efemerides | 13 Setembre, 2020 14:07\nAnarcoefemèrides del 13 de setembre\n- Surt El Productor: El 13 de setembre de 1896 surt a la Corunya (la Corunya, Galícia) el primer número del periòdic anarquista El Productor. Semanario obrero. Era continuació d'El Corsario, publicat a la mateixa ciutat i del qual hereta la mateixa lletra, el mateix format i la mateixa impremta («El Progreso»). Hi van col·laborar J. Díez, M. M. Miranda, José Martínez Ruiz (Azorín), Josep Prat, etc. Es van publicar cinc números, l'últim el 8 d'octubre de 1896, i deixà d'editar-se per la fallida de la impremta.\nFotografia de Jean-Baptiste Regad realitzada per la Prefectura de Châlons-en-Champagne (Mourmelon-le-Grand, 10 de maig de 1903)\n- Jean-Baptiste Regad: El 13 de setembre de 1860 neix a Montpeller (Llenguadoc, Occitània) l'anarquista Jean-Baptiste Léon Regard, conegut sota els pseudònims Colonel i De Vitterville. Sos pares es deien Jean-Baptiste-Benoît Regad, tinent coronel d'Enginyers l'Exèrcit francès mort durant la guerra francoalemanya de 1870 i conegut com De Vitterville, i Anne-Marie Leclerc. La família vivia a la Maison Castelnau, al número 19 el carrer Durand de Montpeller. Estudià a l'Escola Politècnica i va fer el servei militar al 35 Regiment d'Artilleria a Tunísia. Un cop rebutjat seguir la carrera militar com son pare, es guanyà la vida amb diferents professions (mecànic, serraller, dissenyador, fotògraf, xofer, corredor d'assegurances, comerciant de vins, periodista, etc.) vagant arreu de França i aconseguint una trentena de condemnes (violències, ultratges, rebel·lió als agents, furt d'aliments, amenaces escrites, infraccions a la prohibició de residència, etc.) durant la seva vida a diferents països (França, Suïssa i Alemanya). En 1892 va ser empresonat i processat per «fabricació d'explosius», però el seu cas va ser sobresegut i, un cop lliure, es va refugiar a Ginebra (Ginebra, Suïssa). Arran d'haver escrit una carta amenaçant un ciutadà de Saint-Claude (Franc Comtat, França), va ser extradit de Suïssa i el 5 de juliol de 1892 condemnat a tres mesos de presó. Poc després, l'11 de juliol d'aquell any, va ser condemnat pel Tribunal d'Apel·lació de Besançon (Franc Comtat, Arpitània) a dos anys de presó, 100 francs de multa i 10 anys de prohibició de residència per «amenaces de mort». Un cop lliure s'instal·là a Marsella (Provença, Occitània), on va ser condemnat a quatre mesos de presó per «temptativa d'estafa». El gener de 1894, després de viatjar sense bitllet de Marsella a Lió, va ser condemnat per «infracció a la policia ferroviària» i després retornà a Saint-Claude, on l'11 de març d'aquell any va ser detingut en estat d'embriaguesa. Sota el perill de ser processat, després d'haver escrit des de Marsella una carta d'amenaces a un procurador de Saint-Claude, abandonà la localitat durant un mes per retornar i instal·lar-se a casa de sa mare, al barri de La Pérouse de Saint-Claude. El juliol de 1894 va ser detingut a Saint-Claude després d'haver cridat «Visca l'anarquia!» i inculpat de «crits sediciosos». Escorcollat el seu domicili, se li va trobar el projecte d'un periòdic revolucionari i, segons la policia, «fórmules per a la fabricació d'explosius». Jutjat, el setembre de 1894 va ser condemnat a un mes de presó per «crits sediciosos», però el seu cas per «associació criminal» va ser sobresegut. El 2 d'agost de 1897 va ser condemnat a dos anys de presó, 300 francs de multa i 10 anys de prohibició de residència per «amenaces de mort sota condició» i a sis mesos de presó suplementaris per «infracció de la prohibició de residència i ultratges a agents». El 13 de febrer de 1901 va ser alliberat de la presó de Lons-le-Saulnier (Franc Comtat, França) i, segons la policia, partí cap a Niça (País Niçard, Occitània), Marsella i Nimes (Llenguadoc, Occitània), on el maig de 1901 va ser detingut embriac i «amenaçant de fer saltar pels aires l'estació». Segons la policia, posteriorment marxà cap a Besiers (Llenguadoc, Occitània) i passà a Espanya. El gener de 1902 va ser inscrit en diversos registres policíacs d'anarquistes i aquest mateix any el localitzaren al departament del Marne i amb la intenció d'anar a peu a la regió de Dijon (Borgonya, França) i a Lió. En 1907 circulava per Châlons-en-Champagne (Xampanya, França) a la recerca de feina i el 30 d'abril d'aquest any va ser condemnat pel Tribunal de Gray (Franc Comtat, França) a tres mesos de presó per «ultratges a un condemnat de la força pública». El setembre de 1907 va ser detingut a Annecy (Savoia, Arpitània) sota l'acusació d'intentar atemptat contra la vida de René Viviani, ministre del Treball, durant una festa municipal que havia de presidir. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\n- Aquilino Ribeiro: El 13 de setembre de 1885 neix a Tabosa do Carregal (Sernancelhe, Nord, Portugal) l'escriptor anarquista Aquilino Gomes Ribeiro, un dels autors més importats de la literatura portuguesa de la primera meitat del segle XX. Sos pares foren Joaquim Francisco Ribeiro i Mariana do Rosário Gomes. En 1895 començà els estudis primaris al Col·legi de Nostra Senyora de Lapa i en 1900 entrà al Col·legi de Lamego i més tard estudià filosofia a Viseu. Seguint els desigs de sa mare que volia que fos sacerdot, es matriculà al seminari de Beja. En 1903, mancat de vocació, abandonà els estudis teològics i s'establí a Lisboa. En 1906 començà a col·laborar en el periòdic republicà lisboeta A Vanguarda i l'any següent, en col·laboració amb José Ferreira da Silva, escriu A filha do jardineiro, obra de propaganda revolucionària i de crítica a la monarquia. A instàncies de Luz de Almeida, en 1907 entrà a formar part de la Lògica Maçònica Muntanya del Gran Orient Lusità de Lisboa. Anarquista d'acció, s'especialitza en la fabricació de bombes. El 28 de novembre de 1907 uns explosius guardats a ca seva exploten i dos companys seus, Gonçalves Lopes i Belmonte de Lemos, resulten morts. Detingut com a militant anarquista, fou tancat a la presó de Caminho Novo. El 12 de gener de 1908 aconseguí fugir de la presó de manera rocambolesca i passà a viure clandestinament a Lisboa, on mantingué contactes amb els regicides Alfredo Costa i Manuel Buíça, que atemptarien contra la família reial portuguesa l'1 de febrer d'aquell any. Arran d'aquest afer, s'hagué d'exiliar a París. A partir de 1910 estudiarà a la Facultat de Filosofia i Lletres de la Sorbona, on tindrà destacats professors (George Dumas, André Lalande, Levy Bruhl, Durckeim) i es relacionarà amb l'exili polític portuguès; també coneixerà sa futura companya Grete Tiedemann. En 1912 visqué uns mesos a Alemanya. En 1913 es casà amb Grete Tiedemann i tornà a París; aquest any publicarà el seu llibre Jardim das tormentas. En 1914 nasqué son primer fill, Aníbal Aquilino Fritz. Quan esclatà la Gran Guerra, tornà a Portugal sense haver-se llicenciat. Entre 1915 i 1918 va fer de professor a l'Institut Camões, un dels més prestigiosos de Lisboa. En 1918 publica A via sinuosa. En 1919, a invitació de Raul Proença, entrà a la Biblioteca Nacional de Portugal i publicà Terras do Demo. A partir de 1921 s'integrà en la direcció de la revista Seara Nova i l'any següent publicà Estrada de Santiago. Després de la seva participació en l'aixecament contra la dictadura militar del 7 de febrer de 1927 va haver d'exiliar-se a París, però a finals de l'any va entrar a Portugal clandestinament, per veure morir sa companya Grete Tiedemann. En 1928 participà activament en la revolta del Regiment de Pinhel; detingut, fou tancat a la presó de Fontela a Viseu, de la qual pogué fugir i s'exilià a París. En 1929 es casà amb Jerónima Dantas Machado, filla de l'expresident de la República portuguesa Bernardino Machado, mentre que a Lisboa era jutjat en rebel·lia per un tribunal militar i condemnat. En 1930 nasqué son segon fill, Aquilino Ribeiro Machado. En 1931 passà a viure a Galícia i l'any següent entrà clandestinament a Portugal. En 1933 rebé el Premi Ricardo Malheiros de l'Acadèmia de Ciències de Lisboa, pel seu llibre As três mulheres de Sansão, i dos anys després fou elegit membre d'aquesta acadèmia. En 1952 realitzà un viatge al Brasil, on fou homenatjat per escriptors i artistes de l'Acadèmia Brasilera de Lletres. En 1956 fou un dels fundadors de la Societat Portuguesa d'Escriptors, de la qual fou elegit president. En 1957 publicà A casa grande de Romarigães i l'any següent Quando os lobos uivam, pel qual fou processat per la dictadura de Salazar que considerà el llibre injuriós contra les institucions de l'Estat i que acabà en amnistia el 12 de novembre de 1960 dies abans d'anar a judici. En 1958, també, fou nomenat soci de l'Acadèmia de Ciències de Lisboa i formà part de la candidatura d'Humberto Delgado a la presidència de la República. En 1960 fou proposat per al Premi Nobel de Literatura i l'any següent viatjà a Londres i a París. Aquilino Ribeiro va morir el 27 de maig de 1963 a Lisboa (Portugal) i aquell mateix dia la censura salazarista va prohibir que es fes qualsevol menció als homenatges que se li retien. Pòstumament, en 1972, es va publicar un llibre seu de memòries, Um escritor confessa-se. En 2007, l'Assemblea de la República honorà la seva memòria traslladant les seves restes al Panteó Nacional, fet que fou durament criticat pel sectors reaccionaris de la societat portuguesa que sempre el consideraren un «terrorista» implicat –alguns fins i tot apunten que fou un dels autors materials («la tercera escopeta»)– en el regicidi de la família reial portuguesa.\n- Francisco Jordán Gallego: El 13 de setembre de 1886 neix a Valdepeñas (Ciudad Real, Castella, Espanya) –altres fonts citen Jaén (Andalusia, Espanya)– el destacat militant anarcosindicalista i mestre racionalista Francisco Jordán Gallego –també citat com Gallegos. Sos pares es deien Esteban Jordán i Ana Gallego. Instal·lat a la localitat granadina de Pinos Puente, es dedicà a l'ofici de fuster i milità en el moviment anarquista. Amb Juan Linares López, Gabriel Torribas Carrasco i altres, animaren el Cercle d'Obrers de Pinos Puente, que tenia una escola racionalista que ensenyava amb els llibres de Francesc Ferrer i Guàrdia –alguns diuen que el conegué personalment i que hi va fer bona amistat–; finalment el Cercle d'Obrers va ser clausurat pel governador conservador de Granada Luis Soler y Casajuana. El febrer de 1910 marxà a Barcelona (Catalunya). Afiliat al Sindicat de Fusters de Solidaritat Obrera, el 29 de maig d'aquell any va ser detingut després de trobar 25 cartutxos de dinamita, a més de llibres i periòdics anarquistes, durant l'escorcoll dirigit pel cap superior de Policia Millán Astray de la casa d'hostes, al carrer Ponent de la capital catalana, on habitava. Durant la investigació d'aquesta operació es van detenir a Pinos Puente com a còmplices Esteban Jordán, Juan Linares i Gabriel Torribas. Processat, a la presó redactà pamflets induint els companys a violar la disciplina penal i a negar-se a anar a missa i per la qual cosa va ser tancat en una cel·la de càstig. El 28 de setembre de 1911 va ser jutjat per l'Audiència de Barcelona per un delicte de tinença d'explosius i condemnat a quatre anys de presó. El març de 1916, cridat pel seu amic Antonio García Birlán, s'establí fins al maig a Castro del Río (Còrdova), on va fer de mestre a l'Escola Racionalista del Centre Instructiu d'Obrers del Sindicat d'Oficis Diversos d'aquesta localitat i alhora va fer una bona amistat amb l'escriptor llibertari Salvador Cordón Avellán. Aquest mateix any va fer una gira propagandística i pro presos amb Sánchez Rosa per les comarques cordoveses, entre les que destaca el gran míting de Castro del Río del 29 de juny. Després retornà a Barcelona on fou assidu, amb altres companys (Agustí Castellà Trulls, Josep Godayol, Antoni Borobio Abasola, Salvador Quemades Barcia, etc.), del Centre Obrer del carrer Serrallonga. Assistí a l'Assemblea de València d'aquell any i, amb Manuel Andreu i Francisco Miranda, va ser un dels principals reorganitzadors de la Confederació Nacional del Treball (CNT) catalana després d'uns anys en la clandestinitat. El 24 d'agost de 1916 va ser elegit pel Ple Nacional de la CNT secretari del seu Comitè Nacional. El 15 d'octubre i el 18 de novembre de 1916 participà en els mítings conjunts amb la Unió General del Treball (UGT) celebrats a la Casa del Poble de Madrid per demanar l'abaratiment de les subsistències, treball i amnistia per als presos i processats per qüestions polítiques i socials. Participà activament en l'organització de la vaga general de 24 hores del 18 de desembre de 1916. El 28 de gener de 1917 va ser detingut a Barcelona per resistir-se als agent de l'autoritat i empresonat governativament, presentant la dimissió com a secretari del Comitè Nacional de la CNT el febrer d'aquell any; fou amollat en llibertat provisional el 16 de març de 1917. Determinada premsa l'acusà de rebre diners de les autoritats alemanyes durant la Gran Guerra. En 1917 publicà el Catecismo sindicalista. El sindicalismo y su objeto i en 1920 La dictadura del proletariado –fullet reeditat en 1922 a Mèxic–, on palesa el seu antibolxevisme. Entre 1919 i 1920 col·laborà en El Productor de Sevilla. Francisco Jordán Gallego va ser ferit de mort a trets per sicaris del Sindicat Lliure el 30 de juny de 1921 a la plaça de les Beates de Barcelona (Catalunya) i morí a primeres hores de l'endemà 1 de juliol a l'Hospital Clínic de la capital catalana.\nJoseph Moro cuidant el jardí de la seva casa de Bradford\n- Joseph Moro: El 13 de setembre de 1894 neix a Ortona dei Marsi (Abruços, Itàlia) l'anarquista Antonio Giuseppe Moro, més conegut com Josep Moro o Joe Moro. Fill d'una família profundament catòlica, son pare, Angelo Moro, venedor ambulant de teixits i de merceria, recorria els mercats de diferents pobles amb un carro tirat per una mula i en una d'aquestes anades i vingudes, conegué Lucia Filomena Pecce, amb qui es casà i tingué vuit infants, l'últim Giuseppe. Després del matrimoni la parella s'establí a Roma (Itàlia), on Angelo es dedicà a la venta de materials per a fusters i sabaters. Després de ser acusat sense cap fonament de vendre objectes robats, Angelo va ser detingut i passà sis mesos reclòs a Pescara (Abruços, Itàlia); finalment es va provar la seva innocència, però el mal ja estava fet i com que ho havia perdut tot decidí emigrar amb sos dos fills grans als Estats Units, establint-se a Lawrence (Massachusetts, EUA), on treballà en una fàbrica tèxtil. Mentrestant sa mare va obrir una petita botiga de merceria al barri romà de San Sebastiano per ajudar la magra economia familiar. Son pare retornà a Itàlia després de passar quatre o cinc anys als EUA, però morí uns mesos més tard. Giuseppe, de naturalesa malaltissa, no caminà fins que va tenir cinc anys i portava una nafra estranya i maligna al cap que mai no es curava. Per mor d'aquesta ferida, els professors i els pares dels alumnes no volien que hi anés a l'escola. Un dia sa mare el va portar a una font en honor de Santa Llúcia i va fer que submergís el cap a la font un parell de vegades; després de dos o tres dies, la ferida va començar a cicatritzar i finalment desaparegué. Aquest fet «miraculós», produït per les substàncies minerals de l'aigua, incrementà encara més la fe religiosa de la família. En 1911, amb sa mare ja vídua, marxà cap als EUA i ella s'instal·là a Haverhill (Massachusetts, EUA), població on visqué la resta de sa vida. Giuseppe, ara Joseph, va trobar feina en una fàbrica de sabates a Stoneham (Massachusetts, EUA), on vivia son germà major, i, encara profundament religiós, predicava l'evangeli tots els diumenges als immigrants italians. A través de son germà major Diodato, conegué a la fàbrica on treballava el sabater anarquista Giovanni Eramo, qui el va introduir en el pensament llibertari –Eramo posteriorment comprà una linotípia i esdevingué impressor, passant a treballar a la impremta de Cronaca Sovversiva quan aquesta publicació es traslladà en 1912 a Lynn (Massachusetts, EUA). En 1912 començà a freqüentar els cercles anarquistes i assistir a les seves reunions i aquest mateix anys assistí a una manifestació anarquista a Lynn. Després d'assistir a un pícnic organitzat pels galleanistes de Wakefield (Massachusetts, EUA), entrà a formar part del cercle anarquista al voltant de Luigi Galleani i la seva Cronaca Sovversiva, participant en manifestacions i vagues i distribuint pamflets i premsa llibertària (Il Proletario, Cronaca Sovversiva, etc.). Tota aquesta activitat cridà l'atenció de la policia i l'empresa on treballava el va acomiadar. No obstant això, intensificà la seva militància amb els companys llibertaris i trobà feina a l'empresa sabatera «Heiss & Son» de Cambridge (Massachusetts). El maig de 1917, després que els EUA entressin en la Gran Guerra, Galleani publicà el seu famós article «Maricolati!», en el qual aconsellava indirectament que els anarquistes fugissin del reclutament, encara que fos abandonant el país. Joseph Moro no acudí a inscriure's al centre de reclutament i hagué d'abandonar Stoneham, trobant feina a Taunton (Massachusetts, EUA), en un magatzem d'una fàbrica de cuines. Galleani vivia no molt juny de Taunton en una cabana al bosc i cada diumenge l'hi anava a visitar. Després de parlar contra la religió a la feina, va ser acomiadat i es traslladà a Brockton (Massachusetts, EUA), on trobà feina en una fàbrica de sabates. Buscat per la policia, anà i vingué durant un temps d'una ciutat a l'altra. En aquesta època conegué els militants anarquistes italoamericans Nicola Sacco i Bartolomeo Vanzetti, amb qui va fer molta amistat, sobretot amb Vanzetti, ja que s'havia traslladat a viure a Haverhill, població on ambdós vivien. Quan Sacco i Vanzetti van ser detinguts acusats d'assassinat i empresonats, el seu paper en el moviment anarquista es centrà en aconseguir la llibertat dels companys, posant la meitat del sou que guanyava a la fàbrica en aquesta tasca. Esdevingué col·laborador del periòdic La Notizia i fou un dels creadors del «Comitè de Defensa de Sacco i Vanzetti». Va ser novament acomiadat de la feina, encalçat per la policia i durant un temps es va fer amb un italoamericà que després es va saber que era un agent de la policia federal infiltrat. Detingut i tancat en diverses ocasions, sempre acabà sent alliberat. Una nit, quan va treure el seu fox-terrier a passejar, patí una agressió i només la intervenció coratjosa del seu ca el salvà. La lluita per aconseguir la llibertat de Sacco i Vanzetti hagué d'enfrontar-se a moltes dificultats i moltes persones implicades en un primer moment desertaren del «Comitè de Defensa de Sacco i Vanzetti», on ell sempre defensà les vies d'actuació «lícites». En 1926, quan la batalla pels condemnats a mort es feia cada vegada més dura, Amleto Fabbri, secretari del «Comitè de Defensa de Sacco i Vanzetti», es va veure obligat a dimitir del seu càrrec perquè pogués anar als EUA la seva família i ell ocupà la secretaria i la tresoreria del citat Comitè, encarregant-se també de la propaganda en italià –la propaganda en anglès estava en mans de Louis Bernheimer i de Gardner Jackson. S'encarregà de mantenir el contacte amb tots els comitès espontanis de suport que s'anaven creant arreu del món, però tota la tasca no va servir de res i Sacco i Vanzetti van ser executats el 23 d'agost de 1927 a la cadira elèctrica de la penitenciaria de Charleston (Massachussetts, EUA). Ell va ser l'última persona del seu entorn que els condemnats van veure. Posteriorment, durant uns anys, continuà militant en el moviment anarquista nord-americà, però cada vegada el seu compromís va anar minvant. En 1929 va morir sa mare i les relacions amb sa germana Onorina i son marit Generoso Grassi (Jake Grassi) s'intensificaren, ja que el mai no es va casar ni va tenir família. En els anys trenta va viure a Bradford (Massachusetts, EUA) i durant els últims anys de sa vida va treballar a la General Electric de Lynn. Joseph Moro, que va sobreviure a tots els seus éssers estimats, va morir centenari en 1995 a Haverhill (Massachusetts, EUA).\nNecrològica d'Antonio Mazas Berdala apareguda en el periòdic tolosà Espoir del 4 de desembre de 1978\n- Antonio Mazas Berdala: El 13 de setembre de 1902 neix a Binacet (Osca, Aragó, Espanya) l'anarcosindicalista Antonio Mazas Berdala. Sos pares es deien Antonio Mazas i Francisca Berdala. En l'adolescència s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT). Quan el cop militar feixista de juliol de 1936 treballava de cambrer en un cafè de Barcelona (Catalunya), afiliat al Sindicat de l'Alimentació de la CNT, i s'enrolà com a milicià en la «Columna Durruti», lluitant al front d'Aragó. Després de la militarització de les milícies passà a la 26 Divisió de l'Exèrcit Popular de la II República espanyola i en va ser nomenat comissari. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França i sembla que participà en la Resistència durant l'Ocupació. Després de la II Guerra Mundial milità en la Federació Local d'Orleans (Centre, França) de la CNT. Després d'una malaltia a la sang i de diverses operacions oculars, sa família peninsular el vingué a buscar el 5 d'octubre de 1978 per marxar cap a Barcelona i després a Montsó. Víctima d'una crisi cardíaca provocada per l'emoció de trobar sa família, Antonio Mazas Berdala va morir el 7 d'octubre de 1978 al seu domicili de Montsó (Osca, Aragó, Espanya) i va ser enterrat al cementiri d'aquesta localitat.\nJordi Juan Riquer (1937)\n- Jordi Juan Riquer: El 13 de setembre –algunes fonts citen erròniament el 14 de setembre– de 1905 neix a Dalt Vila d'Eivissa (Illes Balears) l'escriptor, poeta, periodista i militant anarquista, anarcosindicalista i polític republicà Jordi Gabriel Ramon Juan Riquer. Sos pares es deien Vicens Juan Guasch i Jordina Riquer Wallis. Fill d'una família burgesa i tradicional, son pare, advocat i escrivà, fou secretari del Jutjat d'Eivissa. Va fer els estudis primaris i el batxillerat a Eivissa, però examinant-se a Palma (Mallorca, Illes Balears). Més tard estudià Dret a la Universitat de València (València, País Valencià), carrera en la qual es va llicenciar, però que mai no va exercir, i seguí cursos de Filosofia i Lletres en aquesta mateixa universitat. En aquests anys acadèmics freqüentà els cercles republicans, però cap el 1928 ja es declarà anarquista i es vinculà a la Confederació Nacional del Treball (CNT), encara que no s'afilià mai, ja que era més del sector procliu a la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). El 25 de març de 1930 formà part, com a vocal, del comitè provincial d'Aliança Republicana d'Eivissa, i el maig de 1931 en va ser nomenat secretari. Entre 1930 i 1933 col·laborà en el setmanari republicà eivissenc Proa, publicació que dirigí accidentalment uns dies en 1933. El juliol de 1931 formà part del comitè organitzador d'Acció Republicana d'Eivissa i a partir del 20 de desembre d'aquell any presidí el seu consell provincial pitiús. El juliol de 1931 el diari La Voz de Ibiza recollí una entrevista seva on donava la seva opinió sobre el projecte d'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears. Entre 1933 i setembre de 1936 dirigí l'Hospital Provincial de Dalt Vila i la Inclusa (Borderia) d'Eivissa, dependents de la Diputació Provincial. Abans de la guerra civil va escriure una novel·la, La família de Botino, però no s'ha pogut salvar. A partir de l'11 d'agost de 1936, quan l'illa havia estat alliberada per les tropes republicanes encapçalades pel capità Alberto Bayo Giroud, dirigí Diario de Ibiza i comptà en la redacció Ramon Medina Tur, Vicent Ferrer Sorà, els germans Joan Antoni i Àngel Palerm Vich i Aquilí Tur Oliver. Va condemnar durament els assassinats de 93 persones dretanes comesos el 13 de setembre de 1936 al castell d'Eivissa per «incontrolats» vinguts de la Península. En recuperar l'illa les forces franquistes, se n'anà cap a València amb una petita embarcació des de Sant Antoni de Portmany (Eivissa, Illes Balears) i després a Barcelona. L'octubre de 1936 va ingressar, com a funcionari, a la Generalitat de Catalunya, ocupant càrrecs en Sanitat i en l'Oficina de Premsa i Propaganda. En aquesta època va fer classes a ateneus llibertaris. L'editorial Proa de Barcelona li va publicar en 1937 la seva novel·la de denúncia social, l'única obra seva que ens ha arribat i la primera novel·la en català escrita per un eivissenc, Metges... o traficants?, on critica obertament el gremi mèdic i farmacèutic, concretament aquells professionals que conceben la medicina i l'apotecaria com a un negoci i que s'enriqueixen a costa dels malats. En aquests anys col·laborà en diferents periòdics, com ara La Humanitat, La Noche, Solidaridad Obrera, Última Hora, Unitat Obrera d'Eivissa, La Veu de Catalunya, etc. A Barcelona s'incorporà a l'Exèrcit Popular de la II República espanyola en ser cridat a files i en 1938 va caure pres al front de l'Ebre. Passà per la Presó Model de Barcelona i més tard pel camp de concentració de La Savina de Formentera («Es Campament»). Jutjat en consell de guerra, va ser condemnat a quatre penes de mort, però finalment van ser commutades el 3 de març de 1941 per reclusió perpètua. Al camp de concentració de Formentera va fer feina a les oficines i com que tots els informes passaven per les seves mans va falsificar-ne molts d'ells, salvant així la vida de nombroses persones. Quan «Es Campament» va tancar en 1942, va ser traslladat a la presó de València, d'on sortí lliure a mitjans de 1944. Molt poc després va ser novament detingut per intentar crear un «sindicat de sergents i caporals per donar un cop de mà contra l'Estat»; jutjat per un delicte d'inducció a la rebel·lió, amb l'agreujant de reincidència, va ser condemnat a 15 anys de presó. En conjunt va ser empresonat durant 14 anys en un total de 17 centres penitenciaris de les Illes Balears i de la Península, entre ells Can Mir de Palma i la presó d'Eivissa. Durant aquests anys de reclusió va escriure diverses novel·les (El Buen Jesús, Pasión nefanda, etc.), però només n'han quedat fragments. Un cop lliure en 1953, visqué fent classes particulars de comptabilitat i gràcies als seus coneixements d'aquesta disciplina va entrar a fer feina per a l'empresari i banquer Abel Matutes Juan, de qui era familiar, a l'empresa de materials per a la construcció «Suministros Ibiza», la primera que hi va fundar del seu imperi econòmic. Durant la presidència de Josep Tarradelles Joan, la Generalitat de Catalunya li va concedir una pensió com a exfuncionari (Cap de Negociat de Primera) d'aquesta institució, a més dels salaris no cobrats des de la desfeta de 1939 fins al 1975. En 1985 va perdre la vista. Jordi Juan Riquer va morir el 24 de setembre de 1987 al seu domicili de Dalt Vila d'Eivissa (Illes Balears) i va ser enterrar a la capella familiar del Cementiri Vell de Vila. Pòstumament, en 1999 es va fer una edició facsímil del seu llibre Metges... o traficants? i en 2001 es van publicar els seus poemes coneguts sota el títol Rebel·lia. En 2005, en el centenari del seu naixement, l'escriptor Jean Serra publicà el llibre biogràfic Jordi Juan Riquer (1905-1987). També en 2005 l'Ajuntament d'Eivissa col·locà una placa commemorativa a la seva casa natal, al número 3 del carrer de la Costa Vella de Dalt Vila i un carrer d'aquesta ciutat porta el seu nom.\nNecrològica d'Enric Fatsini Cabrera apareguda en el periòdic tolosà Espoir del 22 de desembre de 1974\n- Enric Fatsini Cabrera: El 13 de setembre de 1909 neix a Tortosa (Baix Ebre, Catalunya) l'anarcosindicalista Enric Fatsini Cabrera. Sos pares es deien Ramon Fatsini i Carmen Cabrera. Després de la guerra civil s'exilià a França. Establert a Seta, vivia al número 28 del carrer Henri Barbusse i, posteriorment, al número 10 del carrer Rouget de l'Isle d'aquesta ciutat. Milità en la Federació Local de Seta de la Confederació Nacional del Treball (CNT). Sa companya fou Eulalia González. Enric Fatsini Cabrera va morir el 30 de setembre de 1974 al seu domicili de Seta (Llenguadoc, Occitània).\nNecrològica Leoncio Correas Sanz apareguda en el periòdic parisenc Le Combat Syndicaliste del 19 d'abril de 1973\n- Leoncio Correas Sanz: El 13 de setembre de 1912 neix a Bárboles de Jalón (Saragossa, Aragón, Espanya) l'anarcosindicalista Leoncio Correas Sanz. Encara adolescent s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT). Després del cop militar feixista de juliol de 1936, va ser integrat com a soldat en l'exèrcit franquista, però aconseguí desertar i arribar a zona republicana. En 1939, amb el triomf feixista, creuà els Pirineus i va ser internat en diversos camps de concentració francesos. Després de la II Guerra Mundial milità en la Federació Local de Le Havre (Alta Normandia, França) de la CNT. Leoncio Correas Sanz va morir l'11 de març de 1973 a conseqüència d'un accident automobilístic a Argenteuil (Illa de França, França), localitat on residia des de feia anys, i fou enterrat civilment tres dies després.\nFaith Petric quan estudiava al Whitman College\n- Faith Petric: El 13 de setembre de 1915 neix en una cabana de fusta d'una granja a prop d'Orofino (Idaho, EUA) la cantautora i activista pacifista i sindicalista wobblie Faith Petric. Son pare, pastor metodista, li va ensenyar a ella i a sos tres germans a cantar himnes religiosos i cançons populars, peces musicals que acompanyava amb un antic harmònium. Quan era adolescent, sos pares es divorciaren i va ser enviada a un internat. Durant la Gran Depressió, aprengué a tocar la guitarra. Més tard, amb els diners que guanyà pels seu compte, es matriculà al Whitman College de Walla Walla (Washington, EUA), on en 1937 es va graduar. Quan era estudiant, treballà en una llibreria de Seattle (Washington, EUA) i entaulà amistat amb el pintor Morris Graves i el músic John Cage. En 1939 s'establí a Sant Francisco, on treballà en diverses feinetes, entre elles com a treballadora social ajudant els refugiats del «Dust Bowl» per a l'Administració de Seguretat Agrícola a la vall de San Joaquín. Quan esclatà la Revolució espanyola, mostrà el seu antifeixisme i la seva solidaritat amb els refugiats. Durant la II Guerra Mundial va ser una típica Rosie the Riveter, treballant a les drassanes navals militars de New Jersey. En 1945 es traslladà a Mèxic, on tingué una filla (Carole) i es va casar, encara que el matrimoni durà poc. Durant aquests anys va ser perseguida pel maccarthisme. S'uní al moviment pacifista i més tard cantà per a diverses causes polítiques i socials, com ara el moviment pels drets civils, les marxes pel dret al vot de la població afroamericana de Selma a Montgomery de 1965 a Alabama, les reivindicacions feministes i homosexuals, etc. Partidària del sindicalisme revolucionari llibertari, milità activament en els Industrial Workers of the World (IWW, Treballadors Industrials del Món) i cantà especialment per al Sindicat Núm. 630 dels wobblies en els piquets durant les vagues. A partir de 1962 encapçalà el «San Francisco Folk Music Club» i promogué jam sessions populars al barri d'Haight-Ashbury de Sant Francisco. En 1970, un cop es va retirar de la seva feia de treballadora social al Departament Estatal de Rehabilitació de Califòrnia, es va centrar totalment en les activitats musicals. Cofundà, amb altres membres del «San Francisco Folk Music Club» (Jon Adams, Sunny Goodier, Larry Hanks, Jon Wilcox, etc.) i la Sweets Mill String Band, el «Portable Folk Festival» (Festival Itinerant de Folk), viatjant arreu d'Amèrica del Nord amb un vell autobús escolar i actuant en nombrosos festivals de música folk, com ara el «Mariposa Folk Festival» en 1971 a Toronto (Ontàrio, Canadà). També recorregueren nombrosos països d'Europa i d'Austràlia, tocant en clubs, teatres i marxes de protesta. En 1979 publicà el seu àlbum antològic Faith Petric i en 1987 va fer una contribució al disc Rebel Voices, editat pels wobblies. En 1991 actuà, juntament amb altres cantautors wobblies (Judi Bari, Darryl Cherney, Utah Phililips, etc.), en el Congrés General dels IWW que se celebrà a San Francisco. Amb una memòria extraordinària, recordava la lletra de milers de cançons. Col·laborà habitualment des de la seva columna «The Folk Process» en Sing Out!, revista especialitzada en música folk nord-americana fundada en 1950 per Pete Seeger i Irwin Silber, i de la qual fou membre del seu consell de redacció. En 2000 publicà l'àlbum When Did We Have Sauerkraut?. En 2008 assistí a la inauguració d'un monument dedicat als veterans nord-americans de la Guerra Civil espanyola i va cantar amb els «Musicians Action Group» diverses peces (Venga Jaleo, Vive la Quince Brigada, etc.). L'11 de setembre del 2010 va fer el seu últim concert. Per la seva trajectòria rebé nombrosos premis, entre ells el «Labor Arts Award» i el «Noam Chomsky Peace Prize». Ja molt gran, Faith Petric va morir el 24 d'octubre de 2013 al Coming Home Hospice del barri de Castro de San Francisco (Califòrnia, EUA) al costa de sa filla Carole Craig.\nJosep Domènech Avellanet (1937)\n- Josep Domènech Avellanet: El 13 de setembre de 1918 neix a Barcelona (Catalunya) l'anarquista i anarcosindicalista Josep Domènech Avellanet. Sos pares es deien Manuel Domènech i Domènech i Gràcia Avellanet Garreta. Aprenent de paleta, era habitual del Centre de la Torrassa de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès, Catalunya), població on vivia, on formà part de la «Penya d'Amics de l'Art Escènic», d'adscripció anarquista. Quan el cop militar feixista de juliol de 1936, s'afilià a les Joventuts Llibertàries i a la Confederació Nacional del Treball (CNT) i marxà com a voluntari en la 22 Centúria de la «Columna Durruti», combatent a Siétamo (Osca, Aragó, Espanya), i a Alcanyís (Terol, Aragó, Espanya) formà part del Consell de Defensa d'Aragó. Durant els anys bèl·lics fou caixer i secretari de l'Ateneu Llibertari del barri de Santa Eulàlia l'Hospitalet de Llobregat. Participà activament en els «Fets de Maig » de 1937. Posteriorment tornà al front enquadrat en el 531 Batalló de la 133 Brigada Mixta de la 24 Divisió de l'Exèrcit Popular de la II República espanyola. Quan el triomf franquista era un fet, a primers de gener de 1939, amb la graduació de sergent, es va lliurar a l'exèrcit franquista amb tots els seus soldats. Internat al camp de concentració de Medina de Rioseco (Valladolid, Castella, Espanya), el 27 de juny de 1939 va ser alliberat i retornà a Catalunya. S'amagà a la barriada barcelonina de l'Horta, però l'agost de 1939 va ser detingut per efectius de la Brigada Politicosocial de Barcelona. Jutjat en consell de guerra el 28 d'abril de 1942, va ser acusat de cometre més de «dos-cents assassinats», entre ells els esdevinguts en els «Fets de la Fatarella» de gener de 1937, i condemnat a mort. Les autoritats franquistes l'acusaren de formar part d'un grup anarquista anomenat «X» protagonista de tota casta de «crims» i d'estar al costat de Joan García Oliver. Josep Domènech Avellanet va ser afusellat el 26 de juny de 1942 al Camp de la Bota de Barcelona (Catalunya) i enterrat en una fossa comuna. Pòstumament, en 1996 la Fundació d’Estudis Llibertaris i Anarcosindicalistes (FELLA) de Barcelona li va publicar, amb un pròleg de Luis Andrés Edo, el llibre Úniques. Poemes d'en Josep Domènech i Avellanet, recull dels 28 poemes que va escriure dins la Presó Model de Barcelona fins a la seva execució.\nVicente Martí a la seu de la Federació Llibertària Argentina (Buenos Aires, 1992)\n- Vicente Martí Verdú: El 13 de setembre 1926 neix –tal vegada fou el 18 de setembre ja que ni el mateix Vicente Martí sabia la data exacta a causa de la difícil lectura de l'acta de naixement– a Madrid (Espanya), en una família d'actius militants anarcosindicalistes valencians, el militant anarquista Vicente Martí Verdú, també conegut com Vincent Martí. Després sa família es traslladà nombroses vegades: València (1930), Llombai (1932) i Alzira (1934). Només té 10 anys quan esclata la Revolució el juliol de 1936, però va poder veure com es calava foc als diners del banc i com es va constituir una important col·lectivitat industrial. En 1939, amb la desfeta, amb sa fugida i son pare empresonat, troba feina en una granja al Grau de València. En 1948, ja amb sa família, travessen clandestinament els Pirineus a peu en ple hivern fugint de la dictadura franquista i es refugien a Avinyó, on aprendrà l'ofici de torner i la llengua francesa, que desconeixia totalment. En 1955 va començar a militar en el Moviment Llibertari Espanyol en l'Exili i particularment en la Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries (FIJL). De 1961 a 1976 participarà activament en l'organització de campaments llibertaries internacionals al sud de França (1961-1976). En 1961 és delegat de l'FIJL i de la CNT en el congrés del Moviment Llibertari a Llemotges, on es crearà una organització de combat, Defensa Interior (DI) encarregada coordinar l'acció revolucionària clandestina contra el franquisme, de la qual formarà part, encarregant-se especialment de l'enviament de vehicles i d'armes a la Península i d'instruir en l'ús d'explosius. Va conèixer particularment Delgado i Granado, que seran executats pels franquistes durant l'estiu de 1963. A causa de la pressió del règim de Franco, les autoritats franceses perseguiren en aquells anys els antifeixistes de l'FIJL (Martí, Gurrucharri, Ros, etc.), que seran empresonats en 1964 i més tard alliberats després d'una vaga de fam. També militarà activament en sindicats i durant les jornades de maig de 1968. L'octubre de 1976, fixat com a antifranquista, és deportat (assignació de residència) a Belle-Île-en-Mer (Morbihan) amb altres activistes, durant la visita oficial del rei d'Espanya a França –un film, Vacances royales (1980), de Gabriel Auer retrata aquest esdeveniment. Cansat de polèmiques, deixarà de militar en la CNT, però no restarà inactiu després de la seva jubilació. Va navegar amb un vaixell per la Mediterrània (de les illes gregues a Eritrea) amb joves problemàtics i va treballar durant una desena d'anys, juntament amb Marianne Enckell, Centre Internacional de Recerques sobre l'Anarquisme (CIRA) de Lausana (Suïssa), on va contribuir a l'estudi de l'escola campestre llibertària La Armonía d'Algiret (València) de començaments dels anys 20, encapçalada pel mestre Higinio Noja Ruiz –Vicente Martí en va ser alumne a València en 1945. També va treballar amb la Comunidad del Sur, de Montevideo, amb la companyia de teatre de carrer Ilotopia, a la Cooperativa Tipolitogràfica de la Federació Anarquista Italiana (FAI) de Carrara, i amb les seves mans va construir un vaixell al seu jardí de Le Pontet, a prop d'Avinyó, i la major part de ca seva. En 1997 va publicar a Lausana el fullet editat pel CIRA-Noir On changeait si souvent de domicile: une enfance espagnole (1926-1939) i el febrer l'any següent l'Atelier de Création Libertaire de Lió li va editar les seves memòries La saveur des patates douces: histoire de ma vie (1926-1976). El 31 d'agost de 2004, Vicente Martí, Octavio Alberola i Luis Andrés Edo, van enviar una carta al ministre de Justícia espanyol on s'oferien a testificar a favor de Granado i Delgado en la revisió del seu cas per rehabilitar-los. Vicente Martí Verdú va morir el 14 de juny de 2006 a Le Pontet (Provença, Occitània).


Sandra Gómez: “Apostem per la creació d’ocupació de qualitat, així com per una formació contínua i gratuïta” – Noticies en Valencià de València Castelló i Alacant\n4 septiembre, 2017 vlcseo 307 Views 0 Comments\nMés de 430 joves s’incorporen a treballar durant un any a l’Ajuntament\nLa regidora de Desenvolupament Econòmic, Sandra Gómez, ha destacat que 433 joves que s’han incorporat ja a treballar a l’Ajuntament gaudiran d’un contracte anual i percebran entre 18.000 i 26.000 euros bruts. Tots han sigut seleccionats dins de la iniciativa “Anem!” i del Programa d’Incentius a la Contractació de Persones Joves no Qualificades (EMPUJU) i d’Ocupació Qualificada Juvenil (EMCUJU).\nSandra Gómez ha assegurat que esta iniciativa respon “a una aposta per la creació d’ocupació de qualitat, així com per una formació continua i gratuïta dels i les nostres joves”. Així, ha precisat que en el cas d’EMPUJU 201 joves obtindran experiència laboral al llarg d’un any.\nEstos van iniciar el mes d’agost el seu contracte laboral d’un any de duració a l’Ajuntament. Els contractats desenvolupen funcions pròpies d’obra de paleta, jardineria, pintura, fusteria, lampisteria, electricitat, neteja i informació mediambiental, entre altres.\nPer la seua part, amb EMCUJU s’incorporaren el passat 4 d’agost 232 joves qualificats entre els quals hi ha titulats superiors -fins i tot amb màster- i titulats mitjans amb cicle formatiu superior o cicle formatiu mitjà. Les titulacions més representades són Cicle Formatiu d’Administració i Finances i el grau en Dret, però també hi ha periodistes, arquitectes, economistes, delineants i un llarg etcètera.\nSandra Gómez ha destacat “la importància d’este nou programa de contractes, que no beques, tant per a la ciutat de València com per a les persones seleccionades, que tindran la seua primera experiència laboral a través de l’Ajuntament”. Segons ha explicat la regidora, és necessari dur a terme accions dirigides a “combatre la desocupació entre els i\n← Els presidents Ximo Puig i Mariano Rajoy mantindran dijous una trobada a la Moncloa\n828.295 persones han visitat els espais gestionats pel Servici de Patrimoni Històric →\nEl nou curs polític al País Valencià ha començat aquest setembre centrat en la reivindicació d'una millora del model de


La Cursa Barça CaixaBank 2019 amb la Fundació\nAquesta edició de la cursa també comptarà amb la col·laboració de la Fundació Barça\nLa Cursa Barça CaixaBank tindrà enguany un punt encara més solidari. A més de comptar amb la Cursa 2k, per a entitats que treballen amb persones amb capacitats especials, l'edició del 2019 també tindrà un espai de col·laboració amb la Fundació Barça.\nPer aquest motiu, els inscrits a la Cursa Barça CaixaBank 2019 podran ajudar a la tasca de la Fundació Barça mitjançant la compra de tres productes: una polsera solidària (2,5€), una postal solidària de Leo Messi (2€) i l'estampació de la samarreta de la Cursa Barça CaixaBank 2019 amb les inicials del corredor (5€).\nLa Fundació Barça, a través de l’esport, canvia les regles perquè totes les nenes i nens guanyin. Guanyin a la discriminació, a la tristesa i a la injustícia. I, sobretot, perquè guanyin el seu dret a ser nens. Amb la teva col·laboració, contribuirem al fet que els programes de la Fundació arribin a més nens i nenes a Catalunya i arreu del món. Gràcies per ajudar-nos a fer-ho possible. Si canviem les regles, canvia tot.\n* La postal i la polsera solidària es lliuraran a la Fira del Corredor a l’Auditori 1899 i la personalització de la samarreta Cursa Barça es realitzarà a la Barça Store al Camp Nou mostrant el dorsal del 14 al 16 de juny (en horari de la Barça Store del Camp Nou)\nCom adquirir els productes?\nCal destacar, que qualsevol d'aquests tres productes s'haurà de comprar en el moment de dur a terme la inscripció a la Cursa Barça CaixaBank 2019. Per aquest motiu, aquelles persones que vulguin col·laborar hauran de seleccionar els productes solidaris que volen adquirir des d'un primer moment i abonar el seu cost conjuntament amb el preu de la inscripció.


La llum per al saló - FÒRUM.ad\nLa llum per al saló\nOn: 21/01/15 9:30\nEl fet d’utilitzar la il·luminació correctament pot aconseguir que doneu un aspecte diferent i sorprenent als espais de casa vostra. En canvi, si la il·luminació que heu escollit no és la correcta, probablement tirareu per terra la resta de la decoració.\nPer exemple, les làmpades d’aranya són molt vistoses, però sobrecarreguen visualment la decoració. A més, la il·luminació també té a veure amb el color de les parets, amb els quadres i amb les plantes. Per això, valoreu si us convé una d’aquestes làmpades o un altre tipus d’il·luminació.\nEl millor és fer ús de la llum natural i evitar que es produeixin ombres, però si això no és possible, aleshores podeu optar per la llum indirecta. La llum indirecta és la forma d’il·luminació que està més de moda actualment per als estils de decoració moderns, i no només perquè aconsegueix crear ambients molt relaxats, càlids i amplis, amb la qual cosa fa que els espais no es vegin recarregats; evita les ombres i afavoreix la decoració de qualsevol estança; sinó també perquè entre els seus beneficis destaca que aquest tipus de llum cansa menys la vista.\nPrevious Post: Matrimoni del mateix sexe\nNext Post: L’any de les apps\nAparatós accident a la Margineda\nUn cotxe vola uns metres i s’estavella al sostre d’un tunel a Eslovàquia\nMor l’esquiador Josep Giró\nCinc residents a Andorra i un de la Seu agredeixen una noia en un local d’oci nocturn\nRosa Campà guanya el premi de 200.000 euros de “La gran bicoca”\nEls secrets d’un bon raspallat del cabell\nSant Julià prepara l’escudella de Sant Sebastià per a demà diumenge\nEls Peixos us podeu trobar amb alguna sorpresa econòmica inesperada\nGran Canària, l’illa de les platges de sorra blanca i lava negra\nL’Ice Gladiators escalfa motors\nLa tasca d’esborrar vídeos\nLa Calderada de la Seu d’Urgell es donarà a conèixer a Copenhaguen\nL’exposició ‘Perseguits i salvats’ arriba a Madrid\nPossibles nevades al vespre\n“Cerca la justícia i només la justícia” (Dt 16,18-20)\nescort bayan ümraniye escort istanbul escort antalya escort rokettube


La Generalitat s’enfila cap als 300.000 treballadors - Notícies Economia - Notícies Economia - e-notícies\nEconomia · 10 de Novembre de 2021. 08:46h.\nMés de set mil milions destinats a pagar les seves nòmines\nCartells a la seu d'Interior\nLa Generalitat tindrà un total de 276.000 treballadors després que hagi decidit incorporar fins a 28.882 empleats més, segons consta en els Pressupostos presentats pel conseller Jaume Giró al Parlament.\nLa xifra suposa un creixement del 12% respecte als Pressupostos del 2020, quan la xifra de treballadors públics era de 247.119. Al sector de la Sanitat s’incorporaran 17.633 treballadors, a Educació 5.498 i a Interior 1.122.\nAquest augment de funcionaris suposarà un increment de la despesa de 516 milions d’euros respecte al 2020. Aleshores, la partida destinada a pagar les seves nòmines era de 6.574 milions d’euros mentre que ara s’enfila als 7.005 milions.


Com repartim els dividends? | Cervera i Gonfaus\nQuan una SL reparteix dividends, habitualment aquest repartiment es fa en proporció al percentatge de capital de cada soci. No obstant això, els estatuts poden preveure que els dividends es reparteixin «per caps».\nSegons una recent resolució, i deixant a banda la possibilitat de preveure participacions privilegiades, també és possible establir als estatuts socials que el repartiment de dividends es faci «per caps». És a dir, que cada soci cobri el mateix dividend amb independència del seu percentatge en el capital social. Això és possible perquè la llei especifica que, el repartiment de dividends es farà en proporció a la participació en el capital, llevat disposició contrària en els estatuts, de tal manera que aquests poden establir altres regles de repartiment.\nPossibles situacions. Pactar un repartiment de dividends per caps pot ser útil en algunes situacions;\n– Cas 1: Empreses familiars. Vostè té una empresa en la qual un dels seus fills ostenta un percentatge de participació major que la resta, ja que està més implicat en el negoci i més preparat per prendre decisions. No obstant això, la seva voluntat és que tots cobrin els mateixos dividends, per assegurar a cadascun uns ingressos fixos.\n– Cas 2: Socis i gestors. Vostè està en procés de constituir una SL amb altres socis, però el seu percentatge de participació serà inferior. No obstant això, en atenció a la implicació de cadascú en el projecte, pot proposar que el dividend sigui igual per a tots.\nEn resum, els estatuts poden establir que si la societat té beneficis, els dividends es reparteixin «per caps». És a dir, que cada soci cobri el mateix dividend independentment de quin sigui el seu percentatge en el capital social.


BOTSWANA AUTÈNTICA - Atlantis Mara\nDESCOBRINT BOTSWANA EN CAMPAMENT MÒBIL DE LUXE\nBotswana és de les últimes regions d'Àfrica que compta encara amb espais de naturalesa verge i vida salvatge, a més de ser un destí de safaris realment exclusiu. I en el nord del país es troben algunes de les zones més fascinants. Durant aquesta ruta de "safari mòbil de luxe" ens endinsarem i recorrerem part de les regions més salvatges: Delta del Okavango, Reserva de Moremi i Parc Nacional Chobe. El personal es desplaça amb antelació al grup instal·lant els campaments en el cor de cada parc, i els viatgers es desplacen, recorrent i rastrejant en ruta de safari els recòndits llocs de les zones protegides en vehicles 4x4 oberts, de manera confortable, amb un expert guia - conductor naturalista, i un guia acompanyant de parla castellana (en sortides determinades).\nDIA 01. BARCELONA - JOHANNESBURG\nVol regular via Frankfurt cap a Johannesburg. Nit a bord.\nDIA 02. JOHANNESBURG - MAUN\nArribada a Johannesburg i connexió amb el vol a Maun. Una vegada realitzats els tràmits d'immigració i recollit l'equipatge, trasllat a l'hotel. Temps lliure per a recuperar-se del llarg vol. A la tarda i opcionalment, sobrevol escènic sobre el Delta del Okavango.\nNota: En cas que el grup estigui format per 12 persones, el vol escènic està inclòs\nDIA 03. MAUN - MOREMI\nEsmorzar i sortida cap al nostre campament en Moremi. Arribem a temps per a esmorzar i a la tarda safari explorant Moremi. Sopar en el campament.\nDIES 04 I 05. MOREMI\nMoremi és una de les joies del país, embolicat per la desembocadura del Delta del Okavango. Amb gairebé 3.900 quilòmetres quadrats i els límits dels quals es defineixen de manera natural pels sistemes fluvials el que la converteixen en una zona única i imprescindible. Hi ha canals del delta, estanys, boscos etc i és llar de molts animals. Després de la introducció del rinoceront negre i blanc, es va tornar a convertir en una reserva on trobar els "Big Five".\nDies complets en el nostre campament en Moremi, amb safari al matí i a la tarda. Tots els menjars i begudes incloses en el campament.\nDIA 06. MOREMI - DELTA DE L'OKAVANGO\nBen d'hora, sortirem en ruta de safari cap a la regió dels canals del delta. Gaudirem d'un esmorzar tipus pícnic en ruta, abans d'embarcar amb llanxa i començar a explorar els canals fins a arribar al nostre campament en una illa en el Delta del Okavango. Sopar i allotjament.\nDIA 07. DELTA DEL OKAVANGO - SAVUTE\nEl Delta de l'Okavango és un lloc únic en el planeta. Després de 1.000 quilòmetres de recorregut per Angola, Namíbia i Botswana, el riu Okavango no desemboca en la mar, sinó en el desert del Kalahari, creant un dels ecosistemes més especials del món. És el delta interior més gran del planeta i en el viuen una gran quantitat de fauna salvatge, destacant la presència d'ocells, zebres, elefants, búfals, girafes, hipopòtams entre altres. Recórrer els seus canals és una experiència simplement inoblidable.\nEsmorzar. Ben aviar, sortida amb llanxa pels canals fins a l'embarcador de Moremi. Seguim la nostra ruta amb cotxe, una llarga ruta fins a la regió de Savute, al Parc Nacional de Chobe. Dinar en el campament i sortida a la tarda per a realitzar un safari. Sopar i nit en el campament.\nDIES 08 - 09. SAVUTE\nSavute és un racó salvatge i remot del Parc Nacional de Chobe, s'estén des del límit nord fins a la riba del riu Linyanti. La seva característica especial és el misteriós canal de Savute que apareix i desapareix aparentment sense relació amb la pluja. Seco i àrid durant 20 anys, es van haver de construir pous d'aigua per a mantenir amb vida a la fauna que habitava la zona. El canal va tornar a fluir novament en el 2010 i en 2015 va tornar a desaparèixer.\nSón nombroses les espècies permanents que habiten la zona, especialment les adaptades a l'escassetat d'aigua en la temporada seca, com a elefants, girafes, kudus, nyus als quals es veu en grans ramats, impalas i nombrosos ocells. Però sens dubte, la gran atracció de Savute són els depredadors\nDies complets en el nostre campament en Savute, amb safari al matí i a la tarda. Tots els menjars i begudes incloses en el campament\nDIA 10. SAVUTE - CHOBE NORD\nEsmorzar i ben aviat, sortida en un altre llarg dia de safari fins a arribar a la secció nord del Parc Nacional de Chobe, on el riu Chobe, amb les seves ribes i illes repletes de vida salvatge, és el protagonista. Dinar tipus pícnic durant la ruta de safari que ens portarà a explorar les riberes del riu. Arribada al lodge a la tarda. Sopar i allotjament.\nDIA 11. CHOBE NORD\nChobe és un dels rius més bells del continent i alberga la fauna més variada de Botswana amb una diversitat i concentració de vida salvatge sense igual en cap altra part del país, i tot això, gràcies a les seves fonts d'aigua permanent. El parc va ser fundat en 1968 i té una extensió de 11.700 quilòmetres quadrats, amb una gran varietat d'hàbitats i ecosistemes. Visitarem la zona nord del parc, famosa pels seus grans ramats de búfals i elefants que es reuneixen en el riu per a beure, jugar i banyar-se, especialment en temporada seca, i que creuar nedant a les illes del riu per a defensar-se dels depredadors. A més hi ha kudus, girafes, impalas, micos, babuins entre molts altres i amb una mica de sort també es poden observar lleons, hienes, xacals i lleopards.\nDia complet en aquesta secció nord del riu Chobe, amb safari en 4x4 al matí i safari amb vaixell en el riu a la tarda. Pensió completa inclosa.\nDIA 12. CHOBE - CATARACTES VICTORIA\nEsmorzar. Avui travessem la frontera de Zimbàbue i ens traslladem per carretera a les Cataractes Victoria. A la tarda visita guiada a les Cataractes Victoria. Allotjament.\nNota. possibilitat d'allargar l'estada en Cataractes Victoria per a realitzar alguna activitat opcional com rafting, sobrevol etc\nDIES 13. CATARACTES VICTORIA - JOHANNESBURG - BARCELONA\nEsmorzar i trasllat a l'aeroport. Vol a Johannesburg i connexió amb el vol a Barcelona, via Frankfurt. Nit a bord\nArribada a Barcelona i fi del viatge\nEN DETERMINADES SORTIDES EL VIATGE COMENÇA EN CATARACTES VICTORIA I ACABA EN MAUN\nDATES D'INICI DEL SAFARI DES DE MAUN: Sortida un dia abans des d'Espanya\nAbril: 27 (*)\nMaig: 22 (*)\nJuliol: 07 i 31. Sortida addicional 07(*)\nAgost: 01 (*),10 i 23. Sortides addicionals 10 (*), 23 (*)\nOctubre: 08 i 31 (*)\nDATES D'INICI DEL SAFARI DES DE CATARACTES VICTORIA: Sortida un dia abans des d'Espanya\nMaig: 06 (*)\nJuliol: 16, 17 (*)\nSetembre: 01 i 24. Sortida addicional 01 (*)\nOctubre: 17 (*)\nNovembre: 09 (*)\nSORTIDES PER A PASSATGERS DE TOTES LES NACIONALITATS, MÍNIM 2 PERSONES, MÀXIM 12 PERSONES:\nSortides 27 Abril, 6 i 22 de Maig, 17 i 31 Octubre i 9 Novembre: Sortides amb passatgers de qualsevol nacionalitat, que inclouen 1 guia escorta de parla espanyola a partir de 4 passatgers de parla espanyola\nSORTIDES PER A PASSATGERS DE TOTES LES NACIONALITATS, MÍNIM 2 PERSONES, MÀXIM 6 PERSONES:\nSortides marcades () en el calendari: 7 i 17 Juliol, 1, 10 i 23 Agost i 1 Setembre: Sortides amb passatgers de qualsevol nacionalitat, màxim 6 passatgers, que no inclouen guia escorta de parla espanyola.\nSORTIDES PER A PASSATGERS NOMÉS DE PARLA ESPANYOLA, MÍNIM 2 PERSONES, MÀXIM 12 PERSONES:\nResta de sortides: només per a passatgers de parla espanyola, mínim 2 màxim 12, amb guia escorta de parla espanyola a partir de 4 passatgers.\nMAUN: Crocodile Camp Safari & Spa\nMOREMI: Campament mòbil de luxe\nDELTA DE L'OKAVANGO: Xhobega Island Camp o Khwai Tented Camp\nSAVUTE: Campament mòbil de luxe\nCATARACTES VICTORIA: The Kingdom Hotel\nCAMPAMENT MOVIL DE LUXE: Els assistents s'avancen als viatgers per a muntar els campaments mòbils enmig de les reserves. Un equip de treball munta, neta i cuina perquè el viatger pugui gaudir el màxim possible dels safaris. S'adorm en àmplies botigues amb llits, mobiliari bàsic i bany privat . I a la nit, es desplega la màgia africana: el foc, el cel ple d'estrelles i els sons dels voltants.\nEl descriptiu de la ruta és un descriptiu estimat de com es realitzen els safaris dia a dia.\nL'organització de la ruta final de cada dia estarà subjecta a variació en funció de les condicions sempre canviants dels camins i dels albiraments de vida salvatge.\nEl temps dedicat a cadascuna de les sortides de safari, igualment és variable, ja que existeixen massa factors que impedeixen l'existència d'un horari fix i tancat.\nEls dies en Moremi i en Chobe, com a generalitat es realitzarà una sortida de safari al matí i una altra a la tarda. Però aquest planning, pot variar a criteri dels guies, segons les zones que ells decideixin explorar i rastrejar per a complir les expectatives d'albiraments dels clients.\nTots els trasllats que es realitzen per a arribar d'una zona a una altra, són part de la ruta de safari, i s'albiren animals, ja que durant 8 dies (des de Maun a Kasane, o de Kasane a Maun si la ruta comença per Victoria Falls) no se surt de Parcs i Reserves Nacionals.\nEls dies de l'itinerari en els quals es produeixen desplaçaments d'una zona a una altra, a causa de quin punt d'origen i punt de destinació són diferents en cada grup segons la ubicació dels campaments, sempre seran una combinació de trasllat i cerca d'animals, i l'organització més detallada de cadascun d'aquests dies s'explicarà en destí a tots els viatgers\nVols Barcelona - Johannesburg - Barcelona amb Lufthansa (en classe de reserva especial) incloent una peça d'equipatge\nVols Johannesburg - Maun / Cataractes Victoria - Johannesburg (en classe de reserves especials) incloent una peça d'equipatge\nUna nit en Crocodile Camp incloent esmorzar i sopar\nTres nits en campament mòbil en Moremi, incloent pensió completa i begudes\nUna nit en Xhobega Island o Khwai Tented Camp incloent esmorzari sopar\nTres nits en campament mòbil en Savute, incloent pensió completa i begudes\nDues nits en Chobe Safari Lodge en pensió completa\nUna nit en Hotel The Kingdom de Cataractes Victoria incloent esmorzar\nSafaris durant tota la ruta des de Maun a Kasane en vehicle de safari obert\nGuia local de parla anglesa\nGuia escorta de parla castellana en grups de 4 o més passatgers en determinades sortides\nRuta amb llanxa pels canals del Delta d'entre 2 i 3 hores de durada\nTaxes de parcs\nVisita amb guia a les Cataractes Victoria, incloent entrada\nTrasllats aeroport - hotel i viceversa\nSobrevol del Delta del Okavango si el grup és de 12 persones\nAssegurança de rescat en helicòpter\nAssegurança d'assistència en viatge (inclòs Covid19) i cancel·lació per força major fins a 5.000 €\nMenjars i begudes no esmentades\nVisat de Zimbàbue\n4.400 € + 665 € (Taxes d'aeroport i carburant)\nSuplement temporada alta: 130 € (juliol, agost i setembre)\nSuplement single: 455 €\nNo hi ha existeix la possibilitat d'habitacions triples quan viatgen tres adults junts, la configuració ha de ser d'una habitació doble i una single\nConsultar descompte menors de 12 anys. Edat mínima recomanada 8 anys\nPreus calculats a data 27/11/20 i vàlids del 02/01/21 fins a 16/12/21


Cinema - Conca Comerç\nL'Ateneu Cinema és una sala amb capacitat fins a 129 butaques. La programació és de cinema comercial d'estrena amb sessions cada dia de la setmana excepte els dimarts.\nProgramació regular d'òpera i dansa en streaming des del Royal Opera House (London) i el Liceu. Programació de cineclub els dijous combinant-les amb sessions VOSE de les pel·lícules d'estrena.\nEl Teatre Municipal l'Ateneu és un equipament municipal cedit per conveni a l’Ajuntament d’Igualada, qui per mitjà de l’Institut Municipal de Cultura, porta a terme la programació d’activitats professionals de teatre, música i dansa professionals, a més de ser un equipament on s’hi acullen aquelles activitats amateurs que desenvolupen les entitats de la nostra ciutat.\nTeatre Municipal Ateneu Teatre Ateneu\nUn dels edificis més emblemàtics de la Conca, Mont-Àgora va néixer al 2015 per tal d’acollir i centralitzar tota l’oferta cultural del municipi i de part de la Comarca. Dissenyat per l’arquitecte igualadí Pere Puig, la construcció ha rebut nombrosos premis arreu del món per la seva original i diàfana concepció de l’espai. Les seves parets blanques i el seu aprofitament de la llum natural són una de les imatges del municipi.


Ha arribat el nadal a Sant Quirze: Benvinguda amb l’encesa de la il·luminació nadalenca | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » Ha arribat el nadal a Sant Quirze: Benvinguda amb l’encesa de la il·luminació nadalenca\nHa arribat el nadal a Sant Quirze: Benvinguda amb l’encesa de la il·luminació nadalenca\nSOCIETAT. El divendres 30, Sant Quirze celebrava l’arribada del nadal amb una festa popular que barrejava cançons tradicionals nadalenques amb rumba, molt de ritme i també amb xocolata i melindros.\nVan obrir l’espectacle nadales tradicionals interpretades per al grup infantil Vibrem Cantant, compost per alumnes de l’Escola Municipal de Música que ens van portar, per uns instants, records de la nostra infantesa; potser quant també cantàvem alguna d’aquestes cançons.\nJaume Ibars i el seu grup va seguir a les nadales amb el seu repertori – espectacle Dia’n‘Rumbia a ritme de Nadal, que va fer ballar algun dels presents, amb els alegres ritmes de rumba de les seves nadales.\nArribat el moment, els Pastorets de Sant Quirze van baixar de l’escenari i es van adreçar fins al voltant de l’arbre de nadal davant l’Ajuntament per començar el compte enrere que va encendre les llums de l’arbre i ens va anunciar el començament de les festes nadalenques.\nPer als que tenien fred, el nostre amic Ignasi d’Avui no Cuino ens va oferir una esplèndida xocolata amb melindros que va posar la nota dolça a la festa d’arribada del nadal a Sant Quirze.\nPodeu veure la resta de les fotografies aquí: Ha arribat el nadal a Sant Quirze. Encesa de les llums.\nDiari Sant Quirze News SQ\t2018-12-03


Tomàs Molina: “En deu anys perdrem un 10% de pluja”\nEl meteoròleg Tomás Molina durant les Jornades Ambientals organitzades per Família Torres a la Universitat de Barcelona\nEl meteoròleg parla amb 'Vadevi' de la sequera actual, de les previsions del canvi climàtic i de com pot afectar la disponibilitat d'aigua i el conreu de la vinya\nEl meteoròleg Tomàs Molina (Badalona, 1963) és, sens dubte, una de les cares més conegudes del país. Des de fa molts anys, ha entrat a les llars del país a través de la televisió per parlar no només del temps que farà durant els propers dies sinó també del canvi climàtic i el medi ambient, com va fer, per exemple, al programa ‘Espai Terra’ durant gairebé una dècada. Molina ha conversat amb ‘Vadevi’ sobre la “sequera” en què ens trobem actualment i també sobre com serà el futur climàtic del nostre país i com pot afectar el món vitivinícola.\nLa sequera dels darrers mesos està causant força preocupació. És un senyal del canvi climàtic?\nQue entre desembre i gener no plogui és totalment normal. Hi ha un anticicló que, tradicionalment, provoca les anomenades “minves de gener”. Això ho recull fins i tot la saviesa popular: “Si la Candelera plora, l’hivern és fora; si la Candelera riu, l’hivern és viu”. Es refereix a l’hivern més fred i sec, ja que les pluges indiquen un canvi en el moviment de l’aire i en la situació. És el mateix que els nord-americans amb el Dia de la Marmota: si es veu l’ombra és que fa sol i, per tant, l’anticicló persisteix.\nJa som a mitjans de febrer, però.\nSí, i aquí sí que hi entra el canvi climàtic. Aquest allargament de la manca de precipitacions segueix perfectament el programa. A tots els models per a la zona mediterrània hi apareix una tendència als anomenats dry spells“, períodes prolongats sense pluja. També augmentaran les precipitacions intenses però, en total, la quantitat de pluja caurà una mica més d’un 10% durant els propers 10 anys.\nVinyes afectades per la sequera, al Penedès | Blanca Ozcáriz\nQuins efectes té, això, per a la terra?\nNormalment les nostres precipitacions eren superiors als 400 litres per metre quadrat anuals, i això és molt important per a l’agricultura. Les temperatures mitjanes i les hores de sol marquen quanta aigua s’evapora del terra i, a casa nostra, són uns 300 litres per metre quadrat a l’any. Així, mentre les pluges estiguin per sobre, la terra no s’acabarà d’assecar, quedarà una mica d’humitat. Si arriben a estar per sota, la terra pot quedar erma i entrar en un procés de desertització.\nI en quina situació ens trobem?\nA les Terres de l’Ebre, per exemple, la situació no és tan greu, en canvi a la Catalunya Central es pateix més perquè hi ha menys precipitacions. A la zona de secà, a més, on hi ha la majoria de vinyes, es sobreviu amb l’aigua que cau. La situació estarà més tensionada. Al Penedès, per exemple, les precipitacions són d’entre 500 i 700 l/m2 i una caiguda del 10% no seria preocupant ni una amenaça. Al Priorat i la Terra Alta, en canvi, amb uns 400-450 l/m2, es podria arribar a 370 i que un any amb poques pluges fregués la desertització. A Ponent també, però tenen mitjans per regar. Si les plantes es moren, a més, la inversió de replantar seria molt alta. En qualsevol cas, a la majoria del territori no hi ha un problema urgent.\nTomàs Molina | Família Torres\nCal començar a preparar-se, però.\nJa fa temps que s’estan fent coses: recuperar varietats, veure com es pot reduir l’estrès de les plantes… L’IRTA, per exemple, té una línia de recerca sobre subministració mínima d’aigua per no fer-les patir. La vinya vol un cert grau d’estrès, i el concepte de reg és diferent. Es pot regar l’arrel amb molt poca aigua i molt ben subministrada, cep a cep. És una línia de recerca que pot ser molt útil en el futur. A més, com que la vinya viu moltíssims anys, un cop posada la infraestructura pot durar moltíssim. Tenim tecnologia per encarar el canvi climàtic.\nParlem de la sequera però les pluges torrencials també poden ser molt perjudicials.\nSí, poden fer mal al sòl i augmenta l’erosió. On les vinyes creixen sobre licorella, que empassa l’aigua i la fa baixar, no serà un problema perquè és molt resistent, però en sòls argilosos pot ser més perillós.\nEls sòls del Priorat, amb la tradicional llicorella\nAquests canvis afecten tant les estacions fenològiques com la mateixa activitat econòmica amb la vinya i el vi.\nEl cicle vegetatiu s’allarga, sí. La vinya comença el cicle més aviat i això és molt rellevant perquè el primer primer brot té una importància que no podem oblidar. A l’altra banda, la verema s’ha anat avançant cap a l’agost, i això la dificulta perquè la calor pot fer que el raïm comenci a fermentar en el moment de recollir-lo. Per això hi ha qui verema de nit i també qui el posa en refrigeració tan bon punt el recull, però això incrementa els costos.\nEl canvi climàtic ho està afectant tot…\nI la concentració de CO2 també: fa augmentar el creixement vegetatiu. Torres, per exemple, ho ha estudiat. Ara mateix tenim més de 418ppm de CO2 a l’atmosfera, respecte els 340 de fa 50 anys, i podem continuar pujant. Els pàmpols del raïm es fan més grans però en canvi el fruit no creix tant, té més gruix però menys polpa i, per tant, dóna menys most. És una tendència observada en proves en hivernacles i que caldrà enfrontar.\nRaïm afectat per l’onada de calor de 2021 | Carme Domingo, INCAVI\nTambé estan canviant les zones més òptimes per al conreu de vinya.\nSí, es nota a Anglaterra, al nord de França, a Escandinàvia… ara es pot plantar vinya on abans era impensable i en canvi nosaltres ens hem d’adaptar. Caldrà veure com, per exemple pot ser que varietats originàries de més al nord fracassin perquè volen més aigua i temperatures més baixes. El cabernet sauvignon mateix, per exemple, potser no aguanta. Ens hi haurem d’acostumar i trobar solucions o alternatives.


Calma, els 'indignats' ja estan venint (Iu Forn)\nCalma, els 'indignats' ja estan venint\nIU FORN 07/09/2011 00:00\nGent d'aquesta que només sap fer que criticar i criticar troba a faltar aquests dies la mobilització sempre fresca i engrescadora dels autoanomenats indignats en defensa del model educatiu català. Afirmen que, ja que fins ara el moviment no ha tingut gaire visibilitat en qüestions relatives a la llengua ni a la sensibilitat sobiranista, ara seria un bon moment per mullar-se, indignadament parlant. I això no és tot. Alguns d'aquests que critiquen i critiquen sense aportar res a la humanitat canviant es contesten la pregunta dient-se a ells mateixos que és lògic que els indignats no diguin res a favor de la immersió, ja que un dels autoerigits líders de l'acampada de la plaça Catalunya de BCN era un conegut membre de Ciutadans.\nA veure una cosa, gent que tot ho critiqueu sense aportar res al canvi mundial fraternal, però què us penseu? Creieu que és tan fàcil organitzar una protesta? No sabeu que primer cal convocar una assemblea que convoqui l'assemblea per decidir quan es fa l'assemblea per discutir els punts de l'ordre del dia de l'assemblea en què es prendrà en consideració la proposta de debat? I us diré més, criticadors professionals que des de la comoditat de la poltrona heu arribat a demanar la convocatòria d'una manifestació davant del TSJC per impedir als jutges l'entrada a l'edifici. Però, és que ens hem begut l'enteniment o què? Amb els polítics el que calgui (i més), però amb els jutges ni una sola broma. A un polític emprenyat se'l desarma amb demagògia, però emprenyi vostè un jutge i veurà què li passa. Sí, els indignats són antisistema, però amb seny.\nEscolti, i diguem-ho clar, ara estem per les coses importants o no? Amb el xàfec que cau hem de parlar de llengua, de convivència i de possible fractura social? No fem riure!!! Estan canviant el món mundial planetari i ara els han de venir els pesats de sempre amb el català. Provincians!!!


Aquest Halloween torna l'Extreme House a Horrorland - ZonaMorta.cat | Revista digital de cinema de terror\nAquest Halloween torna l'Extreme House a Horrorland\nFerran Ballesta de juny 21, 2022 Notícies\nIlla Fantasia acull aquesta tardor la quarta edició d'Horrorland, amb una oferta de noves i terrorífiques atraccions.\nEl millor scream park d'Europa tornarà a obrir les portes per Halloween en una edició en què tornarà l'Extreme House. Novament, Horrorland s'ubicarà a Illa Fantasia durant 14 dies d'activitat: del 15 d’octubre al 13 de novembre.\nL'edició d'enguany serà la quarta edició d'un parc temàtic de terror que ja és un dels millors del món. Ho farà amb noves atraccions i amb una oferta d’espectacles renovada. Una d'elles serà l’aclamada atracció Extreme House; una experiència que els visitants viuen de manera individual posant al límit les seves emocions al llarg d’un recorregut on el llenguatge grotesc i el contacte directe estan permesos. Els espectacles, un altre punt clau d’Horrorland, també presentaran nova cartellera.\nLa normalitat tornarà a imperar a Horrorland i aquest any les entrades ja no es vendran per grups bombolla, ni tampoc serà obligatori l'ús de mascareta. Els organitzadors han preparat una temporada en què l’adrenalina, les interaccions amb personatges i l’animació de carrer seran els punts forts. “Estem molt contents perquè per fi podem tornar a oferir una experiència 100% immersiva i directa als visitants sense haver de deixar aquesta distància de seguretat”, apunta David Moreno, codirector d’Horrorland.\nPodeu veure el tràiler oficial d'Horrorland 2022, el qual confirma la presència d'Anthony Loffredo, l'home que vol convertir-se en un extraterrestre. És aquest:\nEs podran viure un total de 8 atraccions. D’aquestes, dues són 100% noves i la resta oferirà una versió 2.0. Destaca una nova experiència que serà una mescla de Haunted House i joc en viu i oferirà un format mai no vist fins al moment. I com comentàvem abans, després de tres anys, tornarà l’aclamada atracció Extreme House, que garantirà viure experiències al límit a tothom que gosi entrar-hi. “Per fi podem tornar a oferir un dels èxits marca de la casa d’Horrorland. La covid no ens permetia aquesta interacció directa amb els visitants i per això no hem tingut Extreme House durant les últimes temporades... L’espera, però, crec que valdrà la pena”, apunta Cristina Raya, codirectora d’Horrorland.\nUn cop els visitants ja hagin gaudit de totes les atraccions d'Horrorland, podran allargar la seva terrorífica festa a l'Inferno Club. Un cop el complex tanqui les portes segons els horaris establerts els visitants podran accedir a l’espai After Party per continuar disfrutant d’una experiència amb DJ en directe, personatges exclusius, photocalls interactius, els còctels més originals i animació durant dues hores. L’accés a l’Inferno’s Club està inclòs amb qualsevol modalitat d’entrada vàlida per accedir al parc el mateix dia.\nJa pots comprar entrades per Horrorland\nLa venda d'entrades ha iniciat a la web oficial d'Horrorland avui mateix a les 12 h. Entrades a partir de 36€.\nEn total es posaran a la venda un total de 25.000 entrades, amb les que l'organització pretén omplir Horrorland durant les tres setmanes d'activitat. Els organitzadors preveuen batre rècords de visitants i iniciar la temporada amb el 100% d’entrades exhaurides. La quarta edició finalitzarà el 13 de novembre.\nEl parc preveu rebre un 25% de públic estranger.\nCompra entrades per Horrorland a la Web oficial\nBy Ferran Ballesta a de juny 21, 2022


Epinium, Premi Creatic 2017 per una eina d'anàlisi d'e-commerce | Mataró Audiovisual\nEpinium, Premi Creatic 2017 per una eina d'anàlisi de l'e-commerce\nRedacció dv., 24/11/2017 - 13:42\nL’start-up Epinium, una plataforma que analitza el comerç en línia, guanya la 17ena edició dels Premis Creatic. Es tracta d’una eina que permet conèixer els gustos dels consumidors, les tendències del mercat, analitzar el posicionament de la competència i monitoritzar les variacions de preu en els productes. El guardó ha estat lliurat aquest dijous al vespre durant la Nit de l’Emprenedoria i la Innovació que s’ha celebrat al Foyer del Tecnocampus davant de més de 200 persones. Aquesta start-up, la impulsen els emprenedors Carlos Martínez i Miquel Ferrando.\nEn la categoria a la millor idea empresarial, el reconeixement l’ha aconseguir el projecte Thumblock, un cadenat intel·ligent per a motocicletes i ciclomotors, presentat per Miquel Giménez. El premi és de 5.000 euros en tots dos casos, a més de l’estada bonificada durant un any al parc tecnològic TecnoCampus.\nAltres reconeixement que s’ha lliurat en el marc dels Creatic han estat: el segon premi en la categoria d’idea al Diari digital infantil “Bitxos” i en la mateixa categoria una menció especial a Global Player, una plataforma que vincula a través dels entrenadors o scouts a jugadors de futbol amb clubs. Una aplicació per controlar a distancia quant de temps s’utilitza un dispositiu mòbil per part dels infants ha estat el segon premi en categoria start-up.\nDurant la Nit dels Emprenedors també s'ha reconegut la tasca d’empreses que han col·laborat en la inserció laboral de persones en situació d’atur. També s’ha reconegut la innovació empresarial a les empreses B-Swim, Som Mobilitat i Calce&Socks.


Accident piscina. Responsabilitat de quí? BONET ADVOCAT\nAccidents en Piscines\nLa pràctica de la natació i el bany a les piscines són activitats freqüents que en ocasions produeixen accidents, especialment als més petits, amb resultats molt greus que es podrien haver arribat a evitar. No hem d'oblidar que l'aigua no és el medi natural de les persones i cal ser conscients del risc que comporten les activitats aquàtiques.\nCada any es produeixen casos d'ofegament a les piscines tant públiques com privades i també accidents derivats de traumatismes ocasionats per caigudes accidentals.\nQuan s’ha produït un accident cal esbrinar les causes, essent les responsabilitats ben diferents si es tracta de piscines privades o de públiques. I en el cas d’haver succeït l’accident en piscines públiques, cal diferenciar si el menor es trobava amb la seva família, o estava realitzant un curs, casal o colònies, on es feia aquesta activitat.\nExisteixen unes obligacions en matèria de seguretat, especialment en els casos de piscines públiques, que cal respectar i aplicar, doncs en cas contrari es podria generar una responsabilitat automàtica per part de l’infractor.\nPer exemple, si parlem de piscines disposades en un parc aquàtic, càmping, hotels o altres indrets on és un servei més pel que es paga un preu, és obvi que existeix un benefici econòmic com a contrapartida que obliga a l’adopció de les màximes mesures de prevenció per evitar el risc d’accidents.\nHan d’existir un nombre de socorristes suficients en atenció a les dimensions de la piscina o piscines i a la seva capacitat, havent d’existir cartells indicatius que regulin i expliquin les normes d’ús i funcionament.\nEn ser una activitat de risc, tant si es tracta d'una responsabilitat contractual o extracontractual, si un usuari sofreix danys pel seu ús, haurà de ser indemnitzat, tret que es demostri que l’empresari va actuar amb total diligència i que la lesió deriva d'un ús inadequat i imprudent del lesionat, o es tracta d'un cas fortuït.\nA diferència dels esports de risc, on l'usuari assumeix el perill i només un error en la instal·lació o en el material podrien determinar la responsabilitat de l'empresari, quan es tracta d'una activitat lúdica s'inverteix el sistema, responent el titular de la mateixa tret que acrediti el mal ús realitzat pel propi lesionat.\nSense perjudici de la informació que precisi el seu cas, cal dir que les piscines d’ús públic precisen d’una sèrie d’elements com poden ser: la instal·lació d’escales d'accés en nombre suficient per evitar riscos als usuaris, havent d’existir-ne una o més adaptades per a minusvàlids; han d’existir flotadors salvavides amb cordes en un nombre no inferior al d'escales i instal·lats en llocs visibles i de fàcil accés; la superfície que envolta la piscina ha d'estar lliures d'impediments i ha de ser antilliscant; tota piscina ha de disposar de farmaciola amb fàcil accés i telèfon amb informació dels serveis d'urgències, i per a les piscines de més de 300m2 de làmina d'aigua és obligatori una infermeria amb equip de primers auxilis; les piscines amb més de 200 m2 de làmina han de comptar amb un socorrista titular, que passen a ser dos en el cas de les piscines amb més de 500 m2; i els socorristes han d'estar presents en les piscines durant tot l'horari de funcionament.\nSi es tracta d’una piscina comunitària, es podria reclamar a la Comunitat de Propietaris per mitjà de la responsabilitat civil extracontractual en cas que no es compleixi la normativa existent.\nSi Vostè ha estat víctima directa o indirecta d’un accident en alguna piscina, caldrà analitzar totes les circumstàncies concurrents per determinar la viabilitat de la reclamació o de la defensa que en el seu cas s’hagi d’articular, essent convenient resoldre totes les qüestions que es puguin plantejar amb la màxima urgència possible.\nDes del nostre despatx l’ajudarem en tot allò que sigui precís per a la defensa dels seus drets, tant en l’anàlisi del que ha pogut passar, com en la realització de dictàmens pericials i de reconstrucció necessaris per saber-ne la causa i determinar-ne les responsabilitats, com per valorar l’import de la indemnització que en el seu cas pugui arribar-li a correspondre i a tramitar tota la reclamació, tant en l’àmbit extrajudicial com a través de la interposició de les accions penals i civils que puguin correspondre.


Francès | Padel Magazine\nbenvinguda / Articles sobre el tema francès\nSebastien Carrasco 4 2021 juny 4 2021 juny\nWPT Marbella Master - El sorteig francès\nDesprés d’una setmana de competicions esbojarrades al nord d’Espanya, a Santander, la següent World Padel Tour tindrà lloc aquesta vegada a Marbella, per a un colorit Mestre. És a terra andalusa on ...\nWPT Estrella Damm Santander Open: sorteig francès\nJa estem a prop del quart torneig de la temporada 2021 al WPT. Estarem a Santander per a un torneig Open. Què faran els nostres francesos durant aquest torneig? No podrem veure el futur, ...\nAlexis Dutour 25 d’abril de 2021 26 d’abril de 2021\nFIP Star Dubai: un gran curs per a dues parelles franceses\nEl torneig Dubai FIP Star va acabar ahir a la nit i el mínim que podem dir és que dues parelles 100% franceses van tenir un gran torneig. Teníem dues parelles franceses ...\nAlexis Dutour 24 d’abril de 2021\nFIP Star Dubai: un bon dia per als nostres francesos!\nAl mateix temps que el WPT Alicante Open, té lloc el circuit secundari: el FIP Star de Dubai. Un cop finalitzat el seu torneig a la comunitat valenciana, els nostres francesos van volar a Dubai ...\nAlexis Dutour 17 d’abril de 2021\nEl calendari dels torneigs FIP continua. Aquesta etapa tindrà lloc a Dubai, per a un Open on molts francesos seran presents. Tindrà lloc del 20 al 24 d'abril de 2021 al complex esportiu NAS ...\nAlexis Dutour 16 d’abril de 2021 16 d’abril de 2021\nWPT Estrella Damm Alacant: el sorteig francès\nUna setmana després del torneig de Madrid, és el moment World Padel Tour Estrella Damm Alacant Obert. Les preprevies comencen aquest cap de setmana i els nostres francesos tindran molt a fer! En nois El primer a ...


espaifotografic | Perpinyà: Visa pour l’Image\nPerpinyà: Visa pour l’Image\nfoster — dimarts , 2 de setembre de 2008 @ 8:00\nAmb un balanç realment extraordinari, es celebra de nou a Perpinyà el Festival Visa pour l’Image, la trobada de foto-periodisme més important en la actualitat. Des del 30 d’agost fins el 14 de setembre, la Ciutat es converteix en la capital mundial d’aquesta disciplina i es poden visitar unes 30 exposicions repartides per diferents indrets. En aquest 20è aniversari del Festival, hi participen més de 70 països i unes 280 agencies de tot el món.\nVisa pour l’Image va néixer com a lloc d’intercanvi d’experiències dins el mon de la fotografia de premsa i, per re-orientar en certa forma la visió edulcorada dels conflictes que ofereix la premsa oficial. Tal com comenta el director i fundador del Festival Jean-François Leroy: “El nostre objectiu és mostrar l’actualitat que veiem cada cop menys als mitjans, aquí volem parlar més de la massacre de Geòrgia que de la imatge que ha ofert la Xina durant els Jocs” tot denunciant que no es el foto-periodisme el que està en crisi, si no la premsa que intenta oferir una imatge edulcorada dels successos.\nEls formats dels premis Visa d’Or segueixen sent per el millor treball publicat en premsa, el millor en magazine i la millor referencia a la actualitat\n← Concurs Mensual Agost’08: a votar! Nick Brandt: un fotògraf bestial →\nNJ & SB Photography, de la Núria i en SalvadorVisualitza la música amb PanasonicEmillamola.com, de l'Enric MestresWilliam EgglestonRichard Misrach\tArticles relacionats\nFotogenio 2009Fotofesta 2008: 23 de maig al Centre Cívic GolferichsFestival Internacional de fotografia a LleidaComença PHOTOESPAÑA 2008Els premis Lucie Awards 2008\tComentaris


Cinc hores per treure una burra atrapada al fang del Fluvià, a Olot - Diari de Girona\nCinc hores per treure una burra atrapada al fang del Fluvià, a Olot\nTreure una burra del fangar que la cobria fins més amunt del ventre va ser una feina lenta i complicada que va acabar amb l'animal brut i atemorit però d'empeus i sa i estalvi. La clau de l'èxit de l'operació va ser l'actuació del Grup d'Emergències dels Bombers (SEV) i del Grup d'Actuacions Especials de Muntanya (GRAE). Sobre la base de tranquil·litzar l'animal, el van poder estirar fins fer-lo sortir de la bassa on havia caigut.\nxavier valeri olot 20.08.2020 | 00:32\nEls bombers estiren l'animal per treure'l d'un fangar a la vora del Fluvià. Bombers de la generalitat\nEls bombers estiren l'animal per treure'l d'un fangar a la vora del Fluvià.\nEls bombers van rebre un avís a les 14.33 hores del dimarts, dia 18 d'agost. La demanda d'auxili era per rescatar una burra que s'havia quedat atrapada al fang d'una zona d'aiguamolls propera al riu Fluvià, a la zona de Sant Roc, a Olot. L'animal havia quedat enfonsat en el fang i només se li veia la part superior del cos.\nAl lloc dels fets van anar-hi cinc dotacions de bombers, una d'elles del Grup d'Actuacions Especials (GRAE Muntanya) i una altra del Grup d'Emergències Veterinàries dels Bombers (SEV). Es tracta d'una unitat especial formada per tres veterinaris i compta amb el suport de bombers que els fan de xofers i de tècnics auxiliars.\nQuan varen arribar es van trobar amb el fet que el propietari de l'animal feia unes tres hores que lluitava per treure l'ase del fang però no se'n sortia. Era un lloc amb arbres i molta vegetació de ribera: herbes altes, matolls i romegueres. L'animal de manera sobtada s'havia trobat enfonsat al fang. No hi havia altra alternativa que lligar-lo a un arnès i estirar-lo amb un cable mitjançant una politja mecànica.\nEls bombers veterinaris es van acostar a l'animal i el van tocar per tranquil·litzar-lo. Tot seguit, els efectius del Grup d'Accions Especials van passar les eslingues pel ventre submergit en fang. Ho van fer lentament amb molta cura perquè continués tranquil·la. Havien d'evitar en el possible que els moviments de la somera l'enfonsessin més dins del fang.\nLes eslingues estaven lligades a un cable lligat a un punt fix, des del qual els bombers podien tibar el cable. Així, a poc a poc, van estirar la somera fins que la van tenir a terra ferma. L'animal brut i espantat va anar agafant aires de tranquil·litat i alleugeriment. L'havien tret de la trampa on estava pres després d'unes cinc hores: les tres, durant les quals el propietari la burra havia lluitat per treure-la del fang i les dues que els bombers van tardar a muntar un sistema d'extracció que va deixar l'animal sa i estalvi a terra ferma. Un cop salvada, els bombers veterinaris van avaluar l'estat de salut de la somera i després va quedar en mans del propietari perquè la netegés. Els bombers van donar el rescat per acabat a les 16. 40 hores. En contra del que es pot pensar els rescats d'ases cavalls i vaques són més freqüents del que pot semblar. A muntanya, fa poc temps, una euga va quedar atrapada en una bassa de fang i va haver de ser tractada amb el mateix sistema que la somera d'Olot.\nA la Vall de Bianya, tot just començada la crisi de la covid-19, van detectar un burro que campava tot sol pels prats i camps de la vora de l'N-260. Van haver de muntar un sistema d'atracció de l'animal que va consistir a acostar-li altres ases perquè agafés confiança. Després d'uns quants intents i gràcies a la intervenció d'especialistes van aconseguir tranquil·litzar l'ase i transportar-lo al refugi d'animals de la Garrotxa.\nLa clau per aconseguir treure del fang de forats, de pous i d'altres embolics uns animals que solen pesar entre 200 i 600 quilos està a tranquil·litzar-los. A vegades, els bombers veterinaris han hagut de sedar els animals, perquè es trobaven submergits en un gran estrès. Per exemple, els bombers i un veterinari d'Andorra van haver de sedar un vaca prenyada que havia quedat ferida d'un pota.\nEls ramaders l'havien atesa fins que havien decidit traslladar-la a un centre veterinari. Per fer-ho l'única solució va ser elevar-la en un helicòpter. Després, la vaca penjada de l'helicòpter va volar entre boires i muntanyes fins al centre veterinari, on la van poder curar.\nMor una dona de 76 anys per una aturada cardíaca quan es banyava a Roses.\nUn aparatós incendi forestal crema gairebé set hectàrees entre Caldes i Sils.\nUn incendi crema 400 metres quadrats de canyes a Platja d'Aro.


Comprar Mini bata de dormir de màniga llarga de setí massís per a dona - Enviament gratuït i sense impostos | WoopShop®\nRoba de dormir de màniga llarga amb setí massís blanc per a dona - Blanc / M es demana i s’enviarà tan aviat com torni a estar en estoc.\nTemporada: tardor, primavera, hivern\nComposició del material: 95% polièster, 5% elastà\nNúmero de model: SP20B1\nEstic encantat, la tela és agradable, no electrificada, no s’enganxa al cos. El polièster, per descomptat, però per aquests diners i no esperis a un altre. Fins i tot a les 40 setmanes d’embaràs queda perfectament.\nEls clients ens valoren 4.9 / 5 basant-nos en comentaris de 123644.\nAbric d'abric de dona amb caputxa de pell de guineu gruixuda i càlida\nLa jaqueta és molt càlida, cosida qualitativament, amb accessoris excel·lents. El coll tanca la gola, la caputxa és profunda, les butxaques són grans, s’estrenyen al voltant de la cintura i el velcro a les mànigues, les mànigues són una mica curtes (la meva alçada 163) no l’espatllarà. Definitivament es recomana l’entrega, a la meva ciutat es ven la mateixa jaqueta 3 vegades més cara. Estic súper feliç! Gràcies\nSamarretes grans de color rosa amb botó fluix\nJaqueta de bona qualitat, acollidora. Les costures són uniformes, els Nickles no sobresurten, no hi ha taques. A l’alçada 152 s’adapta perfectament a la mida de Xs. Les mànigues altes per a noies seran curtes! Kuliska intern per sobre de la cintura.\nPer a 4300 molt bé, fins i tot bé, la tela no brilla, la pell no és bona, però no per alta, I 1.57, og99, ob100, pes 66, mida m. enviat ràpidament, gràcies, recomano


Tu&Jo&Nens – Bel & Idea'm\nMenjars per fer amb nens\n6 febrer 2015 | Bel & Idea'm\nAvui ens toca un nou capítol de la sèrie Berenar en colors. I el color triat per aquest capítol és el color vermell.\nHa estat una casualitat que els aparadors es vagin tornant d’aquest color en totes les seves tonalitats el mes de febrer (i cada any una mica més) i que aquí el color protagonista sigui el vermell. A la cuina, pot semblar que el vermell és un color més d’estiu, amb els tomàquets, els pebrots i la síndria en el seu millor moment. Però nosaltres ens hem inspirat en el vermell de la magrana, en la magrana i en els clàssics, demostrant així que el vermell és un bon color pels dies freds de l’hivern.\nAquesta vegada es tracta d’una proposta molt senzilla i sense complicacions, apta per tots els públics, es pot fer en cinc minuts i es disfruta com la més elaborada.\nAixí doncs, us presento la proposta d’aquest mes de la sèrie Berenars en colors, el menú del Berenar vermell ha estat:\n– Suc de magrana i taronja\n– Pa amb tomàquet i pernil\nLa taronja i la magrana combinen a la perfecció, pot resultar una mica àcid així que busqueu taronges ben dolces i tingueu aprop el vostre endolçidor preferit, a mi m’agrada tal qual. El pa amb tomàquet i pernil no té res a envejar a qualsevol sofisticació que poguem fer a la cuina, és un dels nostres grans clàssics. Serveix per un esmorzar, un sopar o un berenar com hem fet nosaltres.\nDe vegades cal tornar als clàssics. I, hi ha res més clàssic que aquest berenar?


ERC o el conte de les dues cames |\nERC o el conte de les dues cames\nPosted on 4 Juny 2007 by jordidalmau\nHi havia una vegada una creatura que no creixia. Uns deien que de tantes rebequeries, altres que de menjar només pa. El cas és que la creatura pujava neulida. Els seus pares estaven ben amoïnats, i per això van anar a veure un metge de molta nomenada. El tractament que els va recomanar va ser sorprenent: perquè la creatura creixi ha de caminar mitja horeta cada dia. I res més? Van preguntar els pares estranyats. Bé, i doneu-li tall tres cops per setmana. Si no se’l vol menjar, l’hi feu tallat ben petitet i acompanyat amb verduretes. I si un dia decideix deixar de caminar? Doncs tornarà a esquifir-se, va dir el metge. I si es fa mal en una de les cames? Digueu-li que vagi amb compte, però si es fa mal que faci el repòs necessari, no pas més, perquè si no li passarà el mateix. Ah, i res d’invents estranys, com ara anar a peu coixet, carregaria massa l’altra cama i encara prendria mal, i llavors hauria de fer encara més repòs. Els pares van començar el tractament l’endemà mateix. Al cap d’uns mesos, la creatura havia crescut dos dits. L’any següent, ja pujava un pam més. Els pares estaven cofois. Agraïts, van anar a veure el metge per explicar-li els avenços assolits. Li van preguntar per què era tan important caminar per crèixer. Ell els va dir: Caminar és l’exercici pel que estem més ben dotats. Per fer-ho necessitem dues cames. Tant important és la dreta com l’esquerra. Si les exercitem totes dues, i ens alimentem com cal, el nostre cos es farà gran i sa. Els pares van marxar contents. Amb el temps, la creatura es va fer gran i va campar sol. Les seves cames robustes li permetien de fer llargues caminades. Un bon dia, però, es va trobar un company del poble que no caminava gens. S’havia apoltronat i l’exercici el deixava pels diumenges al matí. Es van anar fent, i el costum de caminar es va anar perdent. Les cames encara aguantaven fermes, però menys que abans de trobar-se aquell company. Ara, uns anys després d’aquella trobada, les cames s’aprimen perquè no camina gaire, i quan ho fa ho fa amb crosses perquè a l’altra s’hi va fer un carnesqueixat i encara se’n sent. Les cames de la creatura tenien nom: l’una es deia Social i l’altra Llibertat. I vet aquí un gos, vet aquí un gat, aquest conte no s’ha acabat.\n« Aigua de maig Ahir, prou bé »\nNin, on 5 Juny 2007 at 15:38 said:\nEsplèndid com sempre, en la teva línia.Ara bé, jo no em preoCUPo tant, simplement és qüestió de mirar que les criatures que comencen a pujar ho facin sanes i fortes.


JUNTS PER BENEIXAMA: 2011-10-30\nTal i com va dir el senyor alcalde en l'assemblea informativa de la setmana passada, hui dissabte 5 de novembre acaba el plaç per presentar al·legacions a la línia d'alta tensió. Durant aquesta setmana hem estat recollint signatures per poder presentar-ne quantes més millor. Ja vorem el resultat!\nPublicado por JUNTS PER BENEIXAMA en 18:46\nAL·LEGACIONS A LA LÍNIA ELÈCTRICA\nAssemblea informativa sobre la “línea 132 kv Alhorines-Benejama” a l’Auditori Municipal, que està ocupat amb altra activitat musical. Es trasllada, l’assemblea, al local d’assaig de la Banda de Música.\nOcupen la taula presidencial Juan Molina (Alcalde de la Canyada), Juan Sempere (Alcalde del Camp de Mirra) i Antonio Valdés (Alcalde de Beneixama). Sembla que s’ha convocat només els propietaris de les finques afectades, (les propietaries també).\nS’han de presentar al·legacions abans del dia 5 de novembre. Poc temps queda.\nLes al·legacions és millor que siguen individuals i amb diferents arguments. Si són totes idèntiques es contesten igual i es resolen d’una tacada. Juan Molina dixit, i es refereix a l’exemple de les més de 20.000 al·legacions que es van fer a la Valleta d’Agres i per a res. Com si no es vegueren molt convençuts, aquests homes.\nEls Ajuntaments també faran al·legacions en nom del poble. I el poble, no pot fer al·legacions?\nAntonio Valdés ens conta el procediment administratiu per enviar per correu certificat una carta.\nI soterrar-la? No els podem plantejar que la soterren? -pregunta algú dels assistents.\nDesprés de 10 o 12 minuts de reunió ja es pot passar per l’ajuntament, el dilluns, a replegar un model que serà igual per a tos i que deuen modificar. Un poc més avant ja no se sap si s’ha de modificar o no cal modificar-lo.\nPodem al·legar només els propietaris o tothom qui vulga? –pregunta un altre. Hem d’exigir-los que soterren la línia –diu un altre. Sembla que no es vulga mobilització general.\nEls ajuntaments també exigiran a l’empresa el pagament de tot tipus d’imposts o llicències. Com el que ha fet l’anterior ajuntament de Beneixama amb Iberdrola, però, en aquest cas només ha servit per gastar-se diners en advocats. O almenys així ens ho han contat.\nUnes lliçons sobre obra civil també per part d’Antonio Valdés. Com aquella obra civil de l’hort solar, que cada placa només era la superfície dels quatre peus que tocaven terra.\nNo accepten vostés les indemnitzacions inicials, que es pot aconseguir més –diuen.\nAquesta és una reunió per informar d’al·legacions a una línia elèctrica, on es reparteix, a l’entrada, un full amb les quantitats de les indemnitzacions de l’empresa elèctrica als afectats. Serà per anar fent-se a la idea. (Línea 132 kv Alhorines-Benejama. Ni el nom del poble saben).\nJunts per Beneixama presentarà al·legacions, la primera, contra els tres que presidien la taula.\nPublicado por JUNTS PER BENEIXAMA en 9:31\nNO A LES LÍNIES D'ALTA TENSIÓ.\nPublicado por JUNTS PER BENEIXAMA en 9:25


Ets a: Portada > Conèixer > El municipi\nSituació del poble\nEl poble de Xerta es troba assentat en un pronunciat meandre, a la dreta de l'Ebre , mirant cap a Tivenys. Actualment és un municipi del Baix Ebre. Els seus límits són : a l'esquerra,el riu Ebre,limit oriental, de de l'indret de la seva confluencia amb el barranc de Xalamera ,límit septentrional, fins el barranc del Llop ;el sector occidental es troba accidentat pels darrers contraforts nord-orientals del massís dels Ports ( La Tossa, 552 mts).\nEl terme municipal comprèn 32,55 km 2 riu amunt, a uns dotze quilòmetres de Tortosa.La línia divisoria és el riu Ebre amb els municipis de Tivenys i de Benifallet a l'est.A ponent, el terme és accidentat, ja que s'hi troba els darrers contraforts orientals del massís I bèric.De tramuntana a migdia, llinda amb el coll del Musso, amb Paüls, els colls d'en Gràcia i el tossal de la Cova del Bou, que divideix amb Alfara, a l'oest.Al sud coincideix en un tram amb el barranc de la conca i després torç en diagonal vers el nord,per la dreta i a prop del Barranc del Llop, a Aldover.Els dos barrancs que drenen el terme són els Ullals de la Vall o Fonts de Paüls i Vall Orega.\nXerta té una bona comunicació amb Tortosa, amb l'autopista de la Mediterrània i la carretera N-340.Des de Xerta surten camins que s'enfilen cap als Ports : les Collades d'Alfara i el Pedregal Negre que passa pel Molí del Pont.\nEl principal conreu de secà és l'olivera, amb unes 1.235 hectàrees, els garrofers amb 380 h i els ametllers amb 21 h. Endemés, té 679 h de garriga, 444h de pasturatges i actualment s'han deixat de conrear els cereals per no ésser rendibles.Algunes terres de secà han quedat ermes, consequència lógica del desplaçament del treball del camp a la industria.