Introducció a la Història de l'Art - Arts i Humanitats\nBarbara Kruger: Why are you here?, 1991. Fotografia i tipografia sobre paper. 15,2 x 11,4 cm.\nImaginem-nos aquesta imatge de Barbara Kruger a l’entrada de qualsevol museu o galeria d’art (estava instal·lada al vestíbul inferior del Wexner Center for the Arts, a l’Ohio State University: Kruger hi va ser artista resident el 1995 i el1996). Recorda El crit de Munch, i ens pregunta: Per què estàs aquí? I ens demana: Per a matar el temps? Per a cultivar-te? Per a ampliar el teu món? Per a tenir bons pensaments? Per a millorar la teva vida social?\nEn aquesta Introducció a la Història de l’Art del nou Grau d’Història, Geografia i Història de l’Art volem respondre, entre altres, la següent qüestió: què fer davant d’una obra d’art?, per tal que al final de l’assignatura, probablement, es puguin respondre les preguntes que ens formula Barbara Kruger.\n1. M’agrada aquest quadre\nImaginem-nos una parella que surt d’excursió. Ella geòloga, ell filòleg. En contemplar el paisatge ell exclama: Fantàstic! M’encanta! Em fa sentir lliure! Em comunica una sensació de pau i harmonia… Ella li explica que les ondulacions són causades pels moviments orogenètics i que els diferents tons de verd són deguts a les diferències de sòl que condicionen el tipus de vegetació… Ell es limita a «mirar», a sentir les sensacions que li produeix i acaba afirmant: m’agrada. I pensa: Tot és subjectiu.\nElla també «mira», però sap el significat del què hi veu, ho comprèn. Es posiciona davant del paisatge per corroborar algunes hipòtesis explicatives o plantejar-se qüestions. Parla del paisatge, no d’ella. I això té poc de subjectiu. Però, és que també li agrada, i en això és igual de subjectiva com ell.\nMuseu del Louvre. Visitants davant el quadre de La Gioconda de Leonardo da Vinci. Fotografia del 2 de setembre del 2008\nPodem, doncs, anar a un museu i davant d’un quadre podem adoptar la postura d’ell o la d’ella. Les dues són vàlides. La primera parla més d’ell i no tant de l’obra; la segona parla de l’obra i, també, d’ella. Però per a fer com ella cal haver estudiat història de l’art, cal, a més de mirar, comprendre i interpretar, conèixer els codis i els problemes que s’hi plantegen, qui ho ha finançat i per què, com ho ha resolt l’artista, quina història explica, quins significats genera…\n2. De l’emoció a la comprensió\nSi la funció de l’art fos provocar emocions, a qui provocaven les pintures de les tombes egípcies, de les catacumbes cristianes, de les pintures emmagatzemades als palaus dels reis i nobles? Abans del turisme de masses, abans de l’existència de museus –segle XVIII–, quanta gent havia vist la majoria de pintures (excepte les que estaven a les esglésies) i escultures, tapissos, capitells…? A qui emocionaven o provocaven?\nJean-Baptiste-Siméon Chardin: La Raie (La rajada), 1728. Oli sobre tela. 114 x 146 cm. Museu del Louvre, París.\nImaginem-nos un quadre amb fruites, una gerra, un gat, un ganivet (un bodegó o natura morta). Si només «mirem» podrem dir: què ben fet que està! Sembla tot tan real! I passarem al següent i no haurem après gran cosa ni ens haurà plantejat cap interrogant. Reconeixem el que hi ha, però entenem el quadre? Per què un pintor del segle XVII o XVIII es posava a pintar natures mortes? No tenia res més a fer o no tenia res més a mà? Només es tractava de fer una obra ben feta, ben realista?\nResulta que les natures mortes tenien una càrrega moral i religiosa: simbolitzaven la fragilitat de la vida humana, la vacuïtat de les coses materials, i ens recordaven que tot es marceix, que tot passa, malgrat durant uns instants tingui un aspecte radiant. Era un recordatori que som mortals. I tot plegat formava part dels ideals i valors de la burgesia i l’ètica protestant.\nHem passat de «mirar» a «comprendre», a tenir en compte el context, el moment històric, la classe social…\n3. De la comprensió a la interpretació\nPerò no podem analitzar, valorar i criticar una obra d’un moment determinat amb els mateixos paràmetres que serveixen per un altre moment. Per això no té massa sentit parlar de «característiques generals» d’una època o estil. Òbviament, si apliquem a Picasso els mateixos conceptes i mètodes d’anàlisis que a Velázquez, ni entendrem a Picasso ni a Velázquez.\nKazimir Malèvitx: Quadrat negre, 1915. Oli sobre tela. 106,2 × 106,5 cm. Museu Estatal Rus, Sant Petersburg.\nImaginem que ens trobem davant d’un quadre abstracte. Fa 100 x 100 cm i és tot de color negre. De seguida el tenim vist. I en funció del nostre estat d’ànim o de com de cansats estem de recórrer el museu ens donarà la sensació de buit, de mort, d’angoixa…, o si estem alegres i divertits hi veurem una colla de gats negres dins d’una cova fosca en una nit d’estiu sense lluna. Però això ens diu com estem nosaltres. I el quadre, de què parla, quina història explica, quins poden ser els seus significats?\nResulta que el negre és la manca de llum, i sense llum no hi ha color i, per tant, no hi ha pintura. És la negació de tots els valors pictòrics, un retorn al punt zero; i el quadrat és una forma simple geomètrica, que no existeix en la realitat i, per tant, trenca la idea de l’art com a representació, com a còpia. És de fet, una utopia: si es vol construir una nova societat cal partir de zero, cal crear un nou llenguatge per a un nou ordre social. No ens haurà d’estranyar, doncs, que un quadre així fos pintat el 1915 al mig de les revolucions soviètiques de 1905 i 1917.\n4. La interrelació tècnica-interpretació\nLa tècnica que s’utilitza per a pintar un quadre, o esculpir un marbre, quina relació té amb el significat de l’obra? O ens pensem que un pintor pinta com pinta perquè és l’única manera que sap de pintar, i que el seu “estil” no té res a veure amb el significat que vol transmetre? En definitiva: les coses són com són perquè no se saben fer d’una altra manera, o són com són perquè és la millor manera de comunicar un determinat contingut?\nGoya: La gallina ciega, 1788. Oli sobre tela. 269 x 350 cm. Museo del Prado, Madrid.\nGoya: El aquelarre, 1797-98. Oli sobre tela. 43,3 x 30,5 cm. Museo Lázaro Galdiano\nGoya: La familia de Carlos IV, 1801. Oli sobre tela. 280 x 335,9 cm. Museo del Prado, Madrid.\nGoya: Dos viejos comiendo sopa, 1819-1823. Oli sobre paret traslladat a tela. 49,3 x 83,4 cm. Museo del Prado, Madrid\nPensem en l’obra de Goya. Quin és el seu estil? Depèn de qui paga! Rococó quan és l’aristocràcia cortesana, neoclàssic quan és la burgesia il·lustrada, romàntic a l’inici de la revolució burgesa… És a dir, fa servir la tècnica que millor li serveix per a transmetre el contingut que vol el comitent. La tècnica no és, doncs, un afegit, una eina, un instrument al servei de, sinó que forma part indestriable del contingut. D’aquí l’interès a estudiar-la.\nMestre de Taüll: Crist en majestat. Absis central de sant Climent de Taüll, 1ª meitat segle XII.\nImaginem-nos que estem a l’interior d’una església romànica a l’absis de la qual hi ha un gran fresc. Observem les imatges: rígides, frontals, hieràtiques, estàtiques. És un món ordenat per forces superiors, davant les quals l’ésser humà se sent dèbil i desvalgut. Per això necessita la protecció de les parets gruixudes de l’església. I la tècnica amb la que estan pintades –el fresc– referma aquesta idea d’immobilitat, de permanència, d’ordre immutable entre el bé i el mal, de submissió al senyor feudal. Per això quan es desenvolupa el comerç per Europa apareix una nova tècnica –la pintura a l’oli– que permet fer un tipus d’obres transportables, movibles, dinàmiques com la nova societat i la nova classe dirigent.\n5. L’art al servei del poder\nLa visió esteticista i formalista de l’art parla de bellesa, inspiració, creativitat, sensibilitat, proporció, ritme… i deixa de banda al contingut, al client que finança l’obra, al receptor a qui anava dirigida, a l’ús de l’art per part del poder (sigui polític o religiós). Els museus són un molt bon lloc per a reconstruir, visualment, els sistemes de poder de les diferents classes socials dominants, i com, a través de l’art, creaven un imaginari visual adreçat, precisament, a legitimar el seu poder. No hi ha obres neutres; no hi ha obres que no mostrin la ideologia patriarcal subjacent. Un museu ens parla dels mecanismes que s’han utilitzat al llarg dels segles per a crear subjectivitats d’acceptació del poder establert; els estils han anat canviant seguint els canvis d’aquest poder.\nGentile da Fabriano (c. 1370 – c. 1427): Adoració dels mags, 1423. Tremp sobre fusta. 301,5 x 283 cm. Plafó central 173 x 288 cm. Galleria degli Uffizi, Florència. Encàrrec: Palla Strozzi.\nMasaccio: Adoració dels reis, 1426. Tremp sobre taula. 321 x 61 cm. Staatliche Museum, Berlín\nComparem aquestes dues Adoracions, que es porten només 3 anys i les dues fetes a Florència. La primera parla del comitent, l’home més ric de Florència, pel marc gotitzant, l’ús massiu de pa d’or, la quantitat de personatges, la forma de seguici del grup, el vestuari dels reis, la presència d’animals exòtics i l’ambient de cacera cavalleresca, les dues dames d’honor de la marededéu…; la segona presenta pocs personatges, amb vestits severs i poc ornamentats, i una cova que és un cobert quadrat en la penombra. L’única concessió a la «noblesa» del tema i l’única cita llatina és la «sella curulis» sobre la que està asseguda la Marededéu, però, potser per a indicar que no existeixen coses nobles i coses vils, apareix al seu costat, i amb evident analogia formal, la sella de l’ase. Res, ni en les figures ni en el paisatge, al·ludeix a la bellesa de la creació i als dons de la Providència: el sentit del que és diví no està en les coses sinó en l’intel·lecte del qui les veu.\nPerò, dins del museu tenim un problema. Deixant de banda els museus d’art contemporani, a la resta hi trobem obres que no estaven fetes per estar en un museu. Una marededéu o un sant sopar eren imatges devocionals a les que es resava; un retrat d’un monarca penjava de la sala on es rebien els ambaixadors; un paisatge holandès adornava la sala noble d’un terratinent. Què ha fet el museu? Ha convertit obres amb una clar significat i funció polítics o religiosos en… «obres d’art», trencant la relació que tenien amb el seu context: les ha buidat de contingut i, per tant, només els queda la «forma», propiciant, d’aquesta manera, una «mirada estètica», pervertint tota visió crítica del passat: fins i tot davant dels Desastres de la guerra de Goya hom hi veu bellesa!\nEn el fons, un museu no és més que una institució legitimadora de sistemes de poder i creadora d’una determinada memòria: la que ha interessat conservar al propi poder. Entrar a un museu és fer una immersió en la història feta imatges. Si en sortim igual que hem entrat vol dir que hem adoptat l’actitud del filòleg de l’inici. És, òbviament, una opció. En aquesta assignatura en treballarem d’altres.\n6. L’artista com a marca\nDamien Hirst: Stalin, signat, datat 2006 i consignat per AA Gill al revers. Esmalt domèstic i oli sobre tela. 137.5 x 118.3cm.\nPer a il·lustrar la idea que un artista reconegut en el fons no és més que una marca comercial, expliquem la següent història: A. A. Gill, un important escriptor i crític de restaurants del Sunday Times, posseïa un antic retrat de Joseph Stalin d’autor desconegut, del qual deia que «solia estar penjat sobre el meu escriptori com una ajuda per al treball dur» i pel qual havia pagat 200 lliures. El febrer del 2007, Gill el va oferir a Christie’s per a la seva venda en una subhasta d’entre setmana. La casa de subhastes el va rebutjar, amb el pretext que no tractava amb obres de Hitler ni de Stalin.\n«I si fos Stalin per Hirst o Warhol?»\n«En aquest cas, ens encantaria tenir-lo.»\nGill va demanar a Damien Hirst que pintés un nas vermell a la cara de Stalin. Hirst ho va fer, afegint la seva firma sota el nas. Amb la firma, Christie’s va acceptar el quadre i va estimar el seu valor en unes 8-12.000 lliures. Disset licitacions més tard, es va rematar a 140.000 lliures. Al cap i a la fi, era un hirst firmat.\nMatthew Higgs: Art isn’t easy, 2008. Impressió sobre paper. 40,6 x 50,8 cm.\nPotser algú pugui pensar, com diu aquesta obra, que l’art no és fàcil. Al final de l’assignatura tindreu arguments (a favor o en contra) d’aquesta afirmació. El que sí es pot garantir és que, un cop superada, s’estarà en condicions de respondre aquest altre interrogant:\nSteve Platt: Però això és art?, 2009. Performance concebuda per Antony Gormley Fourth Plinth a Trafalgar Square, Londres.


El Consell del PP pagava 3.600 euros cada mes per llogar com a oficines dos pisos del president de 'Las Provincias'\nLa promotora de la família Zarranz rebia 43.200 euros més IVA l'any per l'arrendament i 17.000 més per a despeses que també pagava el Tribunal d'Arbitratge Laboral\nEl candidat de Vox a la presidència de la Generalitat comercialitza ara els dos habitatges en el passeig de l'Albereda\n06/11/2017 - 22:17h\nPisos del president de 'Las Provincias'.\nEl Tribunal d'Arbitratge Laboral (TAL), ens que depèn econòmicament de la Generalitat, va deixar recentment la seua ubicació en el primer pis del número 10 del passeig de l'Albereda per a traslladar-se a l'edifici de la Cigüeña. El motiu, estalviar costos en passar-se de dos pisos de particulars a una ubicació pública per a no haver de pagar un costós lloguer, més quan l'administració valenciana disposa de nombrosos espais propis.\nEl TAL, del que formen part la Generalitat, la patronal i els sindicats CC OO i UGT però que es finança exclusivament amb diners públics de l'administració autonòmica, va estar durant anys en dos pisos propietat de l'empresa Sociedad Ibérica Edificación y Promoción SL. Aquesta mercantil està administrada per Guillermo i Gonzalo Zarranz Doménech, presidents del periòdic Las Provincias entre 1992 i 2017 i des de febrer del 2017 a l'actualitat, respectivament. La família Zarranz és l'última representació valenciana que queda en el periòdic regional del Grup Vocento després de l'eixida de la família Reyna.\nL'últim contracte d'arrendament entre el TAL i l'empresa de la família Zarranz Doménech va ser signat el 31 de maig de 2011, just nou dies després de les eleccions autonòmiques que va tornar a guanyar Francisco Camps malgrat estar assetjat per diversos escàndols de corrupció. Van signar l'acord d'arrendament per part de Sociedad Ibérica Edificación yi Promoción SL Guillermo Zarranz, que era en aquell moment president de Las Provincias, i Román Ceballos, que era director general de Treball.\nPel contracte rubricat per a cinc anys i que l'actual Consell i el patronat del TAL es van negar a renovar, l'empresa dels Zarranz ingressava 3.600 euros al mes més IVA, 43.200 euros anuals. A més, en l'acord també es feia càrrec l'organisme finançat amb diners públics de les despeses de comunitat i les assegurances per les quals abonava a la mercantil familiar uns altres 17.000 euros l'any.\nEl TAL també s'obligava per contracte a obtenir els permisos corresponents, entre ells l'autorització per a funcionar com a oficines, ja que els dos pisos estan en un edifici d'habitatges familiar. Una altra de les clàusules del contracte contemplava que la fundació del TAL renunciava expressament al dret d'adquisició preferent dels dos immobles.\nEn aquests moments i des de l'eixida del TAL cap a l'edifici de la Cigüeña els dos pisos segueixen en lloguer. Curiosament els comercialitza una immobiliària que dirigeix Miguel Boronat, candidat de Vox a la Generalitat en les eleccions autonòmiques del 2015.\nMalgrat que la fundació que regeix el Tribunal d'Arbitratge Laboral és privada i està integrada pels dos sindicats majoritaris i la patronal, el cent per cent dels ingressos són una partida fixa de 663.000 euros que injecta la Generalitat. De fet, Román Ceballos tancava els contractes com a president del patronat.


La campana de vidre | Catorze.cat\nSylvia Plath | 25/10/2019 a les 11:23h\nArxivat a: Biblioteca, tast editorial, Sylvia Plath, Tast editorial, Marta Pera Cucurell, Edicions del Periscopi\n"No hi ha dubte que, al món occidental si més no, la poesia del segle XX seria distinta en cas que no hagués existit Sylvia Plath. Pel que fa a la prosa, tampoc hi ha dubte que La campana de vidre marca un punt d'inflexió narrativa". Ho escriu Marta Pessarrodona a l'epíleg de La campana de vidre (Edicions del Periscopi, 2019), l'única novel·la que va escriure Sylvia Plath (Boston, 1932– Londres, 1963), una història fortament autobiogràfica que va presentar amb el pseudònim de Victoria Lucas.\nL'Esther Greenwood és una noia brillant, bonica i amb talent que compleix el somni de marxar del seu poble natal i convertir-se en escriptora, però és un somni que l'enfonsa i li fa perdre el control. Sylvia Plath escriu sobre la recerca de la identitat, la desil·lusió i la negativa a acceptar la derrota. Amb un domini absolut de l'observació i la descripció dels detalls, descobreix els racons més foscos de l'ànima humana i de la bogeria. En llegim l'inici en la traducció de Marta Pera Cucurell.\nVa ser un estiu xafogós, estrany, l’estiu que van electrocutar els Rosenberg, i jo no sabia què hi feia, a Nova York. Soc del tot ignorant pel que fa a execucions. La idea que em puguin electrocutar em posa malalta, i els diaris no parlaven de res més —titulars d’ulls esbatanats clavats en mi a totes les cantonades i a totes les boques de metro, amb pudor de resclosit i de cacauets—. Allò no tenia res a veure amb mi, però no podia deixar de pensar com devia ser que et cremessin tots els nervis del cos de viu en viu.\nTrobava que devia ser la pitjor cosa que et podia passar.\nNova York ja era prou insuportable. A les nou del matí, la falsa frescor de camp humit que d’alguna manera traspuava durant la nit s’evaporava com l’última escena d’un somni agradable. D’un gris de miratge, al fons dels seus canyons de granit, els carrers calents tremolaven al sol, el sostre dels cotxes es fregia, centellejant, i la pols seca i cendrosa se’m ficava als ulls i a la gola.\nVaig continuar sentint parlar dels Rosenberg a la ràdio i a la feina fins que no me’ls vaig poder treure del cap. Era com la primera vegada que vaig veure un cadàver. Durant setmanes el cap del cadàver —o el que en quedava— surava sota els ous amb béicon de l’esmorzar i darrere la cara d’en Buddy Willard —el culpable que l’hagués vist—, i aviat em va semblar que m’enduia a tot arreu el cap del cadàver lligat amb un cordill, com un globus negre i sense nas que feia pudor de vinagre.\nSabia que aquell estiu alguna cosa no anava a l’hora perquè només podia pensar en els Rosenberg i en com n’havia sigut d’estúpida per haver-me comprat tota aquella roba cara i incòmoda que ara tenia penjada a l’armari, fofa com peixos, i en com tots els petits èxits que havia acumulat alegrement a la universitat ara es fonien fins a extingir-se davant de les façanes de marbre llustrós i dels grans finestrals de Madison Avenue.\nEn teoria, m’ho hauria d’estar passant la mar de bé.\nEn teoria, hauria de ser l’enveja de milers d’altres universitàries com jo de tot Amèrica que no desitjaven res més que caminar amb pas lleuger amb aquelles sabates de xarol del trenta-vuit que m’havia comprat a Bloomingdale’s durant l’hora per dinar, amb un cinturó de xarol negre i un bolset de xarol negre de conjunt. I quan va sortir la meva foto a la revista on treballàvem totes dotze —bevent martinis amb un cosset ajustat de lamé platejat d’imitació, que sortia d’un gran núvol folgat de tul blanc, en alguna Terrassa Sota les Estrelles, acompanyades d’uns quants joves anònims d’estructura òssia cent per cent americana contrac tats o prestats per a l’ocasió...— tothom devia pensar que vivia en un remolí de felicitat.\nVes quines coses passen, en aquest país, devien dir. Una mossa que ha viscut dinou anys en un poble de mala mort, tan pobra que no es podia ni comprar una revista, obté una beca per estudiar a la universitat, guanya avui un premi i demà un altre, i acaba conduint Nova York com si fos el seu cotxe privat.\nPerò jo no conduïa res, ni tan sols a mi mateixa. Era com si rebotés de l’hotel a la feina, de la feina a festes i de les festes a l’hotel i altre cop a la feina com un tramvia mesell. Suposo que hauria d’estar emocionada com la majoria de les altres noies, però no aconseguia reaccionar. Em sentia molt calmada i molt buida, com es deu sentir l’ull de l’huracà, que es desplaça sordament enmig de l’estrèpit que l’envolta.\nÉrem dotze, a l’hotel.\nTotes havíem guanyat un concurs d’una revista de moda escrivint articles, contes, poemes i anuncis de moda, i com a premi ens havien donat una feina a Nova York durant un mes, despeses pagades, i piles i piles d’extres gratis, com ara entrades per al ballet, passis per a les desfilades de moda, pentinats en una perruqueria famosa molt cara, possibilitats de conèixer gent que havia triomfat en el camp que vol gués sim i consells sobre com ens havíem de tractar el cutis.\nEncara tinc l’estoig de maquillatge que em van regalar, especial per a una persona de cabells i ulls castanys: un tub de rímel marró amb un raspallet, un potet rodó amb ombra d’ulls blava tot just prou gran perquè hi poguessis ficar la punta del dit, i tres pintallavis amb una graduació del vermell al rosa, encabits en una capseta daurada amb un mirall a la tapa. També conservo un estoig de plàstic blanc per a ulleres de sol, amb petxines de colors i lluentons i una estrella de mar de plàstic verd cosida.\nM’adonava que ens obsequiaven amb aquells regals perquè era una manera de fer propaganda gratuïta de les empreses patrocinadores, però jo no podia ser cínica. M’encantaven tots aquells regals que ens plovien de franc. Després els vaig tenir amagats durant molt de temps, però més endavant, quan em tornava a trobar bé, els vaig treure i encara els tinc per casa. Faig servir els pintallavis de tant en tant.\nI la setmana passada vaig descosir l’estrella de mar de plàstic de l’estoig de les ulleres perquè la criatura hi jugués.\nDe manera que érem dotze, a l’hotel, al mateix corredor del mateix pis en habitacions individuals, l’una al costat de l’altra, i allò em recordava la residència de la universitat. No era un hotel normal —vull dir un hotel on hi ha homes i dones barrejats al mateix pis.\nAquell hotel —l’Amazon— era només per a dones, i la majoria eren noies de la meva edat amb pares rics que volien estar segurs que les seves filles vivien en un lloc on els homes no hi tinguessin accés i no les poguessin enganyar; i totes anaven a escoles de secretariat per a noies de casa bona com la Katy Gibbs, on s’havia d’anar a classe amb barret, mitges i guants, o bé s’acabaven de graduar d’alguna escola com la de la Katy Gibbs i feien de secretàries de directors i subdirectors executius i voltaven per Nova York esperant poder-se casar amb algun professional liberal. Les trobava terriblement avorrides, aquelles noies. Les veia al terrat, badallant i pintant-se les ungles, mirant de conservar la morenor de les Bermudes, avorrint-se com ostres. Vaig parlar amb una i estava avorrida dels iots, avorrida d’agafar l’avió, avorrida d’esquiar a Suïssa per Nadal i avorrida dels homes del Brasil.\nAquesta mena de noies em fan fàstic. Em fan tanta enveja que em quedo muda. Dinou anys, i jo no havia sortit mai de Nova Anglaterra, a part d’aquesta estada a Nova York. Era la meva primera gran oportunitat, però ves, m’hi ajeia i la deixava escolar-se entre els dits com si fos aigua.\nPotser un dels meus problemes era la Doreen.\nJo no havia conegut mai una noia com ella. La Doreen venia d’un col·legi de l’alta societat del sud i tenia els cabells d’un blanc lluminós, vistosos com una tofa de cotó fluix de sucre al voltant del cap, i uns ulls blaus com petites bales d’àgata transparent, durs i brunyits, i igual d’indestructibles, i la boca fixada en una mena de somriure de desdeny. No vull dir un desdeny fastigós, sinó un desdeny di vertit, misteriós, com si tothom al seu voltant fos estúpid i li poguessin servir per fer bons acudits, si volia.\nLa Doreen es va fixar en mi de seguida. Em feia sentir molt més espavilada que les altres, i ella era d’allò més divertida. Sempre s’asseia al meu costat a la taula de reunions, i quan parlaven les celebritats que ens visitaven, em xiuxiuejava comentaris enginyosos i sarcàstics.\nAl seu col·legi la moda era tan important, em va dir, que totes les noies tenien fundes per al monederet fetes de la mateixa roba que el vestit, de manera que cada vegada que es canviaven de roba portaven un monederet que hi feia joc. Aquella mena de detalls m’impressionaven. Suggerien tota una vida de decadència sofisticada, meravellosa, que m’atreia com un imant.\nLa Doreen només em renyava per una cosa: perquè em preocupava d’entregar els treballs dins del termini.\n—Per què t’hi escarrasses tant? —La Doreen jeia al meu llit amb un batí de seda de color préssec, llimant-se les ungles llargues, grogues de nicotina, amb una llima d’esmeril mentre jo picava a màquina l’esborrany d’una entrevista a una novel·lista d’èxit.\nAixò també: totes les altres teníem camises de dormir d’estiu de cotó emmidonat, i batins embuatats, o potser barnussos de rus que també ens servien per anar a la platja, però la Doreen portava unes peces de niló i randes mig transparents, llargues fins als peus, i batins de color de pell que se li enganxaven al cos amb una mena d’electricitat. Feia una olor interessant, una mica com de suor, que em recordava quan arrenques les fulles fistonades de comptònia i les aixafes entre els dits per sentir l’olor d’almesc.\n—Escolta, a la Jota Ce tant se li’n fot que li entreguis aquest article demà o dilluns. —La Doreen encenia un cigarret i deixava sortir el fum, a poc a poc, pels narius, de manera que els ulls li quedaven velats—. La Jota Ce és més lletja que un pecat —continuava la Doreen, tranquil·lament—. Segur que el fòssil del seu marit apaga tots els llums abans d’acostar-s’hi, per no vomitar.\nLa Jota Ce era la meva cap i a mi m’agradava molt, tot i el que en deia la Doreen. No era una d’aquelles cotorres de revista de moda amb pestanyes postisses i bijuteria llampant. La Jota Ce era intel·ligent, de manera que el fet que fos lletja no tenia importància. Llegia en un parell de llengües estrangeres i coneixia totes les bones escriptores del ram.\nVaig provar d’imaginar-me la Jota Ce, sense el seu vestit estricte de feina i sense el barret que es posava per sortir a dinar, al llit amb el seu marit gras, però no me’n vaig sortir. Sempre m’ha costat moltíssim imaginar-me la gent fentho al llit.\nLa Jota Ce em volia ensenyar alguna cosa; totes les dones grans que he conegut m’han volgut ensenyar alguna cosa, però tot d’un plegat vaig veure que no em podien ensenyar res. Vaig abaixar la tapa de la màquina d’escriure i la vaig tancar amb un clic.\nLa Doreen somreia.\n—Qui hi ha? —No em vaig prendre la molèstia d’aixecar-me.\n—Soc la Betsy. Que vens, a la festa?\n—Potser sí. —No vaig anar fins a la porta.\nLa Betsy l’havien importada directament de Kansas amb la seva cua de cavall rossa que anava d’un cantó a l’altre i el seu somriure encantador de noia de la fraternitat d’estudiants Sigma-Khi. Recordo la vegada que ens van cridar a totes dues al despatx d’un productor de televisió amb una ombra de barba serrada i vestit de mil ratlles per veure si teníem algun tema que li pogués servir per fer un programa,\ni la Betsy va començar a parlar del blat de moro mascle i femella de Kansas. Es va engrescar tant amb el coi de blat de moro que el productor va acabar plorant de tant de riure, però va dir que, per desgràcia, no en podia fer res, d’allò.\nMés endavant, l’editor de la secció de Bellesa va convèncer la Betsy perquè es tallés els cabells i la va convertir en model de portada, i de tant en tant encara li veig la cara somrient en un anunci del tipus «L’esposa de P. Q. porta B. H. Wragge».\nLa Betsy sempre em demanava que fes coses amb ella i amb les altres noies com si, d’alguna manera, em volgués salvar. A la Doreen no l’hi demanava mai. En privat, la Doreen l’anomenava Pollyanna la vaquera.\n—Que vols venir amb el nostre taxi? —va preguntar la Betsy a través de la porta.\nLa Doreen va fer que no amb el cap.\n—No, gràcies, Betsy. Hi aniré amb la Doreen.\nVaig sentir els passos flonjos de la Betsy allunyar-se pel passadís.\n—Hi anirem fins que ens en cansem —em va dir la Doreen, apagant la burilla a la base del llum de la tauleta de nit—, i després anirem a voltar per la ciutat. Aquestes festes que munten aquí em fan pensar en els balls del gimnàs de l’escola. Per què sempre fan venir nois de Yale? Queestúúúúpids que són!\nEn Buddy Willard anava a Yale, però ara que hi queia, el seu problema era que era estúpid. Ah, potser sí que treia bones notes, i potser sí que havia tingut un embolic amb una cambrera horrorosa del Cape que es deia Gladys, però no tenia ni una engruna d’intuïció. La Doreen sí que en tenia, d’intuïció. Tot el que deia era com una veu secreta que em parlava des del moll dels ossos.\n© Sylvia Plath, 1963, publicat d'acord amb Casanovas & Lynch Literary Agency SL.\n© de la traducció: Marta Pera Cucurell, 2019.\n© de l'epíleg: Marta Pessarrodona, 2019.\n© d'aquesta edició: Edicions del Periscopi SL, 2019.


Cala Rovira, a Platja d'Aro, Costa Brava\nPer això, i donada la seva poca distància al nucli urbà, Cala Rovira és una platja molt familiar, formada per una sorra daurada i gruixuda, i amb una longitud de 237 metres per una amplada de fins a 43 metres.\nEl gran atractiu de Cala Rovira, sobretot davant la llarga platja que es troba al sud, és que es troba protegida pels sortints rocosos tant pel sud (els que formen la Punta d’en Ramis), com al nord, on es troba la Punta de Cala Rovira i a la qual segueixen una altra sèrie d’interessantíssimes cales com Sa Cova, Cala del Pi, Cala dels Canyers o la Cala Belladona. Aquesta característica ofereix interessants opcions de passeig pels voltants de la cala, que molts banyistes aprofiten per descobrir nous racons de la nostra costa aquí a Platja d’Aro.\nAl sud de Cala Rovira, on comença la Platja Gran de Platja d'Aro, el monòlit Cavall Bernat, en mig de la platja, saluda al visitant\nSi ens hi fixem bé, una riera arriba fins la platja, al marge dret de la cala, mirant cap al mar: es tracta de la Riera de Treumal, que pràcticament sempre trobarem sense cabal.\nAmb totes aquestes característiques és d’esperar que la cala tingués força serveis. I efectivament és així. Compta amb un lloc de salvament de la Creu Roja, tres dutxes, rentapeus, lloguer d’hamaques, lloguer de patins aquàtics, guingueta i fins i tot un àrea infantil.\nDurant l'estiu Platja Rovira, amb la seva guingueta i els seus serveis, s'omple de visitants i ofereix un aspecte molt animat\nAixí doncs, Cala Rovira és una platja molt animada i freqüentada, de característiques paisatgístiques molt més atractives que la Platja Gran, que no passen desapercebudes als visitants, sobretot en ple estiu.\nNo serà fàcil pel visitant oblidar la bellesa paisatgística de Cala Rovira, a Platja d'Aro\nPer cert, aquesta platja també és coneguda com la Platja dels Escalencs, donat que dècades enrere, s’hi instal·lava, en arribar el bon temps, una comunitat de pescadors de l’Escala que deixaven aquí les seves barques i podien llavors transportar més fàcilment les seves captures en carro per vendre-les al mercat del proper Sant Feliu de Guíxols.\n« Platja Pelosa\nVil·la Romana dels Ametllers »\nVisiteu també a Platja d'Aro:\nCarnaval Platja d'Aro


36 idees d’aniversari de treball inoblidable per al 2021 - Bloc\nexercicis per fer a l'oficina\ncom ser un gran assistent executiu\nAmb tot al plat, pot ser temptador deixar que les celebracions d’aniversari caiguin al marge.\nPerò descuidar-los pot resultar un costós error cultural. Això es deu al fet que celebrar aniversaris laborals no és només un bon gest per als vostres empleats o companys de feina, sinó que cal fer un fort cas empresarial per fer dels aniversaris laborals una prioritat a la vostra empresa.\nRecomanacions per a l'aniversari laboral:\nPissarra blava fa que sigui molt fàcil per a les empreses regalar als empleats els seus aniversaris amb experiències personalitzades, des de classes de guitarra fins a entrenament virtual de vida fins a kits STEM adaptats als nens (divertit per a tota la família!). Independentment de l’empleat, les empreses poden oferir-los una experiència que els sigui rellevant en aquest moment i que recordi per sempre.\n(Idea d'aniversari del treball preferit: Lliçons de domini )\nberenar paleo a la marxa\nAntecedents elimina el treball manual de la celebració dels aniversaris laborals distribuint automàticament punts i reconeixements cada vegada que un empleat passa aquesta fita. Els companys poden fer felicitacions mitjançant un canal social a tota l’empresa i els empleats poden cobrar els seus punts per obtenir milers de recompenses.\n(Idea d'aniversari del treball preferit: Cronologia d’assoliments )\nSembla estrany? Tot es deu al fet que les nostres emocions i el nostre rendiment estan íntimament relacionats.\nDr. Glenn Fox lidera el disseny de programes a l’Institut de Ciències del Rendiment de la USC i és expert en les maneres en què emocions com l’agraïment i l’optimisme impulsen el rendiment. Segons la seva opinió, la capacitat de regular les emocions és el predictor número u d’èxit a la vida.\nAixò és tan cert al lloc de treball com a qualsevol altre lloc. Atès que l’agraïment i l’optimisme afecten el rendiment, les empreses que fomenten de manera proactiva aquestes emocions positives mitjançant una cultura de reconeixement tenen una ajuda automàtica a les que no ho fan. Bonusly’s Automated Anniversary Award comparteix bonificacions mostreu als vostres empleats o companys de feina que són cuidats i apreciats, i ajuda a crear la connexió emocional sobre la qual es basen tots els equips altament compromesos i d’alt rendiment.\nA més, hi ha el fet que els aniversaris laborals tenen un ROI relativament elevat: obteniu un retorn excessiu per poc temps ni diners. Tot el que es necessita és una mica de planificació, una mica de creativitat i un autèntic reconeixement.\nPerò només funciona si ho feu bé. Aquests són els nostres consells principals, tàctiques i idees d’aniversari d’empresa per als empleats per ajudar-vos a aprofitar al màxim els aniversaris laborals.\nPer fer-ho més fàcil, hem desglossat aquests regals d’aniversari laboral per any, ja que cada aniversari té consideracions una mica diferents.\nIdees d’aniversari de treball inoblidable:\nEls Gen Xers del vostre lloc de treball probablement es burlen de la idea, però celebrar els empleats que arriben al primer any és una estratègia de retenció vital.\nD'acord amb la Harvard Business Review , un estudi de més d’un milió d’enquestats va trobar que la facturació voluntària va arribar al màxim un any després de les seves dates d’inici. Celebrar aquest primer aniversari torna a atraure els empleats en un moment crític i proporciona un augment emocional just quan els empleats tenen més probabilitats de veure si l’herba és realment més verda en altres llocs.\nDit això, no cal passar per la borda. Hi ha un munt de maneres de pressupost i de temps per mantenir el vostre equip compromès en aquesta conjuntura crítica.\nTallers creatius “Sorpresa i delit”\nAmb els millennials que representen més del 50% de la força de treball en aquests dies, mai no s’han d’oblidar els aniversaris d’un any. Els diners en efectiu i les targetes regal s’obliden fàcilment i no es poden compartir. Digueu als vostres empleats 'enhorabona per un any!' amb classes d'art, tallers d'artesania i classes de forn per ampliar els seus horitzons creatius.\nLes experiències locals són regal perfecte per a aniversaris d’un any ja que hi ha tantes opcions per triar. Amb Pissarra blava , els empleats poden triar quina experiència en té més ressò - Ja sigui una nit d’art i vi, aprenent l’art de la cal·ligrafia o iniciant un viatge d’autodescoberta - i s’encarreguen de tota la càrrega pesada i la logística a través d’un servei de consergeria personalitzat. És a dir, podeu seure i veure créixer el vostre ROI de reconeixement.\nVoleu sorprendre i delectar el vostre equip amb experiències personalitzades com aquestes? Visiteu Blueboard per obtenir més informació.\nUna caixa personalitzada plena de cura\nSi creieu que no es poden oferir moments de cura significatius, torneu-ho a pensar! Les caixes de regal expertes de Caroo faciliteu l'enviament de testimonis memorables de la vostra atenció i agraïment als vostres clients i companys d'equip.\nCelebra les classes de contractació\nSi formeu part d’un equip en creixement, celebrar aniversaris laborals pot convertir-se ràpidament en una tasca descoratjadora.\nPer exemple, a Dcbeacon no és desconegut incorporar-nos a una classe de contractació amb 15 o més persones, totes les quals tindran el mateix aniversari laboral cada any.\nPer tant, en lloc d’una celebració elaborada per a tots els empleats d’aquest grup, celebreu el grup en conjunt i doneu-los a cadascun d’ells trofeu d’aniversari .\nEn realitat, animem les nostres classes de contractació a anomenar-se i forjar la seva pròpia identitat. (Va ser així com vam acabar amb grups anomenats 'SnackNasty', 'Young Money' i 'The Wolf Pack').\nEncoratjar les vostres classes de contractació per desenvolupar les seves pròpies identitats no només fa que la celebració dels aniversaris sigui més manejable, sinó que també crea una altra oportunitat per desenvolupar una cultura de diversió i convivència i crea que les persones de tota l’organització es coneguin.\nConsell professional: si ho és incorporació d'empleats remots , podeu planejar recompensar-los el dia especial amb un regal o una experiència que puguin gaudir des de la comoditat de la seva llar / comunitat.\nNota escrita a mà\nMai no subestimeu l’impacte que pot produir una nota manuscrita.\nAquesta idea de baixa tecnologia és senzilla però súper eficaç. El fet que estigui escrit a mà demostra un nivell de cura que el vostre equip agrairà.\nQuan redacteu aquesta nota, assegureu-vos de pensar en totes les coses que us agraden d'aquesta persona. Sigueu específics: és una treballadora? Un solucionador de problemes ferotge? Difon l'alegria i l'optimisme al despatx? Truca’l i fes-ho saber.\nUn tros rar de la companyia\nNo tot swag es fa igual ...\nUs sorprendria la freqüència amb què els empleats prefereixen fer un tros únic. Això es converteix en una insígnia d’honor que els empleats lleials / feliços portaran encantats en públic, sens dubte també el millor tipus de màrqueting.\nLa clau d’aquest regal és que hauria de ser una cosa molt única i difícil d’aconseguir:\nCorredor de llana Allbirds\nAltaveu Sonos personalitzat\nRoda de premis\nObteniu una roda de premis (ja estan disponibles a Amazon ) i ofereu als vostres empleats la possibilitat de guanyar premis com targetes de gasolina, targetes regal d’Amazon o restaurant, llibres o rentats de cotxes gratuïts. Feu-ho durant una reunió de grans empreses o equips per implicar realment a tothom. (També és una manera senzilla d'injectar una mica d'emoció en una reunió d'una altra manera avorrida!)\nFesta de cadells\nPenjar amb cadells és divertit i bo per a la vostra salut. Animals al despatx S'ha demostrat que alleuja l'estrès al lloc de treball.\nSi el vostre despatx normalment no admet gossos, treballeu amb un refugi proper per portar-vos cadells només pel dia. Un d’aquests refugis és Cadells de lloguer amb seu a Utah. Utilitzen un model de 'festa de cadells' per introduir animals dels refugis sense mort als amants dels gossos locals (és a dir, possibles adoptants).\nPer obtenir més (com 117 més) idees de celebracions d’un any, consulteu la nostra mega llista d'idees de recompensa dels empleats .\nUn regal ràpid entre 100 i 200 dòlars\nPer als aniversaris d’un any, Snappy suggereix un regal d’entre 100 i 200 dòlars. Alguns dels regals preferits de Snappy dins d’aquesta gamma de pressupostos inclouen un conjunt de tasts de vins Waterford, una bonica motxilla o un gadget de tecnologia popular, com ara un altaveu impermeable Bluetooth JBL Clip, un Fitbit Versa 2, un Kindle o uns auriculars sense fils.\nAquest interval de pressupostos és perfecte per a aquest aniversari inicial de treball, ja que hi ha moltes opcions de tendències més destacades per triar, però també és més fàcil pressupostar. Snappy ho va trobarEl 77% dels empleats prefereixen triar el seu regal que no pas un regal per a ells. En oferir als empleats diverses opcions emocionants, el vostre equip se sentirà emocionat amb l’oportunitat de triar el que realment desitgi.\n'Moltes gràcies per pensar en mi i enviar un enllaç per triar un regal per al meu aniversari d'un any. Això és tan increïble i els regals per triar van ser TOTS fenomenals. Això em va fer passar el dia i estic molt agraït pel pensament amable. Quina empresa tan fantàstica per treballar! ”\n-Tomika, destinatari del regal Snappy\nSessió de planificació professional\nEls empleats joves (o fins i tot els empleats nous) solen deixar les empreses després del primer any. No és que a aquests empleats no els agradin les seves empreses. Molts empleats nous simplement s’avorreixen o s’inquieten en el seu paper. Volen provar alguna cosa nova.\nMoltes polítiques empresarials admeten el moviment horitzontal, però pot ser difícil per a joves professionals o nous empleats iniciar converses sobre com canviar les coses. Potser no saben com s’acceptarien aquestes converses. Es podrien imaginar que revelar un interès per explorar altres oportunitats posaria en perill la seva posició actual.\nÉs per això que les empreses haurien de plantejar-se celebrar un any de servei amb una sessió de planificació de carrera professional centrada en l’empresa. Durant aquesta sessió, convideu els empleats a una conversa totalment oberta on puguin debatre sobre tot i tot el que vulguin fer a l’empresa. Assegureu-vos que els empleats saben que poden parlar de qualsevol àrea de l’empresa, fins i tot aquells en els quals no tenen formació ni experiència.\nAquesta celebració d’aniversari emocionarà i dinamitzarà els nous empleats i també ofereix a les empreses la possibilitat de demostrar que valoren i reconeixen la personalitat, les habilitats, la intel·ligència i l’ètica del treball de cadascú.\nEn altres paraules, aquesta idea dóna a les empreses l'oportunitat de demostrar un nivell més profund de reconeixement que va més enllà de l'apreciació de les simples tasques i processos que cada empleat 'executa'.\nDos anys és una gran cosa, sobretot si la vostra plantilla es redueix més jove. Per a persones d'entre 21 i 23 anys, la durada mitjana és de gairebé més d'un any, de manera que assolir aquest segon aniversari és sens dubte un motiu de celebració.\nIgual que passar el primer any, complir els dos anys d’aniversari marca un altre moment crític en qualsevol relació empresa-treballador. En aquest moment, les persones que van decidir quedar-se amb la companyia un any més per veure com 'anirien les coses' podrien estar avaluant els seus plans i objectius a llarg termini.\nEls empleats poden decidir trencar la seva relació amb una empresa després de dos anys per les mateixes raons diuen els experts els amants trien acabar les relacions després de dos anys:\nL’emoció s’acaba. Després d’uns anys, fins i tot els empleats amb moltes ganes poden començar a admetre que la seva feina actual no és la feina de somni que esperaven.\nDeixen de voler fer que funcioni. Dos anys són molt de temps per fer una avaluació honesta de la compatibilitat. Les coses amb les quals podríeu fer front al cap de 6 mesos de sobte es converteixen en trencadors de tractes.\nLes coses es fan reals. Tant els caps com els empleats mantenen el seu millor comportament durant els primers anys de feina. Quan les dues parts comencen a relaxar-se, poden sorgir problemes. Potser la cap no és tan fàcil com pretenia. Potser l’empleat no és tan ambiciós com pretenia.\nPaquets d’experiències únics centrats en el creixement i el desenvolupament\nAls dos anys, els empleats busquen un desenvolupament addicional i reptes que els ajudin a créixer tant professionalment com personalment. Els empresaris poden demostrar el molt que els importa proporcionant oportunitats d’aprenentatge i desenvolupament immediats com a recompenses d’aniversaris de dos anys, com entrenament de lideratge, cursos de comèdia improvisada per ajudar a parlar en públic o fins i tot classes de pintura per ajudar a augmentar la creativitat.\nRegals vivencials de Blueboard ajudeu els vostres empleats a créixer a través de nous reptes i demostreu-los que el seu empresari no només es preocupa pel seu dia a dia, sinó que també es preocupa profundament pel seu futur.\nSi un empleat ha passat dos anys amb la vostra empresa, és una aposta segura que ha fet contribucions importants. Plataformes de reconeixement com Antecedents faciliteu no només reconèixer els empleats en aquest moment, sinó mantenir un registre històric de totes les valuoses contribucions que ha fet un empleat. Quan es compleixen dos anys d’aniversari, pot ser extremadament significatiu revisar tots els reconeixements que un empleat ha rebut durant el seu mandat a l’empresa. La compilació de totes aquestes petites notes d’agraïment produirà un gran impacte emocional i els empleats aviat no oblidaran aquest gest ultra personalitzat.\nRegal un dia lliure o un dia remot\nHeus aquí alguna cosa que potser no sabeu: el vostre equip té ganes de flexibilitat, però probablement en podríeu fer servir una mica més. Per això treball remot és un regal perfecte.\nSegons el Dcbeacon 2017 Informe sobre l'estat de la cultura de l'empresa , que va analitzar milers de punts de dades de la nostra enquesta nacional sobre cultura d'empreses. A l’informe, vam trobar que “les hores de treball flexibles” es van classificar com el tercer avantatge més important (el 87% dels enquestats van dir que és “important” o “molt important” per a ells), tot i que només el 46% dels enquestats va dir que aquest avantatge és a la seva disposició.\nLa marca de dos anys és el moment perfecte per regalar alguna cosa que no us costarà molt, però que els vostres empleats us encantaran.\nUna recent Enquesta Globoforce va revelar que els empleats que no tenen amics propers a la feina van dir que tindrien més probabilitats d’acceptar una oferta de treball que els empleats que tenen diversos amics propers a la feina. Tot i que no podeu donar amics als empleats pels seus aniversaris, podeu ajudar-los a celebrar les relacions que han format.\nCerqueu una foto d’una sortida o festa d’empresa amb l’empleat somrient amb companys de feina. (Si no en teniu, sembla que heu de programar una festa improvisada!) Imprimiu i enquadreu la imatge per ajudar l’empleat a estar atent a complir les amistats laborals.\nDemaneu a la gent de l’oficina que descrigui el famós empleat en una paraula. Utilitzeu aquestes paraules per crear un fitxer personalitzat tassa de núvol de paraules . Als empleats els encantarà escoltar totes les paraules que feien servir els seus companys de feina per descriure-les i poden utilitzar la tassa, un recordatori constant de la identitat de la seva oficina, cada dia.\nUn regal ràpid entre 200 i 300 dòlars\nPer a aniversaris de dos anys, Snappy suggereix enviar un regal d'entre 200 i 300 dòlars.Alguns regals d’aniversari de la nostra col·lecció que són populars en aquest pressupost inclouen una màquina expresso, una bona joia, un abonament de luxe al gimnàs i un equipatge de 3 peces.\nL’augment de la gamma de preus dels regals d’aniversari cada any genera expectació per als empleats i els permet saber que reconeixen que creixen i aprenen amb l’empresa. Fer que el vostre equip sàpiga quant els valoreu és una part integral de ser gerent, però continuar la pràctica és encara més important.\n“Moltes gràcies per aquest impressionant regal de 2 anys d’aniversari de treball. M'encanta això. Quina manera divertida i fantàstica de mostrar agraïment als empleats. També em va impressionar la qualitat i la selecció dels articles per triar. '\n- Colleen, destinatària del regal Snappy\nEl diari dels cinc minuts\nBasat en psicologia positiva, The Diari de cinc minuts fa que sigui increïblement fàcil per al vostre equip començar els dies centrats en l’agraïment. Els destinataris utilitzen la revista per nomenar les coses que agraeixen, per anomenar els seus objectius a llarg i curt termini i fer pauses per a la reflexió.\nEns agrada aquest regal no només perquè sigui senzill i assequible, sinó perquè contribueix a reforçar la importància del creixement i el desenvolupament personal i indica al vostre equip que esteu invertit en el seu èxit.\nTres anys és el moment de recordar als vostres empleats per què els agrada treballar a la vostra empresa, així que us dediqueu a fer coses divertides, personalitzades i socials.\nRecompenses experiencials que reencadenen les passions i fomenten tot el jo\nTres anys es considera una llarga permanència laboral en la plantilla actual dominada pel mil·lenni (la tinença mitjana és ara de 3,2). És possible que la vida laboral i la vida personal dels vostres empleats necessitin una nova calibració en aquest moment. Demostreu-los que aprecieu el seu treball dur recompensant-los amb experiències i oportunitats per realinear la seva vida fora de la feina amb allò que alimenta la seva felicitat i tot jo .\nPissarra blava ajuda els empresaris a enviar personalitzats recompenses d’aniversari als empleats a gran escala amb el seu e Anniversary Engine, oferint-vos un temps valuós i felicitacions addicionals dels empleats que tornen brillants després de les seves experiències.\nMenú d'exemple de Blueboard:\nUn seient a la taula\nDesprés de 3 anys, molts empleats volen tenir una veu més forta a l’empresa i també poden estar preparats per a això. En lloc de lliurar un regal tangible d’aniversari, proveu de lliurar una invitació que transmeti confiança i reconeixement millor que qualsevol regal.\nPenseu a quines reunions pot estar preparat l’empleat per assistir-hi, especialment aquelles en què les persones prenen decisions clau o intercanvien idees estratègiques. Si voleu assegurar-vos que l’empleat tingui un do per obrir, oferiu una targeta manuscrita que expliqui tots els motius pels quals creieu que l’empleat està preparat per formar part de la reunió.\nPocs mesos pagats d’una classe de fitness de moda\nEls avantatges que beneficien la vida dels empleats de diverses maneres augmenten la fidelització dels empleats. Feu que els treballadors facin exercici amb més facilitat i voldran mantenir-s’hi uns quants anys més. Aquest regal d'aniversari afegeix un veritable valor a les rutines del dia a dia dels empleats i a la seva vida en general. Els empleats que estaven buscant 'sacsejar les coses' podrien trobar nous viatges de condicionament físic més atractius que buscar nous llocs de treball.\nCap gros o samarreta personalitzada\nFeu saber als membres de l’equip sènior que us preocupen per ells donant-los el regal de ... ells mateixos.\nTeniu un retall natural o Fathead de la persona feta i sorprèn-la amb ella penjant-la a prop del seu escriptori per descobrir-la. També podeu demanar al vostre equip samarretes personalitzades adornades amb la cara de la persona. Sigui com sigui, és una opció divertida que aviat no oblidaran.\nFeu un vídeo personalitzat de bricolatge\nAquesta és una idea que hem utilitzat grans aniversaris aquí a Dcbeacon, però també funciona perfectament per a aniversaris laborals.\nImplica una mica d’esforç i temps addicionals (i requereix habilitats bàsiques d’edició de vídeo), de manera que probablement és millor reservar aquesta idea per als aniversaris importants (estem pensant tres anys o més).\nPerò, sens dubte, tingueu en compte. Un vídeo personalitzat és personal, divertit i compartible, i a la gent li encanta.\nAquí teniu una fórmula fàcil per crear un vídeo que celebri la personalitat única dels vostres empleats i totes les maneres en què contribueixen a la vostra empresa:\nFeu una llista de preguntes divertides per fer a un grup de 5-10 persones que treballen amb el destinatari i el coneixen bastant bé.\nFeu les vostres preguntes a cada persona i anoteu les respostes amb el telèfon o la càmera de vídeo. Important: assegureu-vos que realitzeu les entrevistes per separat per tal que les respostes anteriors no afectin la gent. Voleu respostes genuïnes i senzilles.\nEditeu les respostes juntes amb el programari d'edició de vídeo que trieu. ( Aquí teniu una llista de les deu millors aplicacions d’edició de vídeo per a mòbils.)\nEstrenar el vídeo durant una reunió de gran equip o departament. Això és clau: la idea és estendre la celebració a l’equip més gran.\nAquí hi ha algunes preguntes de mostra per començar:\nPer a què es coneix _____ més a l’oficina?\nQuè es va pensar per primera vegada en _____ quan es va despertar aquest matí?\nSi _____ no treballés en aquesta empresa, on treballaria?\nQuina és la part més estranya de la vostra primera entrevista amb _____?\nSi _____ estigués en una illa deserta, quines tres coses voldria amb ell?\nQuè és el que més t’agrada de treballar amb _____?\nFlash Mob / Slap Clap\nA Dcbeacon, parlem de celebracions que involucren a tota l’empresa i realment no n’hi ha cap de millor que el despatx lent de l’oficina.\nAixò és el que feu: en un moment assenyalat, feu que tots els membres del vostre equip o departament es reuneixin al taulell del destinatari. Comenceu amb un llarg aplaudiment de grup que agafa velocitat i intensitat. En uns trenta segons, aquest pla lent hauria de ser un aplaudiment. Els xiulets espontanis i els cinc anys són iguals per al curs.\nEl plaer lent és una manera divertida de sorprendre i delectar tot el despatx alhora que celebra també l’individu. A més, els aplaudiments i els cinc anys alliberen oxitocina, una de les substàncies químiques del nostre cervell que ajuda a reforçar els vincles socials.\nUn regal ràpid entre 300 i 400 dòlars\nPer als aniversaris de tres anys, Snappy suggereix donar un regal d'entre 300 i 400 dòlars. Alguns regals populars de Snappy dins d’aquest pressupost inclouen uns auriculars per a jocs de realitat virtual, un assecador de cabell supersònic, uns auriculars amb cancel·lació de soroll i un rellotge intel·ligent.\nUna enquesta recent ho va trobarÉs més probable que el 89% dels treballadors de les empreses que donen suport a iniciatives de benestar recomanin la seva empresa com un bon lloc per treballar (Associació Americana de Psicologia, Enquesta de Treball i Benestar, 2016). Per tant, és important que els directius continuïn reconeixent el seu equip fins i tot després dels primers dos anys. Els empleats poden aportar referències valuoses a la vostra empresa i estaran més inclinats a portar els seus amics amb talent per a una entrevista si saben que l’empresa té un historial d’agrair contínuament a tothom que s’uneix a l’equip.\n“Gràcies pel regal de 3 anys d’aniversari. Això ha de ser el més divertit que hagi fet mai cap empresari en el meu aniversari '.\n-Jennifer, destinatari del regal Snappy\nCinturó negre o insígnia d’expertesa\nCelebra els empleats creant un testimoni (un cinturó o una insígnia funciona perfectament) d’agraïment i reconeixement per una habilitat o àrea temàtica que la persona ha dominat o que realment gaudeix.\nPreneu-vos un moment per pensar per què funciona aquesta idea. És el 3r aniversari d’aquesta persona; és probable que aquesta persona hagi passat tres anys perfeccionant una habilitat principal i probablement li encantaria un cert reconeixement de com de bons s’han convertit en una cosa en particular.\nTot i que els empleats agraeixen el reconeixement del temps que han passat a l’empresa, la majoria realment ho agradaria amor que se’ls reconegui l’experiència adquirida en una àrea específica.\nAugmenteu el vostre joc de regals al quart any. S’apliquen tots els mateixos conceptes, però realment s’aprofiten per donar a conèixer el vostre reconeixement.\nEls vostres empleats de 4 anys han demostrat la seva lleialtat mantenint-se; clarament han trobat una casa de treball a llarg termini a la vostra empresa. Un regal d'aniversari de cor ajuda els empresaris a enviar missatges clars d'agraïment que mantindran feliços i compromesos els treballadors de confiança a la feina.\nExperiències que conreen passions amb lliçons de domini\nEn activar les passions dels vostres empleats el tercer any, és hora d’ajudar-los a passar al següent nivell el quart any. Premi la fidelitat dels seus empleats invertint en les seves passions a llarg termini per cultivar la integració laboral / vida. Un major compliment fora del treball presenta l’oportunitat per a una major ivitat, compromís i èxit per a la vostra empresa.\nJa sigui dominar l’art de la cuina francesa o construir el seu propi hivernacle al jardí, Blueboard’s menú de recompenses per experiència pot ajudar a fer realitat aquests somnis. L’equip de consergeria de Blueboard estarà amb els vostres empleats a cada pas del camí, afegint sorpreses i delícies addicionals que faran que tothom parli i desitgi rebre la seva pròpia recompensa de Blueboard.\npreguntes sobre trencaclosques per a grups reduïts\nEscriptori de peu\nEls taulells de peu us generaran uns 200 dòlars, de manera que quatre anys o més és un punt de referència adequat per justificar un regal que costa una mica més.\nLa millor part d’aquest és que oferireu al vostre equip un regal afegit per millorar la vostra salut i benestar. Diversos estudis han demostrat que el caràcter sedentari del treball d'oficina té efectes nocius a llarg termini sobre la salut. L’escriptori de peu ajuda a pal·liar aquests efectes enganxar les cames i el nucli mentre treballa.\nUn regal ràpid entre 400 i 500 dòlars\nPer als aniversaris de quatre anys, Snappy suggereix un regal d'entre 400 i 500 dòlars. Els regals populars de Snappy en aquest pressupost inclouen viatges en avió gratuïts i un televisor intel·ligent de 50 polzades, Apple Ipad Air, Google Pixel, rem interior, Xbox One amb Kinect i una banyera d'hidromassatge inflable.\nTenint en compte que les empreses amb una plantilla altament compromesa són un 21% més rendibles (Gallup, How Employee Engagement Drives Growth, 2013), no és cap secret que l'apreciació condueixi a la motivació i al compromís. Per als empleats que compleixin 4 anys en una empresa, pot haver-hi una sensació de familiaritat que els directius haurien d’aprofitar per aprofitar-se. Es recomana personalitzar el regal i recordar als empleats que són alguna cosa més que una targeta regal genèrica. La personalització fa un llarg camí amb els empleats; simplement fer-los saber que els cuideu crea una impressió duradora.\n“Moltes gràcies per reconèixer el meu aniversari! M'ho vaig passar molt bé escollint el meu regal Snappy. M’ha agradat molt poder escollir tantes opcions ”.\n-Lyle, destinatari del regal Snappy\nLes empreses orientades a un propòsit tenen un millor rendiment. A Estudi de Deloitte hem comprovat que la vostra capacitat per comunicar el propòsit de la vostra empresa té un vincle directe amb la implicació del vostre equip (i, per tant, afecta el seu rendiment).\nUtilitzeu aniversaris laborals per recordar al vostre equip la visió general fent una donació benèfica al seu nom. Alineeu l’organització benèfica a la missió de la vostra empresa o amb una causa que li sigui propera. Per exemple, si sabeu que el vostre empleat és un amant dels animals, doneu a un refugi d’animals local.\nI siguem sincers, la majoria de nosaltres en tenim prou. No tots necessitem o volem una altra caputxa o ampolla d’aigua, però hi ha molts que tenim causes properes al nostre cor. A més, tenir una missió és una part important de la creació d’un equip compromès i centrar-se en donar ajuda a reforçar i clarificar aquesta missió.\n5 anys +\nA la nostra era dels empleats del Millennial que ofereixen feina, la durada mitjana dels treballadors als EUA per a treballadors de totes les indústries (i de totes les edats) és de només 4,4 anys. Mantenir algú al voltant de cinc o més anys és sens dubte motiu de celebració. Aquí teniu algunes idees de regals d’aniversari dels empleats perquè els veterans de la vostra oficina sentin l’amor.\nExperiències de la llista de contenidors 'Tracteu-vos'\nLes recompenses d’un aniversari de més de cinc anys no només han de ser significatives i inoblidables, sinó també una experiència que poden compartir amb els seus éssers estimats. Al cap i a la fi, els seus éssers estimats són les persones que els donen suport durant els bons i els dolents dies: deixeu que els empleats també comparteixin l'amor amb ells.\nQuan tornem a l’estat normal, els empleats desitjaran aventures: des d’unes idíl·liques vacances familiars a les muntanyes fins a perseguir la aurora boreal fins a escalar l’Everest, Pissarra blava ajuda els empleats a revisar la seva llista de dipòsits amb experiències una vegada a la vida. Els vostres empleats tornaran de la seva aventura amb un renovat sentiment d’amor per la vostra empresa i un munt de records que conservaran per a tota la vida. A més, evangelitzaran el seu viatge no només amb altres empleats, sinó també amb els seus amics i famílies. Parleu de guanyar-guanyar!\nD’acord, no té sentit que totes les empreses donin espases samurais als seus empleats, però té un sentit perfecte per a Scopely, un estudi de jocs per a mòbils amb seu a Los Angeles.\ncom beure a la feina\nPer a Scopely, els aniversaris laborals són només una altra oportunitat per expressar la seva cultura divertida, irreverent i totalment única. Ho fan per regalar empleats regals divertits, sovint absurds, incloses espases samurais fetes a mida i pintures a l'oli personalitzades.\nTot i que aquest enfocament és certament descarat, hi ha una estratègia seriosa darrere de la pràctica. Fer ha ajudat a guanyar a Scopely la reputació de ser un gran lloc per treballar, cosa que els ha ajudat a reclutar i conservar el talent que necessiten per mantenir els jocs per a mòbils d’èxit any rere any.\nPreneu una pista de Scopely i tracteu els aniversaris laborals com una oportunitat per reforçar les coses de la vostra cultura que la fan única.\nPenseu a donar una mica de pell als vostres empleats veterans. Un munt d’empreses privades utilitzen Programes d’Opció a Accions per Empleats (ESOP) i altres programes de renda variable per donar als empleats que han estat amb ells un temps real un sentit de propietat.\nNo esteu familiaritzat amb els ESOP? Aquí teniu una introducció ràpida:\nEls ESOP donen als empleats el dret (però no requereixen) de comprar accions futures de l’empresa a les valoracions actuals. Per aquest motiu, solen desplegar-se en empreses en fase de creixement, on hi ha un potencial de gran alça. Amb un advocat decent i el tipus d’incorporació adequat, són relativament fàcils de configurar.\nÉs possible que no siguin adequats per a totes les empreses, però aquest tipus de programes donen als empleats una participació real de la companyia, cosa que els farà més compromesos i invertits més personalment en l’èxit del vostre negoci.\nSabbatical de pagament\nEls sabàtics són una altra manera cada vegada més habitual de premiar els seus empleats.\nUn gran exemple el trobem a Media Temple, un proveïdor de serveis de hosting i domini basat en Los Angeles. A Media Temple, es recomana als empleats que han arribat als cinc anys a prendre un mes pagat per aprendre una nova afició, participar en un projecte de servei local o experimentar una nova cultura a l’estranger.\njocs trencaglaç per a grups reduïts\nI quan diem que es prenen un mes de descans, ho volem dir. Es prohibeix als empleats revisar correus electrònics de treball o treballar en projectes d’empresa durant aquest temps.\nMedia Temple no està sol. Les empreses de tones ofereixen fins a cinc setmanes de descans per cinc anys d’ocupació.\nSi creieu que no us podríeu permetre el luxe de perdre els vostres millors empleats durant un mes sòlid a la vegada, tingueu en compte que després de cinc anys, cinc setmanes és només el 2% del mandat d’un empleat.\nEls beneficis solen compensar qualsevol dels costos percebuts. No només és una gran eina de reclutament (els empleats de Media Temple citen la pràctica sabàtica com els motius principals per unir-se a l’empresa), sinó que els empleats tornen d’aquests viatges amb noves idees, noves perspectives i una energia renovada per afrontar els seus propers grans projectes. .\nFormació en lideratge\nEls empleats que han estat a la vostra empresa des de fa diversos anys han guanyat certament un regal que els podria ajudar a fer el següent pas en la seva carrera professional. Aquest regal d'aniversari té diverses capes beneficioses. Farà que l’empleat se senti valorat com a membre clau de l’equip. També proporciona als empleats veterans (que clarament tenen interès mantenir-se per avançar junt amb l’empresa) els recursos que necessiten per convertir eficaçment els seus anys d’experiència en habilitats de lideratge que generin un creixement global.\nUn regal més ràpid de 500 $\nPer als aniversaris de cinc anys, Snappy suggereix donar un regal de 500 $ o més. Els regals populars Snappy dins d’aquest rang pressupostari inclouen Home Theater, impressora 3D, bicicleta Peloton, cadira de massatge Shiatsu i sistema de bàsquet In Ground.\nPer als empleats que arriben a aniversaris laborals realment impressionants, Snappy suggereix anar més enllà per expressar el seu agraïment pel seu compromís amb l'empresa. Algunes de les opcions de regal d’aniversari més exquisides de Snappy inclouen una gira de viatges misteriosos, una experiència culinària a Tailàndia i unes vacances paradisiaques, una bossa de Louis Vuitton, un creuer pel Carib de 7 dies, un passeig en globus aerostàtic i molt més.\nLa plataforma de Snappy també us ofereix l’oportunitat d’escriure una nota personalitzada per al destinatari per assegurar-vos que sapigueu quant els aprecieu per tot el que fan. L’agraïment va de la mà de l’agraïment, de manera que donar un espai al vostre equip per donar les gràcies us recorrerà un llarg camí. Aquestes notes també actuen com a grans iniciadors de converses. Un empleat que deixi una nota d’agraïment al seu gerent per la nova polsera Kate Spade és una manera senzilla de provocar un debat i participar-hi.\n“Quina sorpresa meravellosa rebre aquesta opció de regal durant 20 anys de servei. Agraeixo molt el reconeixement i espero molts anys més amb la companyia. Són gestos generosos com aquest els que marquen la diferència. Gràcies de tot cor ”.\n- Chuck, destinatari del regal Snappy\nSopar a la casa del CEO\nUna nit especial amb el màxim responsable de l’empresa podria fer un regal més memorable que un grapat d’altres regals d’aniversari laboral. Planifiqueu acuradament els sopars per assegurar-vos que no aclapareu el director general. Depenent de la mida de la vostra empresa, és possible que només hàgiu de planificar un sopar cada pocs mesos.\nFeu un rostit de comèdia amb bon humor\nDurant un rostit de comèdia, tothom explica acudits sobre un convidat d’honor. (Els rostits de cultura popular tenen la reputació de ser desagradables i, de vegades, escalar cap a un territori perjudicial, però el vostre rostit d’aniversari no ha d’incloure el ridícul per entretenir-se).\nComenceu a planificar el rostit d’aniversari amb un mes d’antelació com a mínim. Convideu a tothom de l’empresa a enviar “scripts” aproximats del que pensen parlar durant el rostit. (No dubteu a demanar històries i records, així com acudits i suplantacions d'identitat.) Recordeu a tothom que mantingui els seus 'rostits' de bon humor, però assegureu-vos de llegir totes les presentacions abans de l'esdeveniment per vigilar qualsevol cosa que pugui danyar legítimament els sentiments d'algú. . Envia-ho enllaços a alguns exemples rostits amb la vostra sol·licitud per ajudar tothom a escalfar les seves costelles còmiques.\nConsell: Podeu rostir diversos aniversaris durant un esdeveniment.\nOrganitzeu l’esdeveniment després d’hores, preferiblement en un lloc on la gent pugui prendre unes copes si ho desitja. Assegureu-vos de dir als convidats d’aniversari d’honor què poden esperar durant l’esdeveniment perquè puguin venir amb les seves cares de joc.\nDoneu-los un lloc d’honor\nMostreu als vostres empleats a llarg termini que les seves contribucions a l’empresa passaran a la història de l’empresa\nSi encara no en teniu, inicieu un mur d’honor amb fotos, noms i títols dels empleats o creeu un anuari de l’empresa (físic o digital).\nQuan els empleats arribin a aquest gran aniversari, afegiu-los al mur d’honor o incloeu-los a la secció “història de l’empresa” de l’anuari.\nFeu mini cerimònies d’inducció cada vegada que això passi. Llenceu confeti, estireu bombolles i aplaudeu els treballadors que treballen mentre ocupen els llocs legítims de la història de l’empresa.\nAquí el teniu: el rostit bàsic d’aniversari. Us animem a remesclar per adaptar-vos a la cultura de la vostra empresa.\nEsperem que hàgiu après noves maneres de celebrar un aniversari laboral. Quines idees creatives utilitza la vostra empresa per celebrar aniversaris laborals? Volem saber-ho! Digueu-nos-ho als comentaris següents.\nLa gent també fa aquestes preguntes sobre els aniversaris laborals\nP: Què és un aniversari laboral?\nA: A Dcbeacon, creiem que les emocions d’un empleat estan íntimament relacionades amb el rendiment. Un aniversari laboral és un bon moment per difondre alegria i celebrar el temps que un empleat ha dedicat a la vostra organització o empresa. Una expressió d’agraïment a través d’un aniversari laboral fomentarà l’optimisme i generarà resultats empresarials positius.\nP: Per què hauria de celebrar l'aniversari laboral d'un empleat?\nR: Celebrar aniversaris laborals mostra als vostres empleats o companys de feina que són cuidats i apreciats, i ajuda a crear la connexió emocional sobre la qual es basen tots els equips altament compromesos i amb un alt rendiment. A més, hi ha el fet que els aniversaris laborals tenen un ROI relativament elevat: obteniu un retorn excessiu per poc temps ni diners. Tot el que es necessita és una mica de planificació, una mica de creativitat i un autèntic reconeixement. Però només funciona si ho feu bé. Aquests són els nostres consells principals, tàctiques i idees d’aniversari d’empresa per als empleats per ajudar-vos a aprofitar al màxim els aniversaris laborals.\nP: Com celebres el teu aniversari laboral?\nR: Com que cada aniversari té consideracions lleugerament diferents, us ho hem facilitat i el desglossem per: 1 any , 2 anys , 3 anys , 4 anys , Més de 5 anys .\nRecursos de reconeixement i reconeixement dels empleats:\n39 idees de reconeixement i reconeixement dels empleats impactants per al 2019 [ACTUALITZAT]\nUtilitzeu aquests exemples de discursos d’agraïment dels empleats per mostrar al vostre equip que us interessa\n12 Eines i estratègies eficaços per millorar el treball en equip al lloc de treball\nGuia del programa de referència del vostre empleat: beneficis, instruccions, incentius i eines\n15 idees per revolucionar el programa del vostre empleat del mes\n16 avantatges fantàstics per als empleats que us encantaran\n71 Pressupostos de reconeixement dels empleats que tot gerent hauria de conèixer\nCom retenir els empleats: 18 pràctiques per emportar de 7 casos pràctics


Més pànics d’una feminista: Doctora… Tinc amor-romantiquitis aguda! Què puc fer? | Ulleres per Esquerrans\n12 Octubre 2015 12 Octubre 2015 / Mariona Zamora Juan\nLa feminista – com la dona – no neix, es fa. I esdevenir feminista, com ja venim comentant des del primer dia, és un camí llarg i ple de pedres en el que et trobes amb mil contradiccions i conflictes – sobretot interns, que són els que més de bòlit et porten… Que si la pressió estètica, que si la pròpia llibertat, que si el fet d’empoderar-se, que si l’ús de l’espai públic, que si l’amor i el desig… per mi moltes vegades han estat discursos i pràctiques que trobava tant alienes a mi que automàticament hi generava resistència: “Eh, però si jo ja em vesteixo com vull! De quina pressió estètica em parles?”, “Eh, que jo sóc molt lliure i sempre faig el que em dóna la gana”, “Eh, empodera’t tu, jo ja estic bé així”, “Eh, que si quan camino pel carrer intento passar desapercebuda és perquè vull!”, “Jo trio de qui m’enamoro, i és pura casualitat que de moment només siguin homes, més grans que jo, blancs i que estan to buenos”, etc, etc, etc. Però, clar, una no és sorda ni pot fer orelles sordes sempre! Després d’anar sentint totes aquestes veuetes incòmodes que et qüestionen sense parar una frena (“vale, vale, ja us escolto”), es planteja moltes coses i aposta per donar espai a interaccionar amb aquestes veus sense haver-les de fer callar. I llavors és quan apareixen més (molts) conflictes interns! Sobretot perquè el que et pensaves que feies perquè a tu et sortia dels sants ovaris, potser no respon a tanta tanta autodeterminació, sinó que prové de les normes socials i culturals de l’entorn en el que ens socialitzem.\nI per què t’aporta tants conflictes esdevenir feminista, quan la filosofia de base d’aquests moviments podríem dir que és – o així crec que hauria de ser – ser més felices, ser més nosaltres, ser més conscients, ser més lliures…? Doncs perquè els feminismes són corpus d’idees inherentment crítics: repassen de dalt a baix i donen la volta a tot el que és possible donar-li i més! I sí, ho fem perquè puguem ser més felices, més nosaltres, més conscients i més lliures. Evidentment si no ens qüestionéssim seriem prou felices (jo ho era molt!), però… a quin preu? Jo no vull viure com a normal i inevitable el fet d’estar descontenta amb parts del meu cos, suportar relacions amoroses que em fan mal, que la meva opinió en moviments assemblearis tingui menys rellevància que la d’un home o que em diguin de tot pel carrer. No. Prefereixo posar-hi consciència i anar fent passets per transformar-me a mi i al meu entorn a poc a poc.\nI del que us vinc a parlar avui és d’un conflicte, d’un qüestionament, que a mi em va costar moltes resistències vèncer, i diguem-ne que encara estoy en ello: l’amor; l’amor romàntic; l’amor disney.\nAbans de saber què era el feminisme jo ja m’havia enamorat moltes vegades. Era molt enamoradissa jo (bé… ara una mica també hahaha)! Que si el noi aquest, que si el noi aquell, el de dos cursos més amunt, el de tres taules més enllà, el fill de l’amic dels pares, ara em mira, ara li dic que li diguin que m’agrada… I no us mentiré: per molt que amb molts d’ells no ens haguéssim creuat ni una paraula jo ja m’hi veia casada, amb fills i feliços per sempre. I evidentment, fent el monyes tota la vida, eren la meva mitja taronja! Fins i tot fent famílies dels Sims junts! Sí, sí, sí, volia tenir històries romàntiques (i així mateix les anomenava jo!). Ep, i considero que em vaig criar en una família progre, eh!\nImagineu-vos el meu xoc, doncs, en veure un cartell pel carrer del tipus: “L’amor romàntic és violència”. “Violència? Però si és lo més bonic del món? És allò en el que vull basar la meva vida! Si home, violència! Au feministes, aneu a fer punyetes, que no en teniu ni idea o no us heu enamorat mai! Jo crec que l’amor és la base de la vida”. Curtcircuit, resistència i barrera al feminisme activada. I així vaig anar a fent, creixent i tenint relacions que acabaven en la frustració i el drama absoluts, perquè evidentment no m’he casat ni tingut fills amb cap d’aquells nois.\nPer sort – jo considero que és per sort, vaja – sempre he sigut molt permeable a les idees crítiques del meu voltant (quan era adolescent tenia un filtre que tot allò que tenia pinta de crític, d’“esquerres i rebel”, ho considerava quelcom bo o a tenir en compte, perquè potser tenien part de raó), així doncs vaig atrevir-me a, de tant en tant, acostar-me a aquesta idea. Tot i que us he de dir que em feia una por terrible que les bases de la meva mida fossin qüestionades! Així que feia passets: ara llegeixo un manifest, ara visito la pàgina web d’un moviment feminista, ara un article d’un blog, ara una xerrada, ara un llibre…. fins que vaig descobrir què era l’amor romàntic, fins a quin punt m’havia confós i fins a quin punt no, perquè realment era tant perillós, i quin tipus de relacions volia i vull tenir.\nQuin drama, tu! Jo, aprenent principiant de feminista tenia amorromantiquitis! I a més era heterosexual i monògama. Era, en definitiva, carca, tradicional i conservadora! Però… no sabia per on començar a deconstruir-me, sobretot en els ambients feministes on tothom estava “tant deconstruida”. I sí, vaig trobar-me a mi mateixa justificant la meva heterosexualitat i monogàmia, com si allò no encaixes en aquests espais. Però d’això en parlaré més endavant. Anem per parts!\nQuè és l’amor romàntic?\nPer si algú no ho tenia clar… romàntic no vol dir monyes! L’amor romàntic es la manera de veure i viure l’amor en la societat occidental en aquests últims segles (no sempre ni a tot arreu s’estima de la mateixa manera): és una ideologia amb un efecte enorme sobre les nostres relacions! Aquesta ideologia – per tant, no només un corpus d’idees, sinó que és un ordre econòmic, polític i social, una manera d’organitzar la societat – posa al centre de la nostra societat les emocions i l’amor fins al punt de convertir-los en la base per percebre i ordenar l’ésser humà, les relacions socials i la vida (si voleu aprofundir més sobre aquesta perspectiva de l’amor, us recomano que llegiu aquesta entrevista a l’antropòloga Mari Luz Esteban, i que nadeu pel seu meravellós llibre “Crítica al pensamiento amoroso”).\nAl nivell concret de parella – i ho podríem estendre a la resta de relacions, però ara és el que aquí ens interessa – l’amor romàntic està sustentat pels següents “mites” (que no són més que creences plenes d’emotivitat formulades de tal manera que semblen veritats inqüestionables):\nel mite de la mitja taronja, segons el qual la parella que triem està d’alguna manera “predestinada” a nosaltres, i ens complementa en tot (donant a entreveure que soles no som persones completes);\nel mite de l’aparellament, segons el qual la parella heterosexual i monògama, que té per objectiu final de procrear, és quelcom natural i universal;\nel mite de l’exclusivitat, segons el qual només podem estar enamorades d’una persona alhora;\nel mite de la gelosia, segons el qual aquesta és un senyal d’amor;\nel mite de la omnipotència, segons el qual l’amor ho pot tot i passa per sobre de tot;\nel mite de la llibertat, segons el qual els nostres sentiments i desitjos són super íntims i no tenen res a veure amb els factors socials i culturals en els que hem crescut;\nel mite del matrimoni, segons el qual l’amor – el de veritat – ha de conduir al matrimoni i als fills;\ni el mite de la passió eterna, segons el qual l’amor passional que vivim els primers mesos d’una parella ha de durar tooota la relació\n(Aquí amb prou feines us els he anomenat; si teniu ganes de saber-ne us animo a explorar el que en diuen Gabriela Ferreira i Carlos Yela).\nPerò… per què és perillós l’amor romàntic?\nPerò per què ho hem de deconstruir? Què té de dolent o perillós tot això? Per què és violent?\nAquests mites que tenim tant interioritzats i tant in-corporats (sí, sí, en el cos, en les carns!) ens limiten com a individus (recordeu la metàfora del cranc, que vam usar per explicar la construcció social i cultural del gènere, en que aquest era com l’exoesquelet que et permet existir i alhora limita el teu creixement? Doncs igual!), fan que deixem d’estimar-nos a nosaltres mateixes en primer lloc, ens condueixen a vincular-nos de manera desigual i subordinada a una altra persona, ens comporten tenir unes expectatives sobre l’altra persona i/o la relació molt altes (que evidentment si no es compleixen, condueixen a finals frustrants), ens impulsen a dubtar i desconfiar de la nostra parella i a establir relacions poc sanes basades en el control i la dominació, ens poden portar a una situació d’aïllament social (veure menys els amics, desconfiar-hi…), i fins i tot ens pot afectar l’estat d’ànim i la salut (perdre les il·lusions pels projectes propis, no confiar en tu mateixa, estar confusa sobre el que és important per tu, estar trista, no descansar bé, o tenir malestar físic!)\nVal sí, dir-ho és molt fàcil i és molt fàcil d’entendre a nivell cognitiu. Però quan fas un check list d’aquestes mites i els seus efectes amb les teves relacions la cosa es complica: tu estàs enamorada i l’amor paga la pena! Prendre consciència dels efectes nocius que aquest amor pot tenir sobre nosaltres, i tenir la valentia d’iniciar el camí, deixant enrere la por a perdre l’altre (quina por la soledat!), posar-se a treballar amb la voluntat de deconstruir-ho i deconstruir-se, i crear relacions sanes és molt difícil. Però no impossible!\nCalen ganes de conèixer-se, d’estimar-se més, de cuidar-se i respectar-se a una mateixa; ganes d’escoltar l’altre, d’entendre les pròpies necessitats i les d’altri, ganes de posar línies vermelles, i de buscar consenso s; ganes de donar i ganes de rebre; ganes de viure emocions intenses, d’estar sola, de compartir; ganes de desprendre’s, ganes de créixer i ganes d’aprendre moolt pel camí. I sobretot, tenir clar que…\nDes del feminisme no diem no a l’amor!\nDeconstruir l’amor romàntic no vol dir carregar-se l’amor i els vincles afectius (ep, que jo al principi m’ho pensava… i era una de les coses que més em tirava enrere!). Tot al contrari: els afectes són tant tant necessaris! Però cal que comencem a canviar les prioritats: comencem estimant-nos a nosaltres, a conèixer-nos i a mimar-nos; i des d’aquesta posició, podrem començar a teixir xarxes afectives en peu d’igualtat, interdependència i respecte mutu, des de l’autonomia i la corresponsabilitat (ja vau llegir l’article de l’Amat anomenat “Amor a una mateixa, amor a l’altre i amor a tot (el triangle amorós)”? No? Doncs correeeeu!).\nAixí que sí, contra tot pronòstic, és molt saludable saber acceptar que de tant en tant apareix la princesa Disney que una porta a dins, i que pot ser molt interessant anar-se’n de copes amb ella, a veure què en pensa de tot plegat i puguem tenir un debat fructífer que ens permeti créixer!\nI sí, he d’acabar l’article perquè ja dura massa 🙂 Però des d’Ulleres seguirem donant-li més voltes a l’educació per l’amor i les relacions amoroses per tal de construir eines que ens puguin ajudar a prendre consciència i transformar-nos mentre ens cuidem i estimem.\namor i feminisme, amor romàntic, culpa, cultura, Educació per l'amor, Feminsmes\n← La tita, un gran privilegi\nPerdent la por al poder per empoderar-nos →


El Govern vol reduir la xifra de 29 menors que es troben a la Gavernera potenciant les famílies d'acollida\nEl Govern vol reduir el volum de menors a la Gavernera potenciant les famílies d'acollida\nDes del ministeri, juntament amb la Fundació Jacqueline Pradère, s'endega una campanya destinada a incrementar la borsa de famílies d'acollida\nEl secretari de la Fundació Jacqueline Pradère, Josep Manzano; el ministre d'Afers Socials, Justícia i Interior, Xavier Espot; i el cap de l'àrea d'Atenció a la Infància i l'Adolescència, Jordi Olivé, durant la roda de premsa per presentar la campanya per augmentar les famílies d'acollida.\nActualitzada 06/06/2017 a les 20:49\nFins a 29 infants i joves es troben ara com ara al centre d’acollida d’infants de la Gavernera, una xifra elevada tenint en compte que les instal·lacions tenen capacitat per a uns 24 o 25 menors i que alguns, per tant, han hagut de ser acollits en altres espais, temporalment, tal com ha manifestat el ministre d’Afers Socials, Justícia i Interior, Xavier Espot, en la roda de premsa per presentar les accions que es volen fer per potenciar les famílies d’acollida.\nDe fet, la voluntat de l’executiu és, segons Espot, reduir el volum de menors que es troben “institucionalitzats” i potenciar l’acollida en famílies, ja que es considera que és una de les mesures "més òptimes" de protecció. Per aquest motiu, i juntament amb la Fundació Jacqueline Pradère, s’ha endegat una campanya per promoure aquest recurs. Així, Espot ha destacat que si bé el nombre d’infants que es troben a la Gavernera “varia” d’una moments a uns altres, l’elevada xifra actual respon a les “actuacions preventives” que des del ministeri es duen a terme i que ha portat que se sigui “més incisiu” i a actuar de manera immediata quan hi ha qualsevol tipus de sospita, amb la voluntat, ha afegit, que la intervenció pugui tenir uns efectes més beneficiosos tant per a l’infant com per al seu nucli familiar. “Estem actuant més fermament en l’origen del problema”, ha remarcat Espot. I, precisament, creu que molts d’aquests infants podrien estar amb una família d’acollida, ja que com més persones integrin la borsa més facilitats hi haurà que es puguin trobar diferents perfils per acollir les diferents necessitats dels menors ingressats a la Gavernera, segons ha destacat el cap de l’àrea d’Atenció a la Infància i l’Adolescència, Jordi Olivé.\nActualment, hi ha quatre famílies d’acollida alienes (és a dir, que no tenen cap vincle familiar amb l'infant) que acullen cinc menors, mentre que d'altres setze famílies extenses (és a dir, que sí que tenen vincles familiars) es fan càrrec de vint menors. Tal com ha comentat Olivé, sempre es prioritza que el menor pugui anar amb la família extensa però, en cas que això no sigui possible, s’ha d’avaluar la possibilitat que estigui amb una família aliena que pot acollir per estades curtes –inferiors a dos anys– o llargues, superiors a aquest termini o també en caps de setmana i vacances. Es considera que aquest recurs aporta als menors una major “afectivitat i estabilitat”, ja que l’acompanyament d’un nucli familiar fa que es desenvolupi millor i es creu que és una opció més favorable que “la institucionalització”. A més, aquest recurs permet que pugui tenir un vincle amb la família biològica.\nQualsevol família o persona major de 25 anys pot ser família d’acollida i cal que tingui clar que no es tracta d’una adopció. Després de ser informats de què comporta, es fa una avaluació per veure si compleixen uns requisits que donin garanties als menors. Se’ls dona “orientació, assessorament tècnic i seguiment” perquè puguin desenvolupar aquesta tasca d’acollida i, a més, un suport econòmic. Precisament Espot ha fet incidència en aquest aspecte, ja que a banda del desconeixement d’aquest recurs creu que els aspectes econòmics poden ser un dels frens perquè les famílies s’apuntin a aquesta borsa, i ha incidit en què no els ha de suposar cap cost ja que el Govern se’n fa càrrec de les despeses. A l’últim, i pel que pot suposar el fre emocional, el ministre ha recordat que quan el menor pugui tornar amb el seu nucli biològic això no té perquè comportar “trencar vincles”.\nPer potenciar que cada cop hi hagi més famílies d’acollida, la Fundació Jacqueline Pradère i el Govern duran a terme un seguit d’accions que començaran aquest mateix dijous, al Centre de Congressos d’Andorra la Vella: la xerrada del professor de Deusto Félix Arrieta Frutos i la projecció d’un documental sobre l’acollida familiar. El secretari de la fundació, Josep Manzano, ha destacat que la “col·laboració estreta” del sector públic i el privat porta “sempre un resultat positiu”.


Ajuntament de Font-rubí/Cova del Miret\nData i hora oficials: 01/12/2021 17:23\nCova del Miret\nLa cova del Miret és a l’alzinar anomenat de Font-rubí o del Fortuny. En aquesta cova, s’hi han realitzat excavacions arqueològiques amb no massa èxit, excavacions potser induïdes per la seva proximitat amb la Cova de la Guineu que és just a d’alt sobre, a l’altiplà. Salvador Llorac la cita el seu llibre “Font-rubí, passeig pel temps i el territori” com a cova de la Plana de la Pineda o de la font del Llinars. Ningú sap per que se’n diu del Miret, però hom explica una anècdota ben interessant. Durant la Guerra Civil periòdicament passaven a reclutar nous soldats, o feien tant els nacionals com els rojos. Alguns veïns de Font-rubí que coneixien la cova s’hi varen amagar. En Josep de Ca la Càndia recorda que un va ser el seu pare, de la lleva del 18, que per edat no li tocava però a les acaballes de la guerra tothom valia. Recorda que eren sis o set, el Jan Gros, l’oncle Llorenç i d’altres veïns que ja no pot recordar. Potser aquesta funció secreta ha estat la que la preservat en l’anonimat, segurament més coneguda per alguns arqueòlegs que pels veïns, la majoria dels quals no n’ha sentit a parlar mai. Aquest fet també demostra que la cova era també d’antic oculta dins un bosc; bosc que s’ha preservat en la seva forma autòctona format per alzines i no pel pi blanc que ha poblat ràpidament les antigues zones desforestades i els costers conreats, abans que la fil·loxera exterminés la vinya del Penedès.\nLa cova del Miret es foradada a l’espadat envoltada d’alzines. L’entrada de la cova no és molt gran; té uns dos metres i mig d’alt per uns tres o quatre d’ampla. Dins s’alça en forma de cúpula que cobreix un recinte gairebé circular, d'uns quatre o cinc metres de diàmetre. Les parets presenten restes d’estalactites i filtracions d’aigua. A terra encara hi ha restes dels claus i cordelles utilitzades per realitzar les prospeccions arqueològiques, ara bé, es nota que fa molt de temps que ningú hi treballa. La cova és el fi del trajecte però durant el descens podrem observar la vegetació de l’alzinar amb el galzeran, la falguera i la molsa, en un paratge ben bonic i proper a la font del Llinars.\nBen complicat és arribar-hi. Aquesta cova, desconeguda per quasi tothom és al bell mig d’un dels alzinars més densos i bonics de Font-rubí. Cal anar a Font-rubí de d’alt i seguir el camí - la Carrerada, per cert- direcció al Coll de la Barraca, abans d’arribar-hi trobarem un camí que baixa a mà dreta que ens porta a la Font de Llinars. Hem de deixar la font a la nostra esquerra i continuar el camí que s’endinsa al bosc. Al cap d’un centenar de metres el camí passa entre camps de cirerers, ara abandonats, fins aquí hi podrem arribar amb un vehicle més o menys alt. A la dreta, un bosc d’alzines cobreix la falda de la muntanya, i a d’alt de tot, uns espadats de penya perfilen els altiplans contra el cel. Allà d’alt, en un punt d’aquesta roca calcària, s’hi troba amagada aquesta balma inaccessible. Per tal de fer possible la guia cap a la cova s’ha senyalat accés amb pintura als arbres i les pedres, tot i que qualsevol camí pot ser possible, doncs l’espai diàfan i força net de brossa d’aquest alzinar, permet crear una nova ruta diferent a la que hem decidit senyalar. Realment encara no hi ha camí, però si seguiu la ruta senyalada qualsevol hi podrà arribar sense dificultats.\nFitxa Cova del Miret - Plànol Cova del Miret -\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 12-11-2018 09:25


El Passeig Marítim castigat pel temporal de mar - Diari digital de Ràdio Platja d'Aro\nLa llevantada també ha deixat afectacions a l’enllumenat públic o en equipaments municipals\nEl pitjor de la llevantada ja ha passat, encara que el temporal de mar s’espera que continuï fins aquest migdia amb notable mar de fons de component est.\nL’Ajuntament ha començat a valorar els efectes del temporal de pluges i marítim a l’àmbit públic. Principalment, la zona més afectada ha estat el passeig amb una gran acumulació de restes vegetals. El fort onatge també ha cobert de sorra algunes zones del passeig i ha malmès les connexions de les torres de llum.\nEn altres àmbits, el temporal ha deixat filtracions d’aigua en equipaments municipals com el Palau d’Esports i Congressos, Casa Lila o la Biblioteca. També han detectat una vintena d’incidències en l’enllumenat públic amb fanals fosos o línies cremades.\nAquest dimecres a la tarda, el subdelegat de Govern a Girona, Albert Bramón, va desplaçar-se fins a Platja d’Aro per conèixer de primera mà les afectacions del temporal en el municipi.\nPrevious Previous post: Matí complicat amb més pluges intenses\nNext Next post: Banderes a mig pal a Castell-Platja d’Aro pel dol oficial


9 de maig de 2021 – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nDaily Archives: 9 de maig de 2021\nComunitat Valenciana, inicio, Notícies, Oci i CulturaBy c.sorli 9 de maig de 2021\nEl Teatre Escalante, dependent de la Diputació de València, ha obert una convocatòria per a donar forma gràfica a la seua nova temporada teatral 2021-22, amb l’objectiu de promoure la creativitat gràfica i el disseny. En paraules de la diputada de Teatres, Glòria Tello, es pretén “donar l’oportunitat als grans dissenyadors i dissenyadores que tenim…\nCelebració virtual de la Mare de Déu dels Desemparats amb una fotogaleria d’imatges d’altres anys\nFestes de Bétera, inicio, Notícies, Oci i CulturaBy c.sorli 9 de maig de 2021\nBétera celebra habitualment el Dia de la Verge dels Desemparats cada segon diumenge de maig, com a la ciutat i a altres localitats valencianes. Com també a València, al nostre municipi també hi ha gran devoció per la patrona de la Capital del Túria, el Campello, Gandia i Ibi. No obstant, a causa de la pandèmia, les celebracions tampoc…\nComunitat Valenciana, inicio, NotíciesBy c.sorli 9 de maig de 2021\nLa Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública té preparat un protocol per a mantindre el ritme de les vacunacions sense que els/les pacients renuncien a les seues vacances ni que hagen de refer tots els seus plans estivals en l’últim minut. Així, si qualsevol persona rep el missatge de text amb la cita i…\nFi de l’estat d’alarma i en vigor les noves mesures anticovid de la Comunitat Valenciana fins al 24 de maig\nAquesta mitjanit ha finalitzat l’estat d’alarma establit inicialment al març de l’any passat, catorze mesos després que el Govern acordara la mesura per primera vegada per a contindre la pandèmia i posar fre a la covid-19 i que ha suposat per a la ciutadania fortes limitacions en el dia a dia. Amb la finalitat de…\nTotes les persones de 70 a 74 anys de la Comunitat Valenciana hauran rebut la setmana que ve una dosi de la vacuna enfront de la COVID-19\nTotes les persones de 70 a 74 anys de la Comunitat Valenciana hauran rebut la setmana que ve almenys una dosi de la vacuna enfront de la COVID-19. De fet, la Conselleria de Sanitat està citant a totes les persones d’aquest grup d’edat, de manera que aquesta setmana ja haurà finalitzat el procés d’immunització enfront…


002/10276 Elegant pis de compra a Encamp\nElegant pis de compra a Encamp\nEncamp 284.000 € - Pis\nElegant pis de compra al centre de la parròquia d'Encamp, ubicació excel·lent al costat de transport públic, molt a prop de col.legis i de tots els serveis necessaris.\nImmoble de 87 m2 distribuïts en un gran saló menjador, completament exterior i totalment assolellat amb àrea de relaxació amb impressionants vistes sobre la vall; Àmplia cuina tancada i totalment equipada amb quadre obert; Dues habitacions dobles exteriors amb armaris encastats i un bany complet amb dutxa.\nEl pis ha estat reformat recentment, disposa de parquet a totes les estances i tots els elements de fusteria estan fets a mà i mostren una gran qualitat.\nHi ha la possibilitat de fer una tercera habitació i disposa de tiratge per construir una llar de foc.\nL'immoble es completa amb una plaça de garatge i un traster al mateix edifici per a la seva total comoditat.


Disseny bonic 2016 Rack de bambú i plataforma de bany proveïdors i fabricants Xina - fàbrica de productes a mida - AUGMENT per SEMPRE\nCasa > Productes > Artesania de bambú > Subministraments de bany de bambú\nTovalloler bambú bany prestatge és simple però tovalloler moderna de la vida moderna còmode camí. Que està fet de 100% natural Moso bambú de calenta premsat horitzontal o Vertical de bambú,\ndisseny bonic 2016 per bastidor de bambú i plataforma de bany\nTovalloler bambú bany prestatge és simple però tovalloler moderna de la vida moderna còmode camí. Que està fet de 100% natural Moso bambú de calenta premsat en horitzontal o Vertical de bambú, mai és rústic i tacat o fracció i és fàcil de netejar només amb el drap de cotó o netejar amb sabó. Quan vostè realment vol comprar una tovallola barres, hi ha tants estils diferents i mides per a la seva elecció, aquí us proposem pensar doble del seu entorn de bany, llavors per assegurar-se la construcció de tovallola per encaixar amb el seu ús, també cal tenir en compte les dades de localització, el disseny i instal·lació etc.. Actual més i més gent tria bambú com bany tovalloler, principalment raó és que la gent vol tornar a productes de medi ambient Natural i ecològic.\nAquest bambú bany tovalloler elèctric fetes de bambú ecològic, la tovalloler manté el seu tovalloles i llençols organitzats. A més de ser una addició a la seva cambra de bany funcional, aquest producte presta un sentir al seu espai natural.\nTovallola de bambú és sinònim de ModernBany\nEl disseny directa del bambú tovallola bastidor fa una gran elecció per a draps d'assecat amb facilitat. Lloc humit elements en qualsevol de les tres barres, que estan construïdes per retenir la seva qualitat després ús repetit. Alçada de menor Rack: 27-1/2andquot; / 700mm\nAlçada de Rack mitjà: 31-1/2andquot; / 800mm\nAlçada superior Rack: 35-1/2andquot; / 900 mm\nGenuí nou durador bambú tovallola plegable bastidors són simplesi plegable\nAquest autoportants bambú tovallola bastidor estand de bambú sostenible, fa una gran addició a una inspiració asiàtica espai. Botiga de sabatilles a l'estand sota les tovalloles a l'aire cap a fora mentre es dutxa.\n440 * 430 * 680 mm\n420 * de * 240 815 mm\n420 * de * 240 800 mm\n740 * 360 * 1070 mm\nPista de tovallola de bany petit per un petit bany amb emmagatzematge del shelve\nPerfecte per a un bany petit, aquesta plataforma de bany bambú amb un tovalloler fa això una gran elecció per a un petit espai.\nMida: 370 x 250 x 850mm\nTovalloler autoportants de bambú penjat penjador tovallola de bambú\nAquest estil tovallola bastidor pila tovalloles i altres elements dins fàcil arribar, amb aquest tovalloler autoportants, moderna, aquesta tovallola titular és un bambú ecològic i partit a casa seva.\nMida: 405 mm H x 380 mm(top L) x 245 mm(top W)\nMida: 310 mm H x 650 mm(top L) x 210 mm(top W)\nBamboo autoportants tovalloler amb caixes d'emmagatzematge i visualització superior\nAquests dissenys bambú autoportants tovalloler amb caixes d'emmagatzematge i exhibició de part superior utilitzat per a vostè per recollir tot tipus d'accessoris de bambú i emmagatzematge les tovalloles a l'assortiment de línia, és un disseny bonic i bambú rack que coincideixin amb la seva casa i bany un estil lliure i còmoda. Tots el bambú és Natural de Nan de bambú de la Xina i premsat amb E0 ecològic Cola i coberta amb l'oli vegetal aliments grau, procurem per subministrar als clients 100% salut i verd bambú productes.\nMida: 320 x 240 x 980mm\nMida: 420 x 380 x 1000 mm\nMida: 1000 x 45 0 x 330 mm\nMida: 1000mmL x 350 mm w x 350mm f\nEquipat amb una fàbrica professional, SEMPRE RISE es dedica a la fabricació i comercialització 2016 agradable disseny de qualitat per a rack de bambú i plataforma de bany fet a la Xina a preu raonable. Som un dels principals fabricants a la Xina. I tots aquests productes són de disseny excel·lent i preu competitiu.\nHot Tags: disseny bonic 2016 per bastidor de bambú i prestatge dels fabricants de bany, Xina, fàbrica, proveïdors, personalitzats, preu, fets la Xina\nTaulell de bambú i bambú cuina de sobretaula i treba...\nCadena Funiture bambú teixides i cadena bambú teixid...\nStrand teixides Material de bambú per a tablero terr...