Tour del Vignemale: Crònica i Ressenya – XULIUS\nEl Tour del Vignemale, és un travessa circular de 3 dies al voltant del massís del Vignemale que surt de Bujaruelo i passa pels refugis de Oulettes de Gaube i La Grange de Holle. Una travessa espectacular amb la impressionant cara nord del Pic Long o Gran Vignemale amb el famós Couloir de Gaube i els seracs del Petit Vignemale, l’ascens a un 3.000m, el Petit Vignemale i l’impressionant Circ de Gavarnie plegat de cascades\nSortiem de Ribes després de dinar el dia abans, ja que la primera etapa de la travessa era llarga i el viatge amb les furgos eren més de quatres hores, Vam dormir la nit anterior d’iniciar la travessa al pàrquing de Bujareulo (un pla molt gran al costat del riu on hi ha el refugi, un camping i el pàrqunig). Les previsions del temps són excel·lents. Sopem quasi a les fosques, esperem que vinguin els companys que venen amb l’autocaravana i a dormir.\nL’endemà, despertador a les 6:30 i amb un dia radiant sense núvols. Sortim del pàrquing a les 7:30 i ens dirigim a l’altre costat del pla per iniciar la travessa al refugi de Bujaruelo (1.340m). Són les 7:35 i posem el comptador a zero. Passem per sobre el pont característic de Bujaruelo, que creua el riu i de seguida agafem el corriol de l’esquerra seguint marques de GR, és el GR-11. Recte amunt, és el camí per on baixarem l’últim dia.\nPont sobre el Rio Ara\nAnem per un corriol entre prats verds i paral·lels al riu que anem remuntant poc a poc per la seva dreta. Arribem a una pista forestal. Les senyals de GR ens indiquen que agafem la pista cap a la dreta (Si anem per corriol tot recte, anem a petar més amunt de la mateixa pista). Estem ara en una zona boscosa i la pista va remuntant una mica més decidida. Arribem al Salt del Pich (1.526m – 08:28h), una bonica cascada que creuem i seguim remuntant la pista entre bosc. Arribem al final de la pista forestal a l’alçada de la Cabana/Refugi del Vado de Ordiso o Pastores de Vado (1.580m – 8:43h/8:52h). Agafem el corriol que surt per la dreta passant a tocar del refugi i d’un tancat i continuem remuntant pels prats orientals de la vall, creuant els barrancs de Cardal, Abé i Planobé que baixen a alimentar el riu Ara. Alçant el cap i la vista al fons a la dreta, comencem a veure les parets esveltes i verticals del cims del massís del Vignemale. El camí es suavitza arribant al Refugi/Cabana de Labanza o Cerbillonar (1.800m – 9:58h/10:38h). En aquest punt esmorzem i contemplem a la dreta la impresionant marmolera que separa el Pic Central (3.235m) i el Pic de Montferrat (3.219m)\nCabana/Refugi del Vado de Ordiso\nCabana/Refugi Labanza o Cerbillonar\nSeguim remuntant la vall suaument. Passem pel costat d’un pluviòmetre i al cap de poc trobem a la dreta, un primer sender i al cap de poc un altre que hauríem d’haver agafat qualsevol dels dos per anar en direcció N cap a la capçalera del riu Ara i deixar els senyals de GR. Cruïlla Gr-11 (1.990m – 11:25h/11:30), Per error seguim el GR (que ens hagués dut a Panticosa), però ens donem compte de seguida i redrecem la ruta remuntant una zona amb forta pendent, sempre per la dreta del riu. Finalment, veiemt la capçalera de riu Ara, baixem una mica i ens hi acostem. Una zona d’aiguamolls on neix el riu. Cabecera del rio Ara (2.350m – 13:00h/13:15h).\nArribant a la capçalera del riu Ara\nCapçalera del riu Ara\nDavant nostre ja només tenim parets i pedregar de pedres i estem rodejats de pics. A la esquerra veiem un corriol alçat que és el HRP, que porta al coll d’Arratille i el llac del mateix nom, i que sembla que confluirà amb el nostre corriol. Seguim en direcció N remuntant, ara si, de forma decidida. En la cruïlla amb el HRP girem cap a la dreta, trobant-nos les senyals blanca-vermella-blanca del HRP, i ja podem veure el coll on finalment hi arribem Collado los Mulos o Col de Mulets (2.591m – 13:42h). Ja veiem la baixada que en tocarà, ara a la part francesa. Baixem una mica i busquem un lloc arrasserat pel vent per poder dinar. Sota collado de los Mulos/dinar (2.290m – 14:10h/15:00).\nPujant les rampes dures del Collado\nJust arribats al Collado de los Mulos\nVeiem al fons de tot les restes del que havia estat el glaciar i just al davant el camí que haurem de fer el dia següent. Sembla molt dret i dur. Continuem el descens de 400m per una pedrera i per un cami ben marcat amb les marques de la HRP, i que en 2km ens portarà al refugio d’Oulettes de Gaube. L’arribada al refugi és un espectacle, ja que ens trobem davant a una de les parets més impressionants del Pirineu, la cara nord del Vignemale, amb el Glaciar de Gaube. Refuge Oulettes de Gaube (2.151m – 15:40h). Ara toca fer descans, remollada de peus amb l’aigua molt i molt freda, dutxa i la recompensa de les cerveses. Sopar (19h) i dormir.\nBaixada cap Oulettes de Gaube\nGlaciar i al refugi a l’esquerra\nRefuge Oulettes de Gaube, on dormim la primera nit\nEns llevem a les 6:15 amb un dia amb núvols alts enganxats als cims que no ens deixen veure la part més alta. Esmorzem i sortim del Refuge Oulettes de Gaube (2.151m – 7:30h). De seguida comencem a pujar de forma decidida tot fent ziga-zagues, seguint marques de GR, és el GR-10. Ja portem 300 metres de desnivell i arribem a la Cruïlla Col d’Arraille (2.434m – 8:10h/8:25h). Un pal indicador ens diu que a l’esquerra aniríem al Col d’Arrielle i el llac i refuge d’Estom. Seguim pel sender principal a la dreta, seguint les marques de GR. Hem deixat de fer ziga-zagues i pugem més suau però per una zona molt rocallosa, creuant en algun moment alguna clapa de neu. Seguim avançant i ja veiem el coll on hi pugem amb alguna ziga-ziga per terreny pedregòs. Hourquette d’Ossoue (2.734m – 8:10h/8:20h).\nSortint del refugi i trobant la cruïlla al Col d’Arraille al cap d’una hora\nMolta pedra i zigs-zags per arribar al coll de Hourquette d’Oussoe\nFem reagrupament. Veiem el refuge Baysellance allà mateix. Però és l’hora de decidir si pugem al Petit Vignemale. Al final, tot hi pugem. Vinga valents! Deixem les motxiles arraconades i comencem a pujar, fort i fent ziga-zagues curtes. En 25’ minuts som dalt. Petit Vignemale (3.032m – 9:45h/10:00h). Llàstima que no veiem la punta del cim del Lic Longue o Gran Vignemale (3.2998m) i la cresta que hi porta pels núvols alts. Això si, veiem a un costat tota la vall que hem remontat i a l’altre la vall que haurem de baixar amb el Barrage d’Ossoue alt fons. Fem fotos i avall en 15’, fem reagrupament agafem motxiles i seguim baixant, que ja tenim el refugi Baysellance a tocar. Refuge de Baysellance (2.651m – 10:50h/11:15h) on fem una bona parada per esmorzar.\nPujant el Petit Vignemale\nPinc Longue al fons\nReprenem la marxa, amb pal indicador i marques de GR del camí a seguir. Seguim el camí en fort pendent que baixa cap a la morrena del glaciar d’Ossoue. Trobem la crüilla del camí que puja cap a la glacera i que és l’itinerari normal d’ascens al Gran Vignemale. Cruïlla Glaciar d’Ossoue (2.465m – 11:30h). Passem per les coves de “Russell” excavades en la roca i al cap de poc trobem una nova cruïlla d’un corriol a l’esquerra. Cruïlla Col des Gentians i llac d’Estolm (2.295m – 11:38h/11:53h). Nosaltres seguim recte. La baixada segueix sense suavitzar-se fins arribar a la vall. El riu Ossoue entre a la vall amb una preciosa cascada. Ja en la vall, creuem el ríu per un pont i seguim baixant per el seu marge esquerra, fins arribar al Barrage d’Ossoue. Barrage d’Ossoue (1.947m – 12:55h/13:55h). Aquí i fem una boda parada per refrescar-nos, alguns s’hi banyen i hi dinem.\nDinant al Barrage\nCreuem el Barrage d’Ossoue per un petit pont per darrera la presa, pugem una mica i seguim el sender amb marques de GR, que ens conduirà fins el poble en unes 3 hores. Hi ha una pista forestal per l’altre costat del riu, però nosaltres seguim pel bonic sender i que recorre pastures sense perdre alçada. Passem per la Cabane de Lourdes (2.260m – 14:35h/14:40h) on hi fem reagrupament, quasi una hora més tard la Cabane de Sausse Dessus (1.900m – 15:20h/15:35h) on hi fem una bona parada. El camí és fa una mica monotont de tantes pastures i sense perdre alçada. Passem per una zona boscosa on sembla que el camí vulgui perdre alçada més decididament, algún tobogan amunt i avall i arribem a la Cabane Des Tousaus (1.827m – 16:20h/16:40h).\nAra si que sembla que baixem de forma decidida. Veiem una carretera al fons, hi arribem i la creuem. Es la carretera que puja a l’estació d’esquí de Gavarnie i al pàrquing del Col de Tentes que hi ha més amunt. Continuem baixant veient el nostre objectiu d’avui. Tornem a creuar la carretera i arribem finalment al Refuge La Grange de Holle (1.495m – 17:15h). Novament fem el ritual dels refugis: primera cervesa, dutxa i darrera cervesa abans del sopar (19h). Aquest cop sopem a fora, un sopar justet (sent generosos), fem sobretaula de valoracions de l’impressionant cara nord del Vignemale i de l’espectacular Circ de Gavarnie que hem de fer el dia següent i a dormir\nRefuge La Grange de Holle, molt aprop de Gavarnie, on passarem la 2a nit\nEns despertem a les 6:15, esmorzem i deixem el Refuge La Grange de Holle (1.495m – 7:25h). Baixem per pista fins el pàrquing de caravanes, creuem la carretera i anem al final de l’altre pàrquing, remuntem i agafem un corriol a l’esquerra. El corriol baixa lleugerement sense perdre molt d’alçada, veient per sota nostre i a l’esquerra el poble de Gavarnie. Trobem una cruïlla que si seguim a l’esquerra en hi duria. Cruïlla de Gavarnie (1.437m – 7:40h). També és una opció per arribar al circ seguint el curs del riu per una pista forestal. Però nosaltres preferim seguir recte sense perdre alçada. Trobem a la dreta alguns senders que s’endinsen al bosc i que remunten per anar directament al Plateau de Bellevue sense passar pel circ. Al cap de poc, sens obre per primera vegada la visió del Circ de Gavarnie. Realment és impressionant. No podem esperar, ens fem les primeres fotos. Algun corriol a l’esquerra baixa fins al fons del riu, però nosaltres seguim a mitja alçada. Arribem en vistes a la Prade, un lloc amb un escenari molt gran i amb tot de focus que és on té lloc el Festival de Gavarnie, un festival de teatre en altitud. En aquest punt, tenim el GPS una mica perdut o nosaltres. Hem perdut el track que voliem seguim, però veiem clar cap on hem d’anar. Veiem més avall a l’esquerra un pont i anem decidits cap allà per creuar-lo. Pont de Prade (1.431m – 8:25h). Anem plans sense perdre ni guanyar alçada, a l’esquerra del riu que acabem de creuar per una zona molt maca de prats i bosc. A l’esquerra tenim el riu principal que no veiem pel dens bosc. Seguim per una zona plena de petit rierols provinents del riu principal que creuem hi arribem al Pont de Pierre (1.460m – 8:35h).\nCruïlla a Gavarnie (al fons)\nAra ja si, remuntem de forma decidida, arribem a la pista forestal que ve de Gavarnie, la deixem de seguida per agafar una drecera. De nou a la pista que seguim i ja veiem l’Hotellerie du Cirque on hi arrivem de seguida. Circ de Gavarnie (1.560m – 8:55h/9:35h). Ens hi estem una bona estona contemplant l’espectacularitat del circ amb tot de cascades que cauen d’un paret i un altre, fent fotos i més fotos. Un dels component del grup s’acosta fins a sota mateix de la cascada principal.\nHotellerie de Cirque\nCirc de Gavarnie, espectacular!\nUn cop reagrupats, hem de desfer el camí fins el Pont de Pierre i allà mateix surt un corriol a l’esquerra que s’enfila pel bosc. Creuem un rierol i ja comencem a pujar de forma decidida fent ziga-zagues pel mig del bosc fins arribar al Pont i Cascada Gave Des Tourettes (1.640m – 10:25h/10:35h). Una petita parada per anar a veure la cascada i seguim, deixant el bosc enrera i pujant suau fins el Plateau de Bellevue (1.704m – 10:45h). Mirem enrere per tornar a contemplar el Circ de Gavarnie. No ens cansarem de veure’l, és magnífic.\nPont i Cascada Gave Des Tourettes\nEl nostre camí recorre a continuació la vall de Pouey d´Aspè. Anem guanyant alçada suament. Veient amunt de la vall una cabana o refugi on hem d’arribar i més enllà el port. Però primer arribem a una cruïlla on a l’esquerra aniríem al Refuge des Serradets (sota la Brecha de Roland). Cruïlla sender Refuge des Serradets (1.880m – 11:20h). Nosaltres seguim recte i trobem de seguida la Cabane des Soldats (1.954 – 11:30h/12:05h). Aquí fem una bona parada i esmorzem les últimes restes de menjar que portem. Arranquem de nou en vistes al coll. El sender puja pel fons de la vall, però en el punt on començaria la pujada forta, el camí se’n va a la dreta per fer una ziga-ziga per una pedrera fins al Puerto de Bujaruelo o Port de Boucharo (2.273m – 12:55h/13:15). Reagrupament i parada i veiem ja el costat aragonés i tota la baixada que ens queda\nCruïlla al refuge des Serradets\nPuerto de Bujaruelo o Boucharo\nUn cop en el coll agafem el sender que descendeix en direcció oest fins el Refugi de Bujaruelo senyalitzat amb marques roja i blanca de GR. Després d’una primera i pronunciada baixada creuarem un barranc i deixarem a la nostra dreta la Cabana de Eléctricas (2.050m – 13:45h). Seguim baixant per una zona de pedreres fins endinsar-nos en el bosc. Inici bosc i abans cruïlla Barranc de Lapazosa (1.715m – 14:05h/14:30h). En aquest punt busquem un ombra per fer una parada i reagrupament. Ara si, ja només queda seguir baixant de forma decidida i ràpida pel bosc, que ens condueix al pont romànic de San Nicolás de Bujaruelo i finalment el punt d’inici de la travessa. Refugi de Bujaruelo (1.340m – 14:40h)\nCabana de las Eléctricas\nArribant a Bujaruelo, sobre el pont romànic\nCelebració final amb un bon dinar a Bujaruelo\nEn resum, una magnífica travessa, de les millors que hem fet, sinó la millor.\nGràcies a tots per les fotos i per la bona companyia. Gràcies als de Cardedeu, en Francesc i l’Andreu per les converses (no callen ni sota l’aigua), a en Sicu per les seves sàvies paraules, a en Miki per les seves “mellas”, al Xavi “Conxito” per la seva determinació, a la Conchi per ser la “lastre” que necesita tot grup (que no estamos tan mal), a l’Avet i la Txell per ajudar al “xerpa” en els moments de dubte, i al Xerpa-Peco per seguir-me. Sou molt bona gent! Fins la propera!\nFarra i Acció “Molt més que muntanya”\nDistancia: 59,27 km\nAlçada maxima: 3.032m – Petit Vignemale\nDesnivell: +4.233m / -4.233m\n1a. Etapa: Bujaruelo (1.340m) – collado de los Mulos (2.591m) – Refuge Oulettes de Gaube (2.151m)\nAlçada maxima: 2.591m – Collado de los Mulos\nDesnivell: +1.403m / -591m\nHorari: 8h 5’ (total) / 5h 55’ (sense parades)\n2a. Etapa: Refuge Oulettes de Gaube (2.151m) – Hourquette d’Ossoue (2.734m) – Petit Vignemale (3.032m) – Refuge La Grange de Holle (1.495m)\nAlçada maxima: 3.0323m – Petit Vignemale\nDesnivell: +1.109m / -1.763m\nHorari: 9h45’ (total) / 6h30’ (sense parades)\n3a. Etapa: Refuge La Grange de Holle (1.495m) – Circ de Gavarnie (1.560m) – Puerto de Bujaruelo (2.273m) – Refugio de Bujaruelo (1.340m)\nAlçada maxima: 2.273m – Puerto de Bujaruelo\nDesnivell: +1.127m / -1.283m\nHorari: 7h25’ (total) / 5h15’ (sense parades)\n07:35 – Refugi de Bujaruelo (1.340m)\n07:58 – Pista forestal a la Cabaña de Ordiso (1.372m)\n08:28 – Salto del Pich (1.526m)\n08:43 – Cabana de Ordiso o Pastores de Vadop (1.580m) – 5’ de parada/reagrupament\n09:58 – Cabana de Labaza o Cerbillonar (1.800m) – 40’ de parada/esmorzar\n11:25 – Cruïlla Gr-11 (1.990m) – 5’ parada/reagrupament\n13:00 – Cabecera del Rio Ara (2.350m) – 15’ parada/descans\n13:42 – Collado de los Mulos o Col de Mulets (2.591m) – 15’ de parada/reagrupament\n14:10 – Sota collado de los Mulos (2.290m) – 50’ de parada/dinar\n15:40 – Refugi de Oulettes de Gaube (2.151m)\n07:30 – Refugi de Oulettes de Gaube (2.151m)\n08:10 – Cruïlla Col d’Arraille (2.434m) – 15’ de parada/reagrupament\n09:10 – Hourquette d’Ossoue (2.734m) – 10’ de parada/reagrupament\n09:45 – Petit Vignemale (3.032) – 15’ de parada\n10:16 – Hourquette d’Ossoue (2.734m) – 15’ de parada/reagrupament\n10:50 – Refuge de Baysellance (2.651m) – 25’ de parada/sesmorzar\n11:30 – Cruïlla Glaciar d’Ossoue (2.465m)\n11:38 – Cruïlla Col des Gentians (2.295m) – 15’ de parada/reagrupament\n12:55 – Barrage d’Ossoue (1.947m) – 60’ de parada/dinar\n14:35 – Cabane de Lourdes (2.260m) – 5’ de parada/reagrupament\n15:20 – Cabane de Sausse Dessus (1.900m) – 15’ de parada/descans\n16:20 – Cabane Des Tousaus (1.827m) – 20’ de parada/reagrupament\n17:15 – Refuge La Grange de Holle (1.495m)\n07:25 – Refuge La Grange de Holle (1.495m)\n07:40 – Cruïlla de Gavarnie (1.437m)\n08:25 – Pont de Prade (1.431m)\n08:35 – Pont de Pierre (1.460m)\n08:55 – Circ de Gavarnie (1.560m) – 40’ de parada/descans\n10:25 – Pont i Cascada Gave Des Tourettes (1.640m) – 10’ de parada/fotos\n10:45 – Plateau de Bellevue (1.704m)\n11:20 – Cruïlla sender refuge des Serradets (1.880m)\n11:30 – Cabane des Soldats (1.954m) – 35’ de parada/esmorzar\n12:55 – Puerto de Bujaruelo o Port de Boucharo (2.273m) – 20’ de parada/descans\n13:45 – Cabaña de las Electricas (2.050m)\n14:05 – Inici bosc i abans cruïlla Barranc de Lapazosa (1.715m) – 25’ de parada/reagrupament\n14:50 – Refugi de Bujaruelo (1.340m)\nposteriorTour del VignemaleNext


Michael Albanese, CEO de Tradewind Markets - Sèrie d’entrevistes\ndefraudingamerica.com > Entrevistes > Michael Albanese, CEO de Tradewind Markets – Sèrie d’entrevistes\nMichael Albanese és el conseller delegat de Mercats Tradewind. Amb més de 20 anys a la indústria, Michael va ocupar anteriorment múltiples càrrecs de lideratge a JP Morgan, inclosos el cap global de la gestió de garanties d’agències, el cap global de liquidació de valors i el cap del negoci de trustees del Japó, que permet als bancs, intermediaris, gestors d’actius, corporacions , i les asseguradores per gestionar eficaçment els contractes de recompra creuada de garanties, els préstecs de valors i les operacions de derivats. Michael té experiència en infraestructures de mercat a través de mercats de valors, corretatge en línia i lideratge d’empreses complexes.\nTradewind Markets ha construït una plataforma digital per a metalls preciosos; faciliten el comerç, la gestió de la cadena de subministrament, la liquidació i la custòdia d’aquests actius.\nPodríeu compartir amb nosaltres la història de la gènesi de Tradewind Markets i com es va fer fora d’IEX el 2016?\nTradewind Markets es va llançar com a empresa a través de Borsa d’inversors (IEX), l’únic intercanvi que alinea els interessos de tot l’ecosistema comercial, des d’inversors fins a corredors fins a empreses públiques. Tradewind va començar com un concepte amb la missió de millorar el funcionament del mercat dels metalls preciosos i el que va atraure ràpidament l’interès dels inversors Sprott, un gestor mundial d’inversions especialitzat en inversions en metalls preciosos i actius reals. Amb el suport d’accionistes amb interès per millorar els mercats i equipat amb un fort equip d’empleats, Tradewind es va proposar crear la tecnologia que permet controlar digitalment el metall físic..\nEl 2018, Tradewind va crear VaultChain ™ Gold i Silver com una manera de fer més fàcil, més rendible i més segur comprar, vendre, custodiar, assentar i posseir metalls preciosos digitalment. L’or o la plata comprats a través de VaultChain ™ es mantenen a la Royal Canadian Mint amb un clar títol de propietat reflectit al llibre major distribuït. Els compradors i venedors de metalls preciosos poden comprar aquests actius a través d’una xarxa de concessionaris Tradewind.\nLes nostres relacions fundacionals amb IEX, Sprott i molts dels nostres accionistes ens han ajudat a millorar enormement el funcionament del mercat dels metalls. Continuem ajudant tots els segments de l’ecosistema de metalls preciosos (productors, bancs, distribuïdors, refinadors i inversors) a beneficiar-se d’un mercat més segur i rendible.\nHeu tingut una carrera fenomenal, inclosa la de recentment ser cap global d’agència de gestió de garanties a J.P. Morgan. Què va comportar Tradewind Markets que us va atraure a incorporar-vos com a CEO?\nDurant la meva carrera a la banca, em vaig centrar en els mercats de valors i la gestió de garanties, gestionant empreses que permetien negociar, liquidar, demanar préstecs i préstecs de valors a tot el món, independentment de la ubicació física d’aquests valors. Institucions com els bancs i els gestors d’actius van ser capaços de desplegar aquests valors com a garantia a efectes de finançament sense moure’ls físicament, cosa que al seu torn va ajudar a finançar el seu negoci, a aconseguir una liquidació comercial segura i a efectuar la transferència de valor entre geografies..\nQuan vaig examinar altres classes d’actius, em vaig adonar que hi ha lliçons que els mercats de metalls poden aprendre del mercat de valors, tant dels èxits com dels fracassos. La infraestructura del mercat de metalls preciosos és antiquada i depèn excessivament del moviment físic per liquidar les operacions i transferir el valor. La liquidació sovint requereix l’enviament de metall físic i els centres comercials mundials requereixen diferents formats d’or per completar operacions. El mercat dels metalls no té un mecanisme central per obtenir subministrament, mantenir registres de propietat immutables i mobilitzar el metall com a garantia quan més es necessita. El resultat és un mitjà més costós i amb menys confiança per operar, liquidar i desplegar metall com a garantia.\nPer exemple, l’or té un enorme potencial per funcionar com a actiu col·lateral eficaç. Però, a causa de la seva manca de transparència de preus, l’or no es qualifica com un actiu líquid d’alta qualitat (HQLA), cosa que fa que sigui costós que certes institucions tinguin or i impedeixin que altres inversors institucionals en siguin propietaris. Les millors dades, una major transparència de preus i registres de propietat segurs ajuden l’or a convertir-se en una inversió i un actiu col·lateral més acceptable.\nLa bona notícia és que hi ha un pla que ha ajudat a millorar els mercats de valors al llarg dels anys i no hi ha cap raó per què no puguem aplicar-ho als mercats d’or en un termini immediat.\nQuins avantatges tenen els inversors de tenir digitalitzats els productes bàsics??\nActualment, és bastant fàcil digitalitzar els recursos. El valor real prové de la combinació de la digitalització amb construccions legals, dades i certesa de propietat que proporciona comoditat a les contraparts. Digitalitzant un actiu, assegurant un registre de propietat immutable i augmentant la transparència de preus, el mercat obté diversos avantatges.\nAugment de la seguretat de l’assentament eliminant la necessitat que l’or es transportés físicament a través de les fronteres, es fongués en diferents formats i es lliurés a voltes físiques específiques. De fet, al març d’aquest any, a mesura que les refinadores i les companyies aèries van reduir les operacions a causa de COVID-19, la liquidació de determinats contractes estava lluny de ser certa.\nReducció dels costos de finançament a mesura que l’or s’accepta com a garantia. Els bancs, els corredors i els gestors d’actius poden demanar prestat més fàcilment en contra de les seves posicions, tal com ho fan als mercats de reposició i finançament de valors pel que fa als valors. De fet, en molts casos l’or ja és permès com a garantia per a determinats negocis de derivats. Però com que fins ara ha estat operativament difícil de desplegar, l’or està infrautilitzat en aquests comerços. La digitalització ho pot canviar.\nMajor oportunitat per a les institucions de posseir or. En augmentar la transparència de preus i la seguretat de la liquidació, l’or es pot convertir en una inversió elegible per a companyies d’assegurances i OPCVMs europeus que avui no tenen permís per tenir or..\nMenor cost, ja que els centres de negociació i de cobertura d’or es tornen més interoperables a nivell mundial. Ho hem vist a tots els mercats de valors europeus, però aquest nivell d’interoperabilitat, fins ara, ha superat completament els mercats de l’or.\nTendències d’or i dades de preus transparents i accessibles regularment.\nVostè és un gran defensor de l’or ètic, de quina manera Tradewind Markets obté l’or de manera responsable i com s’utilitza blockchain per controlar la seva cadena de subministrament?\nTot i que hi ha una forta demanda de transparència dins de la cadena de subministrament de metalls, 63% dels gestors de fons citar una “manca de dades de sostenibilitat de qualitat i consistents” com la barrera més gran per a la inversió en governs ambientals, socials i de govern corporatiu (ESG). Tradewind ho ha abordat amb ORIGINS, una solució de traçabilitat de la cadena de subministrament que ajuda les empreses a adherir-se als principis de mineria responsable de l’or del Consell Mundial de l’Or proporcionant informació detallada de la cadena de subministrament sobre l’origen del seu or i plata. En proporcionar dades de procedència, inclosa la ubicació de la mina, les dates d’enviament i una llista de certificacions o estàndards que compleix la font, els participants al mercat poden comprar i vendre metalls preciosos de fonts de confiança i autenticar la procedència del material a tota la cadena de subministrament..\nActualment s’ofereix or i plata, hi ha plans per oferir pal·ladi, platí o altres productes en el futur?\nSens dubte, hi ha diverses oportunitats per digitalitzar els productes bàsics més enllà de l’or. Ja oferim plata en forma digital i avaluem activament altres mercats de productes bàsics.\nEl nostre enfocament ha estat centrar el nostre temps a resoldre els problemes d’infraestructura del mercat més urgents, i això significa or per ara. En lloc d’esperar a aconseguir un consens total de la indústria sobre quan, com i a quin ritme s’ha de resoldre el problema, hem començat amb un subconjunt significatiu de participants del mercat. El pla que ha ajudat a millorar els mercats de valors i derivats durant l’última dècada es pot aplicar a l’or, i els beneficis no necessiten anys per assolir-los..\nJa heu parlat de com COVID-19 ha mostrat problemes relacionats amb la indústria amb el sistema heretat actual. Quins són alguns d’aquests problemes i quines són algunes de les solucions?\nLa pandèmia sens dubte va exposar importants esquerdes a la infraestructura del mercat de l’or.\nLondres és un gran centre per al comerç d’or, mentre que Nova York és un centre per cobrir aquests negocis. Al març, a causa de les dislocacions de preus de COVID-19, es va fer necessari que les contrapartides liquidessin els seus negocis de futurs de Nova York. Tanmateix, el mercat de Nova York requereix or en formats molt específics, diferents dels que normalment es comercialitzen a Londres o Xangai. Per tant, per tal de resoldre els comerços, les contraparts havien de refinar les barres d’or, enviar-les a Nova York i aconseguir-les a les bóvedes adequades abans del termini de liquidació. Com es va esmentar anteriorment, aquest procés es va fer més difícil, ja que les companyies aèries van reduir els vols i les refineries van frenar les operacions durant tota la pandèmia.\nEl preu de l’or a Nova York va augmentar sobre l’or comparable a Londres, provocant pèrdues de cobertura davant la incertesa de l’assentament. És clar que és hora de replantejar-se com es pot desplegar l’or en diferents centres comercials independentment de la ubicació física, el format i la zona horària..\nPodríeu parlar de les diferents opcions de metalls preciosos que s’ofereixen als inversors?\nAtès que el mercat dels metalls preciosos és físicament exigent, els processos digitals obren el nombre d’opcions disponibles als inversors actualment. Anteriorment, els inversors havien de comprar or i emmagatzemar-lo en un lloc segur. Avui en dia, els inversors poden comprar or de forma digital, fraccionada i aprofitar els seus metalls per obtenir un rendiment.\nActualment, el mercat dels metalls està fragmentat i no té registres centrals de propietat, cosa que fa que sigui difícil demanar préstecs, préstecs i desplegament d’or com a garantia. Tradewind’s VaultChain ™, el nostre primer producte digital d’or i plata, permet als inversors comprar i posseir or de manera digital mitjançant registres digitals. Aquest mètode de propietat elimina la necessitat d’emmagatzematge personal, seguretat, assegurança, transport i custòdia d’or i, en canvi, depèn d’una institució, en el nostre cas, la Royal Canadian Mint, per a aquests processos..\nVaultChain ™ Gold també atorga als inversors l’opció de comprar or en quantitats fraccionades menors d’una unça, la unitat estàndard de l’or. El fet de permetre als inversors comprar increments d’or més exactes permet que el mercat dels metalls preciosos funcioni més com el mercat de valors.\nAlgunes empreses han creat el que es coneix com a fitxes d’or: actius digitals recolzats per or físic que tenen com a objectiu ancorar els preus al valor de mercat de l’or.\nAtès que cada mètode és cada vegada més digital, els inversors tenen la possibilitat d’accedir a dades de la cadena de subministrament a les quals no podien accedir anteriorment, com ara informació d’abastiment, mines específiques, ubicació geogràfica i als models de govern ESG als quals s’adhereix la mina. Es pot accedir a aquesta informació mitjançant ORIGINS de Tradewind, una solució de traçabilitat de la cadena de subministrament.\nEls clients poden rebre lliurament físic d’or i hi ha restriccions geogràfiques??\nEls clients de Tradewind poden sol·licitar l’enviament físic d’or a través dels seus concessionaris autoritzats, de manera similar a com els inversors poden sol·licitar diverses formes de valors a través d’intermediaris. La propietat digital d’or també permet als inversors obtenir els mateixos avantatges d’invertir en or físic, inclosa l’adquisició física del metall. Aquesta és una característica que probablement agradarà a les contraparts que hagin de demostrar la capacitat de prendre possessió dels seus actius físicament.\nHi ha alguna cosa més que vulgueu compartir sobre Tradewind Markets?\nEl mercat dels metalls preciosos està a punt de canviar i tenim un pla existent que ens guiarà cap allà. No cal esperar el consens del mercat quan avui existeixi la tecnologia adequada. A Tradewind, tenim plans audaços (però pragmàtics i assolibles) per donar als mercats d’or la infraestructura necessària per fer-lo més segur, resistent i rendible..\nGràcies per la gran entrevista que han de visitar els lectors que vulguin obtenir més informació Mercats Tradewind.


La fira s’inaugurarà a les deu del matí, moment en què començaran les passejades amb poni davant les antigues escoles (fins les 14 hores) i la tradicional “Exposició-Concurs de Plantes i Flors” de la Llar dels Avis a càrrec de l’Associació de Dones de Vila-sacra. A les 11 hores hi haurà jocs tradicionals per a la mainada a la pista del Parc del Rentador i també un taller per dissenyar un pitet de menjar calçots. Una hora després tindrà lloc la missa solemne a l’església de Sant Esteve amb l’acompanyament de la Coral Veus Blanques de Vila-sacra. El plat fort de la jornada arribarà poc després, a les 12.30h del migdia, quan la plaça de les escoles s’erigeixi en l’escenari de l’inici del concurs de menjar calçots.\nA part de les activitats habituals, la Fira de la Ceba i el Calçot també oferirà diverses exposicions per als seus visitants. Així, a l’edifici de l’Ajuntament (d’11h a 13h i de 16h a 19h) hi haurà tres propostes diferents: l’exposició “Càtars i Trobadors”, una mostra d’aquarel·les de Concepció Dabau i una exposició d’artesania amb fusta obra de Josep Descamps. D’altra banda, la sala de lectura Josep Coderch oferirà l’exposició de “Patchwork” a càrrec de Carme Prat, mentre que a les Antigues Escoles es podrà visitar l’exposició dels treballs fets en els cursos de pintura, manualitats i dibuix dirigits per Laia Pol.


Cineculpable prepara un monstruós assalt per a una 22a edició que rep 345 curtmetratges a concurs a Vila-real - Diari Millars, informació local en valencià.\nCineculpable prepara un monstruós assalt per a una 22a edició que rep 345 curtmetratges a concurs a Vila-real\nEl festival internacional s’inspira en les criatures del cinema de terror per a filar la seua cita 2019, que celebrarà del 25 al 29 de novembre a Vila-real.\nVint-i-dos anys contant petites grans històries i apostant per la cultura cinèfila amb vocació internacional i el repte de crear pedrera local. Vila-real prepara el nou assalt d’un dels seus festivals més emblemàtics i longeus: Cineculpable. El Festival Internacional de Curtmetratges aterrarà en l’Auditori del 25 al 29 de novembre de 2019 disposat a continuar rendint culte al setè art en petit format. La seua coordinadora, Sonia de la Vega, i la regidora de Joventut de Vila-real, Anna Vicens, han presentat este dilluns la 22a edició, que dóna el tret de sortida amb 345 curtmetratges presentats a concurs a través de la plataforma Festhome i en un termini rècord de deu dies. Obres procedents de 28 països –el 68% d’Espanya, al costat d’obres de Colòmbia, Cuba, el Japó, Corea del Sud, la Xina, Itàlia, Portugal, Rússia o Algèria, entre altres- que no fan sinó reforçar el perfil internacional d’un certamen “que ha portat i continua portant el nom de la nostra ciutat per tot el món”, ha indicat l’edil. Vicens també ha agraït a la Diputació de Castelló, i en concret a la diputada de Joventut, Lluïsa Monferrer, el suport econòmic que rebrà el festival de la institució provincial.\nCineculpable ha donat a conèixer també la imatge d’aquest any. Un cartell que signa la il·lustradora castellonenca establerta a València Laura Castelló i que gira entorn dels animals terrorífics que ha donat el cinema, “la temàtica sobre la qual transitarem en esta edició”, ha explicat Sonia de la Vega. Pel·lícules protagonitzades per animals aterridors com a Tauró, King Kong, Anaconda, Cujo, Piraña i un llarg etcètera han estat la base documental de la qual ha begut l’autora, “per a basar-me finalment en Els ocells de Hitchcock”, explica Laura Castelló.\n“Partint de la imatge de Tippi Hedren amb els ocells sobrevolant-la, vaig voler representar un animal que no fos massa icònic perquè no s’identifiqués amb una pel·lícula concreta i crear així un homenatge a totes elles, per això vaig triar esta rata gegant amb enormes arpes”, diu. Una protagonista amb una imatge més actual i menys victimitzada –”no he representat a un personatge atacat pel monstre sinó a una heroïna capaç de defensar-se i lluitar contra les seues pors”, diu l’autora- completen l’obra que dóna imatge a Cineculpable 2019.\nLlicenciada en Il·lustració Professional, Laura Castelló ha treballat per a marques com Amstel, Rambleta, Alhambra o El Festival dels Arts, Amnistia Internacional, Inditex i la Universitat Europea de Madrid. Este any ha publicat Queen (ed. Pengun Random), una biografia sobre la banda de Freddy Mercury per als més petits i actualment prepara el seu pròxim llibre.\nCineculpable manté en este 22è aniversari el format de les seues últimes edicions. Les projeccions, gratuïtes, se succeiran del 25 al 28 en l’Auditori a partir de les 22.00 hores. La primera de les sessions, la del dilluns 25, estarà reservada a la Secció Provincial, i del 26 al 28 li tocarà el torn als curtmetratges de la Secció Oficial. El divendres 29 de novembre acollirà la gala de lliurament de premis: 7.800 euros distribuïts en set categories.\nRepetix també Cinexpress. Una activitat en la qual participen estudiants dels instituts de Secundària de Vila-real, convertits en professionals del cinema i encarregats de guionitzar, interpretar, gravar i muntar els seus propis curtmetratges, que exhibiran en la gala de clausura del festival.\nPost més nousEs trenca una canonada a la Vall d’Uixó\nPost més vellsL’Ajuntament de l’Alcora inicia un nou pla per millorar els parcs del municipi


Philip Roth | miquelcolomer\nPàgina d'inici » Posts tagged 'Philip Roth'\nEl professor del desig\nPosted on 17 Setembre 2020 by miquelcolomer\t| Deixa un comentari\nSegons em diuen, vaig ser un dels pocs professors que tractaven de vostè els alumnes a classe, en lloc de tutejar-los. És veritat, també, que m’estimava més presentar-me davant d’ells amb camisa i americana. I pantalons llargs, és clar. I ben calçat. M’encantava ensenyar literatura. En molt poques altres situacions em sentia tan feliç i content com quan era davant de l’aula amb pàgines d’anotacions i els llibres plens de marques destacades. Crec, encara ara, que no hi ha cap altra cosa a la vida que pugui comparar-se a una aula plena d’estudiants. De tant en tant, davant d’alguna expressió o alguna frase que considerava fonamental no podia aturar l’impuls d’exigir que ho gravessin amb foc a les seves memòries i que ho copiessin literalment a les llibretes i que, en acabat, s’ho llegissin en veu alta. Estava i continuo estant convençut que quan en surtin, quan acabin els estudis, no trobaran fàcilment en cap altre lloc l’oportunitat d’expressar-se sense traves sobre allò que més importava a homes amb tan bona sintonia pel que fa a la lluita per la vida com certs fragments de la Bíblia, Llull, Metge, March, Dant i aquell seu “abandonin tota esperança”, Tolstoi, Mann, Flaubert, Pla, Rodoreda, Sales… I que el que ens preocupa a la vida, i és d’això que parlen els llibres que els proposàvem -ara la veritat és que ja no ho sé, sento dir totes aquestes bajanades de l’acompanyament emocional i tantes d’altres obscenitats que res no tenen a veure amb el veritable ensenyament…- són coses com la soledat, la malaltia, l’enyorança, el patiment, el desengany, l’esperança, la passió, l’amor, el terror, la corrupció, les desgràcies, la mort. I no m’importava gens que a final de curs estiguessin farts de la meva insistència en la relació total que hi ha entre les grans novel·les i tot allò que a cada moment ells, els estudiants, saben de la vida. La relació permanent i profunda entre vida i literatura i la constatació que la nostra, de vida, la de tots plegats, és dins dels llibres. Vull dir que és del tot una veritable creença, per a mi, l’ofici de fer classe. Ho ha estat, si més no, vaja. Ara que em sembla que ja no se n’ensenya, de Literatura. Sobretot que no llegeixin, que no pensin! Abandonem tota esperança.\n(Amb la crossa de Philip Roth i El professor del desig)\nPosted in Dietari\t| Etiquetat abandonin tota esperança, creença, Literatura, Philip Roth\nJo sóc Ningú\nPosted on 2 Juliol 2020 by miquelcolomer\t| Deixa un comentari\n3/4 de 9 del vespre d’aquest dijous. Veig des del balcó ple de gent passejant-se amunt i avall de la riera. Alguns amb màscara, la majoria sense. Com que és aquesta hora que dic, d’aquí poc la cosa anirà quedant més tranquil·la.\nImatge de noies adolescents, ben vestides, elegants, rialleres i inquietes, il·lusionades, al moment de trobar-se amb amics, companys de classe o coneguts amb qui deuen haver quedat. M’ha fet goig de veure-ho. Veritable record d’aquella adolescència nostra de ja fa una cinquantena d’anys. Aquells estius amb tot d’estiuejants que venien de Barcelona i s’estaven tres mesos entre nosaltres. En dèiem veranejants, en aquell temps. I també pijos -per l’accent en parlar d’una manera que ens semblava afectada i la manera de vestir que mostrava tot plegat una bona posició social o econòmica- sense saber segur si ho eren o no, només per l’aparença. Tothom en català, això sí. Si més no aquells amb qui jo em feia. El català, que no era la llengua de l’ensenyament, tot obligatori en castellà, però sí que ho era fora dels centres escolars. Quins canvis! I ara aquestes noies que he dit han fet que hi pensés i ho recordés.\nI naturalment que, de diferències, n’hi ha tantes com vulguis. La més visible potser: aquesta dependència actual de les anomenades xarxes socials. I aquí no em puc tampoc estar de repetir-me. Lluitar contra els dispositius vol dir mirar de passar desapercebut, aquesta gran cosa. Que no se’t noti. I no ser detectat per la multiplicitat d’ulls i braços amb què operen els programes. Segurament érem més lliures abans, quan no existia tot això de les localitzacions, que se sàpiga sempre on ets de manera que puguis ser trobat. A favor, doncs, de la sagacitat d’Odisseu que utilitza Lluís Calvo a L’Infiltrat: Jo sóc Ningú. Una dependència del tot clara si ens aturem un instant a la pàgina 11 de L’Espectre se’n va, de Philip Roth, quan representa que ell vivia a Berkshire i feia ja onze que no s’havia ni acostat a Nova York. Llegim això seu: “No assisteixo mai a cap sopar. No vaig al cine, no miro la televisió, no tinc telèfon mòbil ni ordinador ni reproductor de vídeo o de dvd. Continuo vivint a l’època de la màquina d’escriure i no tinc ni idea del que és internet. He deixat de fer l’esforç d’anar a votar. Em passo escrivint quasi tot el dia i sovint fins a altes hores de la nit. Llegeixo, sobretot els llibres que vaig descobrir d’estudiant, obres mestres de ficció que exerceixen sobre mi tant d’influx com quan m’hi endinsar emocionat per primera vegada, i en algun cas més”. Vull dir que em sembla que no cal afegir-hi gran cosa més.\nPosted in Dietari\t| Etiquetat estiuejants, Lluís Calvo, Philip Roth, pijos\nPosted on 16 Agost 2017 by miquelcolomer\t| Deixa un comentari\nFa 7 anys ja d’aquestes paraules de Philip Roth: Els lectors de novel·les, els lectors dels grans llibres, es reduiran de manera molt notable els pròxims 25 anys. Talment com si una epidèmia els anés liquidant. La lectura caurà en picat i llegir novel·les, llegir els grans llibres es convertirà en una mena de culte minoritari, una cosa semblant a una secta distingida. La concentració necessària per llegir una bona novel·la es dóna en unes circumstàncies determinades que no són les de la vida d’avui perquè avui vivim l’era dels artefactes electrònics. Les pantalles dels e-book, per exemple, permetran moltes altres opcions que les de descarregar-se una novel·la. I aquestes altres opcions seran més espectaculars. Som a l’era de les pantalles.\nI també d’aquestes altres: només em sento jove quan escric i coquetejar amb un home gran, gairebé provecte, pot ser també una forma perfecta d’humiliar-lo. Poc o molt, és això el que passa a La Humiliació, (The Humbling, 2009). L’amor i la luxúria són coses tan meravelloses com perilloses perquè la seva naturalesa és obsessiva i restrictiva en aquest llarg viatge cap a la nit en què, a poc a poc, vas sentint-te desposseït de tot allò que dóna solidesa a les persones, és a dir, el talent, l’amor, el sexe, l’esperança, l’energia, la reputació. Ara, això sí, continua essent del tot cert que la vellesa no està feta per als covards.\nPosted in Dietari\t| Etiquetat covards, La Humiliació, lectors, Philip Roth, vellesa\nLèmurs, paraula clau\nPosted on 31 Agost 2016 by miquelcolomer\t| Deixa un comentari\nA la més mínima és sempre el professor el primer sospitós, el primer de ser cridat a l’ordre i l’ase de tots els cops. Mirin, si no, el cas que explica Philip Roth, grandiós, a La Marca de l’Home (2000), llibre excels amb excelsa traducció de Xavier Pàmies. El catedràtic, Coleman, que voluntàriament decideix un dia tallar tots els vincles que l’havien unit a la Universitat. I tot plegat per una paraula, una de sola. L’única de la infinitat de paraules que va dir en veu alta durant tots els seus anys de docència i deganat. Explica Roth que hi havia 14 alumnes en aquell curs que el catedràtic impartia. I que els primers dies passava llista per tal d’aprendre’s el nom i cognom de tots ells. Senyor o senyoreta tal, amb tot el respecte. Fins que ja a la cinquena setmana continuava havent-hi dos alumnes que encara no havien donat cap senyal de vida. De manera que, en començar la sisena, va demanar si algú els coneixia, aquests dos estudiants, si tenien existència veritable o bé es tractava de lèmurs. Lèmurs, aquesta paraula clau.\nI fou així que aquell mateix dia, cap al tard, Coleman va rebre la desagradable sorpresa de ser cridat pel que ja era el seu successor i nou degà. El qual li va fer conèixer el càrrec de racisme de què havia estat acusat per part dels dos estudiants absents que, malgrat no ser a classe, no havien trigat gens a assabentar-se del comentari del professor en relació al seu absentisme. I llavors les paraules explicatives de Coleman. Jo em plantejava només la seva possible entitat sobrenatural. ¿Que no ha quedat prou clar? Aquests dos estudiants no han assistit ni a una sola classe. Era l’única cosa que en sabia. I he fet servir el terme en la seva accepció clàssica i primària: “lèmur” en el sentit d’espectre o fantasma. No podia saber de cap manera el color de la pell d’aquests dos estudiants i potser sí que fa 50 anys hi hauria pensat. Però hores d’ara ni tan sols m’hauria passat pel cap que “lèmur” es pogués entendre com a mico i es pogués considerar aplicat a una persona negra. El que tan sols he dit és si tenen existència o són lèmurs. No els he vist mai, encara ara no els he vist. I em sembla absurda, per tant, aquesta acusació de racisme. I, escolti, aquí ‘únic problema que hi ha és la falta d’assistència a classe d’aquests dos que es fan dir estudiants i l’incompliment flagrant i inexcusable dels seus deures, de les seves obligacions. I sàpiga que la cosa que més m’ofèn és que el càrrec que se’m fa no és que sigui fals i prou, sinó que és escandalosament fals.\nAquesta marca i aquesta empremta sota la qual vivim. Cap ni una reprensió envers els suposats alumnes. I Coleman que aleshores, un cop ja a casa seva, tot s’ho repensà i que, total, pel temps que li quedava d’activitat, decidí així, en vista del sistema educatiu que hi impera, suprimir qualsevol vincle universitari. En l’antiguitat romana, fantasma d’un mort. A només 12 dies que comenci el curs 16-17.\nPosted in Dietari\t| Etiquetat fantasma d'un mort, La Marca de l'Home, Philip Roth, sistema educatiu\nPosted on 1 Mai 2016 by miquelcolomer\t| Deixa un comentari\nPedant: dit de la persona que fa ostentació de saber o d’erudició, tenint-ne o no tenint-ne. Demagog: dit del practicant de la demagògia, és a dir, d’aquella política fonamentada en la utilització de mètodes emotius i irracionals per estimular els sentiments dels governats perquè acceptin promeses i programes d’acció impracticables, gairebé com aquells cabdills de faccions populars del passat. En sabem un poc, de tot això, en aquesta vila en què vivim. Diria, d’altra banda, que és cada dia que és el dia de la mare i no el dia que vulgui El Corte Inglés. Diu Marías que els pedants, abans, solien ser-ho per excés de saber, però que ara n’hi ha un nombre molt gros que, al damunt, no tenen ni idea de res. Tots aquests, per exemple, que farceixen la llengua d’anglicismes diversos i sense, moltes vegades, ni tan sols saber l’anglès amb aquella mica de profunditat que caldria, només per impressionar o per vés a saber què. No els emulem, per l’amor de Déu! M’agrada molt aquest verb emular. Emular allò que admirem. Aquell espectre de Roth, posem per cas, que emulo sense ni adonar-me’n. -¿A què ha sacrificat la vida, vostè, doncs? – Jo? No crec haver-la pas sacrificada a res. Em molesten, això sí, els moralistes pedants, les valquíries feministes i tota aquesta superioritat repugnant dels canalles de la literatura. Però, sap què? Doncs que estic boig per vostè! -Però si no em coneix! -Tant és, estic boig per vostè! -Què va, no està boig per mi, no ho pot estar! Són paraules buides. Jo, a vostè, el veig com algú que es delia per tenir una aventura, sinó que no ho sabia. Pel fet d’haver bandejat tota aventura durant tants anys d’aïllament, d’haver restringit la seva vida a la mínima expressió, per totes aquestes coses que li dic, ara resulta que no se n’ha adonat (de l’aventura per la qual es delia). ¿I què n’ha tret, de tot plegat? ¿Què li ha aportat tanta distància envers les coses? I més encara, ¿què es pensa que ha aportat vostè als altres del seu voltant amb la seva actitud? De manera que no em vingui ara amb històries com aquesta que està boig per mi. Sap perfectament que la raó és capaç d’imposar-se en qualsevol moment, però que, si s’imposa, s’esfumen tant la vida com la inestabilitat que és la vida. Escolti, la veritat és que no sé si acabaré fent-li cas, en el fons vostè també m’agrada. Sóc també un poc de rauxes i una cosa sí que li accepto: que el destí de tothom és la inestabilitat. I pensi que els rumors, moltes vegades, son més clamorosos que els fets. L’espectre no deixa de ser la imatge d’un mort que s’apareix als ulls d’algú. I res més.\nPosted in Dietari\t| Etiquetat demagog, Dia de la Mare, El Corte Inglés, espectre, Javier Marías, pedant, Philip Roth\nLa inclinació de pensar\nPosted on 27 gener 2015 by miquelcolomer\t| Deixa un comentari\nMolts dels de la meva generació provenim d’aquelles famílies que passaren la guerra i la postguerra d’aquí. Ho passaren malament, molt malament fins i tot, i del que es tractava era de sobreviure. Molt poc accés, en general, a cap mena d’estudi. I també Sabbath, sí Sabbath i el seu teatre (que és Roth) encara, en parla i ho explica mentre repassa el seu passat i el dels seus ancestres. Aquell patir pels diners. Hi patien tots els homes. ¿Com vols que no hi patissin, mare? Acovardits, mig marginats del món, però amb una provisió inesgotable de resistència que era un misteri fins i tot per a ells. Que aquella fusteria funcionés, o que els holandesos continuessin interessats a invertir i a donar feina encara que fos tan sols per bufar i fer bombetes o números d’aquella comptabilitat encara rudimentària i de vegades per força estraperlista. ¿Qui pensava en el fet de pensar? ¿Què hauria estat de tots ells si la Providència no els hagués salvat de la inclinació de pensar? Pensar era la cosa que menys trobaven a faltar en la seva vida i tot era molt més primari que això. I els qui encara avui sobreviuen en edat molt més que provecta mantenen aquella inèrcia de mirar per damunt de tot l’euro que gasten i que potser podrien haver-se estalviat. ¿Què vols, doncs, retreure’ls? ¿Que no s’hagin mai interessat pel cine, ni pels llibres, ni per cap altra mena sofisticació? La feina d’aquelles famílies de molts dels de la meva generació fou que per damunt de tot no faltés el plat a taula i que els seus fills, nosaltres, sí que poguéssim accedir a escoles, col·legis i universitats. Només et demano, doncs, que miris d’entendre-ho i de fer-te’n el càrrec. Sofisticat, més que sofisticat!\nPosted in Dietari\t| Etiquetat El Teatre d'en Sabbath, Philip Roth, plat a taula, sofisticació\nI encara una cosa més\nPosted on 7 gener 2015 by miquelcolomer\t| 3 comentaris\nI encara una cosa més voldria afegir-hi, bonistes i multicultis d’aquest món nostre. Una cosa més que se us pot perfectament aplicar i que prenc en préstec, i aproximadament al peu de la lletra, d’uns mots que Philip Roth fa dir al seu impressionant Sabbath: Tots sou molt compassius i sensibles, esteu en contra de la pena de la mort, o si més no així ho prediqueu, fins i tot dels assassins múltiples. I goseu, també, formar part del jurat dels premis de poesia que es fan per als degenerats sanguinaris de les presons de màxima seguretat. ¿I com podeu esgarrifar-vos tant perquè es bombardeja l’enemic comunista amb napalm al sud-est asiàtic i alhora alegrar-vos que a aquest ex-marine li tallin la cigala aquí, als mateixos EUA? Vull dir que ja n’hi ha prou, també, d’aquest color que representeu.\nPosted in Dietari\t| Etiquetat bonistes i multicultis, cigala, EUA, ex-marine, Philip Roth, Sabbath\nSabbath com a antídot\nPosted on 17 Desembre 2014 by miquelcolomer\t| Deixa un comentari\nTant me fa repetir-me. Sóc de dèries i d’insistències. I més encara en dies com avui que m’adono perfectament que ja no puc permetre’m de cap manera sortir de nit i anar a dormir a les tantes després, això sí, d’haver gaudit de companyia de la bona amb els joves i els no tan joves del MatiDigital. Acabàrem tard, molt tard, vam parlar i riure molt i gairebé exhaurírem les existències espirituoses del Tirsa. Exagero, és clar, en dir això darrer. No exagero gens, en canvi, parlant d’aquest plaer que ja no puc permetre’m ni pel que fa al cos ni pel que fa a la butxaca. Hosanna, però. I deia que no em fa res repetir-me perquè continuo amb la versió catalana d’El Teatre d’en Sabbath, i la veritat és que em sembla superior aquesta versió de Xavier Pàmies que la que ja tenia de Jordi Fibla des que l’any 97 la traduí al castellà (la novel·la de Roth és del 95). De manera que 19 anys han hagut de passar per tenir-la en el nostre vernacle. Una meravella. Un dels millors Roths, si no el millor. La vida de Mickey Sabbath, titellaire retirat i libidinós, adúlter que tampoc no s’està d’anar de putes, artrític, em sembla la d’un dels personatges més foscos, més complexos, odiosos i també tendres de la ficció d’aquests darrers 20 anys. Tants errors i tantes coses mal fetes, tant d’egoisme malentès, mentre el llegeixes fa que d’alguna manera et reconciliïs amb tu mateix, que també n’has fet tantes i tantes de mal fetes i de molt grosses. El context de sexe i de vida sexual sense tabús, aquesta eina i aquest vehicle que mou en el fons el món. I aquella seva amant Drenka, fantàstica sense ser cap gran bellesa, que fins i tot em sembla més impúdica que ell mateix. I el balanç de tot el viscut, deure i haver, salt cap al passat i als orígens familiars per retrobar tots aquells que va tant estimar i també tots aquells altres que més el van odiar. La vida d’en Sabbath és la vida i no sents cap odi mentre la llegeixes, al contrari. L’antídot que et cal, penses, per sobreviure tu mateix. 64 anys té ja en Sabbath. Supervivent encara de totes les morts que ha hagut de viure. I quina boira, la de tot aquest dematí.\nPosted in Dietari\t| Etiquetat Drenka, El Matí Digital, El Teatre d'en Sabbath, Hosanna, Jordi Fibla, Philip Roth, Sexe, tabús, Tirsa, vida sexual, Xavier Pàmies


La pastisseria La Font rep el guardó «Fava de Cacau» i és reconeguda com una de les 50 millors pastisseries de Catalunya - Revista Cambrils\nLa pastisseria La Font rep el guardó «Fava de Cacau» i és reconeguda com una de les 50 millors pastisseries de Catalunya\nEl guardó es va lliurar en la III Mostra Internacional de Pastisseria celebrada a Sant Vicenç dels Horts\nPublicat el Divendres, 7 de febrer de 2020 10:39h\nEl cambrilenc José Luis Maestre, el tercer per la dreta, amb el seu guardó | Cedida\nLa pastisseria La Font ha estat destacada com uns de les 50 millors pastisseries de Catalunya de l'any 2020, dins els actes de la III Mostra Internacional de Pastisseria celebrada a Sant Vicenç dels Horts el passat 25 de gener. Aquests guardons de pastisseria s'han concedit, enguany, per primer cop i han estat emmarcats en els actes de la Fira Agrària que cada any se celebra en aquesta localitat del Baix Llobregat. El lliurament de guardons als 50 premiats es va fer en el decurs d'un acte celebrat a la carpa que s'havia instal·lat a la plaça de la Vila. José Luis Maestre, de la pastisseria La Font, va recollir el guardó "Fava de Cacau", que l'acredita com una de les 50 millors pastisseries de Catalunya.\nJosé Luis Maestre ha explicat a revistacambrils.cat, que va ser tot una sorpresa que els nominessin per aquest guardó, "l'estiu passat va venir a la pastisseria una persona i ens va comentar que volien fer aquests guardons per destacar el que podien ser les 50 millors pastisseries de Catalunya. Aquesta persona, que era un professor d'una escola d'hoteleria, va comprar material i el va pagar. També ens va dir que ell era qui s'encarregava de buscar un jurat per aquests guardons. També ens va dir que estàvem seleccionats i que algun dia vindria gent del jurat a comprar". I des de llavors fins fa poques setmanes ja no se n'havia sabut res més d'aquests guardons. Maestre explica que fa poc va rebre un mail de l'Ajuntament de Sant Vicenç dels Horts avisant de la cerimònia i dels premis i que els convocaven a assistir-hi. José Luis Maestre hi va acudir acompanyat del seu pare amb certa expectació del que podia ser tot plegat, "quan vam arribar allí ens vam quedar molt sorpresos. Hi havia molta gent i hi havia una pantalla gegant per tal que la gent que no podia accedir a la carpa pogués veure l'acte. El lliurament d'aquests guardons es va fer en el decurs d'un espectacle humorístic en el que s'intercalava una tongada de lliuraments de guardons amb el show programat". José Luis Maestre s'ha mostrat molt content d'aquest reconeixement que ha valorat tant els ingredients com la metodologia emprada en l'elaboració dels productes de pastisseria.\nImatge del guardó que ha rebut la pastisseria La Font de Cambrils


Espais de l'Escola del Mar :: La ciutat :: Ajuntament de Badalona\nEspais de l'Escola del Mar\nPer a realitzar totes aquestes activitats l’Escola disposa dels següents espais:\nEstà situat al soterrani i s’hi poden observar en viu diferents ambients submarins característics del litoral mediterrani amb els peixos i invertebrats que els són propis.\nL’aquàrium és una eina imprescindible per facilitar als visitants el coneixement del mar, la seva diversitat i la seva fragilitat. Anualment rep la visita de més de 20.000 persones.\nLes comunitats marines que es poden observar a l’aquàrium són:\n• El medi litoral\nÉs la zona influenciada per les fluctuacions del nivell del mar i on trenquen les onades.\n• El fons de sorra\nOn els animals que hi viuen presenten adaptacions molt marcades, sempre per passar desapercebuts en un lloc on no hi ha amagatalls.\nUna comunitat fràgil i rica, que multiplica la biodiversitat dels fons de sorra (o de substrats tous).\n• El fons rocós\nOn els nombrosos racons i amagatalls fan possible que hi trobem una gran diversitat d’organismes.\n• El coral·ligen\nOn pràcticament no arriba la llum del sol, és el fons més exuberant de la Mediterrània.\n- Aula laboratori\nÉs una instal·lació polivalent, situada a la primera planta, preparada per fer-hi classes pràctiques, tallers, conferències, jornades i cursos de temes relacionats amb el mar. Així mateix, en aquest espai es poden portar a terme tasques d’investigació.\nTé una capacitat per a 20 alumnes i disposa de microscopis, lupes binoculars i el material de laboratori necessari per poder fer el treball amb el públic escolar.\nA la segona planta hi ha el fons documental. A través de llibres, revistes, diapositives, DVD i vídeos, qualsevol persona interessada té la possibilitat de trobar informació sobre temes que tinguin relació amb el mar. Aquest servei, obert a tothom, s’ofereix en hores convingudes.\n- Sala d’exposicions\nSituada al nivell de la Rambla, és l’espai destinat a oferir al públic diverses activitats relacionades amb el mar. El compromís de l’Escola del Mar és tenir sempre a disposició del públic una exposició en aquesta sala.\nAquest espai disposa de vídeo, televisió i pantalla per a projeccions i també s’utilitza com a sala d’actes i conferències.


Tens intenció de presentar-te al First? Vols conèixer la metodologia i les proves? T'agradaria saber si aprovaries l'examen oficial? - ICAB\nTens intenció de presentar-te al First? Vols conèixer la metodologia i les proves? T'agradaria saber si aprovaries l'examen oficial?\nAra ja pots apuntar-te al Taller formatiu i simulació d'examen First Certificate in English de 8 hores de durada i en horari de tarda. Realitzat per un examinador oficial de Cambridge, t'explicarà el funcionament i metodologia del FCE i posarà a prova els teus coneixements treballant les diferents fases de l'examen amb materials oficials i recents, en un grup reduït de 6 persones.\nFirst Certificate in English (FCE) és l'examen més realitzat per a aquells que busquen un títol d'anglès amb gran reconeixement internacional.\nEl títol ofert per la Universitat de Cambridge equival al nivell B2 del Marc Comú Europeu de Referència per a les llengües.\nLa seva aprovació prova la capacitat de parlar l'idioma anglès de manera eficient en societat en totes les seves destreses (speaking, writing, listening) i cada any més de cinc milions de persones es presenten als seus exàmens.\nTALLER FORMATIU I SIMULACIÓ D’EXAMEN (FCE) DE CAMBRIDGE (Tarda) – 8 HORES


La NASA admet que els robots marcians podrien estar en actiu un any més | Consumer\nLa NASA admet que els robots marcians podrien estar en actiu un any més\nL'"Opportunity" descendirà un empinat vessant fins a arribar al fons de l'Endurance, on realitzarà estudis geològics durant dues o tres setmanes\nL’Agència Espacial dels EUA (NASA) ordenarà avui al seu tot terreny “Opportunity” que explori un misteriós cràter marcià, a pesar que s’arrisca a perdre-ho irremeiablement. El robot haurà de descendir per un empinat vessant fins a arribar al fons del cràter Endurance, on romandrà dues o tres setmanes realitzant estudis geològics. El perill és que en retornar seguint les marques deixades per les seves pròpies rodes no pugui vèncer la força de gravetat i quedi capturat allí sense possibilitats de rescat.\nMalgrat aquesta incertesa, la NASA té l’esperança que el vehicle pugui salvar-se. “Les proves realitzades posen de manifest que existeix un marge substancial de seguretat per a ascendir per una roca empinada”, afirma Randy Lindemann, enginyer encarregat de les maniobres de desplaçament del vehicle. En qualsevol cas, l’arriscat de la missió és poc comparat amb els beneficis en matèria científica que pot aportar l’exploració del cràter. “La NASA ha pres una decisió molt acurada. Els beneficis d’enviar l’Opportunity ‘’ al cràter valen la pena, pesi al risc calculat que no pugui tornar”, assenyala Firouz Naderi, director del Programa d’Exploració de Mart en el Laboratori de Propulsió a raig de Pasadena (Califòrnia). Al març passat, l’Opportunity “” va trobar en el cràter Eagle una textura rocosa i una escorça estratificada que constituïen una prova concreta que el lloc havia estat el llit d’un llac o una mar salada. Un descobriment similar va ser fet després pel vehicle bessó “Spirit”, que va descendir tres setmanes abans i en l’extrem oposat de la superfície marciana. L’anunci que finalment l’Opportunity “” iniciarà la seva perillosa missió va ser realitzat un dia després que el Laboratori de Propulsió a raig anunciés que l’Spirit “” havia trobat nous indicis de l’existència d’aigua en el cràter Gusev, sobre el qual va descendir el passat 3 de gener. Els científics de la NASA van dir que es tractava de sal concentrada sota la superfície.\n“Aquesta és la primera vegada que hem tingut una mirada pròxima als pujols de Mart”, va dir el membre de l’equip científic, James Rice., de la Universitat estatal d’Arizona, en destacar que restes de roques en els vessants “seria alguns dels materials més antics vists en Mart”.\nUn any més en actiu\nEls dos robots van completar la seva missió principal de buscar senyals d’aigua en Mart i ara estan escometent tasques “addicionals” que els portaran a quilòmetres d’on van descendir en els costats oposats del planeta al gener.\nEls científics de la NASA han admès que, vists els resultats i l’aguant dels robots, aquests podrien continuar en actiu durant els pròxims mesos per a continuar investigant sobre Mart. Es planeja que els aparells “hibernin” fins a la fi del pròxim hivern i passin així “el seu segon hivern en Mart”.\nEn opinió dels científics l’Spirit “” té més oportunitats de sobreviure “” que l’Opportunity “”, ja que és més resistent i a més es mou per una zona d’exploració de latitud més alta. Un altre problema per a mantenir en funcionament als robots és que han de ser orientats perquè les línies de comunicacions amb els satèl·lits siguin les òptimes.\nMarte-ca misión-ca opportunity-ca


FCF | La programació de la Copa Catalunya Sènior de futbol sala\nLa programació de la Copa Catalunya Sènior de futbol sala\nFS Notícies | 09/09/2019\nEl dimarts 10 i el dimecres 11 de setembre, Sabadell serà el centre neuràlgic de la Copa Catalunya Sènior de futbol sala. Una fase final on les semifinals masculines i les finals, tant femenina com masculina, es podran veure en directe per Esport 3.\nTot a punt per celebrar-se una nova edició de la Copa Catalunya Sènior masculina i femenina de futbol sala. Enguany, el Pavelló Sabadell Nord serà la seu que acollirà aquesta competició que preveu omplir la instal·lació en els quatre partits que es disputaran per conèixer els nous campions de Catalunya.\nEl dimarts 10 de setembre, s’inicia aquesta fase final amb l’acte de presentació d’aquesta Copa Catalunya Sènior masculina i femenina de futbol sala, que es celebrarà, a les 13.00 hores, a peu de pista del mateix Pavelló Sabadell Nord.\nUn acte que comptarà amb la presència de diverses autoritats. Hi serà present el director de la Lliga Catalana de Futbol Sala de la Federació Catalana de Futbol, José Miguel Calle, acompanyat de directius de l’FCF i de l’LCFS, autoritats de l’Ajuntament de Sabadell, així com amb representats dels quatre equips semifinalistes masculins i dels dos equips finalistes femenins.\nA més, com ja va sent habitual, els capitans i capitanes dels equips participants, seran presents en aquesta presentació oficial.\nSeguidament, a les 14.30 hores i dins del Club de Tenis Sabadell, es celebrarà el dinar oficial de la Copa Catalunya Sènior masculina i femenina de futbol sala, amb els representants dels sis equips que juguen la fase final, juntament amb les autoritats organitzadores per part de la Lliga Catalana de Futbol Sala de la Federació Catalana de Futbol i l’Ajuntament de Sabadell.\nDurant el transcurs d’aquesta cerimònia, els equips participants i els organitzadors faran un intercanvi d’obsequis en motiu de la Copa Catalunya.\nUna vegada realitzats els actes oficials previs, la tarda del mateix dimarts 10 de setembre, es disputaran les semifinals masculines de la Copa Catalunya Sènior de futbol sala, al Pavelló Sabadell Nord. A partir de les 19.00 hores, i en directe per Esport 3, el FS Salou s’enfrontarà a l’Industrias Santa Coloma. A continuació, a les 21.15 hores, i també en directe per Esport 3, la segona semifinal la protagonitzaran el Futsal Aliança Mataró contra el Barça.\nL’endemà, el dimecres 11 de setembre, per la Diada de Catalunya, es disputaran les dues grans finals de la Copa Catalunya Sènior de futbol sala, que es podran veure en directe per Esport 3. A partir de les 19.00 hores, la final femenina entre el Mecanoviga Eixample i l’AE Penya Esplugues. I, a les 21.15 hores, es disputarà la gran final masculina.\nUna jornada festiva on els aficionats del futbol sala podran gaudir d’aquest esport amb dues grans finals on els dos millors equips, tant masculins com femenins, de Catalunya, es jugaran la copa de campions.\nTelevisió de Catalunya ha apostat, una temporada més, per introduir, dins la seva programació, la Copa Catalunya Sènior masculina i femenina de futbol sala, amb la retransmissió de les dues semifinals masculins i la final femenina i masculina, en directe per Esport 3.


Sabor : Pi\nPeriode de floració : 7-8 setmanes\nCBD Critical XXL té nivells de CBD al voltant de l'13% i nivells molt baixos de THC, 0,5% o menys. És una varietat feminitzada amb alts nivells de CBD i baix THC que creix vigorosament en una àmplia gamma de condicions. Aquesta varietat indica pot estirar-se fins 40-50cm durant la floració, de manera que els cultivadors d'interior han d'estar preparats.\nLa floració pren entre 8 i 9 setmanes, és ràpida i fàcil de cultivar. Notarà nombrosos cabdells freds i compactes amb brillants pèls ataronjats. CBD Critical XXL és una varietat molt atractiva i serà popular entre aquells que vulguin cutlivar l'herba CBD que no els col·loqui. Amb nivells tan baixos de THC no pots experimentar un efecte psicoactiu.\nAquesta varietat de CBD inusualment aromàtica produeix alguns perfils rics de kush i pi terpè amb un toc de regalèssia. CBD Critical XXL és fàcil de cultivar i resistent a les plagues i malalties. Els cultivadors han de tenir en compte que aquesta varietat només necessita un règim de nutrients lleuger per créixer bé, encara que tolerarà dosis de nutrients més pesades.\nLa collita a l'aire lliure és a mitjans d'octubre (hemisferi nord).


La muntanya dels periodistes | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nLa Casa de la Premsa, obra de Pere Domènech i Roura, va acollir els periodistes que cobrien l’Exposició Universal de 1929. Joan Sánchez\n2 DES 2020 - 21:06\tCET\nMontjuïc és la muntanya de les pedreres que han construït Barcelona amb els seus bocins. Ha estat zona militar durant segles, amb un castell sinistre en què es patia presó o es moria afusellat als seus fossars. És el solar amb més museus de la ciutat. És l’escenari de proves esportives de primer nivell al llarg de la història. També ha estat la cara fosca de la ciutat, amb la proliferació del barraquisme durant dècades. Va ser la seu de l’Exposició Internacional de 1929 i continua sent una gran zona d’esbarjo. Llavors i uns anys abans, però, també va ser la muntanya dels periodistes, fet del qual encara queden algunes petges.\nEl parc Laribal\nEl parc Laribal es despenja per la falda de la muntanya des de la Fundació Miró fins al teatre Grec, passant per la font del Gat. És un jardí deliciós creat per a l’Exposició de 1929 per Jean Claude Nicolas Forestier, amb caminets, pèrgoles, placetes i una espectacular escala amb baranes on circula l’aigua a imitació de l’escala del Generalife, a Granada. Hi predominen els pins, però també hi ha alzines, ametllers, garrofers i nesprers. L’afició per la cultura àrab i la seva arquitectura la compartia Josep Laribal Lastortras (Barcelona, 1839-1904), el propietari que dona nom al jardí i que va ser un dels periodistes més destacats de Barcelona a les acaballes del segle XIX.\nLaribal era propietari d’una gran finca en la qual va construir un palauet d’estil mossàrab que, quan va morir, va allotjar l’Escola del Bosc durant dècades, fins que es va construir un edifici adequat a la finalitat pedagògica. De fet, l’advocat i periodista va arribar a dissenyar el projecte d’un parc lúdic amb atraccions de tir al colomí, al conill i a la gallina, baralles de galls i tirs mecànics per a senyores i nens, segons consta a la documentació de la comandància d’enginyers que conserva l’arxiu de la Corona d’Aragó. Allà està documentat que ja el 1848 el pare i l’oncle de Laribal van demanar permís per fer un pou al paratge anomenat La Posada dels Jueus.\nJardins de Laribal a Montjuïc, construïts per a l'Exposició de 1929 per Jean-Claude Nicolas Forestier i Nicolau Maria Rubió i Tudurí. Joan Sánchez\nLaribal va fer de jutge uns anys, però l’activitat que més temps el va ocupar va ser la de periodista al diari que es va fundar com El Telégrafo, el 1858, i que es va definir com a diari popular. Això es va traduir en una línia crítica amb les institucions, i l’Ajuntament en particular, que li va comportar multes freqüents i suspensions, que se superaven canviant el nom del diari.El 1878 es deia La Imprenta i es va oposar al nou impost municipal sobre el consum de gas per il·luminar habitatges i comerços. La campanya va derivar en una vaga de consumidors que va tenir gran èxit i suport de la resta de la premsa, excepte del Diario de Barcelona, per la seva obediència conservadora i monàrquica. El pols es va prolongar durant mesos i va comportar una nova suspensió del diari el 1879. Llavors va ser quan Laribal va anar a registrar una nova capçalera i va néixer El Diluvio, que es va publicar fins el 1939.\nEls articles de Laribal anaven carregats de dades i fonts fiables, com quan va denunciar la mala qualitat del pa de la presó amb una anàlisi de laboratori que certificava un excés de llevat que li donava mal gust. A finals de segle va mantenir una llarga polèmica amb Valentí Almirall, que havia estat redactor del diari i que llavors escrivia sota pseudònim a L’Esquella de la Torratxa i La Campana de Gràcia. Almirall es va querellar contra Laribal per injúries i va perdre per falta de proves sobre l’autoria de l’article en què se l’atacava. Al judici van declarar periodistes, caixistes de la impremta i el gerent del diari, que va justificar el mal estat dels originals aportats com a prova dient que algun caixista disconforme s’hauria passat les quartilles per certa part per estar-hi en desacord.\nL'ermita de Santa Madrona es troba a Montjuïc entre el Palauet Albéniz i el MNAC. Joan Sánchez\nCom el seu diari, Laribal era un republicà amb fortes inquietuds socials i ferm defensor de la separació entre l’Església i l’Estat. El seu enterrament, el 1904, va ser una escenificació de tot plegat. Al testament hi va deixar escrit que el seu carruatge de morts havia de ser el més humil, s’havia de treure la creu del cotxe i el fèretre no podia tenir cap simbologia religiosa. El van enterrar a la part civil del cementiri del Poblenou i va dir unes paraules el líder republicà Eusebi Jover. Uns dies després es van repartir un miler de pans als pobres a diversos barris de la ciutat, tal com va deixar escrit a les seves últimes voluntats.\nLa petja de Laribal a Montjuïc també podria estar darrere el petit barri de la Satalia, just a sobre del Teatre Grec. Allà, Laribal hi volia fer 130 cases que, segons els militars del castell, havien de tenir unes parets de 28 cm de gruix a tot estirar. Altres propietaris van construir també petites cases d’un sol pis, de manera que es va acabar consolidant un barri que avui és un dels racons més evocadors de la muntanya.\nQuatre anys abans de morir, Laribal havia participat en la fundació de l’associació de propietaris de Montjuïc, en la qual també hi era Francesc Peris Mencheta (València, 1844-Barcelona, 1916), un altre periodista prominent. Era l’editor del diari de tarda El Noticiero Universal, i havia arribat a Barcelona des de la seva València natal i després de viure uns anys a Madrid. Peris Mencheta va assistir al funeral laic de Laribal i no s’hi devia sentir gaire còmode, ja que era un fervent catòlic.\nLa propietat de Peris Mencheta a Montjuïc era molt propera a la de Laribal. Batejada com a Santa Madrona, incloïa l’ermita del mateix nom, que ara és a tocar del Palau Nacional. El 1895 Peris Mencheta va demanar permís a la comandància d’enginyers per restaurar l’ermita i dedicar-la al culte. També va posar al dia la casa que hi ha just al costat de l’ermita i va sol·licitar poder explotar una pedrera de les 25 que hi va arribar a haver en funcionament el 1881. L’urbanista Estanislau Roca va calcular que el 9% de la massa sòlida de la muntanya es va transformar en pedra per construir els edificis de la ciutat.\nVíctor Balaguer, escriptor, periodista i polític, una de les figures principals de la Renaixença.\nL’ofici de picapedrer va ser el primer que va exercir el jove Peris Mencheta a València, on no va tenir l’oportunitat d’estudiar cap carrera. Era un autodidacte de ment desperta que es va aficionar al periodisme polític i va començar a col·laborar en diaris de la capital valenciana, com El Mercantil o El Cosmopolita. Després de fundar un parell de diaris efímers va entrar a treballar a Las Provincias i va fer de corresponsal de La Correspondencia de España. Era el diari de referència de l’època i allà va acabar treballant com a redactor després d’haver cobert la guerra carlina. Ja era el 1876 i es va llançar a fundar l’agència telegràfica Mencheta, que enviava les informacions molt condensades en el benentès que els redactors dels diaris que n’eren clients les inflarien fins a arribar a una extensió acceptable.\nLa celebració a Barcelona de l’Exposició Universal de 1888 li va semblar a l’inquiet Peris Mencheta era una oportunitat que no podia deixar passar. A la capital catalana, doncs, va posar en marxa el vespertí El Noticiero Universal, que per molt poc no va arribar als cent anys. El diari es va presentar als lectors com un òrgan allunyat del partidisme polític, però el seu director va ser diputat i senador pel Partit Conservador, alhora que mantenia una estreta relació amb la casa reial. La fórmula d’aquells primers anys del Ciero va fer prevaler la informació i les notícies amb distància envers els partits polítics. Durant el franquisme es va mostrar crític amb l’Ajuntament i va acabar sent comprat per l’alcalde, Josep Maria de Porcioles.\nLa petita ermita de Santa Madrona que va fer restaurar Peris Mencheta avui està tancada al públic i només es pot visitar un dia a l’any, durant l’aplec que se celebra el quart diumenge de Pasqua. És l’única ermita que es conserva a la muntanya de les set que hi va arribar a haver al llarg de la història. La compra que en va fer Peris Mencheta va ser el que, segons el periodista i cronista de Barcelona, Josep Maria Huertas Claveria, la va salvar de la desaparició.\nLa Casa Balaguer\nA molt poques passes de l’ermita de Santa Madrona hi havia la Casa Balaguer, que devia el seu nom al periodista, escriptor i polític Víctor Balaguer (Barcelona, 1824-Madrid, 1901). En aquella casa, que es va enderrocar el 1972 per construir la nova seu del museu etnològic, es reunia La Colla de l’Arroç, societat gastronòmica i política presidida pel polític liberal Josep Griera, efímer alcalde a finals de segle. Les trobades de la colla, un diumenge de cada mes, consistien a cruspir-se una gran paella. A més del dinar, allà es cuinaven operacions polítiques en les quals participava Balaguer, llavors gran figura cultural i política.\nPeris Mencheta va començar de picapedrer i va acabar fundant ‘El Noticiero Universal’\nBalaguer va ser ministre d’Ultramar en tres ocasions en governs liberals a finals del XIX. Abans, però, la seva activitat havia estat centrada a Catalunya com un dels grans de la Renaixença. Va escriure drames històrics i va impulsar els Jocs Florals de Barcelona. Va fer de divulgador de la història a l’estil romàntic, barrejant fets amb llegendes, amb clara finalitat identitària. Vinculada a aquesta activitat hi ha la seva participació en el nomenclàtor dels carrers de l’Eixample que llavors va dissenyar Ildefons Cerdà.\nTota aquesta activitat ha deixat poc espai al record del Balaguer periodista, d’un abast descomunal. A Barcelona va col·laborar en una trentena de publicacions, va dirigir onze revistes i diaris i va treballar com a redactor quatre anys al Diario de Barcelona. Va fundar el diari La Corona de Aragón i el va dirigir durant dos anys, just abans de començar a col·laborar a El Telégrafo durant vuit anys més. Del pas per aquest diari el més remarcable és la seva aportació com a primer corresponsal de guerra des d’Itàlia, si bé és cert que va aprofitar un viatge propi, el 1859, per enviar les seves cartes sobre la guerra d’independència que els italians van lliurar contra els austríacs. Fidel a la seva línia imaginativa, Balaguer no es va limitar a descriure el que veia, sinó que es va animar a recrear batalles i fets en els quals no havia estat present, refent determinades escenes diverses vegades en les seves cròniques, cada cop més idealitzades.\nVista interior de la Casa de la Premsa. Joan Sánchez\nEn la seva etapa madrilenya, a finals de segle i de la seva vida, va col·laborar amb més de seixanta publicacions i va dirigir les revistes La América i Pro Patria. Però sobretot va dirigir el diari La Mañana, en el qual va defensar els interessos econòmics dels industrials catalans i va donar especial importància a la informació internacional. Així, va enviar un corresponsal a la guerra de Rússia amb Turquia i va acabar editant una revista setmanal, La Mañana de Ultramar, per ampliar les informacions de l’estranger. La concepció pedagògica que Balaguer tenia de la premsa el va portar a definir-la com “el llibre de l’obrer”.\nAmb tanta activitat, a Balaguer li devia quedar poc temps per anar a dinar amb els seus amics. El fet és que la casa que portava el seu nom va servir de base d’operacions per a Forestier i els seus col·laboradors quan van treballar en els jardins Laribal. Més tard, la casa va allotjar una col·lecció d’objectes exòtics que esdevindria el Museu Etnològic, fins que es va decidir construir un edifici modern el 1972.\nBalaguer va projectar la seva llum durant molts anys, i així, el 1929, va ser objecte d’una conferència a la Casa de la Premsa. Aquest edifici es troba a l’avinguda Rius i Taulet, al peu de les finques descrites. Va ser el centre de premsa de l’Exposició Internacional de 1929, i allà s’oferien als periodistes serveis com cabines de telèfon, telègraf, laboratori fotogràfic, una sala d’actes, menjador i també unes habitacions perquè alguns professionals arribats de fora hi poguessin passar uns dies.\nAl llibre de visites de la Casa hi ha més de tres-centes signatures de periodistes de tot arreu que van fer ús dels serveis per informar sobre l’Exposició. Mentre va durar es van fer actes com la conferència sobre Balaguer, i els diaris de la ciutat van disposar d’espai per mostrar les seves publicacions.\nL’edifici el va dissenyar l’arquitecte Pere Domènech i Roura amb parets de maons vermells, ceràmiques, voltes de mig punt i altres de gòtiques, línies neomudèjars i una espectacular cúpula que dona una gran lluminositat a l’interior de les tres plantes de l’edifici. L’obra, modernista, recorda de forma natural l’Hospital de Sant Pau, perquè Domènech i Roura era fill de Lluís Domènech i Montaner, i tots dos edificis es van acabar gairebé alhora.\nEn una visita a les obres, el director de l’Exposició, el marquès de Foronda, va assegurar als periodistes que quan s’acabés l’exposició la Casa de la Premsa seria per a la professió periodística de la ciutat, però no ho va complir. El març de 1931, les organitzacions de periodistes de l’època firmaven un comunicat reclamant el compliment de la promesa, sense que consti una resposta pública. Poc després es proclamava la República i tothom va estar molt ocupat.\nDesprés de la guerra, l’edifici va allotjar la Guàrdia Urbana fins que en va marxar als anys noranta. Des de llavors, la Casa de la Premsa està deshabitada. Ara fa quatre anys es va constituir una plataforma de veïns del Poble-sec, a la qual es van afegir diverses organitzacions de periodistes, per reivindicar que l’edifici es converteixi en una mena de centre cívic, tot oferint serveis als veïns amb una especialització en la relació de la ciutadania amb la comunicació. El Districte de Sants-Montjuïc ho veu de bon grat i negocia amb l’associació Casa de la Premsa els usos de l’edifici un cop rehabilitat. Serà l’oportunitat per reviure la presència dels periodistes a Montjuïc.\nMales notícies al cim i bones notícies a la falda\nL'estadi de Montjuïc ple de gom a gom en el combat de boxa entre Paulino Uzcudun i l'italià Primo Carnera, el 30 de novembre del 1930. Brangulí ANC\nLa informació sobre la muntanya de Montjuïc ha estat oscil·lant com un pèndol entre els fets dramàtics que tenien lloc al castell militar del cim i els esdeveniments esportius i lúdics que succeïen a la falda.\nEl 1896 es va empresonar més de 400 persones al castell, en una onada repressiva per l’atemptat amb bomba contra la processó de Corpus al carrer dels Canvis Nous, que havia mort 12 persones. Del procés que es va fer en van sortir cinc sentències a mort i nombroses penes de presó. A més, molts activistes empresonats que no tenien res a veure amb els fets van patir tortures i privacions. Un d’ells era Joan Montseny, el pare de Federica, que va denunciar la situació amb unes cartes que van sortir clandestinament del castell i que es van publicar a El Diluvio amb el pseudònim de Federico Urales, que va continuar usant molts anys.\nUn altre fet que va ser notícia va ser el judici a Francesc Ferrer i Guàrdia per la seva suposada actuació de líder de la revolta de la Setmana Tràgica, el juliol de 1909. Hi ha una icònica imatge de la vista que es va celebrar a les sales del castell gràcies al fotoperiodista Alessandro Merletti, que va fabricar una petita càmera que va dissimular entre la roba. Arran d’aquells fets, Joan Maragall va escriure l’article La ciutat del perdó, que La Veu de Catalunya, el diari de la Lliga Regionalista que dirigia Enric Prat de la Riba, va censurar.\nL’Exposició de 1929 va generar una onada d’articles i fotografies que van omplir diaris locals i forans amb un to molt més amable. Josep Maria Planes va ser un dels que va descriure l’ambient que es vivia a les nits en locals com El Farolillo Rojo del Poble Espanyol, on el rei Alfons XIII s’animava amb l’actuació de la ballarina flamenca Rosita.\nUn parell d’anys més tard, la premsa seguia amb passió i molta documentació gràfica el combat de boxa entre Paulino Uzcudun i l’italià Primo Carnera. Davant 90.000 espectadors, l’ídol euskaldun va perdre als punts. La cursa Jean Bouin, que se celebra des de 1920, o les mítiques 24 hores de Montjuïc d’automobilisme (entre 1955 i 1986), són dues de les moltíssimes fites esportives en el marc de la muntanya que han donat peu a grans treballs periodístics.\nGil Toll és periodista i secretari de l’associació Casa de la Premsa.


Interior recolzaria portar els polítics presos a Catalunya\nInterior recolza un trasllat a Catalunya dels líders independentistes si el jutge ho autoritza\n"Es pot avaluar un trasllat que ajudi a una vida personal i familiar més fàcil", diu Grande-Marlaska\nMadrid - Dijous, 14/06/2018 | Actualitzat a les 17:47 CEST\nEl ministre de l’Interior, Fernando Grande-Marlaska, ha recolzat aquest dijous que es traslladi a presons de Catalunya els exconsellers i els líders del procés si així ho autoritza el jutge del Tribunal Suprem Pablo Llarena. "Si en cinc o sis mesos aquesta persona no és requerida, i sempre que hi hagi autorització del jutge, es pot avaluar un trasllat que ajudi una vida personal i familiar més fàcil", ha assegurat.\nEn declaracions a Onda Cero, Grande-Marlaska ha recordat que Institucions Penitenciàries i el Ministeri de l’Interior només decideixen directament sobre el trasllat de presos quan hi ha sentència, i aquest no és el cas de Oriol Junqueras i la resta de líders independentistes processats i empresonats provisionalment, a l’espera de judici pels delictes de rebel·lió, sedició o malversació.\n"Quan són presos provisionals estan a disposició de l’òrgan judicial, per això estan en presons pròximes on està l’òrgan judicial, perquè demà els poden citar a declarar, notificar alguna cosa personalment, i no es poden fer trasllats d’un dia per l’altre", ha argumentat el ministre.\nGrande-Marlaska ha insistit que "es podria i s’hauria d’avaluar" un trasllat a presons catalanes dels líders independentistes en presó provisional per facilitar la seva vida familiar, però sempre que el jutge faci constar que "no hi ha inconvenient".\nBatet: «Veuria bé que el jutge acostés els polítics presos»\nJunqueras: "Sánchez pot arriscar o quedar-se en postureig progressista"\nTemes: Polítics catalans presos Oriol Junqueras


Aquest post està induït per alguns lectors dels anteriors,\ni per tant dedicar-lo és obligatori: a Lila i Francesc Puigcarbó, just enmig de l'estiu\nParlar del riu vol dir caure plenament en allò que ara s'anomena la metàfora gastada. De tant usada, més que metàfora ja és quasi una peça arqueològica. Allò que pensem en dir el riu no és que simbolitza la vida, sinó que parlem per parlar, que fem literatura i cita, pura referència. I no obstant, la imatge d'un riu qualsevol ens captiva, ens hipnotitza. Allò que veiem dansar avall davant nostre no és aigua: és nosaltres.\nPublicat per Lluís Bosch a 9:11 10 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 15:38 8 comentaris:\n-Manolete, si no sabê, pa'qué te metê?\nAlguna cosa així ha passat al Parlament català, però sobretot a la premsa: un debat sobre ètica s'ha acabat convertint en una qüestió de testosterona, de pàtries i d'estratègia de partit. Si això no hagués estat un debat parlamentari sinó una corrida, goso dir que hauria acabat amb una fabulosa cogida: el brau empitona el maestro, que marxa en camilla i entretant un banderillero li talla la coleta. Per burro.\nPublicat per Lluís Bosch a 21:06 12 comentaris:\nTot i haver anomenat el foc a Sacrifici, cal tornar al film de Tarkovski per a parlar del foc passional. L'home desesperat ha suplicat a Déu que li concedeixi un favor, i a canvi li promet cremar la casa pròpia. Però també se'n va a casa de la bruixa del poble, i se li fica dins del llit: acompleix així un ritual primitiu. Tan rodó i complex com sempre, Tarkovski ofereix les dues fogueres en una sola peça.\nNo puc acabar un apunt que s'ha fet massa llarg sense anomenar una estranya versió del foc: l'autocombustió. Relacionada simbòlicament amb les passions, però també amb la mística del foc purificador. Un director estrany com David Lynch sembla que s'hi refereix a Mulholland drive i també a Lost Highway, a través d'explicar el descontrol de les passions. I ni que sigui ja anecdòtic, estar cremat o en anglès burn out vol dir alguna cosa referida a l'autocombustió.\nPublicat per Lluís Bosch a 10:51 2 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 16:52 6 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 12:22 5 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 12:52 7 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 11:44 14 comentaris:\nGilliam és un director barroc i aficionat al pastitx, que aconsegueix fer pel·lícules amb la tècnica del collage, enganxant i superposant elements i referències, cites, personatges i escenes. A Brazil la suma de les referències se'm fa impossible de tancar. A priori diries que versiona el 1984 orwellià, amb moltes llicències. A mida que avança, Gilliam suma detalls com qui munta un puzzle de peces infinites.\nLa primera escena, de fet, ja et deixa aclaparat: una mosca provoca un error burocràtic i tràgic quan cau en una impressora i altera el cognom d'un terrorista molt perillós. Acabem de veure una al·lusió a Les aventures del soldat Schwejk, que també arrenca amb un embolic monumental per culpa de la mosca, aquest cop en una taverna. També hi ha el Kafka de El procés: la condemna es deu a un motiu desconegut, que bé podria ser un error. (La idea del vol erràtic d'un insecte que altera el món arriba fins a la paràbola de la papallona japonesa que provoca un huracà a Amèrica).\nPublicat per Lluís Bosch a 12:56 4 comentaris:\n(Aquest era el meu aspecte adolescent quan Espanya va permetre exhibir L'imperi dels sentits)\nOshima no és el primer director que es planteja rebentar la frontera del cinema pornogràfic i del convencional, però segur que va obrir una escletxa per on més tard s'hi han anat escolant, amb comptagotes, una colla de pel·lícules (el darrer deu haver estat en Julio Medem). I possiblement va normalitzar la possibilitat d'incloure les escenes de sexe explícit dins del cinema generalista. Però dubto que Oshima vulgués fer res de tot això. Ell volia explicar una història dura i brutal de sexe i de dolor. O com diria un trobador, d'amor i de mort.\nPublicat per Lluís Bosch a 15:00 12 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 21:26 11 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 10:45 2 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 13:44 8 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 19:00 6 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 10:57 7 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 12:04 6 comentaris:


Cercam dones amb ganes de formar-se per emprendre | Club d'Emprenedors de la UIB\nTU ESTAS AQUÍ:Inici » Activitats destacades » Cercam dones amb ganes de formar-se per emprendre\nActivitats destacadesDel teu InterèsFormació\nCercam dones amb ganes de formar-se per emprendre\nBlog Manager — 18/01/2017\nLa Universidade de Santiago de Compostela (USC) impulsa un projecte que pretén oferir a dones universitàries l’impuls necessari per emprendre mitjançant un curs formatiu de caràcter gratuït. L’acció informativa on-line, de 30 hores de durada, està emmarcada en les activitats d’Innovatia 8.3, un projecte fruit de la col·laboració entre la universitat gallega, Woman Emprende i l’Institut de la Dona i per a la Igualtat d’Oportunitats.\nLes activitats de formació es duran a terme entre el dia 23 de febrer i el 30 de març. Els objectius principals són el desenvolupament integral –sense les restriccions associades a estereotips i mandats de gènere- per a la construcció de projectes professionals; fomentar l’emprenedoria femenina en l’àmbit universitari; dotar a les dones participants de millors competències comunicatives per a l’impuls dels seus projectes; i augmentar les habilitats socials i millorar les relacions intra i interpersonals, l’autoestima i l’automotivació de les participants.\nEn aquest context, el Club d’Emprenedors de la UIB seleccionarà a una universitària, sigui estudiant o titulada, per poder participar en aquest interessant taller. La participant, després de superar l’etapa formativa, rebrà una certificació expedida per l’òrgan competent.\nSi estàs interessada a participar envia’ns un correu electrònic amb les teves dades personals a margalida.gual@fueib.org i t’informarem sobre el procés de selecció. La data límit per presentar candidatures és dia 26 de gener de 2017, a les 14.00 hores. Anima’t!\nConsulta més informació en aquest document adjunt.\nferEmpresa, un espai per col·laborar\nThink Up Culture 2017\nOberta la 7ª Convocatòria d’ajudes a fons perdut de la Fundació Repsol


En què consisteix el fotorejoveniment?\nMitjançant l’aplicació de llum polsada intensa activem col · lagen i elastina de la pell evitant futures arrugues i / o línies d’expressió i s’eliminen les taques solars que donen un aspecte envellit i espatllat, donant pas a una pell més blanca, bonica i lluminosa.\nEn quines zones podem aplicar aquest tractament?\nPodem treballar la zona facial, coll, escot, braços i mans.\nQuin nombre de sessions són necessàries?\nPerquè sigui efectiu, haurem de realitzar una sessió al mes, durant tres mesos seguits. D’aquesta manera les taques solars més fosques desapareixeran i la pell adoptarà un aspecte més net i lluminós. Un cop realitzades les tres sessions, es pot fer una cada mes per seguir activant elastina i col · lagen.\nDesprés d’un tractament de fotorejoveniment notarà la zona acalorada i envermellida i pot acompanyar una mica de picor que en dues hores desapareix.\nLes taques tornaren un color més fosc i l’endemà pot ser que hagin pujat encara més de color. No s’ha de preocupar, forma part del procés del tractament i en 15 dies aquestes taques desapareixeran.\nQuines precaucions hem de tenir abans i després del tractament?\nÉs molt important que no prengui banys de sol ni UVA 1 mes abans i 15 dies després del tractament i que s’apliqui crema solar protectora de factor 30 com a mínim cada dia. Ha de tenir en compte que si no es protegeix la pell adequadament el tractament resultaria en va, ja que podrien sortir-li més taques solars. No és convenient fer peelings, ni aplicar-se cremes amb àcids, ja que seria molta agressió per la seva pell.\nPersones que no poden realitzar el tractament\n– Aquelles que tinguin algun tipus de malaltia important.\n– Persones que prenguin medicació que sigui fotosensible.\n– Persones amb injecció de Botox o Àcid Hialurònic recent.\n– Problemes de coagulació.\n– Implants metàl · lics a la zona a tractar.


L'ADN dels espermatozoides pot fragmentar-se amb la Covid19 | Diari La República Checa\nUn estudi publicat recentment a la revista ‘European Medical Journal‘, ha avisat que el Covid-19 pot afavorir la fragmentació de l’ADN dels espermatozoides, la qual que podria provocar anomalies cromosòmiques en embrions, fetus i descendència.\nEl coronavirus no entra en els espermatozoides madurs, si bé pot infectar altres tipus de cèl·lules del testicle, importants per al desenvolupament i la maduració dels espermatozoides. En cas de la infecció de cèl·lules testiculars, l’augment de la fragmentació de l’ADN dels espermatozous és un conseqüència molt creïble, segons un article recent publicat a la revista ‘The European Journal of Contraception & Reproductive Health Care‘.\nLes conclusions dels científics estan recolzades per una meta-anàlisi dels resultats publicats en 43 estudis independents, que contemplen un total de 6.771 temptatives de fecundació in vitro (FIV) i 17.879 embrions transferits, publicada per un grup d’investigadors xinesos a la revista ‘Andrologia’.\nEn la majoria d’ells es conclou que la fragmentació de l’ADN dels espermatozoides té un efecte negatiu sobre la taxa de naixement, disminuint la probabilitat d’implantació dels embrions i augmentant la freqüència d’avortaments espontanis. S’ha demostrat així que els espermatozoides poden ser responsables, o corresponsables, d’aquests problemes que fins no fa gaire es atribuïen als òvuls.\nLa prevalença de la infertilitat causada per la fragmentació de l’ADN espermàtic se situa entre 10 per cent i 20 per cent. Si es té en compte que, en el 50 per cent dels casos d’infertilitat en la parella, l’origen està en l’home, aquesta fragmentació resulta molt rellevant.\nEn aquest sentit, l’article publicat recentment pel doctor Tesarik i Galán Lázaro suggereix un algoritme de diferents tipus de tractaments, tant in vivo com in vitro, segons la situació personal i individual de cada parella i la seva història clínica.\nPer prevenir aquest risc, els doctors recomanen l’avaluació del grau de fragmentació de l’ADN dels espermatozous en tots homes en edat reproductiva i la congelació dels espermatozoides en casos positius, abans que la integritat dels espermatozoides es degradi encara més.\npreviousEl Nàstic continua reforçant la defensa amb l'arribada de Quintanilla\nnextMesser inverteix 35 milions d'euros a Tarragona


GERMÁN SIMÓN, NOU ENTRENADOR DEL SÈNIOR FEMENÍ.\n10 de Juny de 2016 General\nGermán Simón serà l’entrenador del Sènior Femení la temporada vinent. El tècnic barceloní, amb una llarga trajectòria al bàsquet català, agafa el relleu del fins ara entrenador Vicente Gómez i serà l’encarregat d’assumir el repte que suposa la Copa Catalunya.\nAmb la il·lusió, el treball i la constància com a bases del nou projecte, Simón considera que el dia a dia serà clau per tal d’assolir les fites marcades. “La competició és molt exigent. És un tòpic, però hem d’anar partit a partit”.\nRelacionat amb això, Simón creu que un bon inici de competició serà absolutament determinant. “Hem de treballar molt dur, però és molt important competir des de el primer dia. La idea és començar el més fortes possible perquè qualsevol victòria ens pot fer molta falta al llarg de la temporada”.\nPer tant, Germán Simon afronta el repte de Copa Catalunya amb un objectiu molt clar; la permanència. “El primer pas és salvar la categoria. La competició és divideix en dues fases, i lògicament el primer és intentar no baixar”.\nPer últim, el tècnic considera que és una oportunitat molt bona per treballar en un Club com el Natació, i amb un equip amb el qual s’hi ha enfrontat moltes vegades. “És un projecte il·lusionant. Desprès d’una gran temporada espero que la gent ens doni el mateix suport que fins ara, ja que a Copa és molt important fer valer el factor pista”.\nGermán Simón, nascut a Barcelona l’any 1979, ha completat una llarga trajectòria al llarg de la seva carrera com a entrenador. El tècnic barceloní ha passat per quasi totes les categories, destacant com a fites més rellevants el càrrec d’entrenador al Sènior Masculí de la Unió Esportiva Sant Cugat, també a Copa Catalunya. Simón, també ha passat per clubs com la JE Terrassa o el BC Martorell.\nNotícia AnteriorEDU SANCHEZ, NOU ENTRENADOR DEL SENIOR MASCULÍ\nSegüent Notícia MIQUEL FERNANDEZ REP UN MERESCUT HOMENATGE\nAGENDA PARTITS 25-26 SETEMBRE\nHORARIS ENTRENAMENTS TEMPORADA 2021-2022\nAGENDA PARTIT 12-13 JUNY