Els exoplanetes més propers de nosaltres podrien refugiar la vida | 5 minutos\nEls exoplanetes més propers de nosaltres podrien refugiar la vida\nProxima del centaure, l’estrella més propera de nosaltres, té un planeta rocós a la sala d’estar. Hi ha vida? Els investigadors mostren que això seria possible. Així com per a tres planetes dels sistemes veïns.\nin Camí cap a Proxima B, l’exoplaneta més proper de nosaltres deixeu el sistema solar per arribar a Proxima B, el descobriment habitable exoplaneta al voltant de Proxima des del Centaur, l’estrella més propera del Sol.\nA prop del nostre sistema solar, és a dir, uns 40.000 milions de quilòmetres (4,2 llums), Proxima del Centaure té un rocós Planeta i potser fins i tot, segons un estudi recent, un segon, un superterià almenys sis vegades més massiu que la Terra. Però la posició d’aquest presumpte proximitat en una regió freda remota de la seva estrella, exclou que és habitable, al contrari de Proxima B, descobert el 2016. Aquest últim, encara que 70 vegades més proper a la seva estrella que Mercury. Al voltant del sol a la zona potencialment habitable de Proxima Centauri. En altres paraules, si les condicions necessàries per a la vida es reuneixen en aquest planeta 1,3 vegades més massius que la Terra, no està prohibit pensar que tindríem veïns.\nPerò els astrònoms advertim que podíem Molt bé Trobeu res sobre aquest món que es bombardeja amb ultraviolada i radiació X (250 vegades més que la Terra actualment). A la llarga, fins i tot la seva atmosfera, si hi ha un, acabaria laminat pels atacs repetits de les devastadores tempestes del seu petit sol. Les nanes vermelles com Proxima Centauri arrosseguen la reputació equivocada per ser propens a una ira formidable, per no dir revelar. Però, hem de concloure que no poden estar envoltats de planetes habitats? Els investigadors més optimistes pensen que Proxima B i el seu alter-ego a la galàxia tenen el que necessita per a la vida per desenvolupar (diversos estudis ho han proposat) i l’adapta.\nIl·lustració d’un planeta rocós de la vida a l’òrbita al voltant de la nana vermella. © Jack O’Malley-James, Universitat de Cornell\nLa terra: un planeta habitat malgrat la terrible radiació del sol en el passat\nLisa Kaltenegger i Jack O’Malley-James, tant de l’Institut Carl Sagan de la Universitat de Cornell, també ho pensen. Per la seva banda, van argumentar en el seu article que acaba de publicar-se en avisos mensuals de la Royal Astronomical Society, que en la seva infància, aquí hi ha 3,9 mil milions d’anys, la Terra ha patit tempestes solars pitjor que les que actualment es poden sotmetre a proxima b … i malgrat això, la vida va ser capaç de resistir i prosperar.\nEl seu estudi se centra en els quatre exoplanetes potencialment habitables coneguts propers a nosaltres: Proxima B, així que Ross-128b a 11 anys -Lumière, trappist- 1e i LHS 1140B, tots dos a uns 40 anys llum. Van conduir simulacions variant els paràmetres de les seves atmosferes: la composició, el gruix … – i va comparar els resultats amb el que la Terra coneixia al llarg de la seva història.\nIt a la primavera que “fins i tot per als models de planeta amb erosions erosionades i Les atmosferes anòxiques, la radiació UV a la superfície es manté inferior als nivells primitius de la Terra, fins i tot durant les erupcions solars “, escriviu els autors. En resum, la radiació ultraviolada no sembla ser un “factor limitant” per a l’habitabilitat dels planetes rocosos al voltant dels nans.\nSi tenen raó, perquè puguem ser optimistes sobre les possibilitats d’un dia detectar un biosignatura a l’atmosfera d’aquests móns veïns. Allà i en altres llocs, perquè no oblideu que aquestes estrelles són les més nombroses a la galàxia.\nal voltant d’un vermell nan, l’atmosfera Podria fer la vida possible\nArticle de Rémy Decourt Publicat el 22 de juliol de 2016\nNombroses, les estrelles del tipus M, els nans vermells, són bons candidats per buscar vida extraterrestre. Però la seva àrea d’habitatetat és tan petita que un planeta que hi ha ha d’haver “bloquejat” per les forces de marea, amb una cara sempre exposada a l’estrella i l’altra eternament a la nit. Quins climes podem esperar aquestes condicions? Depèn de l’atmosfera, ens diu Ludmila Carone que, amb els seus col·legues de la Universitat de Ku Leuven, a Bèlgica, demostren que la vida podria mantenir-se al dia quan creix un mecanisme d’aire condicionat …Els futurs telescopis grans podran detectar aquest tipus de situació.\nLa recerca de planetes animats, fins i tot habitats, no és una tasca fàcil. Des del descobriment del primer exoplaneta, 51 Pegasi B el 1995, es identifiquen oficialment 3.476 exoplanetes (vegeu l’enciclopèdia dels planetes extrasolars), però no se sap que no és habitable. No obstant això, no manca de buscar.\nEn la seva recerca d’exoplanetes habitables, astrònoms de la Universitat de Ku Lovaina, Bèlgica, centrada en planetes rocosos en òrbita molt ràpida – – 6 dies com a màxim: al voltant dels nans vermells tipus espectral m, molt més petit que el nostre sol. Estan molt interessats en exobiòlegs perquè l’univers compta més que aquelles nanes vermelles que les estrelles similars al sol. “Això fa que sigui probable que els primers exoplanetes habitables siguin descoberts al voltant d’un d’ells”, explica Ludmila Carone, cap d’estudi que connecta els punts III: la fricció de la superfície i la fricció superficial afecten els climes de planetes de terra tancats amb tancament tancat, de Ludmila Carone, Rony Keppens i Leen Decin, i publicat per Mnras (avisos mensuals de la Royal Astronomical Society).\nPerò aquests planetes, molt a prop de l’estrella, tenen una particularitat que els fa molt diferents de la Terra: es sincronitzen amb la seva estrella. La seva rotació en si mateixa ha bloquejat la seva òrbita. Conseqüència: “Sempre tenen la mateixa cara a l’estrella. Tenen un” dia “costat i un costat” nit “perpetu”. Per a la vida, la situació és difícil. La temperatura ha de ser massa alta per un costat i gelat de l’altra. De fet, molts estudis s’han dedicat a l’habitabilitat dels planetes al voltant de les nanes vermelles i els seus resultats divergneu.\nAquestes xifres mostren dos casos possibles per al vent, la temperatura i la fricció entre l’atmosfera i la superfície del costat perpetuament il·luminat (dia etern) d’un Planet 1.45 més gran que la Terra, i orbita en un dia al voltant d’una estrella nana de les dues figures superiors mostren el vent i la temperatura a les capes superiors de l’atmosfera (atmosfera superior). Les dues figures centrals mostren el vent i la temperatura a la superfície del planeta. A l’esquerra, la fricció entre la superfície i l’atmosfera són similars als observats a la Terra. A la dreta, són deu vegades més importants. Els dos escenaris tenen un impacte diferent en el clima global: el clima corresponent al model que es mostra a les xifres adequades és significativament més viable. © Ku Leuven, Ludmila Carone i Leen Decin\nplanetes de vida on no imaginem\nAquest nou treball té en compte diferents Sistemes atmosfèrics. La idea inicial és “demostrar que les interaccions entre la superfície i l’atmosfera d’un exoplaneta tenen una influència important a la seva temperatura”, explica Ludmila Carone. Igual que l’oxigen, la fotosíntesi o les biosignas, la temperatura es converteix, per tant, es converteix en un “criteri important per tenir en compte en la recerca de planetes immersuals fora del nostre sistema solar”.\nL’any passat, l’equip de Ludmila Carone ha demostrat que alguns Aquests planetes podrien ser habitables, “gràcies al seu sistema de vent que actua com a” aire condicionat “. Dos dels tres models proposats utilitzen l’atmosfera del costat nocturn per refredar la cara del dia. “Amb el bon ambient i la bona temperatura, permeten que el planeta romangui viable”. Per contra, a l’equador de molts d’aquests planetes rocosos, un fort corrent atmosfèric “interfereix amb el transport d’aire calent al costat fosc, evitant així El sistema d’aire condicionat que opera d’aquesta manera “. Les temperatures es troben en aquest cas extrem i poc propici a la vida tal com la coneixem.\nPerò, molt recentment, aquests investigadors van mostrar que “la fricció entre les baixes capes atmosfèriques i la superfície és probable que impedeixin la formació d’un sistema de vent molt fort perquè el mecanisme de climatització es pugui configurar i fer el planeta habitable “. Aquest nou estudi mostra que l’eficiència del sistema de refrigeració depèn de les interaccions entre la superfície del planeta i la seva atmosfera. “Hem examinat aquestes interaccions utilitzant centenars de models informàtics en què les interaccions entre l’atmosfera i la superfície són similars a les conegudes de la Terra, i altres en què es troben fins a deu vegades més gran. En aquest últim cas, els exoplanetes conserven un Clima més habitable. “En la situació ideal, l’aire fred es transporta des de la cara nocturna a l’altre costat, on l’estel la escalfa.\nLa viabilitat d’un exoplaneta es podria detectar des de la Terra\nAra que és possible determinar, en teoria, l’habitabilitat d’un d’aquests exoplanetes, demana la qüestió de si són realment habitables. Des de la terra o l’espai, sempre serà molt difícil, si no impossible d’observar la superfície d’un d’aquests planetes. Per superar aquesta forta tensió, Ludmila Carone ho pensa “és més fàcil observar les capes superiors atmosfèriques d’un petit exoplaneta”. I com mostra el seu treball, podem aprendre molt a la superfície d’aquests planetes. En termes concrets, si, en un futur pròxim, amb el telescopi James Webb per exemple, el llançament està previst per al 2018, “aconseguim observar un sistema de vents i la bona temperatura a les capes superiors de l’atmosfera d’un petit planeta , serà possible dir si aquest planeta és habitable o no “\nEncara millor, des d’aquestes dades, serà possible obtenir informació sobre la geologia del planeta en qüestió. Si la fricció és molt eficaç, “podria significar la presència de grans muntanyes, que implicaria la presència d’un tectònic de les plaques per exemple”, un fort índex de l’habitabilitat d’un planeta. A la Terra, es creu que aquest tectònic ha tingut un paper important en el desenvolupament i el manteniment de la vida.\nQuant a si una forma de vida primitiva va ser capaç de sorgir en un d’aquests planetes, c ‘és Una altra història ….


Inici / PAÏSOS / Europa de l'Oest / Alemanya / POTSDAM. Visita als Palaus Reials des de Berlín.\nPosted on 18 de novembre de 2016 in Alemanya, Berlín y rodalies\nVisitar Potsdam suposa una de les excursions d’un dia des de Berlín més interessants que es poden realitzar. Situada a menys de mitja hora de la capital alemanya, la ciutat de Potsdam ha estat inclosa dins de la llista del Patrimoni de la Humanitat gràcies a l’enorme llegat artístic i cultural que atresora. Com a dada, comentar que la pròpia web de la Unesco justifica la inclusió en la llista del Patrimoni Mundial a causa de les 500 hectàrees de parcs i les 150 edificacions palatines que es troben disperses en aquesta ciutat.\nA això, se li uneix l’enorme llegat històric de la ciutat, inclosa la Conferència de Potsdam, de 1945, on les grans potències vencedores de la Segona Guerra Mundial van arribar a tot tipus d’acords que incidirien directament en l’esdevenir d’Europa per als següents 50 anys. Vaja, que hi ha molt a veure i fer a Potsdam, de manera que val la pena dedicar un dia a sencer a aquesta visita.\nPOTSDAM, EN UNA BREU PINZELLADA HISTÒRICA\nEncara que se sap que Potsdam hauria estat fundada per la tribu eslava dels Poztupimi durant el segle VII, la població no deixà de ser un petit burg de menys de 2000 habitants fins a finals del segle XVI. Això sí, amb denominació de ciutat des de 1345.\nNo obstant això, a partir de 1660, la importància de Potsdam augmenta exponencialment quan Frederic I de Brandenburg decideix construir una residència de caça a la població. El mateix Frederic Guillem, rei de Prússia, decreta l’any 1685 l’Edicte de Potsdam on s’explicita que el regnat de Prússia es compromet a acollir els immigrants francesos obligats a exiliar-se del país gal per raons religioses (esgrimides en l’edicte promulgat pel rei francès Lluís XIV el mateix any). El creixement incideix en el floriment econòmic de la població així com en el seu propi creixement.\nDurant el segle XVIII, i ja en època de Frederic II de Prússia, fill de l’anterior, la ciutat es converteix en Residència Real. La majoria de grans edificis reals que cal veure a Potsdam pertanyen a aquesta gloriosa època, com els Palaus de Sanscouci i Nou.\nÉs per aquest motiu que alguns dels esdeveniments més importants d’Europa dels últims 150 anys tenen lloc a Potsdam. Per exemple, la declaració de Guerra de 1914, després de l’assassinat de l’Arxiduc Francesc Ferran d’Àustria a mans sèrbies, a Sarajevo o la Conferència de Potsdam de 1945 on els líders vencedors de la Segona Guerra Mundial van decidir el futur dels vençuts i de tota Europa per a les següents dècades.\nLa manera més fàcil d’arribar a Potsdam és amb tren. Es pot agafar el tren en diverses estacions de Berlín i triga uns 30 minuts en arribar a Potsdam Hauptbanhof. Cal un bitllet per a les zones A-B-C.\nVISITAR EN Potsdam EN UN DIA\nCAMÍ DELS PALAUS REALS\nDesprés d’arribar a Potsdam procedents de Berlín iniciem el nostre trajecte fins a la zona on es localitzen els diferents palaus reals de Potsdam. Abans, però donarem una petita volta pel centre històric de Potsdam. El nostre primer objectiu és el conegut com a Barri holandès o Holländisches Viertel. Un entén de seguida perquè rep aquest nom, ja que els gairebé 130 edificis construïts en obra vista durant el segle XVIII ens recorden els que es poden veure en moltes de les poblacions dels països baixos.\nBusquem de seguida el Carrer Brandenburg que és el més animat del centre de la ciutat i que desemboca a la Porta de Brandenburg, homònima de la de Berlín, encara que menys monumental que aquella. No obstant això, encara que el seu color groc ens pot fer pensar que és aquest un Arc del Triomf bastant modern, la seva construcció data de 1770 per ordre de Frederic II. La Porta commemora la fi de la Guerra dels Set Anys, un conflicte on van prendre part multitud de potències europees inclosa, lògicament, Prússia.\nPARC DE SANSSOUCI I PALAUS REALES DE Potsdam\nDes de la Porta de Brandenburg no triguem ni deu minuts en arribar a l’enorme extensió de terreny que suposa el Parc de Sanssouci, de gairebé 300 hectàrees d’extensió. És aquí on es localitzen la majoria de palaus reals prussians, inclosos el Palau Nou i el de Sanssouci.\nÉs precisament el Palau de Sanssouci el primer que ens trobarem. Era aquest el Palau d’estiu de Frederic II de Prússia. Es tracta, en certa manera, d’un conjunt de pavellons, més enllà del palau principal, que representen un dels moments cim de l’art rococó.\nEl palau principal, situat a la part alta d’una terrassa, és bell i harmònic encara que molt més simple que palaus com el de Versalles o el de Herrenchiemsee, a Alemanya, per exemple. Es tracta d’un edifici d’una sola planta, amb dues ales laterals, pintat gairebé completament de color groc. La part central està culminada per una cúpula una mica rabassuda. Cal no perdre de vista els bells atlants i cariàtides que decoren la façana principal. Al palau de Sanssouci es localitza una preciosa Galeria de Pintura o Pinacoteca. El nostre quadre preferit és el Dubte de Sant Tomàs, de Caravaggio. Tenim el mal vici d’anar buscant els diferents Caravaggios (i també Vermeers) que hi ha repartits pel món sencer i aquest no podíem deixar de visitar-lo.\nEl nostre següent objectiu és el Palau de l’Orangerie. Tota aquesta zona del Parc de Sanssouci té un caràcter eminentment romàntic amb el que vindrien a ser reproduccions de ruïnes antigues així com de paisatges bucòlics amb molins de vent de fusta inclosos. El Palau de l’Orangerie va ser construït a mitjan segle XIX, en ple romanticisme, per ordre de Frederic Guillem IV. L’estil recorda als palaus renaixentistes italians, com si el monarca prussià voldria emular als Médici.\nAbans d’acostar-nos al segon dels grans palaus de Sanssouci ens arribem a un altre dels edificis que cal veure a Potsdam. Es tracta del petit i delicat Pavelló Xinès. Va ser construït a manera de casa de te xinesa a mitjan segle XVIII en un moment que el gust per allò xinès estava bastant en voga. En no pocs palaus reals de l’esplendorosa època del barroc hem trobat petits pavellons d’aquest tipus i fins i tot també, estades a l’interior dels propis palaus decorades a l’estil de la chinoiserie.\nAra sí, ens encaminem fins al Neues Palais o Palau Nou, el segon dels grans palaus reals que cal veure a Potsdam.\nVa ser també Frederic II qui va manar construir el Palau Nou. Els treballs d’edificació van durar de 1763 a 1769. Es tracta del clàssic palau barroc que gairebé tots els grans monarques de l’època anhelaven construir-se. El monarca estava exultant pel final de la Guerra dels Set Anys de la qual Prússia havia sortit vencedora de manera que no va reparar en despeses per la construcció del seu humil estatge.\nLa façana de dos-cents metres d’ample i tres pisos d’alçada acaba amb dues ales situades a banda i banda de l’edificació. El disseny és una barreja de classicisme i barroc. La façana, de color vermellós, és culminada per una enorme cúpula que no passa desapercebuda.\nCal dir que només podem visitar els exteriors del palau així com els seus jardins ja que el dia en què ens acostem a Sanssouci està tancat. Mala sort aquesta vegada.\nEL NEUER GARDEN I EL CECILIENHOF\nUn llarguíssim passeig ens portarà des del Palau Nou al Parc de Sanssouci fins al Palau de Cecilienhof que s’ubica al Parc Neuer, a la vora d’un conjunt de llacs. Són gairebé cinc quilòmetres que ens prenem amb calma.\nAbans, però parem en la que és coneguda com la Colònia Russa de Potsdam o Alexandrowka. Se sap de la relació d’amistat entre Frederic Guillem III i el tsar Alexandre de Rússia. D’aquesta relació va sorgir aquesta petita colònia russa que compta amb una bella i vistosa església ortodoxa amb cúpula de ceba. Cal comentar que tota aquesta zona forma part, també, de la llista del Patrimoni Mundial de la Unesco. La veritat és que ja pocs russos viuen en aquesta colònia, però passejar per aquí, entre aquestes boniques casetes d’estil rus amb el seu propi jardí, és una delícia.\nDe seguida entrem de ple en el Parc Neuer passant per davant del Palau de Marbre que no visitem. El nostre objectiu està gairebé al final del parc i és l’anomenat Cecelienhof. És aquest un altre dels edificis que cal veure a Potsdam ja que el seu significat històric és més que rellevant. Va ser en aquest palau, amb tints de gran casa enmig del camp, l’últim dels palaus que va construir la poderosa família dels Hohenzollern que va controlar els designis del país durant segles i de la qual ja us en vam parlar en el nostre post sobre el Castell d’Hohenzollern. El seu estil està influenciat per l’arquitectura Tudor i va ser acabat el 1917. Però si per alguna cosa té importància el Cecilienhof és perquè va ser aquí on va tenir lloc la Conferència de Potsdam durant la segona quinzena de juliol de 1945. Els líders mundials guanyadors de la Segona Guerra Mundial, Stalin, Churchill i Truman es van reunir per decidir temes tan importants per als següents 50 anys com el repartiment d’Alemanya entre les potències vencedores o els termes de la rendició japonesa. El que no va explicar Truman és que menys d’una setmana després d’acabada la conferència, Estats Units llançaria sengles bombes atòmiques sobre Hiroshima i Nagasaki, posant fi a la participació de la ja molt debilitada Japó i perpetrant un dels assassinats massius més vergonyosos de la història de la humanitat.\nEl Palau de Cecilienhof està actualment museïtzat, tot i que també funciona com a hotel. El lloc és francament idíl·lic i per descomptat, forma també part de la llista del Patrimoni de la Humanitat.\nAquesta visita posa fi al nostre passeig per aquesta ciutat. Per descomptat, són molts els llocs a veure en Potsdam, de manera que l’excursió des de Berlín mereix d’un dia sencer. Us emplaço ara a aquest post, on us expliquem les visites més importants que es poden fer a Berlín.\nAlemanya Excursión a Potsdam desde Berlín Lugares que ver Patrimoni de la Humanitat Potsdam Que ver en Potsdam\n13 thoughts on “POTSDAM. Visita als Palaus Reials des de Berlín.”\nCuando estuvimos en Berlín conocimos a un amigo en el hostel que nos dijo “visitad Postdam, vale la pena”… ¡y vaya suerte! ¡que gran error hubiera sido perdérnoslo!


Topografies. Atles mèdic-artístic reuneix una selecció d’obres de Laia Martí Puig i Cori Mercadé. Ambdues artistes comparteixen interès per les imatges del cos humà: mèdiques, científiques i de la història de l’art. A l’exposició, les seves obres dialoguen directament amb il·lustracions de llibres i atles mèdic-científics – prestats pel Museu d’Història de la Medicina de Catalunya (amb seu a Terrassa) i per col·leccions privades – i elaboren reflexions inspirades pel pensament i la política de la diferència sexual, que han conegut en relació amb Duoda, Centre de recerca de dones de la Universitat de Barcelona.\nTopografies proposa entendre el cos humà com un “lloc” (topos) i explorar la seva representació (grafos) prestant atenció al que mirem i al que sentim, sense prejudicis. D’aquesta manera ens adonem que, en la il·lustració mèdica, la mirada científica sobre el cos humà no és tan objectiva com es proposa i la mirada artística registra veritats del cos, quan el traça. Per tant, a les imatges i projectes de l’exposició hi podem llegir episodis de la història real del cos en la nostra cultura i aspectes de la història de les relacions entre els sexes, així com pistes per conèixer i donar sentit al propi cos sexuat: sentir com respira, com parla, com registra el pas del temps i els canvis que ens esdevenen. Topografies proposa començar amb un acte d’escolta profunda.\nIndicis…obertures (2011) de Laia Martí Puig és un interessant punt de partença. Es tracta d’un singular arbre geneològic de la línia materna compost a partir de la imatge de la boca entre-oberta dels seus familiars. En la negror opaca del mur, aquests traus de llum s’obren en dues direccions: com avantsales de la paraula i com portes que connecten les entranyes i el món.\nDesplegades en línies horitzontals i paral·leles, les boques balbucegen o canten sons encriptats al ritme del nostre pas. Algunes, en vertical, ens recorden les formes vaginals que van inspirar el signe de l’atmella sagrada. Per això, potser també ens suggereixen els calendaris lunars, doncs els cicles de la lluna disposen misteriosament la terra i el cos a la fecunditat. La boca: obertura profana i apertura transcendent; cavitat on tenen “lloc” delicats transvasaments, on es fa l’alquímia entre l’aire i alè, la saliva i l’aliment, el líquid i el sòlid. Circulació invisible que nodreix el cos i també el des-boca.\nEls Registres (2006-07) de Cori Mercadé són precisament exemples d’un d’aquests desbocaments. Agenollada a terra sobre un rotlle de paper d’embalar blanc, l’artista ens mostra un acte de re-començament. Aquesta vegada, sense idea prèvia, lliurada a les mans de la vida, com si només quedés un últim gest capaç de lligar el cor a la terra, un únic fil. La línia com a registre i com a testimoni de la nostra innocència desbocada però també com un acte de profunda humilitat que descobreix un nou inici. I allà on abans mesuràvem longitud, ara gaudim amb la modulació del gruix on el traç s’esfilergassa obrint-se des de dins i creant paisatges impensats del mateix cos. En la mateixa línia podem veure l’estremir-se del moll de l´ós, el batec de la vena cava, la sinapsi de les neurones, i l’elasticitat dels tendons, com si el registre fos un enfilall de radiografies i al mateix temps, la llibreta d’apunts d’alguna artista que esbossa paisatges de l’ànima o indrets de la natura a vista d’ocell. Serà veritat allò que diuen, que l’univers i el cos es reflecteixen l’un en l’altre, o millor dit, són l’un i l’altre la mateixa cosa però es donen en dimensions espai-temporals diverses? Pot una línia deixar-nos entre-veure aquest misteri on line?\nLes obres de Laia Martí Puig que s’apleguen amb el nom de Ruah_Estudi (2014) també tenen aquesta aparença ambivalent del micro-macro: suggereixen imatges de cèl·lules i de planetes, de telescopi i microscòpiques. Però Ruah no té intenció de representar res de tot això sinó de fer-nos partíceps d’un joc inventat amb una tècnica clàssica del gravat. Un cop traçat un cercle sobre la pedra litogràfica, l’alè de l’artista- en aquest cas en forma de sospir – s’encarrega d’escampar la tinta que es mou capriciosament sobre la superfície de la matèria per, poc després, deixar rastre imprès en el paper de gravat. El protagonista no és ni l’atzar ni la boca de l’artista, sinó aquella estranya substància invisible que el cos expulsa amb un cop d’aire, amb la consciència de descarregar-se, d’alleugerir-nos. Ruah descobreix un rar component corporal fet d’una amalgama de pesantor i lleugeresa, de matèria i esperit, que cal mantenir en equilibri. Per això l’artista identifica amb cura cada sospir i li atorga una mena de codi transparent fet amb les lletres dels punts cardinals i els nombres dels tiratges. Com si cada xifra també encriptés una pista sobre “l’alè vital”, és a dir, sobre allò que donà origen a la vida del cos i s’anomena de diverses maneres, segons el relat cultural: esperit, qi, energia vital o bé, senzillament la fórmula química de l’oxigen que contenen els nostres hematies.\nSi de l’origen primordial i remot de la vida no en sabem res, sí coneixem el nostre origen concret: tot i totes naixem de la mare. En aquest sentit, l’obra Count down (1997) de Cori Mercadé en vol donar testimoni, com a mare i com a artista. Es tracta d’un calendari dels mesos finals de la gestació del seu primer fill, on cada eina ginecològica correspon a un dia. Un compte enrere que és, d’una banda, un diàleg singular amb la ciència mèdica on la futura mare pren l’eina pel mànec. D’altra banda, una referència irònica a l’asèpsia i la manca de “cos” del conceptualisme anglosaxó, picant carinyosament l’ullet a l‘artista On Kawara.\nEn aquest exercici d’escolta profunda del cos propi, algunes dones ens hem adonat de la rellevància de la consciència materna: es a dir, de saber que som en tan en quan sostenim d’altres i ens deixem sostenir per l’altre/a. Una consciència que ens agradaria exportar al pensament comú, en un moment en el qual el pacte per una nova convivència humana es una necessitat urgent i es troba en període embrionari. Per això hem volgut que en l’atles mèdic-artístic d’aquesta exposició hi fossin presents l’experiència de la generació i la pietat. Que la relació amb l’altre esdevingui la base d’una nova anatomia humana.\nLa idea sorgeix de la investigació i projecte artístic de Cori Mercadé amb dues iconografies artístiques conegudes en la història de l’art occidental: la pietat i la santa generació . Cori Mercadé va adonar-se que si anava més enllà del tema religiós, la pietat esdevenia un interessant laboratori per explorar el clàssic problema d’acoblament compositiu de dos cossos adults en relació de disparitat amorosa. És a dir, la pietat era un joc de representació d’equilibris de volums, pesos i mesures físicament i des del punt de vista dels vincles reals. Si us hi fixeu, les pietats de Cori Mercadé no sempre ressolen aquest problema en el pla compositiu perquè, precisament, aquest és el tema que vol deixar obert: preguntar-se cóm funciona el vincle, l’originari, és a dir, la relació amb la mateixa mare, i també tots aquells altres que prenen l’amor incondicional com a punt de partença.\nSobre aquesta genealogia que crea l’amor parla la iconografia de la santa generació, una figura simbòlica potser menys coneguda. Consisteix en la relació de tres figures, Santa Anna, la Verge Maria i Jesús, el seu fill, disposades de manera que l’àvia sosté la mare i aquesta el nen (hi ha variacions). Cori Mercadé fa una singular lectura d’aquesta imatge a través de la vivència personal dels vincles amb la seva mare i la seva filla, en un moment de dificultats a dues bandes. El resultat és una sèrie de tres dibuixos de caràcter molt íntim i aspecte d’esbós que desprenen l’autoritat d’un retrat monumental i escultòric. Si deixem que l’ull ressegueixi el garbuix de línies que entrelliguen sense pausa fons i figures, ens adonem que, qui pren protagonisme és un traç que investiga compulsivament, que dibuixa desdibuixant, que sembla solcar concèntricament la superfície del paper humil com si es tractés d’un camp deixat en guaret al qual li ha arribat el torn de llaurar-se.\nL’artista i psicoanalista Bracha L. Ettingher va parlar fa molts anys de la mirada matricial (matrixial gaze), noció recollida per la historadora Griselda Pollock i la curadora Catherine de Zegher en les seves investigacions sobre una història de l’art que defuig tant del discurs reactiu com del sostre pla i reductiu de la paritat de gènere. M’agradaria anar més enllà de l’ull, de la mirada i de la psicoanàlisi i parlar de la consciència materna en un sentit plenament habitable i practicable per totes i tots. Es tracta que en cap atles científic hi manqui la il·lustració detallada i amb traç porós, del dibuix d’un cos que es va configurant en relació al “més enllà de mi”. Un dibuix fet amb una línia que en la seva tremolor fa emergir l’estructura reticular, allò que Agnes Martin anomenava “life-lines”. Una línia que en dividir-se es multiplica, que en esberlar-se, abraça i recrea el món.


dopatge en cadena: el reforç segur del rendiment ciclista legal - En Bicicleta\nLes cadenes no són sexy ni glamuroses, almenys en el marc del ciclisme. Ningú no pregunta mai: 'Quina marca de cadena estàs executant'? En el corrent de consciència dels ciclistes a la carretera i fora de la carretera, les cadenes gairebé no tenen un segon pensament.\nEls desllocadors, els sistemes de canvi i els cassets assoleixen tot el glam. Però aquestes parts són inútils sense la cadena. I una nova cadena de gamma alta millorarà el rendiment de la vostra bicicleta més que un nou kit de creació de 2.000 dòlars de moltes maneres.\nCarreres 24 hores\nEl fet de deixar de banda la vostra cadena inhibirà el canvi de rendiment a curt termini, cosa que comportarà un descens de l’eficiència global. A llarg termini, podríeu afrontar una factura de grans parts per substituir la cadena, el casset i les cadenes.\nI els experts estan d’acord. 'Crec que tothom pot ser millor per al manteniment de la cadena', va dir Darian Harvey, la clau de cap dels especialistes en bicicleta de muntanya. Harvey ha representat als Estats Units no només a la Copa del Món, sinó també als Campionats del Món de Descens. 'La lubricació i el reemplaçament de la cadena poden estalviar molt de temps i diners a la gent'.\nAleshores, què heu de fer per mantenir feliços els vostres enllaços i la vostra bicicleta? A continuació, es detallen els fonaments bàsics per tenir cura de la cadena de bicicletes i diagnosticar problemes.\nManteniment de la cadena de bicicletes\nUna cadena de bicicletes descarriladores està formada per enllaços individuals. Un enllaç comprèn dues plaques interiors, dues plaques exteriors, dos pins i dos corrons. És un muntatge senzill i elegant, la integritat de la qual depèn de toleràncies precises i una metal·lúrgia exigent.\nMalauradament, aquest equipament de precisió viu en un entorn de crues, fangs, pols fines, partícules i aigua. Tots aquests elements minen la integritat estructural de la vostra cadena. Per tant, la primera línia de defensa és mantenir una tracció neta.\nDiversos fabricants comercialitzen kits de neteja que permeten als propietaris de les bicicletes netejar la seva cadena mentre es troben a la bicicleta. Res, però, supera el Monty complet d’eliminar la cadena per obtenir un bon remull en un dissolvent netejador i una neteja exhaustiva del seu casset, encadenaments i descarriladors.\nSi es manté net el propulsor, es produeix menys fricció, menys desgast i més eficiència (llegiu: més gaudi, temps més ràpids).\nEstirament de la cadena: per què és un problema\nPer molt net que mantingueu el vostre tracció, en algun moment caldrà substituir una cadena. Tots hem sentit que les cadenes s’estenen, però, què és el que provoca?\nPoques empreses han investigat cadenes com la companyia alemanya Wippermann. Fundat el 1893, el seu principal mercat inclou aplicacions industrials pesades i cinturons de distribució d’automòbils alemanys d’alt rendiment.\nTom Petrie treballa amb les cadenes de bicicletes de la marca Wippermanns Connex. 'L'allargament de la cadena és el resultat de que els pins es posin contra la superfície interior dels colls d'enllaç interior', ens va dir. “A mesura que es passen els pins, el seu diàmetre es fa més petit. A mesura que s’utilitzen les superfícies interiors dels colls d’enllaços interiors, el seu diàmetre augmenta. El resultat: allargament '.\nL’allargament, per si mateix, no és una cosa dolenta. Tanmateix, teniu problemes quan un component d’un sistema es desgasta més ràpidament que d’altres. I una cadena allargada porta prematurament altres components.\nTambé comporta una pèrdua de rendiment del canvi. Si teniu problemes per canviar els vostres equips de velocitat més baixos o alts, seria possible que arribi a una cadena nova.\nCom funcionen les cadenes i les cadenes\nUna nova cadena, en un nou casset o cadena, distribueix la força uniformement per totes les superfícies. El casset i la cadena estan dissenyats per tallar-se com una mà i un guant. A mesura que la vostra cadena s’allarga, això es desorganitza.\n'En lloc de que totes les dents de la cadena portin la mateixa càrrega, només les primeres dents suporten la càrrega', va dir Petrie. Per aquesta raó es pot aixecar una cadena desgastada de la cadena a les tres hores. El mateix passa amb els engranatges a la part posterior. Quan només teniu una dent que porta la major part de la càrrega, l’anell o l’engranatge es desgasta molt més ràpidament que quan la càrrega es distribueix de manera més uniforme entre totes les dents.\nA mesura que les cadenes es desgasten i, a mesura que es descarreguen menys superfícies, la seva evolució també patirà. Segons Pedro Santos, director d’enginyeria de la fàbrica de la cadena de socis SRAMs i racer XC MTB hardcore, “A mesura que es fan servir els forats i els pins interns de la placa, el joc en cadena augmenta, augmentant el joc lateral i torsional”.\nEl que passa és que hi ha més força en una superfície més petita. Per tant, heu de superar aquestes forces més grans en el moment de canviar, el que condueix a la sensació de guanyar que es necessita per sempre.\nQuan substituïu la vostra cadena de bicicletes\nCom saps quan una cadena està preparada per ser substituïda? El quilometratge o el temps a la cadira no seran una mètrica fiable per a la substitució de la cadena.\nEl desgast de la cadena i, per tant, el desgast de la tracció serà un factor de força aplicada i neteja. Es desplaça a la PNW plujosa i rarament neteja o embruta la teva cadena? Si és probable, haureu de substituir la vostra cadena amb més freqüència que algú que sigui minuciós pel manteniment i visqui al sud de Califòrnia.\nÉs un pilot de criteri i llança 1.100 watts de potència en un esprint? El més probable és que substituïu la vostra cadena més sovint que el motorista que posa 180 watts durant hores a la vegada.\nLa combinació perfecta de lubricació de cadena de bicicletes d'estil sec i humit beneficia: finalment hem trobat el nostre cub de bicicletes favorit. Dieu adéu a la pols i la sorra una estona, aquestes coses també duren. Llegeix més…\nL’única manera exacta és mesurar objectivament amb un calibre. La majoria de calibres mesuren el 0,75 i l'1,0 per cent de l'allargament. La majoria de fabricants afirmen que, quan la cadena s’allargui entre el 0,8 i l’1,0 per cent de la seva longitud original, les cadenes quedaran sense especificacions i s’accelerarà el desgast de la tracció motriu. Aquestes especificacions depenen del fabricant. És prudent disparar fins a un allargament màxim del 0,75 per cent, determinat amb un mesurament de cadena.\nElecció d'una nova cadena de bicicletes\nQuan trieu una cadena nova, sens dubte obtindreu el que pagueu.\n'A mesura que pugem en la jerarquia de les cadenes, les cadenes tenen un pes més lleuger, tenen millors acabats per a la corrosió i la resistència al desgast', va dir Pedro Santos, un representant de la fàbrica de socis SRAMs.\nSi gireu molt, invertiu els diners per una cadena de gamma alta. Aquest preu més alt li compra pins que estan altament polits, amb toleràncies més properes i, en alguns casos, són tractats tèrmicament.\nAquesta inversió compra una consistència molt més propera del diàmetre del collet d'enllaç interior. Es parlava d’una diferència de 5 micròmetres per a una cadena de reemplaçament estàndard a 1 micròmetre per a una actualització de gamma alta o un 80 per cent de toleràncies més properes. Aquestes toleràncies més properes eliminen taques elevades als pins i deformitats del coll de l’enllaç interior, la qual cosa es tradueix en menys desgast.\nFora de la botiga, una cadena de pressupostos i una cadena de nivell professional passaran de manera molt similar. Tanmateix, tres, sis o dotze mesos per la carretera és on es produeix la inversió.\nFinalment, quan seleccioneu una marca, tingueu en compte que ho fa la vostra cadena no han de coincidir amb les marques del seu descarregador i casset. Les especificacions de cadena es regeixen per diferents estàndards de la indústria i han de complir criteris predeterminats dins d’una categoria. Una marca que insisteix que utilitzeu la seva cadena per obtenir un millor rendiment vol vendre més dels seus productes i mantenir els diners en família.\nI per a moltes marques, quan creen un conjunt de grups de construcció de gamma alta, es redueixen en material i toleràncies a la cadena. Aquest és un bon lloc per despullar els costos, ja que, segons s'ha apuntat, les cadenes no són atractives.\nNo en la inversió o manteniment? T'escolto.\nNo, vull dir que realment et puc sentir. La teva cadena seca està escorcollant. Escolto la trituració del vostre drivetrain que sembla que tinguessis una bossa de roques allà. I aquests sons et roben l'eficàcia i el gaudi.\nUna nova cadena tindrà com a resultat un millor rendiment integral. I és que aquest impuls no requereix agulles, paquets de comandes per correu d’un país estranger o visites clandestines a les fosques de la nit. Només cal visitar la botiga local de bicicletes.


El call center de Riba-roja de Túria registra 7.486 telefonades des d'abril sobre assessorament econòmic, educatiu, serveis socials o sanitat - Ajuntament de Riba-roja de Túria\nEl call center de Riba-roja de Túria registra 7.486 telefonades des d'abril sobre assessorament econòmic, educatiu, serveis socials o sanitat\nLes peticions sanitàries deixen pas a les consultes sobre qüestions econòmiques\nEl call center de l'Ajuntament de Riba-roja de Túria ha rebut un total de 7.486 telefonades des que es va posar en marxa el passat 3 d'abril i el punt àlgid del qual va tindre lloc la setmana passada amb 1.467 peticions dels ciutadans coincidint amb la publicació de les bases econòmiques municipals sobre subvencions destinades als autònoms, els comerços, els treballadors, les xicotetes i mitjanes empreses (pimes) i els aturats.\nEl major nombre de les telefonades rebudes en aquest servei –integrat per un total de 8 tele-operadors que atenen en horari ininterromput de 8 a 22 hores de dilluns a diumenge– constata que la majoria d'elles es produeixen en horari de matí i en dies laborals.\nLes peticions d'emergència sanitària sobre material com a màscares, mesures protectores per als comerços o ampliació de terrasses han deixat pas a aquelles sobre les subvencions als autònoms.\nEl temps mitjà d'atenció d'una telefonada és al voltant dels 2 minuts de temps mentre que va ser el passat 3 de juny la jornada en la qual es van atendre més dites des de la posada en marxa del servei amb 354 consultes. La tendència experimentada durant aquest temps ha sigut creixent en passar de les 219 crides en la primera setmana en funcionament –entre el 3 i el 12 d'abril- fins a les 1.467 registrades la setmana passada, és a dir, un increment del 69’8% entre ambdós dates.\nEntre les qüestions d'informació que més demanden els ciutadans figuren les relatives a empreses amb 572, les relacionades amb els serveis especials sobre el Covid-19 i les seues mesures de protecció amb altres 436, les telefonades sobre ocupació amb 347, unes altres sobre serveis socials amb 278 o les educatives amb 259 peticions.\nEls Serveis Socials són un dels departaments més sol·licitats pels ciutadans de Riba-roja de Túria amb un total de 2.299 atencions de les quals sobreïxen les 817 consultes genèriques, altres 300 sobre el Covid-19, les 304 ajudes socials, les 277 peticions telefòniques sobre els majors o les 108 telefonades relacionades amb el repartiment d'aliments entre la població. La setmana amb un major volum de gestió va tindre lloc entre els dies 18 i 22 de març, amb 363 telefonades, una xifra que s'ha reduït en més d'un 30% coincidint amb la volta a l'horari presencial en horari de dilluns a divendres de 9.00 a 14.30 hores.\nEl servei d'atenció psicològica posat en marxa el 21 de març ha arribat a les 1.143 telefonades en total, després d'un augment del volum de gestió en passar de les 80 telefonades al març, les 477 d'abril i les 484 de maig, en la primera setmana de juny. Quant al servei d'atenció jurídica ha passat de les 14 del mes de març, a les 44 telefonades d'abril i d'ací a les 43 atencions de maig. La setmana passada va haver-hi 8.\nAmb el final de curs més pròxim, l'Educació adquireix un major protagonisme amb la sol·licitud d'informació sobre escolarització del pròxim curs com una de les seues prioritats amb 131 consultes –un 71% sobre el total–, seguides de la sol·licitud de deures a domicili amb altres 11, la informació sobre ajudes escolars amb altres 11 o les 9 peticions sobre informació del conservatori, l'auditori o el teatre.\nFinalment, el programa Riba Activa aconsegueix les 974 telefonades, de les quals 542 han sigut per a assumptes relacionats amb l'ocupació i els seus diversos vessants com els Ertes amb 158 peticions, les 105 genèriques, 90 sobre inscripció en el portal d'ocupació o les 81 sobre la prestació de desocupació. D'altra banda, les sol·licituds d'empreses s'han disparat fins a les 432 telefonades, amb les ajudes locals com les grans protagonistes amb un 85% sobre el total, o el 4% sobre les ajudes autonòmiques.\nL'alcalde de Riba-roja de Túria, Robert Raga, ha destacat “les bones xifres aconseguides en la gestió d'aquesta situació excepcional que hem viscut durant aquests tres últims mesos, no sols en el volum de telefonades i sol·licituds rebudes sinó també en la labor desenvolupada per tots els treballadors i empleats dels diversos departaments municipals que han realitzat un esforç sobrehumà”.


Gestió de residus i neteja viària, Torroella de Montgrí i l'Estartit\nInici SERVEIS MUNICIPALS Gestió de residus i neteja\nUn dels reptes més importants que tenim les societats avançades és el de reduir i realitzar una correcta gestió dels residus que generem. Conscients d'aquesta realitat, des del Servei de gestió de residus i neteja viària es treballa decididament per implantar les eines necessàries per a la correcta eliminiació i minimització dels residus municipals.\nRecollida selectiva dels residus sòlids urbans\nImplantació i seguiment del Pla de qualitat mediambiental de les platges\nNeteja de dependències i equipaments municipals\nL’Ajuntament té concessionat el servei a l'empresa Urbaser, des de l'1 de novembre de 2014.\nTambé es renovaran tots els contenidors i s’incrementaran d’un 40% els punts de recollida a la via pública, on hi haurà les 5 fraccions, tant de rebuig com de selectiva. D'aquesta manera es facilitarà al ciutadà la tasca de reciclatge perquè no caldrà fer dos viatges, com passa en molts casos, per dipositar les diferents tipologies de residus. A partir d’ara serà la mateixa empresa la que recollirà tant el rebuig, com la selectiva, fracció que gestionava el Consell Comarcal del Baix Empordà.\nTambé s'incorporarà a la flota de vehicles un camió cisterna per fer actuacions de manteniment permanent i actuacions d'urgència si s'escau en el clavegueram. Fins ara es feia a través d'una empresa externa.\nc/ de l'Hospital, 18


El testimoni de la Maria\nEm dic Maria, tinc 24 anys i ja fa 3 anys que convisc amb el trastorn de pànic. Quan he començat a escriure la història he hagut de revisar quant de temps feia que tot això va començar. He hagut de consultar-ho i tot. No m’ho podia creure! Només 3 anys i han semblat una eternitat. Realment ha estat una molt mala experiència. La pitjor que recordo fins el moment, sens dubte. Solia dir-li a la meva mare (que, pobre, ha hagut d’escoltar de tot per mi): “estic farta d’estar tot el dia pendent de rebre aquells amargs minuts en els que el meu cap em fa creure que estic caminant cap a la mort. Quasi preferiria que en algun d’aquests atacs, finalment hi arribés a la mort!”. La meva mare tot i aquestes amargues reflexions sempre ha estat allà en tot moment i ha estat la figura més important en tots aquest temps. M’ha acompanyat en les meves exposicions quan tractava l’agorafòbia i havia d’anar sortint de casa mica en mica. Ha estat amb mi quan han arribat les recaigudes. Ha estat allà per tot, fins i tot per l’estigma, perquè per mi ha estat la personificació de l’estigma. M’explico.\nMai ha volgut que ho expliqués a la resta de la família, avis i tiets. Això implica mentides sobre el temps que no vaig anar als dinars familiars, sobre la durada de la meva estància a la universitat realitzant la carrera (de psicologia, per cert), i un munt de mentides més. També ha insistit, en cada ocasió que he tingut una entrevista de feina, en què si em preguntaven perquè vaig deixar la universitat durant un temps, que mai digués la veritat, que mai digués que vaig patir un trastorn d’ansietat amb agorafòbia que no em permetia sortir de casa. Ella m’estima tal i com soc però la corroeix la por a què els altres no em valorin igual al saber que pateixo un trastorn d’ansietat. I la veritat és que per desgràcia, avui en dia, aquesta por de la meva mare no és irreal i entenc perfectament que intenti protegir-me dels seus efectes. L’estigma existeix i ens fa sentir avergonyits de nosaltres mateixos a tots aquells que patim algun trastorn. I després de tot, després de tot el que he lluitat per sortir endavant, per superar les meves pors, per superar l’agorafòbia, per començar gairebé des de cero, puc entendre la por que pateix la meva mare quan pensa en què puc ser rebutjada per una altra persona només pel meu diagnòstic. Perquè darrere d’un diagnòstic hi ha una lluita immensa, hi ha esforç diari, llàgrimes, pors, somnis abandonats, familiars que tot hi que no han patit el trastorn han patit les conseqüències, hi ha massa coses com per ser reduïdes a un nom, a un “trastorn d’ansietat” a un “estàs penjat” a un “ets un boig”, “no ets normal”.\nAvui escric la meva història en nom de tots els valents que lluiten dia a dia per adaptar-se a un trastorn mental. Perquè ja és prou dur el camí a la millora o la recuperació com per haver d’afegir la vergonya. Vergonya a un estat natural. Vergonya d’una cosa que no hem escollit. Tant de bo amb el temps, en comptes d’amagar-nos del nostre diagnòstic, puguem exposar-lo perquè per ell sol cridi als quatre vents “he passat per tot això i segueixo aquí i segueixo endavant”. Jo, Maria Prats Pidemunt, avui en dia estic ORGULLOSA d’haver estat diagnosticada de Trastorn de Pànic i d’haver lluitat dia rere dia durant tres anys (per ara) per estar on estic ara. Perquè després de mil teràpies, visites amb el psiquiatre, pastilles i més pastilles, he passat de no poder sortir de casa a viure a l'estranger, perquè he pogut acabar la carrera tot i les dificultats que m’ha suposat, perquè no m'he rendit, perquè tinc gent meravellosa que després de tot segueix al meu costat. Així que si us plau, no ens rendim i no deixem que l’estigma converteixi el nostre esforç en una debilitat. Gràcies per llegir-me i ànims! : )\nMaria Prats Pidemunt\n"Los 'locos' estaremos a prueba toda la vida, en el trabajo, en los clubs sociales, en nuestro entorno familiar, en nuestro vecindario."


bellver08: La força de la porrassa\nLa força de la porrassa\nPel qui vàrem tastar, per simple qüestió d'edat, el Sant Llorenç preturístic, la porrassa (Asphodelus aestius) ens resulta una planta ben familiar.\nD'infants jugàvem amb ella fent panxes de granot, alçant suaument el tel d'una fulla i bufant amb força. Mes tard utilitzàrem les llargues fulles per fermar, travada amb una pua d'esparreguera de cristià, les manades d'espàrecs quan ja no els podíem abraçar amb el dits de la mà...o utilitzat la tija seca, la caramuixa per fer inofensives fletxes que es tiraven amb un arc fet amb un cimal d'ullastre.\nPlanta de tres noms, de verda porrassa; albó quan mostra les seves flors blanques amb els pètals amb una discreta retxa morada ("d'albs albons", parlava el poeta...i alhora presumpte indicador de producció: "any d'albons, any de cavallons!"); i caramuixa quan la tija s'asseca. La caramuixa tant s'utilitzava per començar foc, com per construir canyissos per assecar figues o tomàtigues, per estirar la reixeta del galliner...\nMes tard vàrem aprendre, sense tastar-los mai, que el seus tubèrculs, la rabassa, era comestible i que, segons conten, els grecs, que no coneixien ni la patata ni el moniato, en menjaven de bullits.\nTots el que hem intentat, amb el suport de l'aixada, esvair les porrasses de la vora d'un camí sabem dels seu amor a la vida. Basta deixar una part de la rabassa, algun petit bulb, perquè en atracar-se l'hivern reneixin esponeroses.\nTransitava per un dels camins de ses Sitges, concretament el que es situa a la banda de grec, aquell que antany era transitat pels hortolans de Balafi, que restà abandonat uns quants anys i que, enguany, han arreglat i asfaltat. Segurament un dia o l'altre es qüestionarà aquesta mena d'ànsia asfàltica, símbol de la urbanització de fora vila i de la priorització constant dels vehicles de rodes de goma, puix els camins també poden ser de terra i cuidats.\nDeia que tansitava per aquest camí quan em va semblar veure punts d'asfalt arrabassat. De seguida vaig pensar amb les potes aferrades d'un cavall, però veien la irregularitat de les gratades, es va descartar de forma immediata una gratada de conill, m'hi vaig atracar encuriosit.\nSorprès vaig comprovar com les fulles tendres de diverses porrasses empenyien i espatllaven la homogènia i encara nova capa d'asfalt.\nVerd tendral sobre negre.\nUna metàfora de la força de la vida; de la lluita de la naturalesa contra l'aplicació de la tecnologia. Neteja prèvia més aplanadora i grava reguladora i cilindre compactador i després capa d'asfalt i més cilindre... idò no!; la revolta de les porrasses que reviscolen i amb la seva presència desafien les decisions de l'administració i la feina dels tècnics i menestrals contractats.\nEs la imatge d'una realitat que possibilita múltiples interpretacions. Començant pel constant treball de pervivència de totes i cada una de les cèl·lules que conformen un ésser viu, en aquest cas la familiar porrassa.\nL'esperit dels 80


El Govern assegura que defensarà el descompte de resident que l'Airef vol eliminar\nLa portaveu del Govern Pilar Costa, ha assegurat que l'Executiu defensarà el descompte de resident, després que l'Autoritat Independent de Responsabilitat Fiscal (Airef) reclamés limitar les subvencions que s'atorguen als ciutadans de les Balears i Canàries perquè realitzin viatges amb avió a la Península.\nAixí ho ha assenyalat Costa durant la roda de premsa del Consell de Govern d'aquest divendres, en la qual ha recordat que el descompte del 75 per cent «està recollit en la llei i plenament en vigor».\nL'Airef va proposar aquest dijous que es limitessin les subvencions, fixant una subvenció màxima per resident, o bé delimitar el nombre de vols que puguin realitzar a l'any. Des de l'entitat s'assegura que l'increment del percentatge subvencionat des del 50% fins al 75% ha encarit entre un 12% i un 15% el preu dels bitllets.\nCosta ha recordat que aquesta bonificació es dóna per a compensar la insularitat, ja que els ciutadans de les illes usen l'avió com a mitjà de transport principal. «No estarem d'acord en cap modificació que suposi menyscabar els drets dels ciutadans de les illes», ha assenyalat, alhora que ha afegit que a les Balears «la mobilitat aèria no és un caprici».\nAixí mateix, la portaveu del Govern ha destacat que «si hi ha una pujada de preus és aquí on cal posar la lupa per part del Govern central, en cas que les companyies aprofitessin les pujades del descompte de resident». D'aquesta manera, Costa ha sol·licitat que «si ha d'haver-hi estalvis en cap cas això perjudiqui els ciutadans de les illes i que es vigili tot el que s'hagi de vigilar».\n«Des del Govern tenim clar que defensarem els interessos dels residents i els illencs, i això significa que es defensarà el descompte que ens ha costat aconseguir durant tants anys», ha conclòs.


Es diu que tothom neix amb igualtat de drets i oportunitats, que som éssers individuals amb llibertat de decisió sobre el nostre futur i per tant, ferma responsabilitat sobre aquest.\nPodem dir que aquesta afirmació en la que se sosté la societat d’avui en dia és una fal·làcia? Si es postula que tots els subjectes neixen amb igualtat de drets i oportunitats per què:\n— Se’ns mata en nom de l’amor?\n— Se’ns explota en nom de la família?\n— No se’ns reconeix com a treballadores en igualtat de condicions que els homes?\n— Les feines més precàries es troben feminitzades?\n— S’invisibilitza la doble presència laboral que fem com a dones i com a treballadores?\n— La crisi ens està robant la maternitat?\n— La pressió estètica va en augment i les seves víctimes també?\nNomés fent esment d’aquests exemples podem desmuntar tal premissa i alhora demostrar la discriminació que patim les dones pel sol fet de ser-ho. A més a més, s’ha de tindre en compte que existeixen altres estructures d’opressió a part del gènere com les de classe, nació, ètnia, orientació sexual, etc., i que sovint són indestriables.\nDes dels moviments feministes, les dones lesbianes i trans ens hem organitzat per fer valer tals reivindicacions i lluites. Com cada 8 de març des del 1911 se celebra el Dia Internacional de la Dona Treballadora per recordar les dones que van lluitar incansablement per abolir la doble opressió que patim, en tant que dones i de classe treballadora. Com varen fer aquelles treballadores de l’industria tèxtil el 8 de març de l’any 1857 a Nova York en la «marxa de les cassoles buides» per protestar, com nosaltres fem avui, per les pèssimes condicions laborals a les que estaven sotmeses. Com feren les 13.000 obreres de Barcelona, Igualada, Mataró, Sabadell i Vilanova i la Geltrú que sortiren al carrer el 30 de juliol de 1913 en la «vaga de la Constància o de les sis setmanes» per demanar la jornada de nou hores, els torns de nit de vuit hores i un augment de sou. Perquè cal lluitar dia a dia però també cal mantenir el Dia de la Dona Treballadora per seguir teixint tal memòria col·lectiva i dotar de contingut i consciència històrica les nostres reivindicacions. Perquè no estem soles ni som les primeres, i lamentablement, les reivindicacions, els debats i els tòpics no han canviat massa!


Sonos llança Arc, una increïble barra de so i més productes | actualitat gadget\nSonos llança Arc, una increïble barra de so i més productes\nEn aquest web coneixem molt de prop a Sonos, ofereixen altaveus amb sincronització automàtica a nombrosos serveis de música en streaming així com compatibilitat amb els principals assistents virtuals, així com AirPlay 2 i altres protocols. La firma nord-americana ha vist un important filó en les barres de so, un exemple ha estat la Sonos Beam que tan bons resultats ha donat. Per això Sonos ha decidit llançar Arc, una barra de so que ve a substituir la Playbar així com de l'Five i el Sub, coneix tots els nous productes de Sonos amb nosaltres, i roman atent, aviat tindrem anàlisi en profunditat.\n1 Sonos Arc - L'autèntica barra de so\n2 Sonos Sub - La companyia perfecta\n3 Sonos Five - La fórmula encertada\nSonos Arc - L'autèntica barra de so\nCom hem dit, la Sonos Arc ve a substituir la Sonos Playbar, la barra de so amb múltiples connexions que fins ara oferia Sonos, i és que tot i que la Sonos Beam serveix també com a barra de so, està més pensada per a la reproducció multimèdia, és més gran i no té tantes connexions com la Playbar. En el seu cas el primer canvi és l'enorme redisseny minimalista que ha patit, Sonos Arc ara adopta el disseny amb reixa de l'última generació de productes com el Sonos Move i el Sonos One. Com sempre, ho tindrem en blanc i negre.\nPel que fa a el so anem a comptar amb onze amplificadors digitals de classe «D», vuit woofers el·líptics-tres tweeters amb un disseny específic. A més, per analitzar constantment el so comptarem amb quatre micròfons col·locats estratègicament, així podràs millorar l'experiència a través del conegut sistema de calibratge Trueplay. Evidentment anem a comptar amb «Mode Nit» i un equalitzador ajustable mitjançant l'aplicació, que per cert serà actualitzada per renovar el sistema operatiu dels dispositius Sonos d'última generació, amb entre altres moltes coses un important redisseny. Definitivament a nivell tècnic aquesta Sonos Arc apunta maneres.\nPel que fa a la connectivitat disposarem d'un port Ethernet de fins a 100 Mbps amb connexió RJ45, connexió WiFi de 2,4 GHz i com anteriorment connectivitat mitjançant el protocol AirPlay 2 d'Apple. Disposarem a més d'un receptor IR el que ens permetrà sincronitzar amb el nostre BroadLink o comandament a distància. Evidentment aquesta Sonos Arc compta amb amb un adaptador per a entrada òptica i també un HDMI. La tecnologia eARC d'aquest Sonos Arc ens permetrà controlar directament la televisió i evidentment tenim compatibilitat amb HomeKit, Google Assistant i Amazon Alexa. Però no ens volem deixar el més important, aquest dispositiu serà compatible amb Dolby Atmos per oferir un so 3D realista.\nSonos Sub - La companyia perfecta\nEl Sub és un producte de d'acompanyament que si bé no està pensat per a tots els públics, és l'acompanyament perfecte per als que tenen les possibilitats a nivell d'espai i sonoritat. El Sonos Sub és essencialment un «subwoofer» d'una mida considerable que aprofita les característiques de la marca i acompanya així a l'elenc de productes que puguem tenir en una estada. Aquest Sonos Sub també adopta un lleuger redisseny i s'oferirà en dos colors, blanc i negre.\nPel que fa a el so comptem amb dos amplificadors digitals de classe «D», dos drives de cancel·lació per millorar la qualitat de el so que es produeix i també un port acústic doble. Pel que fa a la freqüència, Sonos promet que arriba als 25Hz que és una dada molt a tenir en compte a nivell tècnic ia nivell de la qualitat del so que és capaç d'oferir. Pel que fa a la resta de característiques disposarem de les mateixes capacitats que la resta de productes de Sonos a nivell de Trueplay i tot el que és capaç de fer l'aplicació de Sonos.\nPreu: 799 €\nAquest dispositiu també té connectivitat Wi-Fi de 2,4 GHz així com un port Ethernet mitjançant RJ45 per si la connectivitat WiFi de la teva llar no compleix els requisits. Estarà disponible a partir del pròxim dia 10 de juny en un bon llistat de països entre els quals s'inclou Espanya, Alemanya, França i tota Amèrica Llatina done Sonos tingui presència. Aquest Sonos Sub és un producte tècnicament secundari perquè els productes Sonos en general ofereixen uns baixos bastant potents, però sens dubte, quan volem una experiència total, un subwoofer acompanya necessàriament a qualsevol equip d'àudio.\nSonos Five - La fórmula encertada\nPassem a el més gran i potent dels productes de Sonos, el Five. Aquest gegant també ha rebut un lleuger redisseny, pensat per a casar perfectament amb la resta de productes Sonos quant les reixetes, un exemple és que ara el Five compta amb una reixa en color blanc també en el seu model blanc. Definitivament el redisseny de el nou Sonos Five és el més lleuger de tots, però sí que alberga en el seu interior canvis en el processador i en diversos apartats de l'maquinari, sens dubte interessants en tots els aspectes.\nAquest Sonos Five compta amb sis amplificadors digitals de classe «D» acompanyat de tres tweeters e tres midwoofers. Com hem dit, disposarem de connexió Jack de 3,5 mm a més de la resta de funcionalitats com TruePlay. Disposem al seu torn dels clàssics controls tàctils en la part superior i compatibilitat amb Amazon Alexa, Google Assistant així com AirPlay 2 i HomeKit d'Apple, Definitivament és un dels productes més complets que té Sonos al seu catàleg pel que fa a potència, qualitat de so i equalització totalment ajustable.\nTindrem disponible el producte també el proper 10 de juny de 2020 des de 579 €, el més barat dels tres productes presentats però sens dubte un dels més essencials. El Sonos Five ofereix una enorme potència i un interessant contingut i és per això que s'ha convertit en un dels favorits de la majoria dels coneixedors de la marca. Estarem molt atents a aquestes novetats i us informarem quan estiguin definitivament en el mercat per poder analitzar-los i explicar-vos quina has estat la nostra experiència\n¿Mereixen la pena aquests nous productes de Sonos? Explica'ns la teva opinió en la caixa de comentaris i recorda que estem actius en xarxes socials per al que necessitis, afegeix Actualitat gadget als teus favorits.\nRuta completa cap a l'article: actualitat gadget » General » Sonos llança Arc, una increïble barra de so i més productes


curses d’orientació | enciclopèdia.cat\nImplantació i desenvolupament a Catalunya\nEls participants a les curses d’orientació s’ajuden d’un mapa específic del terreny\nNaturtime / Joan Carbonell\nEsport que consisteix a recórrer, en el menor temps possible, un circuit amb una sèrie de controls disposats en el terreny i representats en un mapa de la zona.\nExisteixen diferents especialitats de curses d’orientació segons la forma de completar els recorreguts, la distància que tinguin i el nivell de dificultat que presentin. En l’especialitat clàssica, la cursa es fa a peu. Però també hi ha proves que es fan amb bicicleta tot terreny, sobre esquís o raquetes de neu o utilitzant algun tipus d’embarcació. En algunes competicions, fins i tot es poden combinar diversos mitjans de transport, com en els raids d’aventura. S’organitzen curses per categories d’edat, a partir dels dotze anys, que normalment es disputen de manera simultània i poden presentar diferents especificitats: diürnes o nocturnes, individuals o per equips (fins i tot de relleus), sobre distàncies, on es valora la velocitat o la resistència, en circuits permanents o camp a través i amb un ordre de pas pels diferents controls prefixat o lliure.\nL’escenari ideal per a l’orientació esportiva és la natura. Els boscos i muntanyes són els equipaments i els mapes específics del terreny, un complement diferencial imprescindible per a aquesta pràctica. Els millors terrenys per a la pràctica de l’orientació són els boscos nets i sense sotabosc en els quals es pot córrer en totes direccions des de qualsevol punt. Els mapes són cartografiats amb unes estrictes normes internacionals de molt alta qualitat, tant pel que fa al detall com a la precisió. En la segona dècada del segle XXI, Catalunya disposa de més de 250 terrenys amb mapa, per a la pràctica de les diferents modalitats de l’orientació. A més, existeixen també terrenys equipats amb controls permanents i amb mapes específics d’orientació amb circuits de diferents nivells.\nEl sistema de control dels temps dels corredors, contrarellotge, es fa electrònicament en ple bosc, de manera que en el precís moment d’arribar a meta cada corredor descarrega el seu xip subjectat en un dit i instantàniament rep la fitxa del seu temps total i dels temps parcials entre cada dos controls. A Catalunya, com a la major part del món, és emprat el sistema denominat Sportident. El servei de GPS, amb control per radioones i càmeres mòbils de TV, permet el seguiment continuat del moviment dels corredors i la seva localització sobre el mapa, tant per sistema televisat com per internet. El programa informàtic RouteGadget permet contrastar a la pantalla de l’ordinador els temps i l’avanç simultani dels corredors sobre el mapa, malgrat que les sortides siguin contrarellotge.\nLes curses d’orientació foren ideades pels escandinaus al final del segle XIX i s’estengueren per Europa durant la primera meitat del segle XX. El professor d’esgrima suec Martin Kronlund les introduí a l’Estat espanyol a l’inici de la dècada de 1970, encara que el col·lectiu militar ja les practicava des de molt abans. El 1961 es constituí l’International Orienteering Federation (IOF), que aconseguí el reconeixement del Comitè Olímpic Internacional el 1977. Les curses d’orientació foren esport d’exhibició als Jocs Olímpics d’hivern d’Albertville (1992).\nMalgrat aquests antecedents, i que el 1986 l’empresa esportiva World Orien-teering Promotion, amb el campió del món Kari Sallinen al capdavant, en feu una exhibició per la serralada de Collserola, aquest fou un esport pràcticament desconegut a Catalunya fins que, el 1988, es començà a practicar per mitjà del Club Minerva, de l’Acadèmia Militar de Suboficials de Talarn, el Club Orientació Natura i Esport de Vic i el Grup Excursionista Santfeliuenc. La implantació d’aquest nou esport a Catalunya, però, es deu especialment a la iniciativa i gestió de l’arquitecte Carles Lladó que fundà el Club Orientació Catalunya (COC) i la Federació de Curses d’Orientació de Catalunya (FCOC), l’any 1988. Des del moment de la seva creació, la FCOC tingué el desig de poder competir internacionalment com a selecció nacional i amb aquest objectiu la seva primera gestió fou la sol·licitud d’ingrés com a membre de la IOF. L’ingrés no fou possible a causa dels estatuts de la IOF, que només admeten estats reconeguts per l’ONU.\nCorredors d’orientació durant una cursa\nNaturtaime / Joan Carbonell\nDurant la darrera dècada del segle XX, el Club Orientafond’66, de Font-romeu, agermanat amb la FCOC i liderat per l’exmembre de la selecció francesa Jean Michel Roumanie, col·laborà molt positivament en el progrés tècnic dels orientadors catalans, com també en la millora organitzativa de les competicions. Alguns dels primers campions de proves com la Lliga, iniciada el 1989, i la Copa Catalana, el 1991, eren de la Catalunya del Nord. Una altra iniciativa destacada va ser els 25 Dies d’Orientació (1990), que consistiren en una sèrie de competicions, cursos i conferències amb el patrocini de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya. Els Campionats de Catalunya s’instauraren oficialment el 1994, malgrat que ja el 1990 tingué lloc al Pallars Jussà una prova de relleus considerada com un campionat català oficiós. Abans, però, ja es disputaven altres competicions de caràcter internacional com els 5 Dies de Catalunya, organitzada pel Club Orientafond’66 als Pirineus, i el Trofeu Internacional Ciutat de Barcelona, disputat a Collserola des del 1991 i que canvià de format a partir del 1999 per enfrontar la selecció catalana amb la d’un altre país. La primera selecció de Catalunya competí a Salàs (Pallars Jussà) el 1990 i estigué formada per Carles Giralt, Eloi Figueras, Ramon Casal i Carles Loré. Posteriorment, altres seleccions nacionals competiren en la Copa del Mediterrani d’Orientació (1993) en representació d’Espanya, i també en les competicions internacionals Park World Tour (que el 2002 provocà gran oposició de l’Agrupación Española de Carreras de Orientación) i la Kozel Cup, a la República Txeca; Jukola, a Finlàndia; Tiomila, a Suècia; Spring Cup, a diferents països, així com al Trofeu Internacional Ciutat de Barcelona des del 1999. Els seleccionadors catalans al llarg de la història han estat Marek Petrivalsky, Ramon Casal, Anna Amigó, Marc Ràfols, Lluís Ollora i Tommi Juhani Tölkö.\nCarles Lladó, promotor de les curses d’orientació a Catalunya\nDurant els darrers anys dels segle XX i els primers del segle XXI es fundaren nous clubs i seccions d’orientació esportiva a Catalunya i s’organitzaren més competicions, com el Circuit Oros, la Copa Barcelona Esprint o el Trofeu Carles Lladó, entre d’altres, per promocionar l’esport de base i popularitzar-ne la pràctica. D’altra banda, durant les successives presidències de Ferran Santoyo, Carlos Casado i Carles Loré, la FCOC continuà la tasca de divulgació i promoció, i arribà a assolir una progressió tan ràpida que, malgrat el desavantatge en anys de pràctica, Catalunya s’erigí com una potència en l’àmbit estatal, com demostren les victòries aconseguides en diferents campionats autonòmics i el fet que la base de la selecció estatal és sempre catalana.\nLa primera edició del Campionat de Catalunya disputada de forma individual la guanyaren Anna Amigó i Carles Loré, del Club Orientació Catalunya. A partir del> 1994 s’anaren ampliant les disciplines i especialitats dels campionats, primer amb la llarga distància i posteriorment amb els campionats d’esprint, ultrallarga distància i marató, a més dels nocturns i dels de BTT-O. El primer campionat d’ultrallarga distància i el primer nocturn foren organitzats pel Club Muntanyenc Sant Cugat, el 1995 i el 1996 respectivament i, el 2002, el Club Esportiu Farra-O organitzà el primer d’esprint. Els primers campionats de BTT-O i d’Esquí-O foren organitzats pel Club Esportiu Xinoxano Orientació, el 1997 i el 1999 respectivament. En els Raids-O del primer campionat, celebrat el 2003 al Puigllançada, foren campions Joan Ramon Fornaguera i Lluís Ferrer en categoria masculina, i Susanna i Teresa Sabater en femenina. En l’àmbit internacional, el 2001 s’organitzà el World Orienteering Marathon Trophy a Lles de Cerdanya, una mena de Campionat del Món oficiós que guanyaren, en la modalitat de parelles femenines, Carme Parareda i Belén Sánchez.\nEn les curses d’orientació el corredor ha de recórrer una sèrie de controls disposats en el terreny\nUna de les principals característiques de l’orientació, des del punt de vista social, és el caràcter eminentment formatiu, que fa aquest esport idoni per als escolars, tant pel que fa a les capacitats d’anàlisi i de decisió ràpides i de seguretat personal com per l’esperit ètic, auster, ordenat i responsable que comporta, com també per la gran companyonia existent entre els contrincants de diferents clubs o països. Tan notables són aquestes virtuts formatives que a Suècia s’ensenya a les escoles i, pel nivell acadèmic de la majoria dels seus practicants arreu del món, pot ser considerat un esport propi de països cultes. Una altra de les característiques pròpies de l’orientació esportiva és que en tota competició –fins i tot en els Campionats de Catalunya i d’Espanya, o en els estatals de qualsevol país– a més dels orientadors de les categories absolutes, sempre hi poden participar els de totes les altres categories d’edats tant masculines com femenines. Aquest és un factor clàssic de l’orientació que afavoreix la participació conjunta de tots els membres d’una mateixa família, cadascun a la seva corresponent categoria, en circuits de diferents llargades i dificultat. Junt amb la saga Serrallonga, amb vint orientadors federats el 2010, la família més emblemàtica de l’orientació catalana és la Lladó-Perramon-Ràfols, que consta de tres generacions que, en les seves respectives categories, han estat campiones o subcampiones d’Espanya de forma simultània en més d’un campionat.\nAl llarg dels anys, a Catalunya, s’han publicat diversos llibres sobre orientació esportiva, com El Manual (1990), de Carles Lladó, i 10 anys d’orientació a Catalunya. 1988-1998 (1999), de Ferran Santoyo, que també escriví L’esport d’orientació en el sistema educatiu (2001) i L’esport d’orientació en el sistema educatiu – entrenament avançat (2004). Un altre llibre destacat és Raids, la aventura del deporte (2001), de Mònica Aguilera.\nCarles Lladó / Carles Polidura


L'escola Banús en la Xarxa de Competències bàsiques\nLa Xarxa de Competències bàsiques (Cb) és un grup de treball organitzat pel Departament d'Ensenyament amb l'objectiu d'impulsar i estendre el treball competencial amb l'alumnat. Treball que es prescriu als actuals currícula de l'educació obligatòria i pretén sobrepassar una concepció de l'ensenyament que acaba en l'aprenantatge de continguts per arribar a una altra que té per finalitat utilitzar i aplicar els continguts apresos en contextos diferents.\nLa xarxa està conformada per un conjunt de 15 escoles i 12 instituts, l'ubicació dels quals representa al conjunt del territori de Catalunya. El Departament d'Ensenyament estableix un calendari de jornades de treball al llarg del curs a les que han d'assistir els representants dels centres docents de la xarxa. En aquestes jornades es promou la formació en treball competencial a través de seminaris i conferències impartides per professors de diferents universitats que han investigat en aquest àmbit; s'intercanvien experiències, i s'elaboren materials i recursos.\nLa Xarxa es va organitzar l'any 2000 i des de llavors l'escola Banús n'ha format part. Al llarg de tots aquest anys, a proposta del Departament, hem dissenyat i experimentat un conjunt de tasques en relació a l'assoliment de les Cb, algunes de les quals han estat traspassades a altres centres a través de diverses activitats de formació.\nEl curs passat vam valorar com gestionaven l'avaluació dels nostres alumnes des del punt de vista de la Cb Aprendre a Aprendre. Per realitzar aquesta feina vam comptar amb l'assessorament de la doctora Neus Sanmartí, professora de la universitat Autonòma de Barcelona.\nCom a resultat d'aquesta valoració vam acordar un seguit d'actuacions de millora per adequar l'avaluació dels nostres nois i noies a una concepció més competèncial, que es concretaran durant el present curs en les següents tasques:\nDisseny i experimentació de matrius amb descriptors esglaonats de diferents nivells competencials amb la finalitat e facilitar l'avaluació de la resolució de problemes.\nDisseny i experimentació d'activitats de coavaluació i autoavaluació de l'expressió i comprensió lectora a Primària.\nDisseny i elaboració d'activitats competencials a Infantil.


Arròs amb cols de Brussel·les i carxofes\nDonen tant joc als arrossos que es podria fer un de diferent cada dia, emprant els ingredients que t'agraden o que tinguis a mà, el resultat sempre és deliciós.\n175-200gr. d'arròs bomba\n5 cols de Brussel·les\n4-5 rovellons o rovellons\n500cc de brou de verdures\nNetegeu les cols de Brussel·les i bulliu-les en aigua i sal uns 5minuts.\nReserveu i guardeu el brou.\nNetegeu les carxofes eliminant les fulles exteriors, talleu les puntes, partiu en 4 i treieu el borrissol interior si el tingués. Bulliu-les uns 5 minuts i guardeu també el brou\nAjunteu els brous de les verdures fins a fer uns 500cc. i afegiu els brins de safrà, feu bullir i deixeu reposar.\nEn una cassola amb una mica d'oli i sal ofegueu la ceba picada durant uns 8 -10 minuts.\nAfegiu l'all picat, els bolets trossejats i coeu-ho tot junt un parell de minuts més.\nPoseu el tomàquet pelat sense llavors i picat, i continueu la cocció uns 5 minuts.\nAfegiu l'arròs, remenu incorporeu les cols de Brussel·les partides per la meitat, les carxofes i el brou amb el safrà bullint, salpebreu.\nDeixeu coure a foc mitjà-fort uns 8 minuts, rectifiqueu de sal si fos necessari, baixeu la intensitat del foc i cuineu uns 12 minuts més o fins que l'arròs estigui al vostre gust.\nDeixeu reposar tapat 5 minuts abans de servir.


Guixols des del Carrer | Resolució de GdC davant el judici per la causa de l’1 d’Octubre | Guixols des del Carrer\nResolució de GdC davant el judici per la causa de l’1 d’Octubre\nNosaltres formem part del 80% de la ciutadania que vol expressar la seva opinió exercint el dret a votar. Aquest judici no va d’independència si o independència no, sinó que va de democràcia.\nUs transcrivim a continuació la intervenció del nostre regidor en el Ple Municipal d’avui i en relació a la postura de Guíxols des del Carrer (Catalunya en Comú Podem a Sant Feliu de Guíxols) sobre l’inici del judici per la causa del 1-Octubre:\n“S’ha iniciat el judici per les causes derivades de l’1 d’octubre. Aquest és un judici que no s’hauria d’haver produït mai, entre altres coses perquè es consecüència directa d’un procés de judicialització de la política que va iniciar el govern del Partit Popular de Mariano Rajoy, un govern que mai va voler entendre que els conflictes polítics, com el que vivim a Catalunya, s’han de resoldre per la via política i no per la via judicial. D’entrada, des dels diferents grups que configurem Catalunya En Comú – Podem volem denunciar la doble anomalia amb la que ha començat aquest judici: per un costat, la situació d’injusta de presó preventiva que estan patint des de fa més d’un any les persones acusades; i per l’altre, el tarannà d’un tribunal que, com s’ha pogut comprovar al llarg d’aquests mesos previs, no presenta les millors garanties per ser considerat un tribunal imparcial. Volem recordar que no existeix judici imparcial sense jutges imparcials, i que l’exigència de responsabilitats penals s’ha de fer de fer de manera objectiva i estricte sobre els fets ocorreguts i no sobre relats subjectius. Mitja Europa ha descartat ja uns relats de rebel·lió, que aquí es volen mantenir sigui com sigui.\nPer això, la formació dels “comuns” volem exigir les màximes garanties possibles davant d’una cúpula judicial danyada i deslegitimada per l’herència dels governs del Partit Popular; i per això també donem suport a totes les mobilitzacions en defensa dels drets i les llibertats i en contra de la repressió i de la judicialització de la política. Ho hem fet arreu del país i ho hem fet aquí a la nostra ciutat, encara que aquí no s’ens hagi convidat i no se’ns hagi volgut incloure. Però no importa, nosaltres continuem treballant perquè les mobilitzacions a favor d’un judici just i de la fi de la presó preventiva siguin transversals i comptin amb la majoria del país. Formem part del 80% de la ciutadania que vol expressar la seva opinió exercint el dret a votar. Aquest judici de l’1-O no va d’independència si o independència no, sinó que va de democràcia.\nNosaltres som així, tant així, que som capaços de manifestar-nos en favor de la llibertat del presos polítics i alhora criticar que no s’hagi fet costat als pressupostos més socials de les darreres dècades. Per a nosaltres no és incomptable denunciar la situació actual que viuen els presos polítics i, a la vegada, reivindicar el diàleg necessari per defensar polítiques que beneficïin al conjunt de la ciutadania, perquè no podem perdre mai de vista que la primera responsabilitat d’aquells que governen avui Catalunya és ajudar a millorar les condicions de vida de totes les persones que viuen i treballen a Catalunya, sobretot les més desfavorides a partir dels últims governs del PP a Espanya i de CIU a Catalunya que han deixat una societat marcada per les retallades socials i amb més desigualtats que mai.\nCatalunya en Comú – Podem i les seves confluències (entre elles Guíxols des del Carrer) està treballant per a dur a terme un seguit d’actes i iniciatives que rebutgin la repressió pretesa pel Partit Popular, Ciutadans i Vox i busquin sortides democràtiques al conflicte Catalunya-Espanya. Ho volem fer ampliant aliances d’àmbit estatal i internacional i fent, com no pot ser d’altra manera, una crida perquè el diàleg no s’aturi mai durant tot aquest procés. La solució ha de ser política i democràtica i ha de venir a través d’un diàleg constructiu sense condicions, mai a través de la via judicial. Per tot plegat, mostrem tot el nostre suport als dirigents polítics i socials que estan sent jutjats i s’estan enfrontant a unes acusacions infundades, així com també a les seves famílies, i demanem la fi de la presó preventiva, una mesura del tot injusta i desproporcionada. Finalment, volem fer una crida al conjunt de la ciutadania perquè entre tots i totes responguem d’una manera ferma, però pacífica, en la defensa dels valors democràtics amenaçats i en l’exercici dels drets fonamentals.”


Política – Desarmats\n30/04/2014 PauDeixa un comentari\nCrisi i idees\n30/05/2010 Pau1 comentari\nAquesta crisi que estem passant m’està mostrant una cosa que durant els darrers anys ja anava sospitant: que les nostres idees estan afectades per la forma de vida que tenim. És curiós com ara tots estem una mica més disposats a cedir en el nostre «Estat del benestar» en favor del bé comú i evitar que l’Estat haja d’ésser «rescatat».\nEncara recorde quan l’amic «fatxa» del meu avi em deia allà al 2004: aquestos [el PSOE] arribaran i ens portaran a tots a la ruïna. 6 anys després sembla que les seues prediccions s’han complert. No obstant, no ens equivoquem, la crisi actual no és culpa del PSOE només, sinó de tots aquells que han permés aquest desenvolupament insostenible durant els darrers anys.\nEn canvi, però, sí que s’ha de recriminar a Zapatero que ha actuat tard i malament amb la crisi. El problema considere que es va centrar en dos punts: el retorn dels 400€ que es va aprovar abans que marxara Solbes, tot just abans de les eleccions de 2008. Una mesura que dubte molt que li donara cap vot i que va esgotar un marge molt important que teníem de superàvit. Altra possible cagada ha estat el Plan E: una despesa que només va endarrerir uns mesos el que tots ja sabíem que passava: que estàvem en la pitjor crisi des de l’inici de la democràcia.\nTota aquesta despesa ens ha portat a un dèficit excessivament alt que ara han de pagar de forma directa funcionaris i pensionistes i que la resta pagarem per segur de forma indirecta. Zapatero s’ha hagut d’empassar les seues idees i recular: probablement si no haguera fer certes cagades, ara no s’haurien d’haver pres aquestes mesures «dràstiques» i només haguera calgut retallar la despesa general i altres àrees, però sense haver d’arribar tan lluny.\nEl PP ho haguera fet millor? No ho sé. Probablement depèn de qui haguera estat al front. Estic segur que més d’un a dintre del PSOE va pensar el mateix que pense jo: que les mesures preses no eren ni d’esquerres ni de dretes, sinó d’estúpids. La dels 400€ es veia de forma directa, la del Plan E l’estem veient ara.\nI mentrestant sembla que hem de cedir i perdre certs drets per avançar. No sé si realment el futur serà bo o dolent, caldrà veure-ho. Allò que sí que em preocupa és el fet que sembla que els polítics només saben aprofitar-se dels nostres diners, i més em preocupa que això estiga passant d’una forma tan important als Països Catalans.\nPer sort, no hauré de canviar el meu vot a les properes eleccions. El partit al que vote encara no té suficient poder per furtar-me els diners.\nTots d’uniforme, tots iguals\n13/09/2007 PauDeixa un comentari\nDoncs sembla que la presidenta de la Comunitat Autònoma Madrilenya vol (o més bé desitja) que tots els alumnes de les escoles porten uniforme.\nI és que ja sabem que si tots som iguals, s’acaben els conflictes i Na Esperança Aguirre ho sap bé. I com a bona política i legionària (de Crist, no dels conductes de refrigeració dels hospitals), doncs proposa com s’ha de millorar el món. I què menys que fer-ho proposant el foment d’una cosa que està de moda:\nPensem tots iguals, vestim tots iguals.\nCollons, si és que fins i tot els Simpsons es burlen d’això.\n25/06/2007 Pau6 comentaris


Cridats per patir i gaudir, per la felicitat i la esperança - Gospel Translations Catalan\nCridats per patir i gaudir, per la felicitat i la esperança\nA més, justificat per la fe estant, trobem la pau amb Déu mitjançant el nostre Senyor Jesús Crist, a través del qual hem obtingut la nostra presentació de la Fe en la seva gràcia en la que ens trobem; exultem la esperança de la Glòria divina. I no només això, sinó en les nostres tribulacions, sabent que aquesta tribulació ens aporta perseverança; i la perseverança, el caràcter demostrat; i la esperança no ens decep, perquè el amor diví recau sobre els nostres cors a través de l´Esperit Sant que rebem. Mentre, estàvem abandonats, en el moment just que Crist moria pels incrèduls. Perquè no morirà gaire ningú per l´home just; potser a través d´un bon home algú s´atrevirà a morir. Però Déu demostra el seu propi amor vers nosaltres, mentre siguem pecadors, Déu va morir per nosaltres.\nEspero ajudar-vos a preparar el patiment per a Crist en aquestes 4 setmanes. Crec que una de las raons que us prepararia és pel que diu la Bíblia que ens caldria nosaltres i els altres per com és la situació actual.\n1 Preparant – se per patir\n2 El cost de la gran comissió\n3 Què fer amb 2 Timoteu 3:12?\n4 4 objectius bíblics per patir\n5 3 efectes de les afliccions\n6 Exultant en la esperança de glòria i en la tribulació\nPreparant – se per patir\nDavid Barrett, l´erudit missioner que va editar l´Enciclopèdia Cristiana Universal d´Oxford, publicava cada any l´ estat actualitzat del moviment cristià amb les projeccions de quines coses podrien ser com l´any 2000. En l´actualització d´aquest any va informar que l´any 1980 havia 270.000 cristians màrtirs. Aquest any possiblement siguin 308.000 i en l´any 2000 estimava que serien 500.000Butlletí Internacional de les Missions: vol. 16, no. 1, Gener 1992, p. 27.. Aquests són la gent que mor més o menys directament per ser cristians.\nA Somàlia actualment hi ha un centenar de cristians que romanen intencionadament aïllats i moren de fam per les faccions rivals. La tensió entre la població cristiana i musulmana a Nigèria és perillosament explosiva. 3 milions de cristians a Xina i en molt altres països viuen en constant perill de segrest i empresonament. En la nostra pròpia terra la societat secular en general, especialment les elits intel·lectuals i líder mitjans, són especialment hostils a l´església evangèlica, i a la visió bíblica de la justícia i de la bondat on ens trobem. En la nostra pròpia terra, la societat secular en general seria impensable més temps que qualsevol jutge discutís que la provisió d´aigua o d´electricitat o les clavegueres de qualsevol edifici dels temples cristians afavorissin l´ establiment de la religió mitjançant recursos i les normes del govern.\nManifestant pacífics i a favor de la vida que reclamen simplement la propietat privada podrien ser assaltats violentament pels defensors de l´ avortament, como en Buffalo o N. York i no rebre el suport de la policia en comptes de responsabilitzar-los del crim.\nEl nom de Jesús és obertament rebutjat i blasfemat per famosos artistes d´una manera que en les properes dècades serien reprensibles als ulls dels públic però actualment s´aprova i s´accepta.\nEl cost de la gran comissió\nL´equivalent a tot això és que ser cristià esdevé un cost molt alt en els propers anys. I acabada l´alta Comissió costarà moltes més de les nostres vides- tal com ha estat fins ara i com serà sempre. Fa 80 anys els Tertulians deien: “Nosaltres [els cristians] multipliqueu-vos sempre que esteu implicats; la sang dels cristians és fructífera " (Apologètics, 50). A 200 anys més tard St. Jeroni deia: “ L´església dels cristians es basa en la sement de la nostra pròpia sang; no dels altres; però suportant la indignació, no infringint-la. La persecució la fet créixer; i el martirologi l´ha coronat (Carta 82).\nParlem molt dels països veïns avui que s´han perdut pràcticament la perspectiva de les missions de Déu- tal qual vol dir ser fàcil i salvat. No hi ha països propers que assumeixen la persecució, l´empresonament i la mort como a resultat de predicar els Evangelis. I Jesús diu clarament que els resultats són semblant. “Us atribolaran i mataran i us odiaran totes les nacions en nom meu!” (Mateu 24:9). "Si us persegueixen, em persegueixen a mi!" (John 15:20).\nFins que recuperem la perspectiva divina en el patiment i l´extensió dels Evangelis, no gaudireu del triomf de la Gràcia que Ell planteja.\nL´obediència en les missions i la justícia social han estat sempre costoses, i ho seran. A la aldea de Miango- Nigèria- i ha un hotel SIM i una petita església, anomenada Kirk. Darrera de la capella, un petit cementiri amb 56 tombes, 33 d´elles tenen els cossos dels fills de missioners. Les pedres diuen: “ Ethyl Arnold: Setembre 1r, 1928–Setembre 2nd, 1928." "Barbara J. Swanson: 1946–1952." "Eileen Louise Whitmoyer: Maig-6è-1952–Juliol-3r- 1955." Aquest va ser el cost de predicar els Evangelis entre moltes famílies en els darrers anys. Ch. White contava aquesta història sobre la visita de la tomba i acabava amb una frase tremendament dura. Deia: “ l´única manera d´ entendre el cementiri de Miango és recordar que Déu va enterrar el seu Fill en el camp de la missió "Charles White, "Petits sacrificis". El cristianisme actual, vol. 36, no. 7, Juny 22, 1992, p. 33.\nI quan ressuscità de la mort, va cridar l´església per seguir-lo en el mateix terreny perillós, anomenat: “ tot el món”. Volem seguir-lo?\nQuè fer amb 2 Timoteu 3:12?\nFa 2 anys a Ermelo- Holanda- el germà Andreu contava la història de romandre a Budapest- Hongria- amb una dotzena de pastors d´aquella ciutat que predicaven la Bíblia- Passejant amb un antic amic seu, un pastor de Romania, recentment alliberat de la presó. El germà Andreu s´havia aturat d´ensenyar i que era el moment d´escoltar-lo.\nDesprés d´una pausa llarga, el pastor romanès va preguntar: “Andrés, hi ha pastors a Holanda? “No!”- replicà- “Per què no?” va demanar el pastor. El germà Andreu va dubtar un moment i digué: “penso que potser perquè no obtenim els avantatges de totes oportunitats que Déu ens concedeix!”.\nDesprés va esdevenir la pregunta més difícil: “Què fer amb 2 Timoteu 3:12?” El germà Andreu va obrir la Bíblia i llegir en veu alta: “ Tots els que desitgen una vida divina en Jesús Crist seran perseguits”. I tancant la Bíblia lentament digué: “Germans, si ´s plau perdoneu-me! No fem res amb aquest versicle! Pres de pròleg d´Herbert Schlossberg, Cridats per patir, cridats pel triomf, (Portland: Multnomah Press, 1990), pp. 9–10.\nTemo, penso, que estem familiaritzat amb el concepte de la santedat dintre d´una classe mitjana de moralitat o d´observar les lleis que 2 Timoteu 3:12 ens ha esdevingut inintel·ligibles. Penso que molt de nosaltres no estem preparat per patir els Evangelis. I per això hem dedicat 4 setmanes a tractar el que diu la Bíblia sobre això i què diu Déu avui.\n4 objectius bíblics per patir\nA cada missatge correspon un dels 4 objectius de patiment. I podem parlar sobre els objectius perquè són clarament els objectius divins que patim en nom de la justícia i dels Evangelis. Per exemple: "Permeteu aquells que pateixen segons la voluntat divina correcta i confieu les seves ànimes a la Fe del Creador”. (1 Pere 4:19; cf. 3:17; Hebreus 12:4–11).\nEls 4 objectius del patiment que tinc al cap, són:\nL´objectiu moral, perquè el patiment refina la nostra santedat i esperança (Romans 5:1–8),\nl´objectiu de la intimitat, perquè en el patiment les nostres relacions amb Crist esdevenen profundes i dolces (Filipenses 3:7–14),\nl´objectiu de la missió, perquè Déu ens crida a completar l´aflicció divina quan estenem el valor d´aquesta mitjançant la nostra realitat (Colossencs 1:24)\ni l´objectiu de la Glòria perquè aquesta lleugera aflicció funciona com un pes etern de la Glòria (2 Corintis 4:16–18).\nL´objectiu moral (espiritual) del patiment\nAvui ens centrem en l´objectiu moral (espiritual) del patiment. Déu ens ordena patir per l´evangeli i a causa de la justícia perquè la moral i els efectes espirituals són amb nosaltres.\nExaltar la Glòria divina en la esperança.\nPermeteu-me llegir-vos un llarg text sobre aquest punt: Romans 5:3–4. Després de mostrar-vos que estem justificats per la Fe i que tenim accés a Jesús a través de la Gràcia i que estem en Gràcia, diu en el 2nd versicle que els cristians “exultem en la esperança de la Glòria divina!”. La causa principal de la joia en la vida dels cristians és la forta expectació que veiem i compartim en la Glòria divina. La esperança en la Glòria divina és el cor del nostre goig.\nAra, si això és veritat, doncs Pau és precisament consistent en anar i dir en els versicles 3r-4rt que exultarem també les coses que fomenten la nostra esperança. Aquesta és la línia del nostre raonament: comencem amb la esperança de la Glòria divina al final del 2nd versicle i acabem per la esperança al final del 4rt versicle. El punt és: si exultem la esperança, exultarem el què ens manifestarà la esperança.\nQuè ens aporta esperança\nPer tant els versicles 3r i 4rt descriuen què és això:“ I no només això [ no només exultem en la esperança de los nostres tribulacions, coneixent que les tribulacions ens aporten la perseverança; i que aquesta [ens manifesta] el caràcter [en el sentit d´estar aprovat] i el caràcter [manifesta] la esperança!”.\nPer tant, la raó d´exultar-la en les tribulacions no és perquè sembli un dolor o misèria, incomoditat o problemes [no som masoquistes] sinó perquè les tribulacions produeixen alguna cosa com un fort sentit i més fort d´esperança que ens arriba mitjançant la experiència de la perseverança pacient i un sentit d´estar aprovats.\nDéu té un objectiu en el patiment del seu poble\nPer tant, la principal lliçó és que Déu té un objectiu en el patiment de la seva gent. I aquest és sovint diferent de l´objectiu de ministeri que estem treballant. L´objectiu podria ser evangelitzar les Ciutat bessones sense temples, els professionals suburbans o els musulmans turcs. L´objectiu diví seria produir més esperances en els sacerdots i en els missioners tancant -los a presó. Déu sempre fa més que això (com veurem les properes setmanes) però això seria prou.\nEn altres paraules, Déu podria no controlar la productivitat ni la eficiència del ministeri com ens caldria. Un cop i altre Paul va calcular la estranya tasca divina durant els seus empresonaments, les pallisses, naufragis o en els plans fracassats. Cóm pot Déu ser tan ineficaç per permetre que les seves missions estiguin bloquejades un cop i altre? La resposta és que Déu es compromet a augmentar la esperança i la santedat del seu poble en el procés de recuperar els esgarriats. I només Déu sap com equilibrar aquestes dues coses i passar de la millor manera possible.\n3 efectes de les afliccions\nAra, permeteu observar més específicament els efectes de les afliccions. Hi ha 3 efectes mencionats en els versicles 3r- 4rt.\nPrimerament, les tribulacions ens aporten perseverança o resistència pacient. Pau no vol dir que sigui universalment veritat. Per molts, les tribulacions desencadenen odi i amargor, angoixa, ressentiment i murmuracions. Però no és aquest l´efecte en aquests que tenen l´Esperit de Crist. Per ells l´efecte és una resistència pacient, perque el fruit de l´Esperit és la paciència.\nEl punt aquí és que fins que les desgràcies no recauen a les nostres vides, especialment les desgràcies el nom de Déu i de la seva justícia, no experimentem la extensió i la profunditat de la nostra devoció vers Crist. Quan arriben temps difícils, no sabem ni provem realment si som cristians dels moments bons – tal com Jesús descriu en la seva paràbola dels terrenys a Marc 4:16–17.\nI aquestes són les úniques llavors sobre terrenys rocosos que, quan sentim la paraula, la reben immediatament amb joia; no tenen arrels en si mateixes però ens mantenen un instant: després, quan apareixen les tribulacions o persecucions en comptes d´una paraula, immediatament fugen.\nAixí, Pau diu que l´únic efecte de la tribulació és que ens aporti la resistència pacient o perseverança de la gent de Déu, i així, podem veure la fidelitat de Déu en les seves vides i conèixer que veritablement és la seva.\n2. El Caràcter provat\nAquest és el punt del 2nd efecte mencionat (versicle 4rt): I “ [aquesta] perseverança ens [manifesta] el caràcter comprovat: Literalment la paraula dokimen vol dir que “ la experiència de ser examinat i comprovat”. Podríem dir la “aprovació” o la “ tendència”.\nNo és difícil de captar. Si, quan ens arriben les esperances, la vostra perseverança en la devoció de Crist no reverteix sobre vosaltres, sortiu d´aquesta experiència amb un fort sentit d´ésser real, que estat demostrat, i de no ser hipòcrites. L´arbre de la veritat va ser torçat, sense rompre´s. La vostra fidelitat i lleialtat es varen depositar en la prova i la vàreu superar. Ara tenint un “ caràcter provat”. L´or de la vostra fe va cremar-se i es va refinar sense consumir-se.\nQuan, mitjançant proves de foc, el teu camí s´estendrà\nLa meva gràcia, sempre suficient, serà prou subministrada,\nLa flama no ferirà, només dissenyo\nla escòria per consumir-la i el meu or per refinar\nAquest és el 2nd efecte de l´aflicció: provar i refinar l´or de la nostra aliança amb Jesús. La perseverança ens aporta garanties de disponibilitat.\nEl 3r efecte prové del sentit d´estar provat, comprovat i refinat. El 4b versicle: “ I provant el caràcter [manifest] d´esperança” Això ens torna al 2nd versicle: “exultem l´esperança de la glòria divina!”. La vida del cristià comença amb esperança en les promeses divines en els Evangelis, i augmenta més i més la esperança mitjançant la aflicció.\nLa fidelitat ens aporta més esperança perquè la nostra augmenta quan experimentem la realitat de la pròpia autenticitat mitjançant les proves. La gent que coneix millor a Déu són gent que pateix juntament amb Crist. La gent que són més infrangibles en la seva esperança són aquests que estant profundament provats. La gent que són més serioses, més fortes i ansioses d´esperança de glòria són aquells que han gaudit més del confort en la vida desproveïda de tribulacions.\nExultant en la esperança de glòria i en la tribulació\nPer tant, la 1ª cosa que diem sobre el patiment i la aflicció en aquesta sèrie és que Déu té un objectiu en això. I l´objectiu és manifestar la resistència pacífica de la seva gent en el seu nom; i mitjançant això per revisar, comprovar i refinar la realitat de la fe i l´aliança amb Crist; i, mitjançant aquest sentit de fidelitat per estendre, aprofundir i intensificar la nostra esperança.\nTenim objectius sacerdotals com a església (deixebles urbans, pastor de petis grups, xarxes d´evangelització, defensa dels nos nascuts; mobilització de la joventut i dels nens); tenim una visió missionera d´enviar de 2.000 en 2.000; tenim un edifici per pagar i una borsa per fundar tot en Crist i el seu regne. No sé quant d´aquest Déu es aportarà passar en la seva sobirania. No sé. Però el que conec, en la nostra recerca obedient d´aquests objectius Déu té el propòsit per cada obstacle, frustració, dolor o aflicció, i aquest objectiu és tant important com els objectius mateixos – la vostra perseverança, el caràcter i la esperança en la glòria divina.\nQualsevol cosa que Déu pugui fer més a nivell de les nostres vides, el que està fent en el cor de les nostres vides. I així permeteu –nos amb Pau exultar la esperança de la glória divina i en les properes tribulacions.\nObtingut de «http://ca.gospeltranslations.org/wiki/Cridats_per_patir_i_gaudir,_per_la_felicitat_i_la_esperan%C3%A7a»