peces:\nLlengua amb tàperes a Sa Tercera\nActors: Aina Cortès i Toni de los Ángeles\nUn cambrer i una pollensina intentaran donar resposta a aquest i a molts més dubtes existencials, o no tant existencials.\nVells temps a Can Bernat\nEn un suposat però possible futur, on els mòbils ja no estan ben vistos, dos amics superen la seva addicció així com poden. No caure en temptacions mai és fàcil però, almenys, tenen algú que els entén. O ni això…\nQuè t’hi jugues a Sa Pujada\nDirector: Lina Mira\nIntèrprets: Lina Mira i Aina Zuazaga\nQuan el que està en joc és la teva pròpia cordura.


Giga (dansa) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa giga és una dansa animada barroca procedent del jig o jigg del Regne Unit que en general apareix al final de la suite. El terme també es refereix a qualsevol ball, en principi una contradansa per a un grup de parelles, amb una tonada de giga. En el teatre anglès primerenc, les obres acostumaven a acabar ballant una giga.\nUna parella ballant la giga al 1883\nCronològicament, fou l'últim ball en ser inclòs com una de les danses bàsiques de la suite barroca. Normalment s'interpreta al final, després de la sarabanda, però a vegades entre aquestes danses s'hi insereixen algunes danses opcionals com ara el minuet, la gavota, la bourrée o el passepied. Si no és la darrera, aleshores sol precedir la xacona o el ball de cercavila.\nEn aquesta dansa, al segle xvi, un o dos solistes realitzen passos i salts petits, ràpids i complexos. A Anglaterra estava relacionada amb els balls amb esclops i eren habituals al teatre. Al segle xvii va ser incorporada a França a la cort de Lluís XIV, transformada en un ball de parelles més lent, com a belle danse ballada pels nobles de la cort en alguns actes socials. Diversos compositors de cort en van escriure.\nRitme de la giga\nUna giga és generalment en compàs ternari, normalment en 3/8, però també pot estar escrita en un dels seus derivats compostos, com el 6/8, 6/4 o fins i tot 12/16, encara que hi ha algunes gigues escrites en altres compassos (per exemple, la giga de la Suite francesa número 1 de Bach, BWV 812, que està escrita en 4/4). Sovint s'accentua el tercer temps del compàs, fent de la giga un animat ball popular. Moltes gigues estan escrites amb una textura contrapuntística.\nJohann Sebastian Bach i Georg Friedrich Händel són dos dels compositors destacats del barroc que han compost gigues, habitualment dins de la suite.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Giga\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Giga_(dansa)&oldid=25825495»\nDarrera modificació: 28 des 2020 a les 00:13\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 des 2020 a les 00:13.


L'Ajuntament ha posat en marxa un protocol de seguretat enfront de la COVID-19\nL'Ajuntament de les Coves de Vinromà està treballant en l'adequació del cementeri amb la finalitat de millorar les condicions de l'espai de cara a la festivitat de Tots Sants. A més, s'ha creat un protocol de seguretat enfront de la COVID-19 amb l'objectiu de protegir al màxim a la ciutadania, davant la previsió d'un augment de les visites al cementeri per aquesta data.\nEl consistori està fent tasques de desbrossament, neteja i adequació de les jardineres. A més, es renovarà la pintura de l'entrada i s'efectuaran diverses reparacions de manteniment. Aquests treballs s'uneixen a les obres d'ampliació del cementeri dutes a terme a l'inici de l'any i emmarcades en el Pla Castelló 135 de la Diputació de Castelló, que han dotat a aquest l’espai de 48 nous nínxols i una porta d'accés al pati exterior.\nQuant a les mesures de seguretat relatives a la COVID-19, a l'entrada estarà controlat l'aforament de l'espai i es comprovarà que totes les persones usen mascareta. Així mateix, hi haurà un dispensador de gel hidroalcohòlic a la disposició dels visitants i es vigilarà que es respecte la distància interpersonal de seguretat. Cal recordar que el cementeri romandrà obert de 8:00 h a 20:00 h de manera ininterrompuda.\nL'alcaldessa del municipi, Mònica Nos, ha recordat que "de cara al pròxim 1 de novembre es preveu un augment de les visites al cementeri, per això és molt important que tots siguem responsables enfront de la COVID-19, respectem la distància interpersonal, usem la mascareta i recordem que estem encara immersos en una pandèmia".


L’amplia oferta de platges de l’Ametlla s’adapta a totes les necessitats. Què busques? Una petita cala sense gent...la tenim...Una platja per poder banyar-te amb el teu gos...la tenim. Platges amb accés per a persones amb mobilitat reduïda, també.\n- Platges amb bandera blava: la categoria de bandera blava otorga la garantia de serveis i qualitat mediambiental. Les platges que compten amb la bandera blava són: cala Calafató, cala Forn, platja de l’Alguer, platja de Pixa-Vaques i platja de Sant Jordi.\n- Platges verges: la categoria de platges verges l’atorga “Ecologistes en Acció” i es valoren característiques mediambientals de les platges on la presencia humana és gairebé nul•la. Visita les nostres cales i platges verges: cala Llenya, caleta de Punta de l’Àliga, platja de l’Estany Podrit, platja de l’Illot, platja de Port Olivet, platja de Santes Creus i platja del Torrent del Pi.\n- Platges nudistes: a l’Ametlla de Mar també comptem amb platges nudistes per als amants de la natura i els practicants del nudisme. La platja del Torrent del Pi és una platja de pedra accessible amb cotxe i caminant. A més, hi ha neteja diària.\n- Platges per a mascotes: si durant les teves mascotes la teva fidel mascota no t’abandona, no et preocupis, també podrà gaudir de la platja. A cala Bon Caponet, són benvinguts els gossos a més, hi trobaràs dutxes per a ells. Accessible a peu i en cotxe. La cala del cementiri també és apta per a mascotes.\n- Platja de pedres: si t’agraden les platges autèntiques amb paisatges més abruptes i de pedra, no et pots perdre les següents platges i cales: cala Bon Caponet, cala de l’Àliga, cala de les Ampolles, cala Llenya, cala Llobeta, cala Mosques, caleta de Punta del Áliga, platja de l’Estany Gras, platja de l’Estany Podrit, platja de l’Illot, platja de Port Olivet, platja de Santes Creus, platja de Xelín i la platja de Torrent del Pi.\n- Platja d’accés a minusvàlids: a la platja de l’Alguer, la platja de Pixa-vaques i la platja de Sant Jordi hi trobaràs un perfecte accés per a persones minusvàlides o amb mobilitat reduïda.\n- Platges amb posidònia: la posidònia és una alga que indica l’excel•lent qualitat de l’aigua marítima de les nostres platges, per això és molt freqüent trobar-les a: platja Xelín, platja de l’Estany Tort, cala Mosques i cala Ambrosia.


Sant Vicenç acull el primer acte de la campanya Free Junqueras\nUn miler de persones es van donar cita on van participar Albert Botran, Marta Vilalta i Albano Dante Fachin llegint un manifest fundacional\nLa plaça de la Vila de Sant Vicenç dels Horts va acollir el primer acte de denúncia de la campanya Free Junqueras que el moviment té previst fer per tot el territori català quan s'acaben de complir 100 dies de la seva entrada a presó. Més d’un miler de pesones es van donar cita on l’alcaldessa del municipi, Maite Aymerich va apel·lar la consciència de la bona gent de l'estat espanyol i de les institucions europees per combatre aquesta flagrant injustícia que pateixen els presos polítics catalans. "La vostra indiferència acaba sent un silenciós suport", va manifestar.\nD’altra banda, Albert Botran, Marta Vilalta i Albano Dante Fachin van llegir el manifest de l'entitat, que reuneix un moviment cívic i transversal de suport a Oriol Junqueras. Botran va afirmar, tot llegit el manifest, que la presó i l'"exili forçat" de "rivals polítics" de l'Estat demostra el "fracàs" del govern espanyol per abordar la reivindicació "massiva, continuada i escrupolosament pacífica" d'una part "importantíssima" de la societat catalana.\nVa concloure l'acte el president del Parlament, Roger Torrent, que va recordar la trobada que ha tingut amb Junqueras a la presó d'Estremera aquesta setmana. Torrent va afirmar que "els seus murs no poden empresonar l'anhel de llibertat". Va reafirmar la voluntat que "aquest país no es rendirà mai en la defensa dels drets democràtics, de la dignitat i la llibertat" i va repetir el missatge que li va transmetre al president d'Esquerra Republicana de Catalunya: "Ens conjurem a no defallir fins a la teva llibertat.”\nA l'acte també hi han assistit la secretària general d'ERC, Marta Rovira, els líders dels republicans a Madrid, Gabriel Rufián i Joan Tardà, el conseller de Justícia destituït, Carles Mundó, i l'exdiputat parlamentari Eduardo Reyes, entre d'altres. En acabar la concentració per la megafonia ha sonat la cançó de Joan Manuel Serrat 'Para la libertad' (1972), fet que va provocar la xiulada del públic.\nMissatge de Junqueras\nAl seu Twitter, Oriol Junqueras va escriure: "100 dies a Estremera. Gràcies a tots pel vostre suport. Mantenim viva la flama. El millor regal que ens podeu fer avui és fer Govern, recuperar-lo per avançar nacionalment i socialment. Gràcies a tots per les cartes. Us estimo!".\nRedacció / Fotos: ERC-Aj. Sant Vicenç dels Horts


Onda inicia el dilluns el servei d'autobús a l'UJI per a més de 100 estudiants\n2:16 am - Saturday, 8 August 2020\nOnda inicia el dilluns el servei d’autobús a l’UJI per a més de 100 estudiants\nEl Termini per a sol·licitar el ‘Carnet Municipal de l'Alumnat’ expira el 31 d'octubre.\nL’Ajuntament d’Onda inicia el dilluns 9 de setembre, el servei d’autobús gratuït a l’UJI per a 108 estudiants, coincidint amb el començament del curs lectiu en les universitats de la Comunitat Valenciana.\nEls universitaris que es beneficiaran d’aquest servei gratuït i directe d’autobús han de mostrar en pujar al bus el seu Carnet Municipal de l’Alumnat perquè els siga totalment gratuït el viatge. Fins al 31 d’octubre es podrà sol·licitar aquest carnet, donant temps als estudiants perquè es puguen beneficiar del servei.\nEl conveni de col·laboració entre l’actual consistori i la companyia local d’autobusos Furió es va aprovar el 2 de setembre en la Junta de Govern Local per a garantir aquest servei als estudiants onders, tant els que baixen a l’UJI com els que cursen Formació Professional o els que vagen a instituts de Vila-real o Castelló.\nEl regidor de l’Àrea de Joventut, Innovació i Biblioteques, Vicent Bou, explica que amb aquest servei: “el govern actual aposta pels joves d’Onda per a augmentar les seues oportunitats formatives i facilitar que visquen a la ciutat”. També,“es redueix el temps que utilitzen els estudiants per a arribar a la universitat i es crea un servei còmode i eficient”, ressalta Bou.\nHoraris servei gratuït amb Carnet Municipal de l’Alumnat\n– De dilluns a divendres es mantindrà la línia d’autobús directe d’Onda a l’UJI, a les 7.30 hores.\n– I s’amplien dues noves línies, la de les 14.15 hores, que anirà d’Onda a l’UJI, i a les 14.55 hores que serà el bus de retorn de la universitat cap a Onda.\nPrevious articleBorriana reajustarà les anualitats per a la construcció de l’IES Jaume I inclòs en el Pla Edificant\nNext articlePuig demanarà el dimarts a Montero una solució “immediata” per a les entregues a compte: “És absolutament necessari”


Un arbre de grans dimensions il·luminarà la plaça Catalunya de Roses aquest Nadal – Guia de Roses\nHome ROSES FESTES Un arbre de grans dimensions il·luminarà la plaça Catalunya de Roses aquest Nadal\nL’empresa municipal Rosersa està ultimant aquests dies la instal·lació de les figures i composicions que il·luminaran el Nadal a Roses, amb una seixantena d’espais ornamentats a diferents espais de la vila. La novetat d’enguany és la instal·lació d’un arbre de Nadal de grans dimensions a la plaça Catalunya que, juntament amb la resta d’enllumenat nadalenc, s’il·luminarà a partir del proper dimecres, 4 de desembre.\nUn avet d’alumini de 10 metres d’alçada i 4 de diàmetre, coronat amb una gran estrella d’1,5 metres, presidirà la plaça Catalunya de Roses durant les festes de Nadal d’enguany. La seva adquisició ha estat realitzada amb la partida que Rosersa i Ajuntament destinen anualment a la compra d’enllumenat de Nadal de baixa consum energètic. L’any passat es va completar la inversió feta durant els darrers anys per a la renovació de les antigues figures que funcionaven amb bombetes convencionals, per nous models led. Actualment, doncs, la totalitat d’enllumenat nadalenc de Roses és ja de baix consum, fet que suposa un estalvi d’un 80% en el consum d’energia respecte als anteriors models.\nL’acte oficial d’encesa de l’enllumenat, tindrà lloc el proper 4 de desembre amb un acte a la plaça Catalunya que comptarà amb una cantada de nadales a càrrec de la Coral del Centre Escolar Empordà i de la cantant Àngels Ortíz. La il·luminació nadalenca a Roses funcionarà fins al 7 de gener, en horari de 17.30 a 2 h.\ntags: activitats a roses agenda d'activitats a l'alt empordà agenda d'activitats a roses arbre de nadal a roses Festes Nadal nadal 2019 nadal a roses\nprevious El dia 25 de novembre s'obren les inscripcions del Casal de Nadal de Roses\nnext Totes les activitats nadalenques de Roses, editades en un llibret