1986-1987: creació – Societat Catalana de Comunicació\n1986-1987: alguns moments de la seva creació\nMiquel de Moragas i Spa, president\nD’una manera intuïtiva, i quan encara estàvem desconnectats o aïllats de les experiències internacionals en matèria de recerca i polítiques de comunicació, diversos professionals catalans relacionats amb el periodisme o amb l’Escola de Periodisme anàrem entenent que el treball d’estudi sobre els mitjans de comunicació tenia alguna responsabilitat respecte al desenvolupament de les llibertats informatives i, indirectament, respecte de la recuperació i la consolidació de la democràcia i de la identitat nacional catalana.\nEnteníem que la normalització del sistema comunicactiu a Catalunya depenia de diversos factors polítics, econòmics, de la dinàmica que impulsés la societat civil catalana. Però també enteníem que la recerca teòrica tenia una responsabilitat i un paper ben destacats en aquesta normalització. Amb la recuperació de la iniciativa política, ja no n’hi havia prou amb la voluntat d’assolir objectius, calia definir-ne les etapes i els camins més apropiats.\nD’altra banda, tot aquest procés de transició democràtica i autonòmica s’acomplia en un moment especialment agitat en l’univers dels mitjans de comunicació a tot Europa. Els anys seixanta-vuitanta podran ser recordats com un dels anys de la història de la humanitat que han hagut de veure més canvis en els seus sistemes de comunicació. Catalunya, a diferència dels Estats-nació europeus, estava obligada a afrontar un aquestes transformacions sense disposar d’un control polític eficaç. És cert que moltes competències comunicatives abans en mans dels Estats-nació passaven ara al control de les grans multinacionals, però també és cert que moltes competències quedaven encara reservades al sector polític. Catalunya podia quedar fora dels dos principals eixos de decisió en matèria de comunicacions: el capital transnacional i l’Estat.\nAquestes condicions aconsellaven clarament la creació de plataformes comunes, nacionals, per la tasca intel·lectual i acadèmica; llocs de trobada d’especialistes i aproximacions ideològiques diferents.\nEl Congrés de Periodistes Catalans havia proposat la creació d’Institut Català de la Informació, al qual s’haurien d’encomanar diverses funcions, com ara la gestió de serveis d’informació, la distribució d’ajuts als mitjans de comunicació en català, tasques de promoció, així com la documentació estadística i la recerca en comunicació.\nAmb el temps totes aquestes funcions han estat assumides per diverses institucions: el Col·legi de Periodistes i unes altres associacions professionals, departaments universitaris, especialment la Facultat de Ciències de la Informació, el Centre d’Investigació de la Comunicació i unes altres instàncies de la Generalitat de Catalunya.\nLa Societat Catalana de Comunicació va néixer per acomplir una d’aquestes diferents funcions, la que és pròpia d’una institució acadèmica: posar en comú els coneixements entre els especialistes que tenen la seva dedicació professional a distintes empreses i institucions.\nAmb la creació de la Societat Catalana de Comunicació volíem facilitar el contacte entre estudiosos catalans que treballen a les diferents facultats de les universitats catalanes, però també volíem establir un pont de contacte entre aquests universitaris i un gran nombre de professionals de la informació que han fet i fan importants tasques de recerca i de divulgació.\nPer manca de recursos adequats, la recerca sobre comunicació a Catalunya no havia pogut ser una tasca especialitzada i professionalitzada. Il·lustres professionals han estat també experts en cinema, en vídeo, en premsa, en ràdio, en televisió i en publicitat.\nLa necessitat d’establir lligams i contactes entre aquests experts i els nous professors universitaris va ser, sens dubte, un dels motius bàsics que ens van portar a la creació de la nostra Societat.\nL’Institut d’Estudis Catalans i la seva Secció de Filosofia i Ciències Socials ens oferien el marc adequat per a la realització del nostre projecte. L’Institut acollia els comunicòlegs demostrant el seu interès pels nous problemes de la societat catalana i els comunicòlegs trobàvem en l’Institut no solament un marc i un estatge històrics, sinó el millor testimoniatge d’independència, rigor acadèmic i fidelitat a Catalunya que podíem trobar com a estímul dels nostres objectius.


Diari còmplice: de setembre 2018\nEl Segre és un riu aurífer que arrossega or des del Pirineu fins a l’Ebre. Se’n pot trobar al llarg de tot el seu recorregut, diuen, però a John Huston li hauria sortit una pel·lícula llarga. Com advertia Heràclit, s’ha de saber on mullar-se. Aquest metall pesant es diposita de manera natural en determinades zones del curs fluvial anomenades placers. I Balaguer és especialment rica en placers. Davant per davant del Sant Crist, però a l’altre costat de riu, a l’antic molí fariner de l’Esquerrà, hi ha un espai únic a Catalunya: el Centre d’Interpretació de l’Or del Segre. Botes d’aigua, àbac i paciència. Molta paciència. Cal extreure deu litres de grava i arena per trobar entre quatre i vuit partícules d’or. Això, traduït, vol dir que per aconseguir un gram d’or s’han de remoure mil tones de sorra. Però no defallim. Bé, de vegades. Anselm Turmeda explicava el 1420: “Vaig marxar de Mallorca a la ciutat de Lleida, en terra catalana”. Una “ciutat de la ciència per als cristians en aquell país” que té “un grau riu que la travessa, on he vist or barrejat amb arena i, tanmateix, la gent considera que les despeses per obtenir-lo no satisfan el seu benefici i per això és deixat de banda”. No volem molles, volem el pa sencer. Ni les palletes d’or del Segre ens satisfan, ja.\nEl retrovisor (Segre, 7-9-18)\nA mig camí entre la irresponsabilitat extrema i la temeritat més absoluta n’hi ha que fa temps que invoquen el fantasma de la violència, però no aconsegueixen que el got que han posat sobre la ouija es mogui. Gairebé una dècada de mobilitzacions multitudinàries coincidint amb l’Onze de Setembre i ni un trist incident. Potser per això en els darrers mesos han fet seua la frase atribuïda a Joseph Goebbels segons la qual una mentida repetida mil vegades es converteix en veritat. Recórrer a tàctiques del ministre de propaganda nazi, aquell que va posar als seus sis fills noms que començaven amb la lletra hac per homenatjar Hitler, em sembla tota una declaració d’intencions, però ni així se’n surten. L’única fractura constatada a la societat catalana ha estat la del nas del fotoperiodista Jordi Borràs. Significatiu. No menystinc la feina (bruta) feta, però. Acomiadar l’agost a cops de puny, amb encaputxats campant pels carrers de matinada, no augura res de bo. Se m’acut calmar aquesta estranya set de sang amb el record d’un 11 de setembre tràgic –aquest sí– encara que llunyà, de 1921. Era diumenge i coincidia amb el tradicional Aplec de Butsènit, que va omplir de jovent aquesta partida de l’Horta de Lleida. Missa, cucanyes i ball, segons el programa previst. Bojos anys vint en versió rural. A l’hora de retirar semblava que tothom s’hagués posat d’acord. O potser és que ningú no volia marxar mentre sonés una cançó. Ramon Forcat Domingo portava una de les barques del Tòfol que creuaven el Segre a Rufea, a prop d’on ara hi ha el Camp Escolar.\n“Tots no hi cabem, ja faré un altre viatge.” Però fosquejava i ningú no va voler arriscar-se. Més de seixanta persones van pujar a l’embarcació, que va bolcar al mig del riu. La meitat dels passatgers van morir ofegats. Terra endins, poca gent sabia nedar, en aquella època. Aquella mateixa nit ja es van treure 21 cossos de l’aigua. Els diaris ho van titular “catàstrofe”, i ho va ser. El balanç que se’n feia a la premsa el dia 15 era de 31 morts i dos desapareguts. Setze eren de Sudanell, que aleshores no arribava als 850 habitants. Deu, de Montoliu, un cinc per cent del total de la població. La resta, d’Albatàrrec, Alcanó i Alfés. El barquer va sobreviure i va ser exculpat de qualsevol responsabilitat.\nEl retrovisor (Segre, 3-8-18)\nDe petit, Leandre Cristòfol podia passar-se hores als Picons, mirant-se de fit a fit el Montsec. Necessitava agafar aire. Era el seu particular intent de vol. Ell encara no ho sabia, però el 1962 faria una escultura que portaria aquest títol, Intent de vol. Abans no fosquegés, se’n tornava a la minúscula casa del carrer Avall d’Os de Balaguer on va néixer el 1908. Baixar dels Picons era davallar a l’infern. Cristòfol no encaixava al seu món. I ho sabia. Era el tercer fill, però estava destinat a ser l’hereu, perquè el gran no estava bé i amb la germana no s’hi comptava. Coses de ser dona al primer terç del segle XX. Però encara que aquell xiquet va establir un lligam atàvic amb la terra, mai no seria pagès. Era fràgil i humil, com una rosella (florimonjo, en diuen a la Noguera) que esquitxa de primavera el paisatge. Quan ja tenia vuitanta anys i havia entrat per mèrits propis a la història de l’art, li confessaria a Josep Varela en una llarga entrevista recollida al llibre Converses a Lleida que se sentia afortunat. “...[els pares] em varen deixar fer de fuster en comptes de pagès, i mai acabaré d’agrair-los-hi del tot”.\nCristòfol va fer un viatge que, sobre el mapa, no arribava als quaranta-quatre quilòmetres, però el món se li va obrir, com si fos un meló que el sucre esberla. A Lleida es va convertir en un artista intuïtiu i autodidacte. Mai no es treia la bata d’ebenista, potser per recordar d’on venia, però va formar part de l’anomenada avantguarda dels anys trenta, juntament amb els seus amics Garcia Lamolla, Enric Crous i Josep (després Manuel) Viola. L’ascens va ser meteòric. Amb 23 anys, quan només en portava vuit a Lleida, Cristòfol ja va participar en una exposició col·lectiva que va ser tota una declaració d’intencions. Els artistes que hi van participar s’autoproclamaven “Uns altres”, marcant distàncies amb la tradició. Ja no hi havia marxa enrere. Cristòfol havia aconseguit volar després de molts intents. Com una metàfora, De l’aire a l’aire (1933) serà una de les obres més reconegudes d’aquesta època. L’agost de 1998, ara fa vint anys, moria amansit per l’implacable pas del temps. Aquell mateix estiu es va enderrocar la Casa Nadal, l’edifici modernista que durant mitja vida va acollir el seu estudi. La fi d’un món.\nEl retrovisor (Segre, 24-8-18)\nLa demolició de la casa número 20 de la baixada de la Ferradura el 12 d’abril del 1970 és el principi de la fi. Una data clau en el drama col·lectiu de la vila, que no té nom però és Mequinensa. “L’autor vol aclarir que no ha pretès de cap manera escriure la història, si més no en el sentit usual del mot”, s’adverteix al lector de Camí de sirga. Deixem-ho en el fet que Jesús Moncada no volia exercir d’historiador, perquè aquesta novel·la monumental, que es va publicar ara fa trenta anys, és la història sentimental d’un territori que s’estén més enllà del poble condemnat a morir sota les aigües del pantà de Riba-roja. Un mateix horitzó de serres blaves encercla un món de falses fronteres. Sobre el mapa es creuen les ratlles de quatre províncies: Lleida, Osca, Saragossa i Tarragona. Al subsòl, però, milers de quilòmetres de galeries se salten els límits una vegada i una altra, perquè l’univers de Moncada està foradat com un formatge emmental.\nMequinensa és l’epicentre d’una important conca minera. Era. Un dia indeterminat es va posar punt final a una llarga història que havia incrustat la mineria a l’ADN d’aquest món. Els rius van deixar de ser navegables, però els pantans no han pogut esborrar del tot els antics camins de sirga. Uns enigmàtics esquelets de pedra n’han deixat un rastre en el paisatge. Són carcasses d’edificis industrials que desafien el pas del temps sense l’altivesa d’aquelles xemeneies que busquen el cel com si fossin campanars proletaris. Les explotacions mineres estan documentades des d’almenys el segle XVIII, però l’època daurada va començar fa poc més de cent anys, coincidint amb l’esclat de la Primera Guerra Mundial. Aquell 1914 naufraga el llaüt Ràpid, de la Casa Torres i Camps, a l’Ebre, al Pas de la Lliberola. No és casual que Moncada ens faci navegar fins a aquest episodi en la seua ficció. La Gran Guerra paralitza moltes explotacions mineres d’Europa i les indústries necessiten el carbó de la conca de Mequinensa. El 1918 se’n van extreure més de 111.000 tones. Són els bons temps de l’Edèn, “un antre de perdició, de vici i de pecat” obert davant per davant de la rectoria. Un lloc per oblidar les duríssimes condicions de treball d’aquells a qui “la pols del carbó se’ls havia adherit igual que una pell d’ombra”.\nEl retrovisor (Segre, 17-8-18)\nPiulada de dimarts: “Avui fa 64 anys que Tarradellas fou elegit president de la Generalitat. L’exili donava continuïtat a la institució devastada per la guerra i la dictadura. Avui, de nou, l’exili forma part de la nostra història”. Ho escrivia l’actual president de la Generalitat, Quim Torra.Tarradellas s’identificava perfectament a la foto que acompanyava el text. Tenia alguna cosa de commovedora aquella imatge. Era com un casament sense nuvis. Un intent de solemnitat fallit. Mans que fan nosa i acaben en una posició forçada damunt la cama, damunt la taula. Aquella elegància tan inherent als anys cinquanta. Cap somriu. Tarradellas ho intenta, mirant a càmera amb una certa desimboltura, sabedor que la imatge el sobreviurà. La posteritat és abstracta per definició. Un acte de fe. Un anhel. Somric. “Anhel” era una paraula fetitxe per a Tarradellas. “Si li escrivies un text i no volies haver de retocar-lo, sempre li havies de posar algun anhel”, m’explicava divertit Víctor Torres, que havia estat secretari del president Irla a l’exili. Tarradellas i Torres s’havien conegut el 1937, el dia que es feia l’entrega simbòlica de les primeres pistoles que sortien de les fàbriques de la Generalitat. L’un era al capdavant de la reconversió d’indústries en fàbriques d’armament com a conseller d’Indústria i Economia, l’altre, un comissari polític de brigada de 22 anys. “Eren unes pistoles precioses, un nou llarg amb l’escut de la Generalitat a la culata que vaig portar tota la guerra a la cintura”. Van xocar molt, però ja aleshores calia eixamplar la base.\nPer a mi Tarradellas és una tarda llunyana en què vaig anar a veure el padrí. No era l’hora del parte, però, contra pronòstic, mirava la tele. Li havia tret la funda amb què la vestia tan bon punt acabava l’informatiu. Tenia un mocador blanc i gros desplegat a sobre dels genolls, com si fos un tovalló. Plorava tant que, instintivament, vaig mirar la pantalla: una munió de gent i un senyor parlant des d’un balcó. Va ser una escena desconcertant. “Ciutadans de Catalunya: ja sóc aquí!”. No entenia com aquella obvietat podia inundar de llàgrimes aquells ulls tan blaus. Ara penso que en aquell precís moment va ser conscient que, per fi, s’havia acabat la guerra. Ja tenia 77 anys. Una vida perduda.\nEl retrovisor (Segre, 10-8-18)\nEls catalans fem coses, però –potser– ens hauríem de replantejar si cal fer-les totes a l’estiu. No se m’acut una estació de l’any menys idònia per viatjar. El món és més hostil quan el veus il·luminat amb la inclemència d’un fluorescent d’ascensor. Temps de butllofes als peus. Olor de clor i aftersun (en el millor dels casos). L’estiu demana la calma d’un dragolí que resta immòbil durant hores per després fer un moviment ràpid i sobtat cap a la llum. Un, dos, tres, pica paret portat a l’extrem. El dodecafonisme dels grills posant banda sonora a l’insomni. És el motor d’un tractor trencant el silenci solemne de les migdiades. L’estiu és sentir una calor irreal que t’asfixia amb una crueltat tan física que té un punt de metafísic. És una nota retinguda en una corda de la guitarra de Ry Cooder. Creuar el desert de París, Texas cada cop que s’ha de sortir de casa. L’estiu és una invasió subtil de mosques. Una novel·la de més de tres-centes pàgines. L’estiu és sentir la fresca de l’entrada d’una casa on la porta de fusta sempre està ajustada. Vells asseguts en una cadira de bova, sense més distracció que una pala de matar mosques de color estrident. Els guardians de la migdiada. Res ni ningú els podrà destorbar de la seua missió silenciosa i secreta. Un foraster hauria jurat que el carrer era desert, però uns ulls misteriosos l’escrutarien des de la penombra. A aquelles hores, el poble era tan inquietant com un quadre de Chirico. La letargia dels gossos contribuïa a crear una atmosfera irreal. El temps semblava deturar-se, com si la vida es concedís una treva.\nO potser és que a més de 37 graus només es pot sobreviure. Un, dos, tres, pica paret, com els dragolins nocturns. Jocs a càmera lenta. L’estiu és un raig de sol entrant per l’escletxa d’un finestró tancat que envairà la penombra com si hi clavés una llança, obrint-se pas amb un exèrcit de brosses minúscules que desapareixien quan les intentaves agafar. “És pols en suspensió”, m’informaven de petita. Però sempre em va semblar una resposta insuficient per desxifrar aquella estranya i hipnòtica dansa. Els meus estius tenien regust d’anís infernal. Són escenes remotes d’un món que ja no existeix. Era el regne de l’avorriment. Tan sa, tan necessari. Samarretes imperi versus xancles.\nEl dia de Sant Jaume d’ara fa trenta anys, David va dir adéu a la seua mare. Només tenia quatre anys, però de ben segur que es va quedar content amb els oncles, a la platja. Ella havia de tornar al poble a fer unes gestions, però no calia que el petit fes el llarg viatge, podent-se quedar fent castells a la sorra i meravellat amb la immensitat d’aquell blau hipnòtic. Ell encara allargaria uns quants dies les vacances. Ja els tocava una alegria. Havien estat uns anys difícils per a la família. Un accident de tractor va deixar vídua la jove i orfe el nen quan tot just era un nadó. Si Rosa havia d’anar al poble era, precisament, perquè havia de parlar amb l’home que li portava les terres d’ençà d’aquella desgràcia. Però ell no volia parlar de collites, sinó reiterar-li el seu amor. Ella li va tornar a dir que no. Tenia vint-i-sis anys, però les idees clares. No pensava lligar-se a un home que no estimava només per no estar sola. Després d’uns dies d’incertesa, la família va denunciar la desaparició de la noia. Una setmana després, van trobar el seu cos esquarterat. Ramon Tolo, el veí de les Bordes de 33 anys que treballava l’explotació familiar, de seguida es va convertir en el principal sospitós d’aquell brutal assassinat.\nEl 25 de juliol va comprar un ganivet, un ganxo de carnisseria, cordes i esparadrap al Pont de Suert. Després se’n va anar a Malpàs, on se’l va veure entrar a casa de la jove vídua. Al judici s’hi van sentir coses esgarrifoses. La va escanyar, la va violar, la va esquarterar i va escampar les restes des de Malpàs fins a la Pobla de Segur. No cal entrar en detalls. 1988. Crim passional, se’n va dir. No van faltar insinuacions malicioses sobre el fet que aquesta pobra noia hagués contractat Tolo, que no tenia experiència com a pagès. Com si ella tingués cap culpa del que va passar. 2018. Experiment de la marca Schweppes per fer visible el problema de l’assetjament sexual. L’especialista en desenvolupament tecnològic Nagib Nassif va dissenyar el que es va anomenar el vestit del respecte, una peça folrada amb sofisticats sensors. Tres dones se’l van posar i van anar a una discoteca de Sao Paulo. Quatre hores després ja s’havien comptabilitzat 157 tocaments sense consentiment. L’adverbi no s’ha d’estudiar més a l’escola.\nEl retrovisor (Segre, 27-7-18)\nHi havia un temps en què el cotxe només sortia del garatge quan s’havia d’anar a Lleida a renovar l’armari. O quan tocava visita a l’especialista. Ara els especialistes treballen en grans produccions de cinema, però abans eren metges. Normalment, del Seguro. El cotxe no es tocava perquè es comprava al poble i s’hi anava a peu. A l’estiu les senalles pesaven més del compte. I no, no era només perquè la calor fa que tot sigui més feixuc. Tothom carregava sucre. Molt sucre. La DEA hauria embogit. Era sospitós, cert. Però legal. Aquest curiós tràfic de sucre indicava que s’apropava el temps de la conserva. Calia ser previsor, perquè cada any s’esgotava. Veia l’exèrcit de pots de vidre preparats i comptava que no hi hauria prou fruita als arbres per a omplir-los, perquè cada vespre passaven els tractors amb el remolc carregat fins al capdamunt. Com podia ser que no s’acabés mai? I tant que s’acabava. Per això se seleccionaven préssecs grocs, madurs i gustosos, però de carn dura i ferma per atresorar l’estiu al rebost. Hi havia molta feina a fer i poc temps per fer-la. Cadires de bova, davantals ben lligats, gibrells nets i galledes plenes de fruita serenya. No calia gran cosa més. Les padrines seien formant una rotllana i, parlant de qualsevol cosa, es posava en marxa una operació que semblava assajada de tan precisa: armades amb unes navalles gastades però efectives, agafaven un préssec amb delicadesa i, sense perdre el fil de la conversa, el pelaven a la velocitat de la llum. A mi em fascinava seguir tot el procés, però havies de vigilar de no fer nosa. Sabies que no et deixarien agafar el ganivet. La versió oficial era que podies prendre mal, però en el fons eres conscient que tu mai no aconseguiries convertir la pela d’un préssec en una serpentina vellutada flexible com una molla. Mai no he tastat fruita més gustosa que aquella. Però era un berenar furtiu. S’havia de guardar per a la conserva, perquè “vindrà el fred, i no hi haurà préssecs”. L’inexorable pas del temps. I anaven encabint préssecs esquarterats als pots de vidre. Unes cullerades de sucre, aigua i una mà experta que sabés tancar hermèticament aquell bocí d’estiu que faria sortir el sol quan la boira esborrés el paisatge. El sabor de la metafísica.\nEl retrovisor (Segre, 13-7-18)\nPublicado por Anna Sàez Mateu en 9:48 Cap comentari:\nEl retrovisor (Segre, 6-7-18)


CSA Carcaixent: CRÒNICA PARTIT CADET MASCULÍ\nCRÒNICA PARTIT CADET MASCULÍ\nC.S.A. CARCAIXENT 74-62 C.B. BENIFAIO\nEl passat dissabte vam disputar la tercera jornada davant el "C.B. Marcelina Benifaió" els dos equips estàvem empatats amb un balaç negatiu de (0-2). Per al partit teniem baixes importants i totes elles de jugadors interiors: Cristo (per una lesió en el dit) i Alberto (per una lesió d'esquena).\nCom sempre començarem el partit mig dormint i els visitants aprofitaren per posar-se davant al marcador (2-6) al minut "4". A partir d'aquí despertarem, apretarem en la pressió, dominarem el rebot i amb un parcial de (13-6) guanyarem el primer quart amb un marcador de (15-12).\nAl segon quart prous errors en la pressió van permetre moltes cistelles en contraatac fàcil per als visitants. Aquest quart el vam pedre (13-17) i al descans el marcador era favorable al "C.B.Marcelina" per un punt (28-29).\nDesprés del descans eixirem concentrats en tot el que calia, ens vam posar per davant des del minut "1" i tot el quart perfecte menys les dos últimes accions del quart, ja que amb "7" punts dalt els regalarem dos pilotes traguent del nostre fons i dos cistelles facils que ens feren. (21-17) el parcial del quart i (49-46) el marcador.\nA l'últim quart trencarem el partit a partir del minut "4" i els visitants amb problemes de faltes ja no van poder fer per apropar-se al marcador. El parcial final va ser (25-16) i el marcador va quedar així (74-62). Primera victòria del "C.S.A.Carcaixent" aquesta temporada.\nDel partit m'agradaria destacar als jugadors que van jugar per dins (Frank, Josep, Isma i Miquel), que malgrat les baixes que teniem ho feren molt bé defensant als seus dos grans, traguent-los faltes i controlant el rebot (aspecte del joc que més ens està costant). Animar als lesionats per que es recuperen pronte Cristo i Miquel (que amb molta mala sort es va lesionar amb el júnior). ÀNIMS!\nPublicat per Carcaixent Basket en 15:55


Es manté la dinàmica positiva en les exportacions (+8,9%) en els darrers 12 mesos, Andorra Business\nEs manté la dinàmica positiva en les exportacions (+8,9%) en els darrers 12 mesos\nLes exportacions de novembre 2016 han estat d’un valor de 7,13 milions de €, segons les darreres dades de l’informe d’estadística corresponent al mes de desembre del 2016. A més les importacions han estat de 127,52 milions de €, amb una variació anual del +11,3%. Respecte a l’acumulat dels darrers dotze mesos, la variació és del +3,9% pel que fa a les importacions i del +8,9% per a les exportacions.\nPel que fa al mercat laboral, el nombre total d’assalariats és de 35.268 persones, amb una variació anual del +1,6%. La variació és positiva, amb un +3,0% respecte al mateix mes de l’any anterior.\nDestacar les xifres relacionades amb el nombre de visitants que han entrat al país durant els darrers 12 mesos, que ha estat de 7.995.419 persones, el que suposa un increment del +2,6% respecte a les xifres del mateix període de l’any 2015.


The Daily Avalanche: Me’n recordo (LVII)\nGalderich 18 de febrer de 2014, a les 0:36\nNo cal dir que el trobo genial per kitsch i per desenvolupar un concepte pedagògic d'ajuda al professor a reflectir el més perfectament els dibuixos de suport. És la prehistòria de les imatges seleccionades per als PowerPoint!\nAllau 18 de febrer de 2014, a les 0:45\nSí, Powerpoint era la paraula-clau que em faltava. O el desconegut costat sexy del disseny contemporani.\nEnric H. March 18 de febrer de 2014, a les 1:59\nI què se n'ha fet d'aquesta meravella, Allau?\nAllau 18 de febrer de 2014, a les 9:18\nAixò em pregunto, Enric. Hauria de córrer per casa, però em pregunto on.\nJúlia 18 de febrer de 2014, a les 5:54\nL'havia vist en alguna escola, llàstima no haver-lo robat. Per cert, quan feia pràctiques em vaig fer un tip de dibuixar coses a les pissarres per encàrrec de les titulars, mapes però també d'altres imatges diverses, un art que s'ha perdut amb les horribles velledes i les fotocòpies a tort i a dret.\nJúlia 18 de febrer de 2014, a les 5:55\nDe fet ja ens deien que el mestre que no sabia dibuixar, cantar i jugar, malament rai.\nAllau 18 de febrer de 2014, a les 9:20\nAra, amb que sapiguen fer servir una tablet ja cumpleixen tots els requisits.\nAnònim 18 de febrer de 2014, a les 8:41\nOstres! Si pensava que erets un xaval! i veig que no ben bé xD\nAixò vol dir que no m'has llegit amb atenció ;p\nJosé Luis 18 de febrer de 2014, a les 8:57\nParvulari de la Gran Via... entre quins carrers?\nAllau 18 de febrer de 2014, a les 9:22\nCalculo que entre Nàpols i Sicília. Es deia Galael.


Trobat el cos del Gabriel, el nen desaparegut a Almeria | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nMadrid 11 MAR 2018 - 18:21\tCET\nLa parella del pare, Ana Julia (d), durant la concentració a Almeria. Francisco Bonilla\nEl cos del nen Gabriel Cruz, de vuit anys, desaparegut a Almeria fa 12 dies, ha estat trobat aquest diumenge. La parella del pare, Ana Julia, ha estat detinguda quan transportava el cadàver del petit al maleter, segons ha informat el Ministeri de l'Interior en un comunicat. "No he estat jo! Jo he agafat el cotxe aquest matí", ha cridat la dona en el moment de la detenció. "Calla!", li ha respost un agent. La Guàrdia Civil l'ha interceptat a La Puebla de Vícar, a 43 quilòmetres, de Níjar, població en la qual va desaparèixer el menor. Segons fonts de la investigació, la sospitosa havia tret el cadàver d'un pou per por que el trobessin.\nLa detinguda, d'uns 35 anys i origen dominicà, havia acompanyat el pare durant tot el temps que s'ha mantingut la recerca i s'ha mostrat condolida pel succeït davant dels mitjans de comunicació. La dona ha estat traslladada a la Comandància de la Guàrdia Civil a Almeria. El Col·legi d'Advocats d'Almeria s'ha ofert a la família del Gabriel "desinteressadament" per exercir l'acusació, informa Europa Press. Els ajuntaments de Níjar i Almeria, i la Diputació provincial han anunciat que declararan tres dies de dol.\nEl ministre de l'Interior, Juan Ignacio Zoido, ha assegurat durant una compareixença que ha parlat amb Patricia, la mare del menor, a qui ha traslladat el seu "profund dolor i commoció" per la pèrdua. El ministre ha subratllat que la investigació es troba "davant hores transcendentals" i ha demanat que es respecti "el treball minuciós" de la Guàrdia Civil i que no s'entrebanqui el seu treball. El president del Govern ha compartit "amb tots els espanyols el dolor per la pèrdua del Gabriel". "Descansi en pau", ha piulat Mariano Rajoy amb un missatge que ha signat amb les seves inicials, marca que inclou en les piulades que escriu personalment.\nL'únic rastre que s'havia trobat del menor va ser la samarreta interior que suposadament portava el nen i que la detinguda aquest diumenge va dir que va trobar en una de les batudes de muntanya, quatre dies després de la seva desaparició. La peça estava al Barranco de las Águilas, a Las Negras. Bussos, gossos, helicòpters, bombers, Protecció Civil, voluntaris, agents de la Guàrdia Civil… Toys van rastrejar aquesta zona de nou, però no hi van trobar res més.\nLa troballa, més que despistar els investigadors, va col·locar de ple el focus sobre ella, ja que la zona ja havia estat rastrejada amb anterioritat. Des de llavors, els investigadors han tractat de confirmar les seves sospites. Durant els últims dies, la dona ha estat sotmesa a una estreta vigilància.\nGabriel Cruz va ser vist per última vegada el dimarts 27 de febrer en abandonar la casa de la seva àvia paterna per fer un trajecte d'uns 100 metres fins a la casa d'uns cosins, situada en Las Hortichuelas (Níjar). Aquest diumenge al matí s'engegava de nou el dispositiu de recerca amb més de 250 persones entre professionals d'emergències i voluntaris. Després de conèixer la notícia, la delegada del Gobierno a Almeria, Gracia Fernández, ha assegurat que estan tots "desfets".\nEn un primer moment va ser detingut Diego F. A., de 42 anys, a la presó per infringir per tercera vegada l'ordre d'allunyament imposada per un jutge per l'assetjament i la persecució a què sotmetia Patricia Ramírez, la mare del Gabriel, des de feia dos anys. L'alarma del dispositiu de polsera que portava l'investigat va saltar el mateix dia en què va desaparèixer el nen.


“A l’agenda d’un navegant mana el vent, el sol i el mar” | 30 anys, 30 veus\n← Menjar-se els torrons a l’hospital\nCelebrem els 20 anys del CAP Navàs →\nPosted on 7 gener 2016\tby icscat\nDos intents de fer la volta al món. Un de completat. I tot un recorregut vital lligat a la mar per tradició familiar. Bruno García, cardiòleg de l’Hospital Universitari Vall d’Hebron, va aconseguir l’any passat acabar la Barcelona World Race sense escales, al costat del seu germà Willy García i a bord del vaixell We are water. Una experiència de tres mesos en què van trobar a faltar un seient sec, la xocolata i el cafè, però també van poder gaudir del tempo especial que ofereix l’alta mar i d’una espectacular aurora austral. Voleu saber com compagina la seva faceta de navegant amb la feina a l’hospital? Seguiu llegint!\nLloc de treball. Cap de secció en funcions d’Hemodinàmica Cardíaca a l’Hospital Universitari Vall d’Hebron.\nQuina activitat realitzes a l’ICS? Sóc cardiòleg i treballo al Servei de Cardiologia de l’Hospital Universitari Vall d’Hebron. Ens encarreguem dels cateterismes cardíacs.\nQuè va ser primer, la medicina o la navegació? La navegació, perquè la porto integrada… el pare va ensenyar tots els fills a navegar. En canvi, la medicina va ser una passió que va aparèixer molt després. Navego des dels 7 anys, quan vaig començar amb les meves germanes grans. I al meu pare també li ve per tradició. No entenc la vida sense navegar, és part de la meva dinàmica vital. No podria viure sense el mar. No necessito veure’l cada dia però sí tenir un projecte entre mans relacionat amb ell.\nQuè és més difícil de quadrar, l’agenda d’un regatista o d’un cardiòleg? Són agendes totalment diferents. L’agenda d’un metge és dia a dia i fins i tot nits, pendent del telèfon. En canvi, la d’un navegant oceànic és el contrari. De cop i volta te’n vas, i no tens ni cobertura ni connexions. Mana el vent, el sol i el mar.\nQuè t’aporta fer regates tan llargues, lluny de la teva família, posant al límit la teva capacitat física? No te’n sabria dir un llistat… però tant el meu germà com jo tenim una necessitat biològica de desconnectar. I navegant és possible, al cap de deu hores de marxar ja no tens cobertura mòbil ni de res. És com un autocalibratge, tens temps per a tu, per pensar en la teva família i en tu mateix.\nAcostumes a ser dels únics regatistes amateurs en travessies de llarga durada i navegues al costat de professionals. Com aconsegueixes compaginar-ho, a diferència dels esportistes que s’hi dediquen a temps complet? Físicament no es tracta d’un esport molt exigent. Ho és a nivell psicològic. A vegades penso, els professionals quan no naveguen com es mantenen actius? En canvi, jo treballo de metge i entreno el que puc.\nHem llegit que tens el rècord de guàrdies de l’hospital per acumular dies i després marxar a fer travessies. No n’estic segur.. però en condensació de guàrdies segur, durant un temps segur que vaig batre rècords. En un mes, havia arribat a fer quinze nits de guàrdia, més guàrdies de tarda.\nExplica’ns un somni complert a l’aigua. Fer la volta al món era un somni, i ara és una realitat; el cap d’Hornos, el somni de tot mariner… I després, una altra cosa que no tenia al cap com a fita era fer la volta al món acompanyat del meu germà petit. Després m’han dit que ningú ho ha fet amb família, abans. De fet, hi ha més gent que pot dir que ha anat a la lluna que no pas que hagi navegat tot el món sense escales. En la darrera edició hi havia vuit vaixells i va abandonar-ne un. Per tant, ho vam aconseguir 14 persones. En l’anterior edició vam abandonar un 40% dels vaixells…\nQuin és per a tu el moment més especial com a navegant? I el més dur? Al sud d’Austràlia, l’endemà d’una borrasca molt forta on ens pensàvem que havíem d’abandonar, vam veure una aurora austral i va ser un moment absolutament màgic. Resulta que és molt difícil veure’n perquè només es veuen en situacions de molta netedat atmosfèrica… Va ser com una recompensa al dia anterior. Just va ser a la meitat del viatge.\nQuins projectes teniu en cartera? Ara, al març, farem la regata d’Eivissa i Dènia. Serà com tornar a les nostres arrels… perquè ja l’havíem fet de joves.\nLa fareu acompanyats, amb la família? Els fills els integrem en el vessant de creuer, més d’oci. En tema de regates, no els forcem a res. Perquè la navegació en regata és molt més dura. Si els ve de gust, ja vindran. Però bé, encara són petits. Ara mateix tenen una sensació contradictòria. Els agrada molt navegar però, a la vegada, no els agrada que marxem tant de temps. És un tema que hem tractat a casa. I les nostres dones també s’hi han adaptat molt bé, els agrada navegar i respecten que marxem tan de temps.\nQuè trobes a faltar quan ets al mar? I quan ets al quiròfan? Al mar trobes a faltar moltes comoditats. Quan portes un mes i mig navegant, t’enyores del cafè, la xocolata, tenir un espai sec. Trobes a faltar un seient sec i dius: què còmode és viure a terra! I quan sóc a terra, em falta el tempo i els contrastos del mar. Com per exemple, passar el dia amb un sol un dia esplèndid però al cap de 12 hores trobar-me en negra nit i amb una situació que s’ha complicat ràpidament. En canvi, en el dia a dia a l’hospital, l’estrès és més mental que no pas físic.\nDurant la Barcelona World Race, vam poder seguir les teves cròniques a La Vanguardia. Què et va suposar acceptar aquest encàrrec? Agraeixo moltíssim haver-ho fet. Encara no les he rellegit, però estic segur que serà com repassar les fotos però amb més profunditat. Tot va sorgir perquè li van oferir a un altre regatista que no ho va poder fer… i m’ho van oferir a mi. Ja en vaig escriure en el primer intent de la volta al món, primer navegant i després com a cronista. Em va servir per saber el pas del temps; cada cop que m’enviaven un missatge recordant que l’havia d’escriure m’adonava que havia passat una setmana. L’escrivia amb l’ordinador de bord. Per escriure dues mil paraules m’estava més d’una hora i mitja, quan aquí ho faria en vint minuts. Em costava moltíssim pel fred als dits, m’equivocava molt més.\nCreus que convergeixen d’alguna manera la teva afició i la teva professió? Alguna cosa sí que tenen en comú. La manca de son i com reacciones davant de la manca de son s’assembla molt. T’has de permetre un cert temps per reaccionar, no val reaccionar automàticament. El cos necessita un petit temps de reflexió, encara que siguin cinc segons, però has de processar quina és la millor manera per resoldre una situació, ja sigui salvar un pacient o amb un imprevist a alta mar.\nhttp://www.barcelonaworldrace.org/es/ edició 2014/2015\nCròniques La Vanguardia\nAquesta entrada s'ha publicat en Els professionals en marxa, Els testimonis, Entrevistes i etiquetada amb atenció hospitalària, Barcelona World Race, Bruno García, Cap de secció en funcions d’Hemodinàmica Cardíaca a l’Hospital Universitari Vall d’Hebron, cardiologia, Hospital Universitari Vall d'Hebron, personatges singulars, personatges singulars ICS, regates, We are water. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Millora en la gestió interna de l’administració – eGOVERN – Estratègia DUSI Sant Boi de Llobregat\nSegüentParc ambiental de la zona de Torre de la Vila i ampliació de l’Anell Verd – BUFFER PARK\nAvançar en l’e-GOVERN és millorar la gestió interna de l’administració. Una òptima organització i control intern millorarà en definitiva el servei cap a la ciutadania.\nLa implementació d’una nova base tecnològica, permetrà desenvolupar processos per augmentar l’eficàcia i l’eficiència de la gestió pública. Una gestió intel·ligent i innovadora dels recursos municipals, dels edificis, de la mobilitat i de l’espai públic proporcionarà també una gestió més inclusiva.\nCada dia es genera més informació i se’n realitza un ús més intensiu. Per posar a disposició de la ciutadania l’accés a aquesta informació hem de millorar la seguretat i la redundància dels sistemes, garantint la custòdia de les dades i assegurant capacitat suficient de creixement futur.\nTreballar amb grans grups de dades (BigData) ens proporcionarà informació útil de la ciutat, que podrem processar i posar a disposició de la ciutadania (OpenData) i de les empreses. Ens permetrà capacitar emprenedors/es en tecnologies innovadores per a la creació de noves empreses i startups.\nDonar aquesta capacitació també als serveis municipals en eines d’última generació per empoderar-los en el seu ús i aplicació en una millora cap a la ciutadania.\nPer un import total de 534.000,- dels quals finançats 267.000,- euros amb el Fons Europeu de Desenvolpament Regional (FEDER), l’operació eGOVERN tindrà diferents projectes:\nApp Processos Electorals\nProgramari IBM DOMINO\nGestió de la Informació Geogràfica\nProgramari servidors VMWARE\nExpressió d'Interès amb Codi FFVQ5566 - Signat A. Castañeda 13.12.18 (289 KiB)\nDocument que estableix les condicions de l'Ajut DECA- signat M. Aguilà 18.12.18 (189 KiB)\nAcord de Seleccio Operació FFVQ5566 signat M. Aguilà 19.12.18 (147 KiB)\nDeclaració de conformitat de les condicions del DECA FFVQ5566_OK signat A. Castañeda 19.12.18 (171 KiB)


Em considero una persona en continu aprenentatge de la vida i de totes les persones i situacions que em vaig trobant, la qual cosa, em permet ampliar la meva mirada per a acompanyar a altres persones.\nEm vaig diplomar en Graduat Social per la Universitat de Barcelona desenvolupant el meu postgrau en Dret Laboral. En el meu últim any de carrera vaig començar a treballar en l'àrea de Recursos Humans i des de llavors he anat afegint al meu saber totes aquelles eines i recursos que m'ajuden a fer un millor acompanyament de persones i equips.\nSé que sóc afortunada per fer de la meva passió el meu treball i, per tant, amb serietat m'agrada aprendre una cosa nova cada dia per a ser una possibilitat en el camí de les persones a les que tinc la sort d'acompanyar.\nDiplomada en Relacions Laborals, amb més de 10 anys d'experiència en la Direcció de Recursos Humans i dinamització d'equips. Responsable àrea formació i pedagògica Fundació Ecologia Emocional i fundadora IC Coaching. Executive Coach per l'Escola Europea de Coaching i facilitadora de grups de creixement personal en Fundació Àmbit. Trainer en Ecologia Emocional i formadora i coordinadora del Màster EE així com de diversos programes orientats a Organitzacions, Sector Salut i Comunitats Educatives. Certificada en dinàmiques de facilitació de grups i en co-visage (acompanyament terapèutic a través de la fotografia).


Badanotis :: Doble estrena a Terrassa dels Micacos\nDoble estrena a Terrassa dels Micacos\nCastellers de Badalona - 21/03/2017 06:17\nDiumenge va ser la segona diada de la temporada dels Castellers de Badalona i la primera d'un cert compromís al costat d'uns Minyons de pretemporada, on els micacos van aprofitar per assolir la primera diada amb tres castells de set, a les festes de barri de Can Palet de la capital vallesana.\nLa diada es va iniciar amb el primer 4d7 lleuger de l'any, i el número 140 de la colla. Castell alçat amb bones mides, malgrat iniciar-se un xic obert i que presentava alguna estrena però que van saber resoldre amb molta solvència.\nEn segona ronda, era el torn, de la primera estrena del dia i el primer gamma alta de set de la temporada: 4d7p. Un quatre més reforçat de tronc i que també presentava alguna estrena, va pujar força remenat pels pisos inferiors, fent treballar amb força el tronc. Un cop tret el pom de dalt, el tronc va poder respirar, per deixar una agulla nerviosa, sobretot per la part de superior, però que els micacos van acabar controlant.\nPer acabar la diada, una altra estrena en forma de 3d7, el primer també de l'any i 160è de la colla, realitzat sense problemes, seguint en la línia d'estrenes al tronc. Per tancar l'actuació ho van fer amb el segon pd5 de la temporada, marca de la casa.\nAmb aquesta diada, els micacos encaren amb força la seva Diada d'Inici que tindra lloc diumenge que ve dia 26 a Badalona al Pou del Greix (Rambla amb C/Mar). Ara toca treballar aquesta setmana i veure si poden oferir alguna novetat més diumenge. Els assajos dels micacos són oberts a tothom i tenen lloc els dimarts de 19h a 22h i els divendres de 20h a 23h.\nBadalona signa el contracte per eliminar les barreres arquitectòniques a l’Escola d’Adults de Lloreda


Les entitats del Tercer Sector tenen cura de sectors com la geriatria foto: Nito100 iStock\nEl Tercer Sector Social a Catalunya ha millorat en ocupació i en salaris, de manera que les seves ràtios s’acosten a les que tenia abans de la crisi econòmica. No obstant això, els salaris i les condicions de treball de les persones d’aquest àmbit encara estan lluny de les que tenen els sectors de la sanitat i l’educació a Catalunya, segons es desprèn de l’anuari de l’ocupació del Tercer Sector Social, presentat a Barcelona.\nPer acostar les condicions laborals i econòmiques del Tercer Sector a les del mercat, el president de la confederació, Joan Segarra, ha reivindicat, davant del conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, una proposta per reformar els criteris de licitació pública de les concessions de serveis i contractes. Amb el canvi legal es pretén evitar la carrera a la baixa en les licitacions i primar, en canvi, la qualitat del servei i el compromís social de les entitats.\nL’any 2017 l’ocupació al Tercer Sector Social, una denominació que engloba empreses i entitats, la majoria sense ànim de lucre, que tenen cura de persones amb problemes, com la discapacitat o que precisen tractaments especials en educació o sanitat, ha passat de 92.000 persones a 94.500, amb un augment del 2,6%. Aquest augment situa les plantilles dels centres molt a prop de les 100.000 persones que treballaven l’any 2011, data que es considera inici de la crisi.\nPel que fa a les condicions laborals en què treballen els ocupats en aquest sector, l’anuari mostra que el 56% de les jornades són a temps parcial i la resta a temps complet. Aquest apartat es manté sense grans canvis respecte de l’any anterior.\nMés contractació fixa\nPer primer any es detecta una lleugera tendència a l’increment de la contractació fixa en el Tercer Sector, cosa que contrasta amb el comportament del mercat laboral convencional. De cada 100 persones contractades, 56 tenen contracte indefinit o fix discontinu, amb una millora de tres punts respecte de l’any anterior. En l’economia convencional la contractació fixa se situa en el 78%.\nPel que fa a salaris la mitjana del Tercer Sector se situa en 21.271,8 euros, cosa que implica un augment del 3,2% de mitjana respecte de l’any anterior, mentre que en l’economia convencional de la sanitat queda en 35.442,4 euros i en l’educació el salari mitjà el salari queda en 32.003,8 euros. Aquesta disparitat fa que hi hagi una fuga de talent de persones des del Tercer Sector cap a l’Administració, ja que per fer la mateixa feina el conveni de la funció pública ofereix millors condicions salarials.\nEl Tercer Sector, segons Segarra, està format per moltes persones que són formadores o administradores d’empreses o entitats sense ànim de lucre. Aquest element es veu quan es mira la relació dins del Sector entre els salaris més alts i els més baixos. La proporció està en 1:2,5, i cal dir que la disparitat fa quatre anys que baixa: en 2014 la diferència era 1:2,9.\nPresentació anuari laboral tercer sector a Catalunya foto Tomeu Ferrer\nEn roda de premsa posterior a la presentació de les dades, Segarra va admetre que «les condicions laborals de les persones que treballen al sector van directament lligades al finançament, i aquest està vinculat a la fórmula de relació entre les entitats i les administracions públiques». En aquest sentit, el Tercer Sector va presentar el projecte de llei d’acció concertada que proposa un nou model de relació per substituir la contractació pública on es licita per preu i de vegades amb fórmula de subhasta. «Aquest mecanisme acaba fent que, de mitjana, es rebaixin un 6% els pressupostos de les administracions per atendre les necessitats socials que cobreix el Tercer Sector», afirma el president de les entitats.\nLa proposta alternativa, la denominen d’acció concertada, i el Tercer Social català assegura que és la que apliquen amb èxit autonomies com Aragó, Illes Balears o el País Valencià i està inspirada en directives europees.\nEn síntesi la llei hauria d’assegurar que el Tercer Sector es consideri col·laborador prioritari de l’administració en la gestió dels serveis a les persones. La fórmula d’acció concertada hauria de situar la relació contractual fora de les dinàmiques de mercat.\nPer tant les administracions haurien de fixar una dotació pressupostària per cobrir els serveis i després escollir les entitats que poden fer la gestió. I si la dotació pressupostaria aposta per la qualitat, això repercutirà sobre les condicions laborals de les persones que estan ocupades en el Tercer Sector.\nPer la seva banda, El conseller El Homrani ha acceptat en part el repte i ha reconegut que s’ha de «ser capaços de fugir de les visions únicament economicistes», que no tenen en compte el «valor social». Una cosa no menor per a les entitats d’aquest sector, ja que aquestes depenen majoritàriament de fons públics. Concretament el 39% té com a font de finançament principal les subvencions.\nEn relació amb l’impacte que tindrà l’augment del salari mínim a 900 euros, la Confederació considera que la Generalitat hauria d’assumir aquest augment, tot i ser conscients del problema que pot suposar que Catalunya no tingui aprovats els nous Pressupostos abans de començament de l’any 2019.\nUn altre dels reptes que es planteja el sector de cara al pròxim anuari del 2019 és complir el pacte assolit aquest estiu entre patronals i sindicats que en la seva visió més alta implicaria que no hi hagués salaris per sota dels 14.000 euros anuals. La Confederació no té xifres concretes de quants treballadors actualment hi ha en el sector amb remuneracions, proporcionalment, sota aquesta xifra.\nConfederació del tercer sector\nLes entitats del tercer sector social de Catalunya…\nEl ministeri de Sanitat ordena pagar 10,3 milions en…


UNIÓ DE COMUNITATS ISLÀMIQUES DE CATALUNYA: UCIDCAT visita la província de Tarragona\nUCIDCAT visita la província de Tarragona\nUCIDCAT.INFO Roquetes 20-11-2013\nDiumenge passat, dia 17 de novembre de 2013, la Unió de Comunitats Islàmiques de Catalunya (UCIDCAT) es va reunir amb representants de les comunitats Islàmiques de Roquetes i Tortosa . UCIDCAT ha estat representada pel seu president , el senyor Mohamed El Ghaidouni , acompanyat del senyor Said El Motaki i el senyor Mohamed Kharbouch , vicepresidents i representants de la federació a la província de Tarragona i Lleida respectivament. A la reunió va assistir també el president de la Comunitat Religiosa Islàmica Almanar de L'Arboç del Penedès y membre del consell consultiu d’UCIDCAT, el senyor Mohamed Ben sliman. La reunió va tenir lloc a la seu de la comunitat islàmica de Roquetes des de les 16:30h fins a les 19:30h.\nA la reunió , s'ha tractat temes de màxima importància per a la comunitat musulmana de Roquetes i Tortosa com és el tema de la nova Mesquita comprada per les dues comunitats i que va ser el resultat de diversos anys de negociació entre la Comunitat de Tortosa i l'ajuntament de la ciutat . La reunió va analitzar les diferents fórmules de la gestió comuna de les dues comunitats a la nova mesquita analitzant el procés des de diferents enfocaments tant legislatiu com econòmic . També s’ha analitzat la situació de la comunitat musulmana en aquests temps de crisi i les dificultats de poden obstaculitzar la seva integració en el teixit social i cultural del municipi . Es va parlar també del paper dels joves en l'obertura de la comunitat cap a la ciutadania i la normalització de la pràctica religiosa musulmana a la societat .\nPublicado por UNIÓ DE COMUNITATS ISLÀMIQUES DE CATALUNYA en 5:41


Comunicació prèvia d'obertura i ús de centre de culte - Seu electrònica de l'Ajuntament de Palafrugell\nComunicació prèvia d'obertura i ús de centre de culte\nEs una comunicació prèvia a l'obertura i ús d'un centre de culte dels regulats pel Decret 94/2010, de 20 de juliol, de desplegament de la Llei 16/2009, de 22 de juliol, dels centres de culte.\nEs podran acollir al règim de comunicació prèvia els centres de culte que el seu espai útil de culte no superi els 100 m2 i l'aforament previst no superi les 90 persones, la resta s'hauran de tramitar per llicència d'obertura i ús.\nEl tràmit es pot fer en línia des d'aquesta mateixa pàgina, o bé presencialment a l'Oficina d'Atenció Ciutadana (OAC) de l'Ajuntament de Palafrugell (només en el cas de persones físiques). Cal aportar la documentació següent:\nAcreditació que l'església, la confessió o la comunitat religiosa està inscrita en el registre competent d'entitats religioses o certificació de l'autoritat eclesiàstica o religiosa competent.\nProjecte que inclou les determinacions tècniques necessàries per acreditar la superfície i el compliment de les condicions tècniques i materials del lloc de culte.\nPrevisió de l'aforament que l'activitat pot comportar.\nDocumentació tècnica i certificat, signat per tècnic competent, que permet verificar el compliment de les condicions de seguretat en cas d'incendi.\nEstudi d'impacte acústic d'acord amb l'Ordenança de soroll de Palafrugell (si no s'ha inclòs en el projecte).\nTambé cal acompanyar la documentació següent, si escau:\nActa de comprovació favorable emesa per una entitat inspectora autoritzada, per a les activitats incloses en els annexos 1 i 2 de la Llei 3/2010.\nUna vegada informat favorablement el projecte, i abans del inici de l'activitat caldrà lliurar la certificació tècnica emesa per un tècnic competent, que les instal·lacions i activitats s'ajusten al projecte presentat i es compleixen els requeriments de la normativa general i sectorial d'aplicació al projecte.\nUn cop efectuada la comunicació, si la verificació formal és favorable, es pot iniciar l'activitat, sota l'exclusiva responsabilitat del titular.\nNo obstant això, quan d'acord amb alguna norma general o sectorial (de protecció de la salut, de seguretat, de protecció contra incendis, d'abocaments, urbanística, o qualsevol altra) sigui necessari disposar d'altres llicències, autoritzacions o controls inicials, no es podrà iniciar l'activitat fins que el titular disposi de la totalitat dels títols habilitants.\nEs recomana que abans de dur a terme la comunicació, es verifiqui si l'activitat és compatible amb la normativa urbanística reguladora del usos en el municipi. Això es pot fer amb una consulta personal a l'Àrea d'Urbanisme de l'Ajuntament i també a través del Geoportal urbanístic.\ndijous, 18 juny 2020 17:23


Descobreixen un gen associat a un grup de malalties rares poc estudiades | IRB Barcelona\nGEMC1 és necessari per generar cèl·lules multiciliades. Imatges de les tràquees de ratolins. Els cilis (en groc) són notoris en els models amb el gen GEMC1 (a dalt), mentre que els ratolins que no el tenen, no se'n generen. (Berta Terré, IRB Barcelona)\nEls oviductes dels ratolins amb el gen GEMC1 (esquerra) estan recoberts de cèl·lules multiciliades, totalment absents en els ratolins que no tenen gen (Berta Terré, IRB Barcelona)\nLa seqüenciació genòmica de centenars de pacients amb diverses classes de ciliopaties ha revelat que "en molts casos no es coneix el gen causant", explica Travis Stracker, cap del Laboratori d'Inestabilitat Genòmica i Càncer a l’IRB Barcelona. "Per tant, hi ha molta gent que no té diagnòstic molecular i volem contribuir a reduir aquest buit de coneixement", subratlla l'investigador.\nTravis Stracker i el seu equip han presentat avui a EMBO Journal, en col·laboració amb el laboratori de Vincenzo Costanzo de l'Institut d'Oncologia Molecular FIRC de Milà, un treball amb ratolins on revelen un gen candidat per a un subtipus de ciliopatia humana. El gen és GEMC1 i és indispensable per generar cèl·lules multiciliades, específiques de teixits com cervell, tràquea, pulmons i oviductes.\nLa superfície de les cèl·lules multiciliades està coberta per centenars de cilis. Aquestes estructures primes, semblants als cabells, serveixen per fer circular el líquid cerebroespinal, netejar de mucosa les vies respiratòries i transportar òvuls pels oviductes, entre d'altres funcions. Els defectes en la generació o funció d'aquestes cèl·lules produeixen un subtipus de ciliopaties conegudes com Malalties de Depuració Mucociliar (Mucociliary Clearance Disorders en anglès).\nGen candidat i mestre\nEn concret, els ratolins sense GEMC1 generats per Stracker reprodueixen els símptomes d'una malaltia anomenada RGMC (en anglès, Reduced Generation of Multiple Motile Cilia), una patologia que causa hidrocefàlia, infeccions respiratòries greus i infertilitat. El treball encapçalat per l'estudiant de doctorat de l'IRB Barcelona, Berta Terré i l'investigador postdoctoral Gabriele Piergiovanni, reporta que GEMC1 està regulant els dos únics gens coneguts fins ara per diagnosticar aquesta malaltia, Multicilin i Cyclin O, el que el converteix en un altre bon candidat de diagnosi per a RGMC.\nL'estudi determina a més que GEMC1 és un dels gens més importants en la cascada d'expressió de gens per a produir cèl·lules multiciliades. Això vol dir que aquest gen afecta molts d’altres que depenen de la seva expressió. Les anàlisis d'expressió gènica d'aquest primer treball han posat al descobert almenys 10 gens més relacionats amb els cilis, a més de les desenes ja coneguts o que se sospita que estan involucrats en cilis.\n"Els ratolins són un model particular per RGMC però creiem que aquest mateix model ens permetrà identificar molts altres gens relacionats amb els cilis mòbils que afectin a altres tipus de ciliopaties. Estem fent noves anàlisis d'expressió gènica en poblacions de cèl·lules específiques per aportar més llum a un camp poc conegut ", assenyala Stracker, qui examinava GEMC1 per la seva funció en la replicació de l'ADN i la seva contribució potencial en càncer.\n"Estudiant aquest gen per altres raons ens hem trobat inesperadament que podria estar involucrat en ciliopaties. Això acostuma a passar en investigació bàsica i per a nosaltres va ser molt interessant a causa del poc coneixement acumulat i les implicacions biomèdiques que podrien tenir els nostres descobriments", explica Stracker.\n"Donat que les ciliopaties són diverses i rares no han rebut una atenció generalitzada de les agències de finançament ni de la indústria farmacèutica perquè no estan interessades en desenvolupar tractaments per a mercats petits, el que sens dubte és una llàstima", reprova l'investigador.\nMalalties rares a l’IRB Barcelona\nLa literatura científica dóna compta d’entre 6000-7000 malalties rares, anomenades així perquè afecten 5 de cada 10.000 persones o menys, segons el criteri de la Unió Europea. Es calcula que només a Europa hi ha entre 27 i 36 milions d'afectats per algun tipus de patologia minoritària. Per la seva complexitat i condició, moltes d'elles són òrfenes de teràpia, amb un cost molt alt per a les persones que les pateixen i el seu entorn. Es calcula que a Espanya són prop de 3 milions, i a Catalunya les dades reflecteixen uns 400.000 afectats.\nLa investigació científica innovadora, bàsica i de frontera ofereix un gran potencial per adaptar el coneixement obtingut en laboratoris de biologia cel·lular i molecular i proposar teràpies futures que podrien ser d'utilitat per a malalties minoritàries. Fruit d'aquest tipus d'investigació, a l'IRB Barcelona hi ha en marxa una vintena d’estudis sobre malalties rares, entre d’altres Epilèpsia de Lafora, malaltia de Kennedy, diversos tipus infreqüents de càncer, Atàxia de Friedreich, cistinúries, malalties mitocondrials, malaltia de Charcot Mary Tooth i síndrome de Seckel.\nPosition: Core Facility Manager\nGroup: Biostatistics/ Bioinformatics\nPer rebre notícies d'IRB


CARLOS MULET I ADRIÀ RIBES MERAVELLEN EL PÚBLIC AMB «CONNECTA PERCUSSIÓ», CICLE DE MÚSICA DE CAMBRA AL PRADO D’ONDARA – LA VEU D'ONDARA\nEl públic va poder comprovar la millora de la sonoritat del Prado després del projecte de millora acústica realitzat per l’Ajuntament d’Ondara en aquest espai\nOndara, 21.03.22. Diumenge passat 20 de març, dins de la programació de la Regidoria de Cultura d’Ondara (dirigida per Raquel Mengual) per a aquest mes de març 2022, dins del seu projecte de “cultura segura”, es va oferir al Prado d’Ondara el concert de «Connecta Percussió», emmarcat al Cicle de Música de Cambra al Prado d’Ondara, amb els músics Carlos Mulet i Adrià Ribes, amb la col·laboració de l’associació AljubMusic. «Connecta Percussió» és el duo format pels percussionistes Adrià Ribes i Carlos Mulet: nous projectes i noves sonoritats.\nEl públic del Prado (de totes les edats, unes 100 persones), va quedar meravellat amb aquest concert i fascinat pel nivell dels músics. Els assistents també van poder comprovar la millora de la sonoritat del Prado després del projecte de millora acústica realitzat per l’Ajuntament d’Ondara en aquest espai. En ser un concert instrumental de percussió, que té plans sonors molt exigents i secs, ahir es va posar a prova al màxim rendiment la qualitat de l’edifici per a acollir actes musicals, i tal com es va poder comprovar, va ser espectacular i va sonar molt molt bé. Cal esmentar que el Prado va ser objecte recentment d’un projecte de millora acústica, i les obres realitzades han permès reduir el temps de reverberació (eco) que dificultava l’aprofitament per a activitats lúdiques i culturals.\nCULMINA L’ARREPLEGADA DE BÉNS A… →


Vendrell – Barça: Sense marge per a la relaxació - FC Barcelona\nHomeSeccionsHoquei PatinsPrimer EquipNotíciesVendrell – Barça: Sense marge per a la relaxació\nVendrell – Barça: Sense marge per a la relaxació\nEl Barça visita aquest dimarts la pista del tercer classificat de l’OK Lliga, un Moritz Vendrell que només ha deixat escapar tres punts com a local (21 hores) Aquest curs, ambdós equips ja es van enfrontar a les semifinals de la Supercopa d’Espanya, que van acabar amb triomf blaugrana (3-6)\nEl Barça torna a l'escenari on va guanyar la Supercopa / FOTO: VICTOR SALGADO - FCB\nEl pavelló del CE Vendrell acollirà aquest dimarts un altre dels plats forts de l’OK Lliga (21 hores). El Barça, líder invicte de la competició, visita la pista del tercer classificat, un Moritz Vendrell que només ha deixat escapar tres punts com a local i que és el vigent campió de la Copa del Rei i de la Cers. Els de Ricard Muñoz arriben a la cita després d’una valuosa victòria al Palau contra el Coinasa Liceo (4-2) però sense marge per a la relaxació.\nEls de Guillem Cabestany ja han demostrat en repetides ocasions que són un conjunt molt perillós. Sense anar més lluny, aquest diumenge guanyaven 0-3 a la pista del Reus Deportiu, tot i que al final acabarien empatant en un duel vibrant (3-3). Aquesta temporada, el Moritz Vendrell i el Barça ja es van enfrontar a les semifinals de la Supercopa d’Espanya. El partit acabaria amb triomf blaugrana (3-6), gràcies als gols de Torra, Álvarez, Panadero, Gual, Reinaldo i Marín.\nMiras i Albesa, dos referents ofensius\nL’exblaugrana Sergi Miras i Eloi Albesa, el capità del Moritz Vendrell, són els dos màxims golejadors d’un equip amb moltes cares noves. Miras ja ha marcat 18 gols i Albesa, 16. A l’estiu, els vendrellencs van veure com Jepi Selva, Xavi Costa i Roger Molina fitxaven pel Reus Deportiu. No obstant, Xevi Puigbí, el mateix Miras i Jordi Creus s’han acoblat bé a l’engranatge del Moritz Vendrell i els de Cabestany continuen sent un rival que s’ha de tenir molt en compte.\n“El Vendrell porta una trajectòria impecable”


Red Eléctrica comença a desmantellar la línia que s'ha compactat amb la MAT - Diari de Girona\nRed Eléctrica comença a desmantellar la línia que s'ha compactat amb la MAT\nEls treballs, que es fan amb l'ajuda d'un helicòpter, permetran retirar 74 torres entre Osona i la Selva\nacn | sant hilari sacalm 03.11.2020 | 08:03\nRed Eléctrica ha començat a desmantellar la línia de 110 kV que s'ha compactat amb la MAT a les Guilleries. Els treballs, que porta a terme Endesa per encàrrec de la companyia, es fan amb l'ajuda d'un helicòpter. Duraran quatre mesos i permetran retirar 74 torres situades entre Osona i la Selva. En total aquesta antiga estesa s'estén al llarg de 17,8 quilòmetres. El delegat de Red Eléctrica a Catalunya, José Ignacio Lallana, subratlla que la companyia compleix així un dels compromisos ambientals associats amb la interconnexió. "El territori no guanya més torres elèctriques; però el sistema en surt més reforçat", diu. Després d'aquest tram, l'últim que queda pendent per desmantellar és el de 132 kV entre Sant Julià de Ramis i Santa Llogaia.\nEls alcaldes de la Selva exigeixen que es derogui el ramal de la MAT a Riudarenes.\nGovern, alcaldes, Red Eléctrica i Estat s'asseuen a la mateixa taula per trobar alternatives al ramal de la MAT.


ES VEN GARATGE ZONA JUTJATS PER A DOS COTXES! - BARCELONA\nGaratge de 45m2 a MANRESA al costat dels jutjats. Capaciat per a dos cotxes, molt ampli. - Estado Ninguno - Luz Agencia: Afys ImmobiliÀria - Telefono: 669 262 093 Referencia: 11061\nGARATGE EN VENDA - BARCELONA\nFINQUES CLAVÉ 7 comercialitza la venda d-aquest garatge per varis cotxes a la zona del casc antic, a Castellar del Vallès.~ Te una superfície aproximada d-uns 80m2 i te capacitat per 7 cotxes i và...\nGran torre nova de disseny. Molt funcional i pràctica. - BARCELONA\nGran torre nova de disseny. Molt funcional i pràctica. 460 m2 construïts.~ Menjador molt espaiós de 70 m2 amb sortida directa al jardí.~ Cuina de 40 m2 també amb sortida al jardí i rebost.~ 4 do...\nChalet / Torre en venta en Pont de Vilomara i Rocafort, El - Barcelona\nXalet de 155m2 distribuïts en una sola planta a la millor zona de River Park amb parada de bus. La casa disposa de 3 habitacions (1 suite amb bany), 2 banys, safareig, traster, garatge per a dos cotx...\nChalet / Torre en venta en Gironella - Barcelona\n6 habitacions, 4 banys, 2 cuines independents amb electrodomèstics, llar de foc, terrassa-solàrium, balcons, jardí, estudi molt gran, safareig, traster, garatge per a 4 cotxes. Vistes espectaculars...\nChalet / Torre en venta en Castellgalí - Barcelona\nXalet adossat de 268m2 amb terreny de 400m2. Quatre habitacions, tres banys, cuina americana amb illa central i completament equipada, terra radiant, pre-instal·lació aire condicionat, safareig, bal...\nTorre amb 1000 m2 de jardí al Puigdomí - BARCELONA\nGran torre d-origen al Puigdomí. Gran menjador amb llar de foc, gran cuina, quatre habitacions dobles i dos banys. La casa necessita certa actualització ja que està d-origen. Tot i aixo s-hi podria...\nChalet / Torre en venta en Moià - Barcelona\nCasa exclusiva de 500m2 d habitatge construïda a quatre vents i 700m2 de parcel·la. 4 habitacions dobles (2 suites), 6 banys, cuina independent amb illa i equipada, calefacció, gran terrassa, tras...\nTorre independent amb molta intimitat i vistes. - BARCELONA\nTorre independent amb molta intimitat i vistes. ~ ~ Es tracta d-una bonica casa amb la vivenda principal tota en planta. Consta de 219 m2 que es distribueixen en 4 habitacions, una suite, una doble i ...\nUnifamiliar adosada en venta en Sant Hilari Sacalm - Girona\nCasa adosada, de 174m2 totals, amb planta baixa i garatge, distribuït en 3 habitacions i 1 bany complert, cuina i saló amb llar de foc. Tot exterior, amb terrat posterior amb barbacoa. Solar de ...\nUnifamiliar adosada en venta en Sant Celoni - Barcelona\nMagnífica casa semi nova de 228m2 construïts i 124m2 de parcel·la. Aquesta està situada al centre de Sant Celoni. Estem segurs que el nou propietari fa temps que està buscant un habitatge amb ...\nCASA en VENDA a LA TORRE DE CLARAMUNT - Zona PINEDES D'ARMENGOL - BARCELONA\nCASA aïllada en VENDA a LA TORRE DE CLARAMUNT, a la Urbanització de PINEDES D-ARMENGOL. Construïda sobre terreny d-uns 1025 m2 aproximadament, es troba distribuïda en planta semisotan (garatge) de...\nUnifamiliar adosada en venta en Sant Joan de Vilatorrada - Barcelona\nCasa adossada amb 2 habitatges independents, ideal per a dues families. La casa consta d una planta baixa i un primer pis. 95m2 cada planta, 4 habitacions, 2 banys, 2 cuines equipades, llar de foc, s...\nTorre en venda. Espectacular xalet d obra nova de 322 m2 construt en una parcelAala totalment planera de 930 m2, materials i acabats d alta qualitat, cal destacar que gran part de l edificacio es tro...\nChalet / Torre en venta en Solsona - Lleida\nCamí privat fins arribar a la casa de 480m2, quatre habitacions, dos banys amb dutxa hidromassatge i jacuzzi, armaris encastats, llar de foc amb cambra d aire, traster, estudi, terrassa, garatge per...\nUnifamiliar aislada en venta en Tona - Barcelona\nTorre amb sup. 535 m ubicada amb un solar de 815 m , disposa de 7 habitacions ( 3 suits, 3 dobles, 1 individual) + estudi, 5 banys, cuina (office), safareig , menjador sala d estar amb llar ...\nChalet / Torre en venta en Terrassa - Barcelona\nCada dia tindràs les millors vistes de Terrassa en aquesta casa situada a la part més alta de la ciutat. Torre edificada de 382 m2 en parcel·la de 647 m2. Consta de garatge de 190 m2 amb habitatge ...


Política de cookies | Brullet de Luna Arquitectes\nPolítica de cookiesBrullet de Luna2022-03-07T11:42:48+00:00\nEn acceptar les cookies del nostre «avís de cookies» que apareixen en la primera capa, estarà consentint l’ús de les Cookies en les condicions contingudes en la present Política de Cookies. BRULLET DE LUNA I ASSOCIATS, SLP proporciona accés a aquesta Política de Cookies en el moment del registre amb l’objectiu que l’usuari estigui informat, i sense perjudici que aquest pugui exercir el seu dret a bloquejar, eliminar i rebutjar l’ús de Cookies en tot moment. Atès que algunes de les Cookies no són necessàries per a l’ús d’aquest Lloc web, es poden bloquejar o deshabilitar activant la configuració del navegador, que permet rebutjar la instal·lació de totes les cookies o d’algunes d’elles. La pràctica majoria dels navegadors permeten advertir de la presència de Cookies o rebutjar-les automàticament. Si es rebutgen, es podrà continuar usant el Lloc web, encara que l’ús d’alguns dels seus serveis podrà ser limitat i per tant l’experiència serà menys satisfactòria. A continuació , s’indiquen els enllaços dels principals navegadors i dispositius perquè es pugui disposar de tota la informació per a consultar com gestionar les cookies en cada navegador:\nInternet Explorer™: https://support.microso .com/es-es/topic/eliminar-y-administrar-cookies-168dab11-0753-043d-7c16-ede5947fc64d\nMicroso Edge™: https://support.microso .com/es-es/windows/microso -edge-datos-de-exploraci%C3%B3n-y-privacidad-bb8174ba-9d73-dcf2-9b4a-c582b4e640dd Safari™: h ps://support.apple.com/kb/ph17191?locale=es_ES\nPer a informació addicional sobre com configurar les Cookies detallada per proveïdor o administrar les preferències, es pot visitar el portal «Your Online Choices» https://www.youronlinechoices.com/es/preferencias/\nLes Cookies són arxius de dades creades pel lloc web i emmagatzemats prèvia acceptació de l’usuari en el navegador o en el seu dispositiu durant el recorregut per les pàgines o per l’aplicació, i serveixen per a emmagatzemar informació sobre la visita. Com la majoria dels llocs en Internet, els portals web deuen:\n● Assegurar que les pàgines web poden funcionar correctament.\n● Emmagatzemar les preferències, com l’idioma seleccionat o la grandària de lletra.\n● Millorar l’experiència de navegació de l’usuari.\n● Recopilar informació estadística anònima, com les pàgines que s’han visitat o el temps que ha durat la connexió.\nL’ús de Cookies ens permet optimitzar la navegació, adaptant la informació i els serveis oferts als interessos de l’usuari, per a proporcionar una millor experiència sempre que visiti la pàgina.\nLes Cookies s’associen únicament a un usuari anònim i el seu ordinador/dispositiu i no proporcionen referències que permetin conèixer dades personals. En tot moment, l’usuari podrà accedir a la configuració del seu navegador per a modificar i/o bloquejar la instal·lació de les Cookies enviades pels llocs web de www.brulletdeluna.com. Els usuaris que completin el procés de registre o hagin iniciat sessió amb les seves dades d’accés podran accedir a serveis personalitzats i adaptats a les seves preferències segons la informació personal subministrada en el moment del registre i l’emmagatzemada en la Cookie del seu navegador.\nGoogle Analytics emmagatzema cookies per a poder elaborar estadístiques sobre el trànsit i volum de visites d’aquesta web. En utilitzar aquest lloc web està consentint el tractament d’informació sobre vostè per Google. Per tant, l’exercici de qualsevol dret en aquest sentit haurà de fer-lo comunicant directament amb Google. Les cookies de Google Analytics, s’emmagatzemen en servidors situats als Estats Units i es compromet a no compartir-la amb tercers, excepte en els casos en els quals sigui necessari per al funcionament del sistema o quan la llei obligui a aquest efecte. Segons Google, no guarda la seva adreça IP.\nGoogle Inc. és una companyia adherida a “Privacy Shield” (escut de privacitat) que garanteix que totes les dades transferides seran tractats amb un nivell de protecció concorde a la normativa europea. Pot consultar la informació detallada a aquesta normativa a través del següent enllaç: https://support.google.com/analytics/answer/6004245\n● Des d’un punt de vista tècnic, permet que els llocs web funcionin de forma més àgil i adaptada a les preferències dels usuaris, com per exemple emmagatzemar l’idioma, la moneda del país o detectar el dispositiu d’accés.\n● Permeten que els gestors dels mitjans puguin conèixer les dades estadístiques recopilades en les Cookies per a millorar la qualitat i experiència dels seus serveis.\n● Serveixen per a optimitzar la publicitat que es mostra als usuaris, oferint la que més s’ajusta als seus interessos.\nCookies de tercers: Són aquelles que són recaptades i gestionades per un tercer, aquestes no es poden considerar pròpies.\nCookies de personalització: Permeten a l’usuari les característiques (idioma) per a la navegació per la pàgina web.\nCookies de publicitat comportamental: Permeten a l’editor incloure en la pàgina web espais publicitaris segons la informació obtinguda a través dels hàbits de navegació de l’usuari.\nAquest lloc web té el llistat de cookies utilitzades en l’opció “Gestionar el consentiment”, “Configuració de cookies” del plugin CookieYes que apareix a baix a l’esquerra de la web. L’usuari pot activar o desactivar les cookies per tipus, així com visualitzar tota la informació referent a elles, fent clic en el desplegable de cada tipus de cookies.


adidas ID GRFX Gris comprar i ofertes a Traininn\nDescripció adidas ID GRFX\nIDENTITAT DE L'ESPORT HOODIE GRÀFICA\nUNA CAPOTA AMB UNA FURDA AMB UNA FITXA RELAXADA.\nPoseu-vos una copa cap amunt d’aquesta acollidora caputxa de polar per mantenir la calor després de l’entrenament. L’ajustament relaxat us ofereix un munt d’espai per moure-us o capes sobre l’equip. Les butxaques amb cremallera us permeten mantenir petits elements essencials segurs.\nCortines relaxants al cos per a un moviment ampli\nPolar 77% cotó / 23% de polièster reciclat\nButxaques frontals amb cremallera; Cremallera completa; Caputxa forrada\nDeixeu caure les espatlles; Màniga curta\nEns associem amb la Iniciativa Better Cotton per millorar la agricultura de cotó a nivell mundial; Aquesta dessuadora amb caputxa està feta amb polièster reciclat per estalviar recursos i disminuir les emissions\nSi estàs buscant adidas ID GRFX, avui estàs de sort! A la botiga online de fitnes trobaràs el material esportiu al preu més baix i podràs comprar en un entorn totalment segur i amb la confiança de traininn. No esperis més i fes la compra online dels productes de Roba nens. traininn t’ofereix una selecció exclusiva de Dessuadores per la pràctica de diferents activitats. Tots els productes de la secció de Dessuadores estan especialment dissenyats per satisfer les teves necessitats i donar-te el total control en la pràctica de l’esport, independentment del nivell que tinguis o el temps que faci.\nCaracterístiques adidas ID GRFX\nSostenibilitat adidas ID GRFX


El mosquit i el camell: Et trobarem a faltar, Gus\nEl Gus amb el Moyano. Hi faltava el "Toron", que viu a Madrid\nVaig conèixer en Gustavo Abad, en Gus, ja fa molts anys. Tots dos formàvem part d’un moviment de joves cristians que es deia Jobac, ell al barri del Bon Pastor i servidora al Poblenou de Barcelona.\nEren anys de transició cap a la democràcia, que volia dir no només l’adopció d’un nou sistema polític, sinó sobretot l’empoderament de la gent més senzilla, el descobriment de la potència de la participació ciutadana (de la reivindicació, però també i sobretot de la creativitat, de la imaginació), i la construcció i remodelació de nous espais socials: associacions de veïns, entitats culturals, esplais, parròquies...\nA diferència del Poblenou, que comptava amb una llarga tradició associativa que va sobreviure al desert franquista, el barri del Bon Pastor era un barri nou, amb una població procedent majoritàriament de la immigració. En Gus i els seus companys (sobretot el Moyano i el Torondel: formaven un trio invencible que traspassava fronteres, també perquè eren de por!) van dedicar-hi molt d’esforç, sobretot a l’esplai “La Pinya”, on van treballar incansablement per als infants del barri.\nEl Gustavo mai no va perdre aquest interès per fer un món millor a partir de la festa, la música i l’alegria. Deu ser marca del barri, perquè d’allà va sortir també en Juanjo, que va deixar la presidència de la Jobac per dedicar-se a La Cubana, i, passat per les Teresines, ara és un reconegut promotor teatrero.\nL’esplai La Pinya comptava amb una rectoria semiabandonada a Pedra, a la Cerdanya, on feien colònies i sortides, i que compartíem a la Jobac. Allà, per cert, és on em vaig casar amb en Josep. Un espai privilegiat del qual parlàvem sovint amb en Gus, perquè evidentment formava part de la nostra comuna educació sentimental.\nEl joc de la corda, amb el Mamut de Viladecans, després d'haver deixat la gent ben xopa\nVan passar molts anys sense veure’ns, fins que els antics jobaqueros vam decidir retrobar-nos. I allà era ell amb la guitarra. Casat i amb tres fills continuava amb el seu bon humor i disponibilitat. Em va explicar que vivia a Viladecans i que sovint veia passar el Mamut sota la seva finestra. Ocasió d’or: el vaig convidar a venir i a participar de la colla, cosa que va fer amb gran entusiasme.\nPreparant-se per a la cavalcada de Reis\nDe fet, vaig trigar a assabentar-me’n, però aleshores en Gustavo ja convivia des de feia temps amb el seu tumor, un tumor que li havia comportat la baixa laboral i unes quantes operacions davant les quals jo tremolaria, però que ell suportava amb la lucidesa de qui sap que qualsevol dia pot ser el final i alhora com si no anessin amb ell.\nEls del Mamut assistíem atònits a un Gus que venia a la cavalcada de Reis sortint de la químio, i que, bo i marejat, aguantava estoïcament el maquillatge i el llarg recorregut. Sempre a punt per a la festa, disposat a fer les feines més pesades, “peleón”, bromista, incansable per a l’esport i les feines dures, ha estat vorejant la mort un munt de vegades en els passats mesos. Vaig visitar-lo a l’hospital en una d’aquestes ocasions. Pràcticament no es podia moure ni obrir els ulls, però crec que em va reconèixer. Sobtava la seva fragilitat en un cos fort i musculat. Va morir el passat 28 d’abril, als cinquanta-i-pocs anys.\nGràcies, Gus, per ser tan “brutote”, amic dels amics, pel teu sentit de festa, per tot el que ens has aportat al Mamut, pel teu coratge, per la teva bona feina! Formes part de nosaltres.\n(Publicat al Punt de Trobada 110, maig 2017)\nPublicat per Mercè Solé a 20:36


Programes de Fidelització en el TPV d'Odoo - #odoo\nEn Odoo, els programes de fidelització del TPV es gestionen des de l’apartat de configuració del mateix. En la definició d’un nou programa de fidelització, és important configurar els següents conceptes:\nObtenció de punts de fidelització\nCom en Odoo els programes de fidelització estan basats en un sistema de punts, és necessari definir primer les regles d’obtenció dels mateixos:\nPunts per comanda realitzada,\nPunts per moneda,\nPunts per producte adquirit,\nRegles especials de punts per productes i/o categories de productes específics.\nAquestes regles defineixen la quantitat de punts que un client obté per cada compra realitzada.\nRecompenses per punts de fidelització\nEn aquest apartat es defineixen les recompenses que un client pot obtenir amb els punts acumulats.\nLes recompenses són de 3 tipus:\nRegal → Un producte de regal específic.\nDescompte → Un percentatge de descompte en la següent compra.\nReventa →Utilitzar els punts com a mètode de pagament en la següent compra, transformant la quantitat de punts disponibles en un import de pagament, utilitzant un factor de conversió configurable.\nA més del tipus, en les recompenses es poden configurar també els següents paràmetres:\nCost Punts → El cost, en punts, de la recompensa.\nPuntos mínimos → La quantitat mínima de punts necessària per poder gaudir d’aquesta recompensa.\nFinalment, només cal assignar el nou programa de fidelització en els punts de venda desitjats. Odoo gestionarà automàticament la quantitat de punts de cada client i els regals disponibles, segons les configuracions realitzades prèviament.


Metges de Catalunya arrenca l’any de celebració del seu centenari a Tarragona - Col·legi Oficial de Metges de Tarragona\nMetges de Catalunya arrenca l’any de celebració del seu centenari a Tarragona\nEl Dr. Vizcarro va ser l’encarregat de donar la benvinguda als assistents en l’acte i va lloar la feina que el sindicat porta realitzant des de ja fa un segle.\nEl Seminari Centre Tarraconense va ser el lloc escollit per Metges de Catalunya per commemorar l’inici dels actes del centenari de la seva creació. A l’acte hi van assistir prop d’una setantena de persones i el President del Col·legi, el Dr. Fernando Vizcarro, va ser l’encarregat de donar la benvinguda a tots els assistents.\nDurant el seu parlament, el Dr. Vizcarro, a més d’agrair la presència del nombrós públic, va voler incidir en els inicis de la Institució recordant que, un 28 de juny de 1919 a Tarragona, es va gestar l’embrió del Sindicat de Metges de Catalunya. Va ser en el marc del Tercer Congrés de Metges de Llengua catalana. En aquell moment, el president del Congrés va refusar la sol·licitud dels metges per poder-se reunir i construir una unió sindical. El motiu d’aquesta negativa era el fet que no era matèria per a un congrés científic.\nTot i això, tal com va explicar el Dr. Vizcarro, els peticionaris van aconseguir en una reunió extraoficial, celebrada entre dues sessions del Congrés, aprovar la constitució de la comissió organitzadora del Sindicat. A més, també es va acordar començar a recaptar una quota de 2 pessetes mensuals als metges que s’incorporessin al nou projecte. Mesos després, el 27 de març de 1920 a l’Ateneu Empordanès de Barcelona, s’acabaria fundant oficialment el Sindicat.\nDurant el seu parlament, el President del COMT també va voler lloar la feina d’aquesta institució. Una feina que, des de fa 100 anys, continua mantenint els mateixos valors i que el president va voler destacar citant part del primer Butlletí del Sindicat i que resava així:\n‘El Sindicat de Metges de Catalunya persegueix el major ennobliment de la funció social encomanada a la classe mèdica, defensant els interessos morals i materials dels metges residents a Catalunya, protegint els associats i llurs famílies amb institucions de previsió i cooperació’.\nL’acte va continuar amb la conferència “Els orígens del Sindicat de Metges de Catalunya: una organització al servei de la medicina i el país” per part del Doctor en Història Contemporània Josep Lluís Martín Berbois. El Dr. Martín va desgranar en detall com van ser els primers passos de la Institució.\nDesprés, el President de Metges de Catalunya, el Dr.Jordi Cruz, va fer un repàs visual a la història del sindicat i finalment, el secretari de la Institució, Josep Maria Puig, va oferir la ponència “El fet diferencial i el dret a decidir. Tornar als orígens”. Una xerrada on va posar de manifest que les metgesses i els metges que són posseïdors del coneixement, han perdut capacitat de decidir perquè han quedat supeditats al poder econòmic”. Alhora, Puig va reclamar tornar als orígens del sindicat i lluitar pels valors de l’entitat i els interessos econòmics del sistema.


El premi Goncourt ja té novel·la candidata a sèrie de Netflix\n'L'anomalia', una ficció científica d'Hervé Le Tellier, posa el lector davant el repte d'enfrontar-se al seu doble\nUn avió d'Air France com el que apareix a 'L'anomalia', d'Hervé Le Tellier. Wikipedia\nLondresUn avió d'Air France travessa unes turbulències no registrades en els mapes sobre la costa est dels Estats Units. Després de patir molt, i d'experimentar les sensacions del Shambhala elevades a n, sense xarxa de seguretat ni assegurança de vida, finalment aterra a Nova York amb els 260 i escaig passatgers a bord sans i estalvis. És el mes de març del 2021. Tres mesos després, al juny, un avió idèntic d'Air France aterra també a Nova York. Els viatgers s'han doblat i són genèticament idèntics als que hi havien aterrat noranta dies abans.\nAquest és el joc que proposa Hervé Le Tellier (París, 1957) en la novel·la guanyadora de l'últim premi Goncourt. Més de 800.000 exemplars de venda n'avalen l'èxit, si més no comercial. ¿És prou per beneir-ne els resultats literaris? ¿És prou per beneir-los que el text estigui farcit de referències, entre d'altres, a Arthur C. Clarke o Georges Perec, el primer dels quals s'havia interrogat prou sobre les possibilitats –reals però també dins de la ficció– d'altres mons i el segon era capaç de desplegar jocs literari-lingüístics que tenen una relació evident amb les matemàtiques?\nL'anomalia Edicions 62\nEl mateix Le Tellier –membre del grup OuLiPo, escriptors que, d'acord amb la definició de Raymond Queneau, són "rates que aixequen el seu propi laberint, del qual planegen fugir"–, té tirada a jocs matemàtico-literaris. Un dels seus primers contes explica la història d'un home que reordena les prestatgeries de la biblioteca només per adonar-se que Els tres mosqueters s’han convertit en quatre, principi d'un desordre que afecta la resta dels seus llibres... i de la seva vida.\nPersonatges sense gruix\nTot i els mèrits de l'autor, i la fama, i les vint novel·les que té publicades, aquest lector es confessa molt poc impressionat amb els resultats literaris del Goncourt, tant com que està convençut de la potencialitat de la història per fer una mediocre sèrie de Netflix de gran èxit i de consum ultraràpid. Sigui dit de passada que un dels termes clau dels oulipites és, precisament, potencialitat: ouLiPo, Literatura Potencial, boutade o etiqueta que incideix en l'obvietat de voler anar més enllà de les cotilles del llenguatge, com si realment en tingués.\nHi ha carn a la graella, però? L'obra arrenca amb una escena de hitman, bàsicament per crear l'atenció d'un espectador que potser espera un thriller i al qual se li acaba oferint una pretesa al·legoria, com si Plató no hagués dit mai res; un crim inicial per encàrrec comès per un assassí a sou que el lector descobrirà més tard a bord de l'avió, que es doblarà per art de màgia o, més ben dit, per una anomalia. Anomalia que, sigui dit de passada, un escriptor-traductor ha apuntat en un llibre que es titula L'anomalia.\nEl de l'assassinat és el primer dels molts artificis impostats d'un seguit d'artificis amb què s'omplen més de 300 pàgines en què no hi ha ni un sol personatge de gruix, només estereotips extrets a l'engròs del cinema i la televisió, i amb frases, sovint, que fan envermellir: el que en francès en diuen à l'emporte-pièce. L'èxit, però, està assegurat. Aplaudiments, doncs, perquè només la intelligentsia francesa és capaç de fer passar una pedanteria exasperant per una al·legoria de nivell.\npremi Goncourt literatura francesa


El Festival Zoom arriba enguany a la 12a edició — Ajuntament d'Igualada\n27º max. / 16º min. 28/09/2021 11:53\nSou a: Inici / Noticies / El Festival Zoom arriba enguany a la 12a edició\nEls Premis d’Honor de la dotzena edició del Festival Zoom reconeixeran al comunicador Manel Fuentes, a l’actriu Emma Vilarasau, i a la productora Gestmusic, com a figures importants i representatives de la televisió del nostre país. La jove actriu igualadina Diana Gómez també serà guardonada al Zoom d’enguany amb el Premi Auguri Sita Murt. Tots ells recolliran el premi durant la Gala de Cloenda el dissabte 29 de novembre al Teatre Municipal Ateneu.\nManel Fuentes es va donar conèixer a la petita pantalla mitjançant el programa Crónicas Marcianas de Telecinco. També a Telecinco, va intervenir al famós Caiga Quien Caiga, i va presentar el seu propi late-show: Las noche con Fuentes y cía. A part de ser el conductor de Tu cara me suena d’Antena 3, també se’l reconeix per la seva labor periodística a Catalunya Ràdio. Una de les actrius més prestigioses i respectades del teatre, el cinema i la televisió de casa nostra és l’Emma Vilarasau. Coneguda per les seves interpretacions a grans sèries com Secrets de Família, Nissaga de Poder, Majoria Absoluta i Ventdelplà.\nMés informació al WEB del Zoom.\nPertany a: Comunicació, Teatre Municipal l'Ateneu, Cultura i patrimoni