València i la seua àrea metropolitana milloren la percepció dels serveis que ofereix la Diputació – Compromís Diputació de València\nLa percepció que tenen València i la seua àrea metropolitana de la gestió de la Diputació de València és de notable alt, un 8,06, segons l’última enquesta realitzada a alcaldes i alcaldesses de la província per la consultora GFK, especialista en estudis de mercat. Un sondeig que s’ha produït per a seguir l’evolució de les opinions que es van arreplegar en 2015, recentment aterrat l’actual equip de govern.\nA punt de complir-se tres anys de legislatura, l’enquesta arreplega que 9 de cada 10 municipis valencians valora positivament la qualitat ètica de l’actual repartiment de les ajudes en la corporació provincial, i que 3 de cada 4 alcaldes i alcaldesses consideren que la corporació ha de seguir existint com a instrument eficaç i proper per als ajuntaments i les veïnes i veïns de les comarques valencianes.\nSense descurar la cobertura als xicotets municipis, als quals dirigeix la seua acció la corporació de forma prioritària i que han incrementat de forma generalitzada les ajudes rebudes, la Diputació ha millorat també el finançament que reben les localitats de l’àrea metropolitana de València, que han pogut desenvolupar desenes d’actuacions amb un pla d’Inversions Sostenibles que qualifiquen d’excel·lent i que, de no haver-se impulsat, hauria acabat destinant el romanent a amortitzar deute amb els bancs en lloc d’emprar-se en la millora de la qualitat de vida en els municipis.\nAquestes ajudes han permès, entre altres actuacions, que Mislata dispose d’un renovat pavelló de la Canaleta, epicentre de l’activitat esportiva en el municipi; que Torrent haja canviat la xarxa de clavegueram en El Vedat; que Quart haja estrenat el seu complex recreatiu-esportiu; que Picanya haja obert al públic les seues piscines lúdiques; que Alfafar completara el seu projecte educatiu Aules-Col·labora de reforç en els estudis; que Burjassot repavimente diferents carrers del seu centre històric; que Alaquàs restaure els tresors patrimonials del seu castell i que municipis com Manises puguen desenvolupar l’estudi necessari per a ampliar el seu polígon al costat de l’Aeroport.\nInversions a l’Horta\nLes comarques de l’Horta Nord i l’Horta Sud, a les quals pertanyen els municipis de l’àrea metropolitana de València, han rebut en els tres primers anys de l’actual legislatura més de 100 milions d’euros de la Diputació. Enguany està previst que arriben a la comarca 24,5 milions d’euros a través dels diferents plans de la corporació provincial, com el Pla de Serveis i Obres Municipals, SOM, el Fons de Cooperació Municipal o el Pla d’Inversions Sostenibles, IFS.\nLes subvencions en aquests municipis s’han duplicat en 2016-2017 respecte a l’anterior legislatura. Si en 2014-2015 van ser de 31,9 milions d’euros, els dos últims anys han sigut de 68,7 milions d’euros.\nLa Diputació s’ha implicat a més, dins de la seua política de col·laboració amb altres administracions, en la recuperació de línies de transport metropolità, així com en la integració de les xarxes de Metrobus, Metrovalencia i EMT amb la signatura d’un conveni amb la Conselleria d’Habitatge que permet el transbord gratuït en més de 40 municipis.\nTambé s’ha actuat en les pedanies de València, on s’han executat diferents obres de millora d’espais i serveis públics amb fons provincials, com la rehabilitació dels parcs del Palmar, el reforç de la seguretat en la travessia de Massarrojos o la construcció del parc infantil reclamat històricament per les veïnes i veïns del Perelló. La corporació ha col·laborat també en projectes com l’obertura del nou Museu d’Història Natural a Burjassot, amb una aportació de 100.000 euros.\nJorge Rodríguez ha presentat recentment aquesta enquesta als alcaldes i alcaldesses i ha destacat que “es tracta d’un estudi molt fiable, ja que ha comptat amb una resposta massiva dels edils, amb independència del seu color polític, i ha registrat respostes i opinions clares i coherents, que donen valor a eixe 80,5% dels municipis que qualifica la gestió de les ajudes com a notable o excel·lent”.\nEl president ha repassat la valoració que fan els alcaldes i alcaldesses de les diferents àrees de gestió, que reben una nota mitjana de 7,83 sobre 10. Entre aquests plans i polítiques desenvolupades per la corporació destaquen el Pla d’Inversions Sostenibles (IFS), que rep un 9,1 “fruit d’eixa aposta per l’autonomia municipal a l’hora de decidir en què invertir les ajudes de la Diputació”, i el 8,95 sobre 10 del Fons de Cooperació Municipal, “amb el qual hem quadrat el cercle del finançament local que arreplegava l’Estatut i mai va arribar a executar-se”.\n←Cuiners valencians celebren les jornades de la clòtxina “Del Tros al Plat” simultàniament en onze municipis\nEls membres del grup de teatre Escena Erasmus de la UV visiten la Diputació→


El Festival Internacional de Circ Elefant d'Or arriba a Girona - Som Cultura\nby SomCultura · Arts escèniques, Festivals\t· 22 oct. 2017\nGirona atraurà a partir d’ara -encara més- les mirades del món del circ a Europa i part del món, degut a l’arribada a la ciutat, després de sis anys amb seu a Figueres, del Festival Internacional Elefant d’Or, que promou la Circus Arts Foundation comandada per l’empresari Genís Matabosch. La setena edició del festival es celebrarà a Girona, al Camp de Mart de la Devesa, del 22 al 26 de febrer i promet ser molt especial, no només pel canvi de seu, que també, sinó per la seva programació artística que compta amb la complicitat d’alguns dels millors circs estatals del món com ara de Rússia, Bielorússia, Vietnam, Xina i Corea del Nord.\nLa primera presentació de l’esdeveniment -se’n faran diverses- va servir per avançar part de la programació. Matabosch va anunciar que, fins ara, està confirmada la participació de 14 atraccions: Dmitry Dubinin (Malabars/Rússia), Susana Reyes (Equilibris/Xile), Troupe Shatirov (Escales aèries/Rússia), Zephyr (Contorsió/Finlàndia), Our Story (Màstil xinès/Moldàvia), Alyona Tsvetkova (Cintes aèries/Rússia), National Circus of Pyongyang (Funàmbuls/DPRK), National Circus of Pyongyang (Balança amb barra fixa/DPRK), De Tru (Equilibris al trapezi/Vietnam), Wuqiao School of Acrobatic Art (Icaris amb meteores/Xina), Wuqiao School of Acrobatic Art (Equilibris/Xina), Jack Dawson (Teles aèries/Austràlia), V. Rybchonok & M. Vinograd (Teles aèries/Bielorrússia) i Anatoly Okulov (Pallasso/Rússia). A aquestes 14 atraccions se n’hi han d’afegir 10 més, a més del Royal Ballet Circus Rus.\nSón en total fins a 88 artistes de 14 països diferents, la gran majoria fora de la Unió Europea, per a una edició que commemorarà el 250 aniversari del naixement del circ. Segons Matabosch, aquest és “un dels cinc majors esdeveniments d’aquest tipus al món”, a més de ser un aparador per als artistes participants. La mecànica de celebració del festival serà la mateixa dels darrers anys, amb dos espectacles a tall de semifinals, el blau i el vermell, en què competiran les diverses atraccions. Els números finalistes es podran tornar a veure a l’espectacle or, que acollirà les atraccions seleccionades per un jurat internacional de gran prestigi.\nFotos: Bertrand Guay / Katrine Bilan


Federico García Lorca (1898 ·1936)\n«En tu carta hay cosas que no debes, que no puedes pensar. Tú vales mucho y tienes que tener tu recompensa. Piensa en lo que puedas hacer y comunícamelo enseguida para ayudarte en lo que sea, pero obra con gran cautela. Estoy muy preocupado pero como te conozco sé que vencerás todas las dificultades porque te sobra energía, gracia y alegría, como decimos los flamencos, para parar un tren»\nFragment de la darrera carta escrita per Federico García Lorca a Juan Ramírez de Lucas, amb qui tenia una relació sentimental, datada el 18 de juliol de 1936, tres dies abans de ser afusellat pels franquistes.\nEl poeta, escriptor, autor teatral i dibuixant Federico García Lorca va néixer a Fuente Vaqueros, un poble de la província de Granada, el 5 de juny de 1898. Fill de Vicenta Lorca Romero, mestra d'escola i pianista, i de Federico García Rodríguez, propietari de terrenys de cultiu de remolatxa i tabac, fou el gran de quatre germans. Quan encara era molt petit, va patir un brot de paràlisis infantil.\nEl 1908 passà uns mesos a Almeria, on començà els estudis de batxillerat i fa classes de piano amb Antonio Segura. Un any després, el 1909, es traslladà a viure a Granada, amb els pares i els seus germans Francisco, Concha i Isabel, on continuà els estudis de batxillerat al col·legi Sagrado Corazón.\nAcabat el batxillerat, durant els anys 1914 i 1917, començà a estudiar les carreres de Filosofia i Lletres i de Dret a la Universitat de Granada. Aquells anys freqüentà els ambients intel·lectuals de Granada on feu amistat amb Melchor Fernández, Almagro, Miguel Pizarro, Manuel Ángeles Ortiz, Ismael G. de la Serna i Ángel Barrios entre molts altres. Aquesta etapa universitària estigué marcada pels viatges d'estudis que, dirigits pel Catedràtic Martín Domínguez Barrueta, va fer per Andalusia, Castella i Galícia, en els que va descobrir les arrels culturals de cadascuna d'aquestes regions. També en aquella etapa conegué Manuel de Falla, que s'havia instal·lat a Granada, amb qui començà una forta amistat.\nL'any 1916, en morir el seu mestre de música, Antonio Segura Mesa, abandonà els estudis de piano.\nL'any 1918 publicà el seu primer llibre ‘Impresiones y Paisajes’ on recollia les impressions dels viatges viscuts, i es dedicà a escriure alguns dels poemes.\nEl 1919 es traslladà a viure a Madrid i s'instal·là a la Residència d'Estudiants, on s'hi quedà fins el 1928. Aquells anys conegué Luis Buñuel, Salvador Dalí, José Moreno Villa, Emilio Prados, Pedro Salinas, Pepín Bello i Juan Ramón Jiménez.\nL'any 1920 es matriculà en la Faculta de Filosofia i Lletres i començà a escriure les ‘Suites’. Aquell mateix any estrenà al el Teatro Eslava de Madrid la seva primera obra ‘El Maleficio de la Mariposa’ que li suposà un autèntic fracàs.\nEl 1921 publicà el seu primer llibre de poesia ‘Libro de Poemas’, on recull els poemes que va escriure entre 1918 i 1920, i el novembre d'aquell mateix any va escriure bona part del seu ‘Poema del Cante Jondo’. També l'any 1921 publicà poemes a la revista ‘Índice’ que impulsava Juan Ramón Jiménez.\nEl 19 de febrer de 1922 va llegir la conferència ‘El Cante Jondo’ al Centro Artístico de Granada, text que fou reproduït uns dies després i en diversos capítols al diari Noticiero Granadino.\nEl 23 de gener de 1923, durant les Fiestas de los Reyes Magos de Granada, organitzà a casa seva, juntament amb Manuel de Falla, una funció de titelles. Aquell mateix any publicà els seus primers dibuixos i assistí al banquet que se celebrà a Madrid en honor de Ramón Gómez de la Serna. El mes de juny de 1923 es llicencià en Dret per la Universitat de Granada i, aquella tardor conegué Salvador Dalí, en instal·lar-se aquest a la Residencia de Estudiantes, i feu amistat amb Gregorio Prieto i Rafael Alberti.\nEntre 1923 i 1925 va escriure l'obra ‘Mariana Pineda’ i durant la primavera de 1925 viatjà a Cadaqués convidat per la família de Salvador Dalí. Un any després, el 1926, va fer algunes excursions a les Alpujarras amb Manuel de Falla. Aquell any, la seva família comprà la Huerta de San Vicente, a la vega granadina, on hi passà llargues temporades. També l'any 1926 publica la seva ‘Oda a Salvador Dalí’ a la Revista de Occidente i feu una lectura dels poemes dels llibres que estava escrivint a l'Ateneo de Valladolid.\nL'any 1927 publicà el seu llibre ‘Canciones’ feu una segona estada a Cataluña on fou estrenada al Teatre Goya i per la companyia de Margarita Xirgu, la seva obra ‘Mariana Pineda’. Aprofitant la seva estada a Barcelona, el grup dels Amics de les Arts que integraven Gasch, Foix, Montanya i Dalí, entre altres, organitzà una exposició dels seus dibuixos a les Galeries Dalmau. Aquell mateix any la companyia de Margarita Xirgu decideix estrenà ‘Mariana Pineda’ al Teatro Fontalba de Madrid.\nTambé el 1927 va conèixer Vicente Aleixandre, Luis Cernuda y Joaquín Romero Murube i, el desembre d'aquell any participa, juntament amb Dámaso Alonso, Jorge Guillén, Gerardo Diego, Juan Chabás, José Bargamín y Rafael Alberti en una lectura en l'homenatge que l'Ateneo de Sevilla va fer a Góngora.\nL'any 1928, encapçalà un grup d'intel·lectuals granadins amb els que fundà la revista ‘Gallo’ que ell mateix dirigí. Tot i que només se'n publicaren dos números, aquests van tenir molt impacte en els ambients culturals i artístics, amb articles provocatius com el ‘Manifiesto anti-artístico catalán’ de Salvador Dalí. Aquell any publicà una part de la seva ‘Oda al Santísimo Sacramento del Altar’ i el seu ‘Romancero Gitano’ aparegué a les pàgines de la Revista de Occidente. També el 1928 va llegir la conferència ‘Canciones de Cuna Españolas’ a la Residencia de Estudiantes de Madrid.\nEl seu retorn a Granada coincideix amb l'estrena, el 29 de abril de 1929, de la seva obra ‘Mariana Pineda’ al Teatro Cervantes d'aquesta ciutat, a càrrec de la companyia Margarita Xirgu.\nAquell any fou publicada per la Revista de Occidente la segona edició del seu llibre ‘Canciones’.\nPer aquell temps patia una etapa d'angoixa pel trencament de la seva relació sentimental amb l'escultor Emilio Aladrén i pel poc tacte que van tenir amb ell Salvador Dalí i Luis Buñuel fent al·lusió a la seva persona a la pel·lícula surrealista ‘Un chien andalou’. El 25 de juny de 1929, aprofitant que el convidaren a fer unes conferències, es traslladà als Estats Units per canviar d'aires i es matriculà a la Universitat de Columbia.\nDurant la seva estada a Amèrica es dedicà a veure obres de teatre, cinema i museus però, sobretot, descobreix i queda captivat per la música jazz. Va estiuejar a Vermont, convidat per Philip Cummings, i a Catskill Mountains amb Ángel del Río. De tornada a Nueva York s'instal·là al John Jay Hall de la Universitat de Columbia, on s'hi quedà fins el 1930, des d'on va escriure les seves obres ‘Poeta en Nueva York’ i ‘El Público’ i el guió de cinema ‘Viaje a la Luna’.\nL'any 1930 pronuncià unes conferencies a la Universitat de Columbia i al Vassr College i viatjà a Cuba convidat per la Institución Hispano Cubana de Cultura. S'instal·là a La Habana, ciutat que el va impresionar molt, on hi pronuncià diverses conferencies i on va acabar d'escriure la seva obra ‘El Público’.\nTornà a España a primers de març de 1930 i, el 24 de desembre d'aquell any estrenà l'obra ‘La Zapatera Prodigiosa’ al Teatro Español de Madrid, dirigida per Cipriano Rivas Cherif, amb Margarita Xirgu interpretant el paper principal.\nL'any 1931 publicà alguns poemes de ‘Poeta en Nueva York’ i el llibre ‘Poema del Cante Jondo’, i escriu ‘Así que pases cinco años’ i ‘Bodas de sangre’.\nUns dies abans de Nadal de 1931 va presentar a la Universidad Central de Madrid, juntament amb Eduardo Ugarte, el projecte de teatre universitari ambulant La Barraca. A partir de juliol de 1932 la companyia es posà en marxa amb l'estrena de ‘La vida es sueño’ a Sòria. Durant pràcticament quatre anys, fins l'esclat de la Guerra Civil, la companyia estrenà vuit obres de grans autors com Calderón, Cervantes o Lope de Vega, que representaren a més d'una vintena de ciutats espanyoles.\nAquell any 1932, del 26 de juny al 3 de juliol, exposà els seus dibuixos a l'Ateneo Popular de Huelva i, durant l'any, impartí algunes conferencies a Valladolid, Sevilla, Salamanca, A Coruña, San Sebastià i Barcelona.\nEl 1933 s'estrenà ‘Bodas de Sangre’ al Teatro Beatriz de Madrid i, a Mèxic, sortí publicada la seva ‘Oda de Walt Whitman’ inclosa al seu ‘Poeta en Nueva York’.\nL'octubre d'aquell 1933 viatjà a Buenos Aires, Argentina, i des d'allí, el 1934, a Montevideo, Uruguay. En ambdós països fou rebut com un ídol. A Buenos Aires donà conferencies i visqué els assajos i l'èxit de les estrenes de les seves obres ‘Mariana Pineda’, ‘La Zapatera Prodigiosa’ i ‘Bodas de Sangre’, aquesta amb més de cent representacions. També va fer unes audicions privades on presentà les dues farses ‘El Amor de don Perlimplín y Belisa en su jardín’ i ‘Retablillo de Don Cristóbal’. Durant la seva estada a Montevideo fou molt aclamat i va conèixer a Pablo Neruda, amb qui va pronunciar algunes conferencies que posaren en evidència la seva admiració mútua. En la seva estada a Uruguai feu una forta amistat amb l'escriptor Enrique Amorim, amb qui se li atribuí relació íntima.\nL'agost de 1934 tornà a España i just acabat d'arribar, el 13 d'agost moria, a la plaça de toros de Manzanares, a Ciudad Real, el seu amic, torero i mecenes d'artistes, Ignacio Sánchez Mejías, a qui li dedicà el poema ‘Llanto por Ignacio Sánchez Mejías’ que publicà el 1935. Aquell any s'estrenà a Madrid, amb molt èxit, la seva obra ‘Yerma’ representada per la companyia de Margarita Xirgu.\nTambé l'any 1935 treballà en l'obra ‘Doña Rosita la Soltera o el Lenguaje de las Flores’ i, del 9 de setembre al 24 de desembre d'aquell any viatjà a Barcelona i s'instal·là, amb la companyia de Margarita Xirgu, a l'Hotel Majestic. Aquells mesos es representaren les seves obres ‘La dama boba’, ‘Yerma’, ‘Bodas de sangre’ i s'estrenà ‘Doña Rosita la soltera’, molt ben acollides pel públic i per la crítica. En aquella estada a Barcelona va patir un nou desengany amorós, en ser abandonat pel seu company sentimental Rafael Rodríguez Rapún, que conegué a la companyia La Barraca.\nAquell 1935 la companyia de Lola Membrives estrenà al Teatro Coliseum de Madrid ‘La Zapatera Prodigiosa’ i, a Nova York, s'estrenà ‘Bitter Oleander’, la versió anglesa de ‘Bodas de Sangre’. Aquell mateix any comença una relació sentimental amb l'escriptor i crític d'art Juan Ramírez de Lucas, a qui li va dedicar molts dels deus darrers poemes d'amor.\nL'any 1936 va acabar d'escriure l'obra ‘La Casa de Bernarda Alba’ i participà en un homenatge a Luis Cernuda. A primers de juliol d'aquell any, en iniciar-se dels fets que provocaren l'esclat de la Guerra Civil, tot i que no pertanyia a cap partit polític fou considerat un membre del arte degenerado i, per tant, un enemic del bàndol nacional. Fugí de Madrid i viatjà fins a Granada on el 18 de Juliol visqué amb preocupació l'alçament militar contra el Govern de la República. El 16 de agost mentre visitava un amic comerciant, fou detingut després d'haver estat denunciat per Ramón Luis Alonso, ex-diputat de la CEDA i arrestat per soldats franquistes. Informat Queipo de Llano, governador militar d'Andalusia Occidental, del seu l'arrest, contestà un contundent «¡Que le den café!»\nDesprés de tres dies empresonat, la matinada dels 18 al 19 d'agost de 1936, Federico García Lorca fou afusellat a Viznar, Granada, per «rojo y maricón» segons els militars franquistes.\nEls rumors del seu assassinat van córrer ràpidament i, tot i les protestes internacionals que la seva mort va provocar, no varen confirmar la seva mort fins el 20 de setembre de 1936, un més i mig després del seu afusellament.\nLeyenda de Jerez (Dibuix dedicat a Sebastià Gasch)\nNaturaleza muerta (Dibuix)


La renúncia de Benet XVI: un acte de valentia històrica | card.cat\nal cap de pocs mesos de ser investit -oficialment, per manca de coratge per a dirigir l’Església Catòlica- pressionat i per les travetes del que seria el seu successor, Bonifaci VII.\nBenet XVI ha renunciat al càrrec papal. Era ben hora que un Papa es decidís d’una vegada a ésser humà. Tantes vegades d’anomenar-se representants de Déu a la terra que ja s’havien cregut que eren el mateix Déu. Però no, són humans i si els punxen amb una agulla els fan mal i sagnen, i estan malalts, i també tornen vells, com qualsevol persona d’aquest planeta terra. Alabat siau Sant Pare per aquesta decisió tant valenta que heu pres!.\nSi he de dir la veritat, he de reconèixer que no m’ha agradat gens; el seu encalç i derroc a tots els teòlegs que qüestionaven algunes decisions i manera de fer les coses del Vaticà en matèria de fe, i en especial als seguidors de la teologia de l’alliberament durant els vint-i-pico d’anys al front del Sant Ofici, o sigui, la moderna Inquisició, no convidava a tenir massa confiança en el nou Papa. Després d’uns parell d’anys, sembla que Benet XVI es va tornar menys dictador i més proper a la gent del carrer i als seus problemes i, sens dubte, un dels seus principals guanys ha estat reconèixer -i prendre mesures- contra els nombrosos casos d’abusos sexuals i d’homosexualitat dins el sí de l’Església Catòlica; just això ja és prou per a poder considerar-lo, no un gran Papa, sinó un Papa sense massa ombres i més clarianes de llum. Tot el contrari que el seu antecessor.\nEl motiu de la seva renúncia possiblement el puguem trobar en la seva debilitat física i en les lluites de poder que no aturen mai al Vaticà, dins la Cúria; però això són només especulacions dels mitjans de comunicació i de veus interessades; les vertaderes raons tant sols ell les sap. Però és la seva decisió i l’hem de respectar, i en aquest cas cal felicitar-nos que per fi hi hagi hagut un Papa que hagi entès que el poder terrenal d’un Papa té un límit: els anys i la salut. Esperem que el nou Papa, que serà elegit el proper mes de març, sigui un Papa que entengui més els problemes que avui té l’Església Catòlica, i en especial els dels ciutadans d’aquest nou món global que ha sorgit en aquests darrers cinquanta anys en el planeta terra. Esperem que sigui així, i que l’Esperit Sant il·lumini als electors i no les campanyes electorals que sens dubte duran a terme els grups de poder que conformen el Col·legi Cardenalici cap als deus candidats i aspirants a asseure’s a la Cadira de Pere.\nAquest article s'ha catalogat com a Història, Opinió, Parròquia i s'ha etiquetat amb Benet XVI, Església, Papa, renúnica per Ignasi Umbert Roig representant null. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.\n4 pensaments a “La renúncia de Benet XVI: un acte de valentia històrica”\njeroni el 15 de febrer de 2013 a les 11:10 ha dit:\nestic d’acord amb el que dius ! Aquesta decisió transmet la imatge d’un Papa com a ministeri de servei a la comunitat. Ha estat un bon exemple, que dignifica la persona del papa actual.\nSerafí Lliteres Maçanet el 15 de febrer de 2013 a les 12:36 ha dit:\nCom a mínim ha humanitzat la figura papal. Ara bé, això hi sòl haver gent que no li agrada ja que necessita sentir-se emparada per la figura d’un ésser superior.\njeroni el 16 de febrer de 2013 a les 10:10 ha dit:\nSempre és bo desmitificar !\nJosep Cortès el 16 de febrer de 2013 a les 14:45 ha dit:\nEs curiós que el fet que més s’ha alabat del seu ministeri hagi estat la dimissió…


Omplir el dipòsit no t'ha de buidar la cartera! - Samrtfuel | U-Vals UVic\nOmplir el dipòsit no t’ha de buidar la cartera! – Samrtfuel\nNo t’agrada fer cues a la benzinera? Estàs cansat/da de que omplir el dipòsit del teu cotxe o moto et costi un dineral? Llavors Smartfuel és la solució que busques. Una App mòbil, fàcil de descarregar i molt intuïtiva, que ara et permet tenir descomptes a les benzineres que més t’interessin només per estar vinculat a la UVic. Smartfuel et descompta 2 cèntims el litre en totes les benzineres adherides a la seva xarxa, de per vida!\nA més de no haver ni de baixar el cotxe, podràs utilitzar-la sempre, sense haver de portar efectiu o targetes. Aprofita l’oportunitat!\nPer gaudir de la promoció només cal que enviïs un correu a info@smartfuel.es o truquis al 683 436 683, i indiquis el correu electrònic amb el qual t’has registrat a Smartfuel.\nVàlid durant el curs acadèmic 2018-2019. Per gaudir de la promoció, l’usuari podrà contactar amb l’equip de Smartfuel a través de info@smartfuel.es o trucant al 683 436 683 i indicar el correu electrònic amb el qual s’ha registrar a Smartfuel.\nEn 24 hores podrà gaudir del descompte aplicat\nCategoria: U-Vals Permanents. Etiquetes: Diversos vehicles, TURISME-MOBILITAT.\nSmartfuel és la App amb la que pots pagar des del teu mòbil, sense haver de baixar del cotxe i al moment, sense haver de portar ni efectiu ni targetes. A més, et permet controlar el teu consum i generar factures de forma senzillíssima. Cada dia són més les benzineres que et permeten pagar amb Smartfuel.\nRambla Catalunya, 116, 5e 2a\nTel. 93 543 86 41\nDescomptes exclusius a Bicimarket.com!


Olot comprarà 25 pisos buits a Solvia per destinar-los a lloguer social | NacióGarrotxa\nper Andreu Oliveras , Olot, 18 de desembre de 2015 a les 08:48 |\nL'Ajuntament d'Olot comprarà 25 pisos a Solvia per destinar a lloguer social | Martí Albesa\nL'Ajuntament d'Olot negocia amb Solvia, la immobiliària de Banc Sabadell, la compra de 25 pisos buits que l'entitat té a la ciutat. L'objectiu és convertir-los en habitatges de lloguer social pensats per a joves i persones necessitades. Segons ha avançat l'alcalde Josep Maria Corominas al ple municipal, l'acord no està tancat però sí que està ben encarrilat.\nCorominas no ha volgut detallar quins són els pisos que passaran a formar part de la borsa d'habitatges socials municipals, en trobar-se encara en fase de negociació. El regidor d'Olot en Comú, Xavier Garcia, va felicitar a l'equip de govern local per la compra i els va demanar continuar en aquesta línia de compra d'habitatge per a ús social.\nInici dels tràmits per sancionar els bancs amb pisos buits\nA més, l'ajuntament ja ha començat el procés per sancionar els bancs i grans propietaris que tenen pisos buits a la ciutat. Segons ha detallat el regidor d'habitatge, Josep Berga, han sol·licitat als propietaris de 50 pisos buits d'Olot que els cedixin a la ciutat per un període de tres anys. Si no ho fan, els aplicaran una multa.\nBerga ha explicat que si no ho han fet fins ara és perquè abans els era molt difícil demostrar que un pis estava buit. Des que a finals de juliol es va aprovar la ILP d'habitatge, promoguda per la PAH, els bancs han hagut de comunicar al Govern quins són els pisos que tenen buits i amb aquesta informació l'ajuntament pot iniciar els tràmits per reclamar-los-en la cessió per un període de tres anys.\nOlot en Comú celebra la compra de pisos i anima al consistori a seguir per aquest camí. Foto: Martí Albesa\nSegons dades facilitades per la CUP, ha Olot hi ha més de 1.000 pisos buits, 600 dels quals són propietat de la SAREB. El febrer del 2014, el ple d'Olot va aprovar sancionar amb multes de fins a 100.000 euros els bancs que tinguessin pisos buits a la ciutat. Hi van votar a favor tots els regidors a excepció de la portaveu del Partit Popular. Quasi dos anys després encara no ha multat a ningú.\nOlot no multa a cap banc amb pisos buits, malgrat que 20 dels 21 regidors hi havien votat a favor\nOlot aprova sancionar els bancs amb pisos buits permanentment\nPle Municipal Olot, Política, lloguer social, habitatge, pisos buits, Olot en Comú, CUP, ERC, PSC, CiU, ple Olot


Torre Jussana i Coòpolis hem tornat a unir esforços. En aquest cas per editar conjuntament el tríptic "Associació o cooperativa. Guia per a projectes col·lectius que busquen el seu camí"\nAquest material té per objectiu donar tota la informació i les indicacions necessàries perquè cada projecte col·lectiu, sense ànim de lucre, amb vocació de funcionament democràtic i voluntat de transformació social, elements comuns en associacions i cooperatives, pugui decidir quina forma jurídica li és més apropiada.\nPer aconseguir-ho, en el tríptic hi trobareu un quadre comparatiu en el qual s'exposen les diferències entre associacions i cooperatives pel que fa a qüestions bàsiques com la seva definició, el nombre de persones necessàries per fer la constitució, el capital social mínim, els òrgans de govern o les obligacions fiscals i comptables, entre altres qüestions.\nA més, al desplegar el tríptic hi trobareu un mapa en el qual, responent a diverses preguntes clau, podreu trobar quin és el camí més adequat per al vostre projecte: l'associatiu o el cooperatiu. També hi trobareu un resum dels elements principals que defineixen ambdues formes jurídiques i un directori de serveis especialitzats en la constitució i la millora d'associacions i cooperatives que podeu trobar a Barcelona.\nEl tríptic ja es pot descarregar en PDF i pròximament el tindrem imprès a les seus de Torre Jussana i de Coòpolis, a més d'Âaltres espais de suport per a aquests tipus de projectes existents a la ciutat, com el Centre de Recursos per a les Associacions Juvenils de Barcelona (CRAJ), la Federació de Cooperatives de Treball de Catalunya o Barcelona Activa. També serà un dels principals recursos que es donaran en les properes xerrades que organitzem periòdicament ambdós serveis i que porten per títol "Projecte col·lectiu: Associació i/o cooperativa?


Reyman Nuvis - Boda, Bodas Catalunya :: GuiaNupcial\n/ Glamour / Reyman Nuvis\nReyman Nuvis. Una botiga ja consolidada amb més de 50 anys dedicada als vestits de nuvi.\nReyman és una botiga ja consolidada amb més de 50 anys d’experiència dedicats als vestits de nuvi.\nDisposen d’una àmplia oferta de vestits de cerimònia amb la col·laboració de les prestigioses cases com Giovanni Valdi, Maestrami, Javier Arnaiz i Altarocca, líders en el seu sector.\nDisposen també de tots els complements necessaris (camises, armilles, corbates, sabates, roba interior, etc…). Si necessiteu un vestit de nuvi i voleu un tracte molt amable i personalitzat, visiteu-los..no perdreu el temps!\nI no oblideu que també us ofereixen servei de sastreria i camiseria a mida.\nÚnic i exclusiu, l’estil Maestrami s’adapta a la figura masculina amb talls perfectes, fets a mà, accessoris molt elegants Made in Italy, elegància i qualitat. Ideal per a un home modern que prefereix una forma més versàtil\nUna col·lecció inspirada en els talls més tradicionals i adaptada a les necessitats de l’home d’avui. Giovanni Valdi aposta per un estil senzill i elegant, deixant de banda creacions massa recarregades\nLa col·lecció de Javier Arnaiz permet al nuvi seleccionar vestits molt masculins que compten, a més, amb importants complements per a l’ocasió: teixits preciosos, detalls acurats i una combinació molt rica de creativitat en els seus teixits.\nElegància i innovació són els trets característics d’aquesta nova col·lecció d’Altarocca, línies masculines pel núvi més modern.\nA Reyman tenen també els millors accessoris pel dia més especial de la vostra vida. Sabates, cinturons, corbates…de les millors marques. Perquè els detalls marquen la diferència.\nC/ La Riera, 82\nT. 93 790 30 13\ncomplements nuvi Reyman Nuvis vestits de nuvis\nI love you pel dematí\nHi ha mil formes de dir 't'estimo' i milers d'elles ja s'han utilitzat alguna vegada, com per exemple…\nPer als que no podeu parar de pensar en Harry Potter, què tal si triéssiu que el vostre casament…


La promesa «niquelada» - Crida per Lleida\nLa promesa «niquelada»\nCrònica del darrer Ple de l’any 2015\nSota la boira i amb una puntualitat anglesa que sembla dur associada aquest coi de clima londinenc, iniciem el Ple amb dues bones notícies (i no ens referim a un dècim premiat en el sorteig de la loteria que fan simultàniament al país veí).\nLa primera: el Paer en Cap anuncia que ja ha tramès al consolat italià el darrer acord del Ple, on es condemnava l’enaltiment que aquesta institució diplomàtica va fer als feixistes italians que van combatre a la Guerra Civil, responsables, entre d’altres, del bombardeig al Liceu Escolar de Lleida.\n“Vergonya, cavallers, vergonya”.\nLa segona: l’aturada del projecte de macrocomplex comercial als terrenys de Torre Salses, anunciada per l’equip de govern fins que no es disposin dels informes convenients. Tot plegat dins la lògica més aclaparadora, oi?\nVes per on, en aquest Ple havíem presentat una moció conjunta amb el Comú de Lleida demanant precisament això: parlar-ne i no fer res fins que no es disposi dels informes corresponents, i vist el que diu el mateix equip de govern s’hauria d’aprovar, oi? La resposta uns paràgrafs més avall.\nTot seguit, s’aproven definitivament unes ordenances fiscals model Sabaté-Colau-Venti, o sigui, aplicar criteris de progressivitat com els impulsats per les alcaldesses de Badalona, Barcelona i Berga, i que la gent de la Crida vàrem aconseguir incorporar a la proposta del PSC. Ras i curt, per a bons entenedors: que pagui menys qui menys té.\nSeguidament, votem “no” a uns pressupostos que entenem que no aporten millores significatives a les condicions de vida de les classes populars. Un debat reiteratiu, amb una certa sensació de déjà vue, en el qual el nostre regidor, Francesc Gabarrell, promet, en nom de totes les companyes i companys de la Crida-CUP, un pressupost “niquelat” per l’any vinent, amb els ingressos i les despeses quadrades al cèntim. Una promesa, fruit dels retrets rebuts en comissió i d’una innata capacitat d’entusiasme (el que seria deixar-se endur, vaja) que, atès que no s’ha debatut en assemblea, suposarà una feinada afegida per al regidor de negre (#MarronPelGabba).\nConforme les hores van passant se succeeixen les primeres sortides fora del Ple: necessitats fisiològiques i converses amb els periodistes en el cau improvisat en la sala de reunions annexa al saló de plens. No podem ignorar un increïble monopatí gegant que, sembla, algun o alguna de les presents utilitza com a mitjà de transport urbà sostenible. Somriures i secrets.\nI arriba el moment de les frases fetes.\n“No pondremos palos en las ruedas”, diu la “primera tinent d’alcalde”, Ángeles Ribes, tot pronunciant-se a l’hora d’acceptar una nova pròrroga en la subvenció municipal al Força Lleida Bàsquet. El complement? El concepte “inSertidumbre” que hi afegeix l’esportòleg i regidor de CiU, Paco Cerdà.\nQue no vam aprovar fer un Pla Estratègic Esportiu Municipal (PEEM) per tal de fixar, objectivament, els criteris a l’hora de donar subvencions als clubs lleidatans? Cinc mesos després d’aprovar-ne una, ara l’hem d’ampliar sense explicació ni contrapartida? Diem “no”, i ho diem ben fort i amb la mà alçada. Només els companys del Comú de Lleida ens escolten.\nA continuació, arriben les mocions de les entitats. Només dues aquest cop.\nUna petita pausa dramàtica per indicar que la primera és cabdal. Més de trenta associacions, plataformes, grups polítics, sindicats i diferents entitats la signen. No podria ser d’una altra manera, ja que presenta una sèrie d’accions per combatre la pobresa energètica aplicant la llei. Tant senzill i tant complicat a la vegada. Tant a prop i tant lluny.\nLa gent de la Crida per Lleida-CUP ho tenim clar. El nostre compromís està en assegurar-ne el compliment, sense dilacions, en tots i cadascun dels aspectes que es detallen en el text de la moció. Però també volem anar més enllà, perquè aquesta llei només comporta la construcció d’una primera línia de defensa davant els darrers assalts del capitalisme a les restes de l’estat del benestar.\nNomés un petit fet enterboleix el conjunt. Al nostre humil parer, si el que volem és empoderar els moviments socials, millor que els partits polítics assumim un rol secundari; millor no intervenir en aquests casos; millor no atorgar protagonisme als propis representants. Nosaltres, el nostre grup municipal, d’això en fem bandera i principi.\nLa segona i darrera moció d’entitats ve de la mà de Miquel Àngel Muñoz, representant de l’associació AVITE en defensa de les reivindicacions de les persones afectades per la prescripció de Talidomida en dones embarassades, a les acaballes dels anys cinquanta i començaments dels seixanta. Pell de gallina en escoltar els desastres i les implicacions provocats per una industria farmacèutica que va amagar els efectes d’aquest “medicament”, malgrat conèixer-ne les seves conseqüències. Suport i escalf unànime de tots els grups. No hi ha debat possible.\nArribats a aquest punt, molts dels presents ja han menjat alguna cosa. Aquest sis mesos d’intensos i interminables plens ens han ensenyat que, malgrat la voluntat, resulta del tot necessari matar el cuc de la gana per tal de no defallir. La mateixa sala de premsa acull el nostre self-service improvisat: bastonets, pastissos, entrepans, caramels i croquetes en tupper (això sí que és nivell).\nCom hem dit en començar aquesta crònica, arriba l’hora del cap i cua. El moment de tornar a parlar del projecte de Torre Salses.\nDeia Martí Pol que “allò essencial es diu amb senzillesa”. (Un petit incís: heu de saber que el nostre codi ètic ens obliga a introduir, sempre que es pugui, una cita d’Ovidi Montllor o, en el seu defecte, de Miquel Martí i Pol).\nDit i fet. Sota l’atenta mirada dels regidors del Comú, Sergi Talamonte i Carlos González, demanem un debat sobre Torre Salses i el model comercial que representa. Demanem poder parlar, reflexionar sobre un tema tant i tant important, mentre no arribin els anunciats estudis sobre el model comercial a la nostra ciutat, encarregats per l’equip de govern. Demanem que Paeria aturi aquest projecte amb regust a Fabra, Camps i Matas. Demanem sentit comú. Sembla mentida que no haguem aprés res en aquests darrers anys d’infern immobiliari. Demanem i demanem, però l’equip de govern de facto, PSC, C’s i PP, no ens escolta.\nLa moció, però, té dos bons moments: la festa dels tòpics i el moment PP.\nEls tòpics? Gràcies a les bondats del projecte es construiran nous pisos d’habitatge protegit i es crearan molts, molts llocs de treballs. Al primer responem amb un prec que tenim preparat: que la Paeria comenci a multar els pisos buits propietat dels bancs, i que quan surtin a la llum els 800 que sembla que tenen, entre totes decidim si calen més pisos o no. Pel segon, només cal recordar el concepte “precarietat”.\nI ara, el moment que tant esteu esperant, el moment PP: la senyora Dolores López, “Dolo” pels amics i els no tant amics, com si fos la Margaret Tatcher lleidatana, ens il·lustra sobre les bondats de la desregulació i ho exemplifica amb la directiva Bolkestein.\nQuina por la paraula “desregulació” en boca del Partit Popular. Agres records sobre reformes laborals, assalariats vivint en la pobresa i retallades de drets.\nI per acabar, un medley de la resta de mocions: el PP substituint el seu tradicional “brindis al sol” per un “brindis a la Seu Vella”; el regidor de Comerç demanant que ens fem una selfie amb una bola de vidre dins la qual neva sobre la Seu; Ciudadanos dient allò tant propi de “el que sigui bo per la Seu Vella, també ho serà per Catalunya, per Espanya i pel món”, (s’han deixat l’univers), i parlant-nos d’adhesius de la Seu Vella als aparadors dels comerços de la ciutat, que també ens oferiran wi-fi gratuït i no sabem quantes coses més, sota la gestió omnipresent dels seguidors i seguidores d’Albert Rivera.\nAl final, precs per recordar, demanar i agrair.\nRecordar que el Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans (SEPC) ha dut a terme un referèndum a la UdL, amb una participació de prop del 25% (molt més que el 10% que va anar a votar per escollir el nostre gran revisionista, Roberto Fernández). El SEPC vol parlar, el rector no vol escoltar.\nDemanar la solidaritat amb les companyes i companys de la PAH denunciats pel BBVA per ocupar una oficina de Catalunya Caixa en defensa d’un habitatge digne. Com sempre, l’ambigüitat en boca de l’equip de govern i del senyor Rodamilans: sí però no. Parlant s’entén la gent. Torni vostè demà.\nAgrair als i les periodistes que segueixen aquests llargs plens el seu esforç i professionalitat. I agrair també a les companyes encarregades de la traducció dels nostres discursos al llenguatge de signes la ingent i infatigable tasca que duen a terme. Des de l’absoluta admiració i respecte.\nFem propòsit d’esmena per l’any vinent i prometem, de tot cor, parlar molt més a poc a poc.\nBones festes a totes i tots, i feliç any nou.


CiComunica: L'exèrcit espanyol "usurpa" el "concepte humanitari", segons Metges Sense Fronteres\nL'exèrcit espanyol "usurpa" el "concepte humanitari", segons Metges Sense Fronteres\nHo va denunciar la presidenta d’MSF Espanya, Paula Farías, la setmana passada (aquí en català i aquí en castellà). Quan es pot i quan no es pot usar l'adjectiu 'humanitari'? (definicions del Grec i de la RAE)\nD’altra banda, m’ha sobtat que denunciés que les causes de problemes com la fam s’estan reduint a raons macroeconòmiques relacionades amb l'augment del preu del petroli o dels aliments. Potser no són les úniques causes macroeconòmiques que cal apuntar però, de totes maneres, assenyalar causes macroeconòmiques sí és anar a l’arrel del problema, no? No és el que s'ha reclamat durant molt de temps per part de les organitzacions i persones que promouen sensibilitzar sobre les causes estructurals de les desigualtats, no?\nM’hagués agradat veure més al detall a què es referia però no ho he trobat (Tampoc he pogut invertir-hi molt de temps).\nEtiquetas: comunicación denuncia, Medios


La policia busca dos homes a Tàrrega per un atracament en una sucursal d'Unnim\nEls Mossos d'Esquadra mantenen l'operatiu per detenir els dos homes que aquest dimarts han atracat una sucursal d'Unnim a l'avinguda Catalunya de Tàrrega. L'atracament s'ha produït cap a les onze del matí. Els dos homes han amenaçat els treballadors amb un ganivet i s'han endut una quantitat de diners sense determinar. En l'assalt, no hi ha hagut cap ferit. Després del robatori, els dos homes, que anaven encaputxats, han sortit de l'entitat corrent amb una bossa, segons testimonis presencials.\n30/03/2011 - 00.02 Actualitzat 30/03/2011 - 00.16\nLa sucursal està ubicada a l'avinguda Catalunya de Tàrrega.\nEls Mossos i policia local han controlat els accessos a la ciutat fins a primera hora de la tarda, quan s'ha desactivat aquest operatiu, tot i que els agents continuen treballant per trobar els dos sospitosos. La investigació continua oberta.


446 Archives - Revista Rosita\nArchivos por etiqueta: 446\nDe camí a la justícia\nper Xavi Ballester\nL’altre dia vaig haver d’anar a la Ciutat de la Justícia, un nom ben pompós per a una il·lusió humana, la justícia. O potser la il·lusió és la ciutat? Ciutat i justícia no són antònims? Però de seguida vaig aturar aquí les associacions i les preguntes perquè si t’arriba el moment de penetrar en el laberint legalista que ens sotja, el més assenyat és desactivar els ressorts del pensament.\nrosita revista Publicado en Massa vell per ser George Willard, Xavi Ballester\t446\tDejar un comentario\nJa fa estona que plou. Jeu escarxofat en un seient del tren que va cap a Blanes. Està content i relaxat. Torna cap a casa i, per fi, enceta el cap de setmana. Acosta la mà a la finestra que té al costat i la fa lliscar pel vidre, formant un petit cercle. Entre el baf, veu el mar que, esvalotat pel vent, va amunt i avall, embravit, amb unes onades gegantines. També contempla absort els xaragalls que la pluja ha anat traçant en els camins de sorra que van passant a tota velocitat. L’envolta un silenci inaudit. Mira al seu voltant i s’adona que la resta de companys de viatge estan tan enfavats com ell.\nrosita revista Publicado en Ni mudes ni a la gàbia, Xènia Ribas\t446\tDejar un comentario\nPassatemps nº 3\nper Sebastià Jovani\nrosita revista Publicado en Passatemps\t446\tDejar un comentario


QUÈ CAL FER AMB L'ORTOGRAFIA?\nUna bona pregunta. Me la van formular fa dos anys, a l'aula, en un reportatge per al TN de TV3 les imatges del qual aprofiten cada cop que volen il·lustrar què es cou a les escoles. Així guanyo en cobertura mediática, encara que sigui efírmerament i la fornera del barri em reconeix. Hi coincideixo (en l'espai, però no, ai las, quant al punt de vista) amb el sempre lúcid i ponderat Daniel Cassany. Mireu a partir del minut 2.15. Pistes per treballar l'ortografia a l'ESO.


Quan Millet estiuejava amb Aznar\nResulta que entre el 2003 i el 2004, al Palau de la Música van començar a arribar les quantitats més grans que mai havien arribat des del Ministeri de Cultura en concepte de subvencions per fer-hi obres, prop de 4 milions d’euros. I en la mateixa època també es van incrementar de manera substancial els ingressos per donacions de l’Institut Catalunya Cultura, al voltant d’1 milió d’euros. Segons els tècnics de la FAVB, pel mig es van perdre 2 milions d'euros. I casualment -o no-, el president de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música, Fèlix Millet, se n’havia fet membre, de l’Institut. Millet volia convèncer Aznar que invertís a l'emblemàtica institució, i els respectius matrimonis fins i tot havien sopat a Menorca, on el president del Palau tenia una residència d'estiueig.\nMillet es va fer membre del think tank del PP a Catalunya per convèncer Aznar que invertís al Palau de la Música\nEl patronat de l’Institut Catalunya Cultura volia ser el laboratori d’idees de l’enèsim gir catalanista del PP que en aquell temps liderava Josep Piqué. El qui va ser ministre català de referència durant 7 anys va presentar el juny del 2003 els membres del patronat de la Faes catalana: l’exministra de Ciència i Tecnologia Anna Birulés; Pau Guardans, ex director general d’Indústria; Miquel Nadal, ex secretari d’Estat d’Indústria i Exteriors; Pedro Ferreras, expresident de la SEPI, –tots ells molt propers a Piqué–; l’escriptor Lluís Racionero, pròxim al PP des dels anys noranta; o dirigents del partit com Francesc Vendrell, Alícia Sánchez-Camacho, encara presidenta de la formació, Rafael Luna, diputat al Parlament i Alberto Fernández Díaz, líder dels populars a l’Ajuntament de Barcelona. També s'hi van incorporar Joan Antoni Samaranch, president del COI, i el "nacionalista" Fèlix Millet. Piqué va declarar que l’objectiu de la fundació, única secció autonòmica de la Faes a tot l’Estat, era "trencar els tabús sobre el nacionalisme, el bilingüisme i l’emigració". Com es veu, l’Operació Diàleg de Soraya Sáenz de Santamaría i el despatxet de la vice a la Delegació del Govern que dirigeix Enric Millo és una broma en comparació amb el pied-à-terre que tenia Aznar en Barcelona en els anys finals del pujolisme amb Piqué com a mestre de cerimònies.\nDesconec en què han quedat les sospites sobre la presumpta relació entre l’espoli del Palau per part de Millet i el seu mà dreta Jordi Montull –es calcula que el lladronici supera els 23 milions d’euros– i el finançament del think tank del PP a Catalunya en l’època esmentada. També em continua semblant un misteri digne d’un especial de Cuarto Milenio que Millet i Montull poguessin moure tals quantitats de diners i que cap de les administracions que patrocinaven el Palau, és a dir, gairebé totes, inclòs l'Estat, i que cap dels seus responsables, és a dir, polítics de tots els colors, populars, convergents, socialistes, ecosocialistes, mai no tinguessin el dubte més mínim sobre el personatge i la gestió dels diners que feia el seu equip. Però podria ser que els túnels subterranis que connectaven amb el Palau de la Música a l’època de Millet fossin més que els que –segons els indicis que s’estan jutjant– menaven a l’antiga seu nacional de CDC del carrer Còrsega.\nPodria ser que els túnels subterranis que connectaven amb el Palau de la Música a l'època de Millet fossin més que els que menaven a la seu de CDC al carrer Còrsega\nDiu el refrany que “mal de molts, conhort de boigs" i és veritat. Que hi hagi zones d’ombra en la relació entre Millet i el PP en cap cas emblanquina els indicis de finançament irregular de CDC a través del Palau de la Música. Que, com ha declarat Artur Mas, tot estigui per demostrar (si és que és demostrable), tampoc és garantia per posar la mà al foc sobre res. I que CDC s’autoliquidés dos anys després de la confessió pública del seu fundador, Jordi Pujol, sobre la famosa deixa, de cap de les maneres inculpa en res a ningú però tampoc l'exculpa. Catalunya no és un confessionari. La mort política de CDC, en fi, tampoc no assegura que el PDeCAT surti indemne de la tempesta judicial sobre el partit del qual és hereu. El cas Palau, el cas Pretòria (que es jutja a partir d’aquest dilluns), el sumari del 3% (segons Millet i Montull, un 4%)... són una herència enverinada per al jove equip que dirigeix el tàndem Pascal-Bonvehí. I un repte per a l’ERC d’Oriol Junqueras, que, sense tenir-hi res a veure, comparteix govern i grup al Parlament amb el partit que presideix el també últim president de CDC.\nLa mort política de CDC no assegura que el PDeCAT surti indemne de la tempesta judicial sobre el partit del qual és hereu\nEls lectors em diran que també Mas coneixia Millet i que també va sopar amb ell a Menorca, illa en la qual és sabut que des de sempre estiueja l’expresident de la Generalitat. Però el cas és que en aquesta primera setmana de judici del cas Palau, Rabell no ha dit ni piu sobre aquells suposats vasos comunicants entre Millet i Aznar, i els homes –i dones– d'Aznar a Catalunya, que fa pocs anys va denunciar amb aquella contundència tan de teatre com el símil de la “farsa barroca” que ell mateix utilitzava. Tampoc he escoltat cap comentari, per cert, dels actuals dirigents del PP: de Xavier García Albiol, per exemple. Fa temps que els populars no reivindiquen les inversions de l’Estat en institucions i obres de referència de la cultura catalana, com el Palau. En canvi, a l’amistat Millet-Aznar sí que s’hi ha referit, des del seu compte de Twitter, l’exdiputat de la CUP David Fernàndez. Però esclar, com dirien Rabell i Anna Gabriel, ja se sap que a l’anticapitalista Fernàndez i al “burgeset” Mas fins i tot se’ls ha vist abraçar-se en públic.\nPst, pst, @abc_es, que os habéis flipao. Millet nunca ha sido independentista. Amigote de Aznar y patrón de la FAES. pic.twitter.com/k7nzHU5Zd3\n— David Fernàndez (@HiginiaRoig) March 9, 2017\nJUDICI CAS PALAU Mas demana comparèixer la setmana que ve al Parlament per donar explicacions El Nacional\nTeresa, tot el meu suport al vostre comentari. Molt precís i assenyat.\nToni, ja ho sé que no entens res. Reconèixer les pròpies limitacions és molt higiènic.\nCinismo total: cuándo nuestros patricios catalanes de toda la vida cantan es cuando hay que ningunearlos y denostarlos. Ya no son de los nuestros. Pero ha sido por el cante, porque de lo contrario contnuaría la Omertá que ha habido en Cataluña sobre esto y hasta ahora. PURO CINISMO\nCom pot ser que pocs dies de cridar que no volem la justícia espanyola ara l'aplaudim ja que ataca Mas i CDC? és curiós com s'ha aconseguit que Mas faci fàstic a Madrid (la burguesia no puede ser independentista, diuen) i entre tots els catalans que creuen que poden aconseguir la independència sense la burgesia. Així, que difícil serà aconseguir la independència. Ara tots units, ja els jutjarem després.\nDavid: no t'entenc res de la teva resposta... ?\nJo diria que el Carles primer, almenys ha anat a la universitat.\nVull afegir que el tema Palau esclata el 2009 i del 2003 al 2010 qui governa és el Tripartit. Per tant, potser el silenci d'ERC és perquè no volen esvalotar el galliner. Toni, a València es dir "en Barcelona". Abans de parlar és bo preguntar-te si saps de què parles.\nCarles (no el mateix que signa més avall)\nCarles, l'article no nega la connexió amb CDC. Només fa veure que, interessadament, s'obliden altres connexions amb altres partits.\nLlorenç: vols dir que no seria més correcte "a" quina part...


Embaràs saludable: set hàbits que ho afavoreixen | Consumer\nEmbaràs saludable: set hàbits que ho afavoreixen\nCanviar alguns hàbits abans de la concepció ajuda a aconseguir un embaràs més saludable i amb menys riscos\nQuan una dona comprova que està embarassada, o quan tria la lactància natural, una de les principals pautes que es marca és cuidar de la seva salut i evitar hàbits perjudicials per prevenir possibles complicacions. Però, per què no començar abans? Cada vegada més ginecòlegs i especialistes en reproducció recomanen a les dones que han decidit tenir un fill que iniciïn les seves cures en els mesos previs a la gestació i, fins i tot, que duguin a terme una avaluació preconcepcional per situar-se en les condicions més optimas que li ajudin a desenvolupar un embaràs saludable.\nUna visita al ginecòleg abans de quedar embarassada\nEncara que no és obligatòria, una visita a la consulta del ginecòleg abans de quedar embarassada és una mesura de prevenció cada vegada més estesa. L’objectiu del control preconcepcional és doble. D’una banda, permet avaluar els possibles factors de risc que poden incidir en la concepció o el desenvolupament d’un embaràs sense complicacions. Per una altra, proporciona a la dona tota la informació necessària sobre les estratègies i pautes que serveixen per eliminar o reduir aquests possibles riscos.\nAquesta visita prèvia a la gestació és recomanable, sobretot, per a dones que es trobin en algunes situacions específiques, com patir una malaltia crònica com a diabetis, hipertensió o obesitat mórbida, haver tingut abans embarassos problemàtics o avortaments previs, o tenir problemes perllongats per aconseguir la concepció. L’especialista indicarà a cadascun d’aquests grups quins són les mesures i controls determinats que han de seguir per abordar el moment de l’embaràs amb menors riscos.\nPreparar-se per a l’embaràs saludable\nA més d’aquest control previ, els especialistes recomanen a totes les dones que hagin decidit quedar-se embarassades adoptar determinades pautes i hàbits que resultaran beneficiosos per superar sense contratemps i en bon estat de salut els nou mesos d’embaràs:\n1. Començar amb l’àcid fólico\nL’àcid fólico és un dels suplements més habituals que es prescriuen a la dona quan es coneix el seu embaràs. No obstant això, si la gestació serà planificada, els especialistes recomanen començar al més aviat possible (entre tres mesos i un mes previ) amb la ingesta de folatos, ja que les recerques i assajos clínics demostren que prendre àcid fólico almenys un mes abans de l’embaràs redueix de forma significativa el risc de naixement de bebès amb defectes en el tub neuronal, de parts prematurs o de bebès amb baix pes en néixer.\n2. Abandonar o reduir el consum de tabac\nEl consum excessiu de tabac, tant per part de l’home com de la dona, a més de ser un factor important que dificulta la concepció, té un efecte perjudicial sobre el bebè una vegada que s’ha aconseguit l’embaràs. Diferents estudis i recerques evidencien que el tabaquisme està associat a un menor creixement fetal, a l’augment del risc d’avortament espontani, i fins i tot, a problemes de salut després del naixement, com a asma o mort sobtada.\nPer aquest motiu, abans de concebre, la dona i la seva parella han de plantejar-se abandonar el consum del tabac i començar a disminuir de forma gradual la quantitat de cigarrets que fumen cada dia, perquè quan arribi l’embaràs sigui més fàcil deixar l’hàbit per complet.\nEl consum de begudes alcohòliques està totalment contraindicado durant l’embaràs. La seva ingesta està relacionada amb un increment del risc de malformacions congènites greus, disminució del quocient intel·lectual, i fins i tot, problemes de llenguatge, de coordinació i d’adaptació.\nTal com recomana el Ministeri de Sanitat, el millor seria deixar d’ingerir les begudes alcohòliques abans de la concepció, “perquè quan la dona confirma que està embarassada, ja portarà algunes setmanes d’embaràs”. Així mateix, si la dona té creat ja un hàbit regular de consum d’alcohol, és millor abandonar-ho amb antelació perquè la supressió no sigui tan traumàtica una vegada que s’estigui embarassada.\n4. Controlar el pes\nÉs recomanable que les dones amb sobrepès iniciïn una dieta per aprimar abans de quedar embarassades. A més de que un pes saludable incrementa la facilitat per concebre, d’aquesta forma evitaran que el seu pes aconsegueixi cotes molt més elevades durant la gestació i s’incrementin els possibles riscos sobre la salut que això pot implicar, com a retenció de líquids, hipertensió o diabetis.\nTal com proposa la guia pràctica d’EROSKI CONSUMER ‘Com alimentar-nos segons la nostra edat i tipus de treball’, “el millor moment per començar a seguir una dieta saludable és abans de quedar embarassada”. Aquesta completa guia suggereix parar esment als aliments que constitueixen la dieta diària, evitar els aliments que poden ser perjudicials o no recomanables durant l’embaràs i introduir a poc a poc els nutrients que es necessitaran en major mesura en el transcurs del període gestacional.\nAfrontar l’embaràs amb un bon estat físic ajuda a la dona a superar aquesta etapa i el part en millors condicions que les gestants amb un estil de vida sedentària. Per això, quan es planifiqui l’embaràs, es pot incloure entre els nous hàbits la realització d’exercicis destinats a enfortir la musculatura, incrementar la flexibilitat i, en general, a millorar la motricitat. Aquesta activitat es pot mantenir durant l’embaràs, sempre que s’atengui a les recomanacions sobre intensitat i varietat dels exercicis que proposi l’especialista.\n7. Abandonar els mètodes anticonceptius\nUn dels primers passos que cal donar quan es desitja planificar un embaràs és abandonar els mètodes anticonceptius que s’utilitzessin de forma prèvia. Els mètodes denominats de barrera, com el preservatiu, el diafragma o el DIU, no requereixen retirar-se amb antelació, doncs el seu ús no afecta a l’organisme de la dona o a la seva ovulació i, per tant, quan deixen d’usar-se pot produir-se la concepció.\nNo obstant això, tal com apunten des de la Societat Espanyola de Ginecologia i Obstetrícia (SEGO), altres mètodes com la píndola o les injeccions anticonceptives requereixen en general que s’abandonin un parell de mesos abans de quedar-se embarassada perquè els cicles d’ovulació de la dona es normalitzin. Encara que la fertilitat es recupera de forma immediata una vegada que es deixen d’aplicar, és recomanable suprimir-los amb antelació per poder determinar amb major precisió i exactitud les dates d’ovulació.\nconcepció embaràs saludable quedar embarassada


Biblioblog – Fora del prestatge » 2014 » octubre\nAquest llibre facilitarà consells, idees i suggeriments molt útils a l’hora d’iniciar-nos en l’art de contar contes. Com de llarg hauria de ser? On busquem una bona història? Amb quins objectes captarem millor l’atenció?. Aquestes són les principals qüestions que ens apropen tres especialistes en la narració que ens animen a través d’aquestes pàgines a gaudir de la complicitat única que es crea amb un infant quan expliquem contes.\nLa Guia pràctica per a contar històries ens dona una sèrie de claus imprescindibles per fer de la narració oral un moment especial, tant pel seu component afectiu amb el nen com pel literari. Aquesta obra s’adreça al lector d’una manera molt directa i tracta els punts essencials del tema: la preparació prèvia, l’elecció de la història, els moments idonis per a la narració, els objectes que ens poden ajudar, els jocs i les cançons que sovint amaneixen els relats.\nEls petits que encara no estan en disposició de començar a llegir poden iniciar-se en el gust per la lectura gràcies a les històries màgiques que els podem explicar en veu alta. I és més, és l’edat perfecte on estan millor preparats per descobrir el món, coses noves, i a través d’aquestes històries podem permetre obrir les portes de la seva imaginació apropant-nos a la seva fantasia inesgotable.\nEl fet de contar per contar, pel plaer de passar-ho bé amb les peripècies del protagonista o senzillament per entretenir als més menuts mentre mengen o viatgen, han de ser raons poderoses per aconseguir explicar un bon conte. Per això, l’objectiu principal d’aquesta guia és facilitar els consells, les idees, els suggeriments que poden ser útils a l’hora d’explicar un conte i aprofundir en el vincle amb els menuts que proporciona imaginar una història i compartir-la, convertint-se en un moment especial que de segur que quedarà per sempre en la memòria del nen.\nPer finalitzar, els seus autors, Gemma Lluch, Llorenç Giménez i Joan Portell Rifà ens faciliten una sèrie de recursos per completar les possibilitats de explicar contes en diversos àmbits i amb diferents necessitats. Un recurs a on es pot trobar altres tipus de narracions poden ser els audiollibres, també a través de la Xarxa es poden trobar idees noves en línia, o simplement apropant-nos a centres culturals, espais d’oci o amb la biblioteca més propera a on podem trobar a un narrador o narradora que farà de la paraula l’autèntic protagonista d’una estona de conte que omplirà d’imaginació i satisfacció als més menuts de la llar.\nLes properes Hora del Conte a la Xarxa de Biblioteques Municipals:\nDissabte, 8 de novembre a les 12 hores a la Joan Oliva.\nEl llac que no vol desaparèixer.\nDissabte, 15 de novembre a les 12 hores a la Armand Cardona.\nEl gat amb bigoti\ndivendres 31 d'octubre de 2014 | Categoria: RACÓ DE LES FAMÍLIES\t| Enllaç permanent\nUn vehicle aeri no tripulat (VANT) o com és coneix en anglès amb el nom de Dron, és una aeronau que vola sense tripulació. Aquest VANT es defineix com un vehicle sense tripulació reutilitzable, capaç de mantenir un nivell de vol controlat i sostingut, i propulsat per un motor d’explosió o de reacció. Originàriament els VANT eren simplement avions pilotats remotament, però cada vegada més s’està utilitzant el control autònom dels VANT.\nEn aquest sentit s’han creat dues variants: alguns són controlats des d’una ubicació remota, i altres volen de forma autònoma sobre la base de plans de vol pre-programats utilitzant sistemes més complexos d’automatització dinàmica. La diferència amb les aeronaus controlades remotament és que els Drones són també sistemes autònoms que poden operar sense intervenció humana alguna durant el seu funcionament en la missió a la qual s’hagi encomanat, és a dir, poden enlairar-se, volar i aterrar automàticament.\nI és que, encara que aquest tipus d’aparells es fan servir des de fa temps, darrerament s’han fet molt populars. A la Xarxa es poden trobar innombrables vídeos amb les imatges aèries que aquests dispositius, equipats amb càmeres, obtenen de monuments i ciutats. De fet, hi ha pàgines web que utilitzen aquestes preses per ajudar els usuaris a planejar les seves vacances. Però aquests vehicles de control remot no són Drones.\nEls Drones són capaços de seguir una ruta prèviament programada en els seus sistemes de bord. Per a això, estableixen la seva posició gràcies a un GPS i diferents sensors, amb el que fixen des de l’altura fins a la seva velocitat. Els models més avançats tenen algoritmes que els permeten adaptar la seva ruta en funció del que es vagin trobant durant el vol o l’estat dels seus sistemes, si han tingut un contratemps previ. També poden rebre actualitzacions de la seva ruta en ple vol mitjançant enllaços per ones de ràdio.\nLa història d’aquests artefactes es remunta a mitjans del segle XIX, quan Àustria va llançar un atac contra Venècia utilitzant globus aerostàtics carregats amb explosius. Durant la Primera Guerra Mundial i també la Segona van fer la seva aparició les primeres aeronaus per control remot, concebudes amb una mena de míssils volants i també usades com a objectius mòbils per als operadors de les bateries antiaèries. Unes dècades més tard es van començar a utilitzar per a tasques de reconeixement fotogràfic, per apropant més al present, s’han utilitzat com el mesurament remot de tot tipus de paràmetres, la vigilància aèria, la presa de fotografies i vídeos, l’assistència en desastres i la investigació en diversos camps científics.\nEls VANT poden aconseguir obtenir l’adquisició d’informació a distància per a mesurar la qualitat de l’aire, la temperatura o la humitat de l’entorn, la presència de certs microorganismes en una zona o els incendis forestals. Les formes de la majoria dels drones recorden a les dels avions convencionals encara que en la majoria de casos no tenen tren d’aterratge, sobretot en aquells de menor grandària. Les forces armades de les principals potències tenen flotes de major o menor mida d’aquests avions no tripulats, encara que per poc temps, ja que les principals companyies de transport com Amazon, FedEx o UPS han mostrat el seu enorme interès en aquesta tecnologia, tot i que caldrà esperar diversos anys per aconseguir que estigui prou desenvolupada com perquè es puguin enviar paquets de forma eficient mitjançant aquest sistema. L’últim pas i definitiu ja s’albira en l’horitzó: una tecnologia nova aplicable als avions de transport de passatgers.\ndijous 30 d'octubre de 2014 | Categoria: NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nEl leopardo. Jo Nesbø\nTraduït a més de quaranta idiomes i amb més de vint milions d’exemplars venuts a tot el món, Jo Nesbø, nascut a Oslo l’any 1959, és una de les estrelles més rutilants del gènere negre.\nGraduat en Economia, abans de donar el salt a la literatura va ser cantant, compositor i agent de Borsa. Des que el 1997 va publicar la primera novel·la de la sèrie del policia Harry Hole, ha estat aclamat com el millor autor de novel·la policíaca de Noruega, un referent de l’última gran fornada d’autors del gènere negre escandinau.\nA més del cicle dedicat al seu comissari Harry Hole, que ja ha assolit una desena de títols, ha escrit Headhunters, guanyadora en 2008 del premi al Millor Llibre Noruec l’Any, i The Són, així com una sèrie de novel·les juvenils sota el títol genèric de doctor Proctor and the Great Gold Robbery.\nAra, amb El leopardo, la seva última novel·la, torna a animar la vida del lector ansiós de les intricats i esgarrifoses investigacions d’assassinat dutes a terme pel policia Harry Hole. Amb ella Nesbo ja va obtenir el premi de l’acadèmia danesa d’escriptors de novel·la negra i el premi Palle Rosenkrantz a la millor novel·la negra de l’any.\nEl Leopardo és la novena novel·la protagonitzada per l’inspector Harry Hole, que en aquesta ocasió busca un perillós assassí en sèrie que pretén assassinar un grup de persones que van passar una nit en una cabana de muntanya.\nDestrossat física i psicològicament després del seu últim cas, que ha comportat la fugida del seu costat dels seus éssers més estimats, el comissari Harry Hole s’ha retirat del món i entrat en una espiral autodestructiva a Hong Kong, on passa els seus dies en una voràgine d’apostes de cavalls, drogues i alcohol.\nL’últim que desitja en aquesta vida és reincorporar-se al cos de policia d’Oslo, lloc en el qual les seves gestes han assolit proporcions mítiques però on també ha conreat una merescuda fama de conflictiu i difícil, gràcies en bona mesura als seus problemes amb la beguda.\nNo obstant això, el brutal assassinat de dues dones que apareixen ofegades en la seva pròpia sang i, sobretot, la notícia que el seu pare està greument malalt, el forcen a tornar a casa. Aviat es trobarà tractant amb un sàdic i misteriós assassí en sèrie aficionat a emprar una arma de tortura i execució tan rudimentària com esgarrifosa, la poma de Leopold, i navegant les turbulentes aigües d’una aferrissada rivalitat entre dos organismes policials, Kripos i la unitat de Delictes violents, per fer-se amb el control de les investigacions criminals, rivalitat que dóna lloc a tota mena de travetes i traïcions.\nCal afegir a l’equació als perennes cants de sirena de l’ampolla, els malsons recurrents, la necessitat urgent de retrobar-se amb el seu gran amor, els confusos sentiments que comença a professar per una col·lega, el moment de les grans confessions paternofilials i que li han tallat la llum al seu domicili per falta de pagament perquè l’existència d’Harry Hole no sigui precisament un bell poema.\nA mesura que avança en la investigació criminal, les claus semblen situar-se en punts tan equidistants com una idíl·lica cabanya noruega i les mines de coltan del Congo, sent l’única cosa clara que ha passat el que semblava impossible: veure’s enfrontat a un psicòpata més astut, tenebrós i despietat que l’anomenat Ninot de Neu, aquell que ja li va arruïnar la vida.\nPrimeres pàgines de\nEl leopardo és la vuitena novel·la de Harry Hole. Nesbø té ja publicades dues més. I ara ha decidit, com Philip Kerr amb el comissari Bernie Gunther, aparcar una mica a l’investigador per a prendre’n nous rumbs. Està ficat en una sèrie de tres novel·les suposadament escrites per un escriptor fictici dels setanta Tim Johansson, una empresa metaliterària.\nI Hole? “Hi és, retingut. Tinc escrita una línia de la seva vida a llarg termini i encara no s’hi troba al final”, afirma quan se li pregunta.\ndimecres 29 d'octubre de 2014 | Categoria: GÈNERE NEGRE\t| Enllaç permanent\nVa néixer un 7 de maig de 1748 amb el nom de Marie Gouze, filla natural d’ Olimpe de Mouisset, venedora d’objectes de tocador. El seu pare va ser, segons alguns historiadors, el poeta Lefranc de Pompignan. És la precursora del modern feminisme i va dedicar part de la seva vida a la literatura amb un gran nombre d’obres per al teatre, com Zamore i Myrza, Lucinda i Cardenio, El matrimoni de Cherubin, L’home generós, o El filòsof corregit, de les quals només la primera, d’ideologia abolicionista, va aconseguir ser admesa en la Comèdia Francesa, i es va representar a l’any 1789 amb el títol L’esclavitud dels negres o el feliç naufragi.\nOlimpia es pronunciarà al temps pels drets de les dones i contra la desigualtat contributiva, l’explotació colonial, la descentralització de l’estat, l’esclavitud dels negres i la pena de mort. La seva Declaració de drets de la dona i de la ciutadana marca un punt rellevant en la història de les dones, ja que per primera vegada una dona reivindica la igualtat amb els homes. Entre els avenços amb què desafia als seus contemporanis, sobresurt la seva proposta de creació d’un impost sobre el luxe.\nLa Revolució francesa va ser un gran brou de cultiu per a l’acció femenina. Les dones es van mobilitzar al costat de les masses i participant en els clubs polítics van desenvolupar acció revolucionària; en aquestes lluites van organitzar una societat de Dones Republicanes i Revolucionàries. En el desenvolupament del procés revolucionari les dones van conquerir la supressió del dret de primogenitura i abolició dels privilegis de masculinitat, i van obtenir el mateix dret de successió que els homes.\nLa seva fi arribaria després de guanyar l’enemistat de Robespierre i dedicar-li la carta burlesca Pronostic de Monsieur Robespierre pour un animal amphibie, per la qual va ser acusada d’intrigues sedicioses. Després d’això, va acabar a la presó i el 4 de novembre de 1793 va ser guillotinada. La mort d’Olimpia de Gouges, a qui li van tallar el cap per haver-se atrevit a creure i exigir que els drets que la Revolució Francesa havia aconseguit per als homes lliures i ciutadans es fessin extensibles també a les dones, a les quals per cert, no se les considerava ciutadanes, és un clar exemple de la concepció androcèntrica que es vivia en aquella època.\nVa caldre esperar fins al final de la Segona Guerra Mundial, perquè Olympe de Gouges sortís del terreny de la caricatura i quasi l’anècdota, convertint-se en una de les grans figures humanistes de França al final del segle XVIII.\ndimarts 28 d'octubre de 2014 | Categoria: CLUBS DE LECTURA,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nEixam de dones\nMultitud d’abelles amb la seva mestra, que juntes surten d’un rusc per formar una altra colònia.\nÉs novetat aquesta setmana un llibre de recopilació de relats i historietes d’una gran riquesa gràfica realitzat només per dones i on es demostra a cada pàgina la gran i abundant creativitat de les seves autores. aquestes comparteixen amb el lector les seves preocupacions, la seva ràbia i els seus descobriments més bonics a través de les seves vinyetes. Les històries condueixen i submergeixen el lector en situacions quotidianes, surrealistes, terrorífiques i fins i tot iròniques, però sense perdre mai l’expressivitat dels dibuixos.\nEl seu contingut s’ha de descobrir a pas lent, alentint la seva lectura, gaudint amb cada vinyeta i sobretot amb el nou relat que apareix. Algunes són històries romàntiques com #post-it; altres són delicades com Cándida; també hi ha les de malson com Superstición, o lluminosos com Un dia en el cámping Sol. També n’hi ha amb vocació didàctica com Históricas, així com les que ens inciten a la reflexió obligada com La Conferencia, La Horca o Obreras.\nAquest llibre és brunzit, és crit, és cant, és denúncia, és advertència. Les autores han volgut reunir-se per demostrar amb el seu treball que no té res en comú, que poden reunir el seu talent per oferir un recull d’històries gràfiques excel·lents. No cal desestimar el poder del còmic per impulsar el coneixement. El dibuix és un llenguatge universal ple de matisos.\nAquest còmic, amb portada de Maria Ferreros, està coordinat per Susanna Martín i les seves autores són Ana Galva, Srta. M, Sonia Pulido, Lola Lorente, Míriam Muñoz, Txus García, Gally, Paulapé, María Castrejón, Susanna Martín, Pupi Herrera, Clara-Tanit Arqué, Mamen Moreu, Elisa McCausland, Alejandra Alarcón, Ana García, Raquel GU, Lydia Sánchez, MP5, Carla Berrocal, Maria Ferrers i Cristina Durán.\ndilluns 27 d'octubre de 2014 | Categoria: CÒMIC\t| Enllaç permanent\nAl començament de 1905, el capità Scott va iniciar una campanya per tot el país amb l’objecte de recaptar fons per a una segona aventura expedicionària al Pol Sud. El 10 de juny de 1910, el Terranova va salpar d’Anglaterra amb direcció a Austràlia amb tots els pertrets de l’expedició i un equip de més de trenta persones. Entre elles es trobaven Lawrence Oates, oficial de cavalleria, els lloctinents Edward Evans i Henry R. Bowers i el doctor Edward Wilson, gran amic de Scott. El 10 d’octubre, el Terranova va arribar a Melbourne.\nDurant la seva curta estada en terres australianes, Scott va rebre un avís del seu més seriós competidor, el noruec Amundsen, que, des de la badia de Whales, li aconsellava abandonar. Amundsen es disposava a realitzar la mateixa gesta i no volia competidors. Scott, lluny de desistir, va resoldre seguir endavant i intentar amb tots els mitjans coronar amb èxit l’expedició; es va iniciar així una angoixant cursa entre ambdós exploradors.\nEl Terranova va arribar a l’estret de McMurdo; solcar el mar de Ross fins a travessar, el desembre del mateix any, el cercle polar antàrtic. A partir d’aquest moment, Scott i els seus companys van emprendre un inhumà viatge de 2.464 quilòmetres des de la posició fins al Pol Sud.\nEl 4 de gener de 1912, Scott i els seus quatre companys van iniciar la marxa final; en el camí van perdre a tots els animals de tir que quedaven. El 12 de gener, després incomptables patiments de tot tipus pel ritme frenètic que es van imposar, l’expedició va arribar al Pol Sud.\nAmb una gran desil·lusió, van veure la botiga i la bandera noruega deixada per Amundsen cinc setmanes abans… Però encara no havia passat el pitjor. Cansats i gairebé sense queviures, l’expedició va emprendre el camí de tornada. El primer a morir va ser el lloctinent Evans, el debilitament li va impedir seguir als seus companys. Després li va seguir el capità Oates. Robert Falcon Scott va ser l’últim a morir. Tenia quaranta-quatre anys i havia perdut una cursa decisiva, la darrera i més important de la seva vida. El seu cos, juntament amb els de Wilson i Bowers, van ser trobats per una expedició que va sortir a buscar-los des cap Evans vuit mesos després. Tots havien mort a l’interior de la botiga on descansaven.\nEl diari d’un dels membres de l’expedició a l’Antàrtida que va comandar el capità Robert Falcon Scott entre 1910 i 1913 ha estat trobat després de passar un segle sota el gel. El llibret recull les opinions, comentaris i imatges de George Murray Levick (1876-1956), fotògraf, zoòleg i cirurgià que va acompanyar a Scott a la Expedició Terra Nova, la tercera de les exploracions britàniques a l’Antàrtida el segle passat.\nEl quadern va aparèixer durant el desglaç de la primavera de 2013 a la zona de la base que va establir Scott a l’any 1911, i des de llavors els experts de la societat Antartic Heritage Trusthhan ha treballat per restaurar el document històric, en les pàgines davanteres apareix amb claredat el nom l’autor.\nAmundsen i Scott, dos herois a l’Antàrtida\ndissabte 25 d'octubre de 2014 | Categoria: NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nSi creus en mi, et sorprendré. Anna Vives.\nEl títol és ja tota una declaració d’intencions. Si creus en mi, et sorprendré és una mena de quadern on l’Anna Vives -a través de l’escriptor Francesc Miralles- hi plasma el que li agrada i el que no, el que pensa, els seus desitjos i també la seva característica: la síndrome de Down.\nPerò, qui és l’Anna Vives? Doncs l’Anna Vives és una noia amb Síndrome de Down que gràcies al suport de la seva família i dels companys de la Fundació Itinerarium on treballa i, gràcies principalment, a la seva passió i a les seves CAPACITATS ha creat una tipografia solidària: Anna.\nAquesta tipografia està disponible per a qualsevol processador de textos, com ara Word, i es pot descarregar gratuïtament des de la pàgina web de la fundació si es tracta de particulars i escoles. Els beneficis que se’n obtenen pel seu ús comercial es destinen a finalitats socials.\nL’objectiu principal d’aquesta iniciativa, que també representa tot un col·lectiu, és aconseguir difondre-la i potenciar els valors lligats a la lletra Anna: la igualtat social i la importància del treball en equip sumant capacitats. Perquè entre tots podem aconseguir moltes coses i és molt millor veure’ns com a una suma de capacitats. L’Anna i la seva família es neguen a parlar de discapacitats sino de capacitats diferents. I tot el que ha aconseguit aquesta noia i la seva tipografia en són un exemple.\nAra l’Anna Vives, finalista a Català de l’any 2012, ha plasmat la seva manera de veure el món a través de Si creus en mi, et sorprendré. Amb una introducció a càrrec de Francesc Miralles, cada capítol del llibre repassa alfabèticament -no podia ser d’una altra manera- les vivències de l’Anna. Reflectint la seva passió i superació i el suport de la seva família.\nAquesta és una de les entrevistes que li han fet a l’Anna amb motiu de la seva tipografia:\nAquesta setmana podeu trobar entre les novetats de la Joan Oliva Si creus en mi, et sorprendré.\ndijous 23 d'octubre de 2014 | Categoria: NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nDos dies i una nit\nSandra és una treballadora en una empresa de panells solars que, un divendres a la tarda, descobreix que els seus companys de treball han realitzat una votació perquè cada un d’ells obtingui una prima de mil euros al final de mes. Això últim no seria un assumpte tan tràgic si l’obtenció d’aquesta suma de diners no tingués com a conseqüència l’acomiadament de Sandra.\nLa dona persuadeix al seu cap per celebrar una nova votació, aquest cop secreta, el següent dilluns, i durant el cap de setmana decideix visitar un per un als setze treballadors de l’empresa per convèncer-los que votin a favor de la seva reinserció, renunciant als mil euros.\nEl seu argument és una mena de càmera absorbent a on es situa el personatge principal de Sandra com una treballadora que perdrà dilluns el seu lloc de treball si durant aquest breu cap de setmana no aconsegueix que els seus companys directes renunciïn a la seva paga extra.\nLa interpretació de Marion Cotillard és excel·lent, la seva manera de despullar-se de la seva empremta natural i encarnar de forma autèntica la humilitat i franquesa del seu personatge, en un equilibri sorprenent entre allò que és fràgil, la tenacitat i la dignitat. Es tracta de l’exposició dels efectes de la inquietant crisi laboral, i que ens condueix a aprofundir en el drama obrer, la inseguretat que ens acompanya sovint, de la recerca de la solidaritat o de la necessitat de trobar un lloc digne dins de la societat que ens ha tocat patir.\nJean Pierre Dardenne i Luc Dardenne són els seus directors. El primer va néixer a l’any 1951 a Engis (Bèlgica) i el seu germà Luc tres anys després, en Awirs. Després de dedicar-se a la interpretació i estudiar filosofia, respectivament, entre 1974 i 1977 van intervenir en nombrosos vídeos sobre problemes d’urbanisme i qüestions d’interès social a la regió obrera de Valònia. A l’any 1975 van crear Derives, amb la qual han produït prop de seixanta documentals per a televisions europees per finalment a l’any 1994 van decidir fundar la productora Les Films du Fleuve.\nLa pel·lícula La promesa va suposar el seu llançament internacional i va obtenir l’Espiga d’Or en la 41 Setmana i amb la seva pel·lícula Rosetta van aconseguir finalment la Palma d’Or a Cannes i el Premi a la Millor Actriu per Emilie Dequenne. A l’any 2002, Le fils va suposar el premi a Cannes al Millor Actor per Olivier Gourmet, i posteriorment amb L’enfant van rebre la seva segona Palma d’Or al Festival de Cannes. També van obtenir premi en la edició de l’any 2011 amb El nen de la bicicleta, de la que va rebre una Menció Especial el jove actor Thoms Doret. El darrer premi l’han aconseguit aquest any 2014 amb Deux jours, une nuit, creació cinematogràfica que els va permetre guanyar novament la Palma d’Or del Festival de Cannes.\nMeravellosa, alliçonadora i actual. És la millor pel·lícula d’una cinematografia excelsa, il·luminada a més per Marion Cotillard. Manuel Piñón. Cinemania.\ndimecres 22 d'octubre de 2014 | Categoria: CINEMA,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nNascut l’estiu fa onze anys a la masia de Can Ratés de Santa Susanna aquesta setmana dona inici una nova edició del Festival Shakespeare, del 23 al 29 d’octubre a la Biblioteca de Catalunya. Aquesta mostra anual de tardor que dirigeix enguany l’actor David Selvas tindrà como a representació més destacada l’obra Timó d’Atenes amb l’actor i director Julio Manrique.\nL’esdeveniment cultural es presenta com un mosaic a través del qual s’ofereix la presència constant de Shakespeare en el nostre entorn cultural. Més enllà de les circumstàncies concretes del context i dels creadors, és habitual trobar-lo en el treball dels artistes. Amb diferents lectures i perspectives, Shakespeare sempre obre nous punts de vista i noves mirades sobre la realitat. La companyia La Mandona, formada per Alba Florejachs, Sara Espígul i Carmela Poch, presentarà el seu primer espectacle anomenat Desdèmona, de Paula Vogel. L’obra, que dirigirà Martí Torras, és una comèdia inspirada en l’Otel·lo de Shakespeare.\nLa companyia teatral Els McGregor, estrenarà A partir de Somni d’una nit d’estiu, una comèdia a l’entorn de l’amor. La Companyia Els Pirates Teatre portarà a l’escenari l’obra Nit de reis. Les Antonietes proposen al públic assistir a l’assaig de Shake-Spirit un espectacle de creació multidisciplinària a partir d’un workshop. Més d’una trentena d’artistes de diferents disciplines, del circ passant per la dansa i la performance, assajaran durant quatre dies i presentaran el resultat la darrera nit.\nEl festival també proposa un cicle de lectures per donar a conèixer textos contemporanis catalans inspirats en el dramaturg anglès que comptarà amb Xavier Albertí que llegirà El gos geomètric d’Agustí Bartra. Lluís Soler serà l’encarregat de la lectura de Birnam de Víctor Sunyol, i finalment Mario Gas llegirà La caça de l’home d’Albert Balasch.\ndimarts 21 d'octubre de 2014 | Categoria: NO T'HO PERDIS!,TEATRE I POESIA\t| Enllaç permanent\nLos crímenes del monograma. Sophie Hannah\nSophie Hannah, nascuda a Manchester el 1971, que va publicar als 24 anys el seu primer llibre de poemes i ha venut més de 100.000 còpies de la seva primera novel·la, publicada el 2006, s’ha especialitzat en les novel·les psicològiques de crims, per la qual cosa quan va sentir parlar per primera vegada de la idea que algú escrivís una nova entrega de Poirot li va semblar que era un projecte impossible.\nQuan va saber que darrere del projecte hi havia la família i els editors de Christie, Hannah va començar a pensar, que potser algú l’escriuria, però mai va pensar que seria ella mateixa.\nVa ser el seu agent que li va dir que hauria de pensar a fer-ho, tenint en compte la seva passió per les novel·les d’Agatha Christie. Per altra banda, comenta Sophie Hannah, “es donava l’estranya coincidència que des de feia com dos o tres anys tenia al cap una idea del que sempre vaig pensar que era una típica trama d’Agatha Christie que no aconseguia encaixar en un dels meus thrillers psicològics contemporanis però sí que era molt adequada per a l’edat d’or del misteri”.\nFinalment va decidir-se a acceptar l’encàrrec, i va escriure un nou episodi de l’inspector Poirot, situat al Londres de 1929, aprofitant que en aquest moment no es va publicar cap dels lliuraments de Christie.\nEn aquesta nova aventura, titulada Los crímenes del monograma, el meticulós i obsessiu expolicia belga està gaudint del seu solitari sopar en un petit restaurant londinenc quan una dona molt alterada entra al local i li confia que algú està a punt de matar-la.\nQuan unes hores més tard són assassinades tres persones en un proper i elegant hotel, Poirot es pregunta si aquella dona del restaurant serà la quarta víctima.\nL’assassí ha deixat al lloc del crim tres sinistres pistes, una per cada cos. Hèrcules Poirot, que ja estava retirat, no pot evitar involucrar-se en el cas i mentre ell s’esforça a ordenar totes les peces del puzzle, l’assassí es prepara per tornar a matar.\nLos crimenes del monograma compta amb un nou personatge que no hi és a les novel·les de Christie: el jove agent de Scotland Yard anomenat Edward Catchpool, que actua com a narrador, i permet a l’autora explicar la novel·la sense haver d’imitar els textos anteriors.\nD’altra banda, el misteri en sí es manté lligat a la novel·la enigma i la clàssica resolució detectivesca de la qual Christie era una autèntica mestra.\nCom va explicar la pròpia Sophie Hannah, la vigència d’Hércules Poirot es deu “al seu component d’home súper llest, que amb la seva “matèria grisa” triomfa allà on s’estavellarien els altres”.\ndilluns 20 d'octubre de 2014 | Categoria: GÈNERE NEGRE\t| Enllaç permanent