El projecte Fútbol i valors, finalista dels premis de l’esport inclusiu de la Comissió Europea\nEl projecte Futbol i Valors d’Igualada és un dels nou finalistes seleccionats per a ser la concessió dels premis esportius Be Inclusive, concedits per la Comissió Europea per reconèixer aquelles organitzacions que utilitzen el poder de l’esport per promoure la inclusió social dels col·lectius més desafavorits. En l’edició d’enguany s’han rebut 144 propostes. Un grup d’experts independents va avaluar els projectes i van poder escollir els 9 més destacats:\nGimnàstica com Tots (Portugal)\nPrograma d’entrenaments esportius comunitaris (Irlanda)\nvaEl projecte igualadí és l’únic finalista provinent de l’estat espanyol i també és l’únic que ha estat elaborat per una Ciutat Europea de l’Esport.\nFutbol i Valors va néixer ja fa sis anys, donant continuïtat al programa FutbolNet, que havia iniciat la Fundació FC Barcelona en diferents municipis catalans durant el curs 2012/2013. Després de l’excel·lent valoració d’aquella experiència, el departament municipal d’Esports va apostar per seguir treballant amb els joves amb una metodologia semblant. L’objectiu de Futbol i Valors passa per afavorir la integració social a través de l’esport, estimulant en aquells que hi prenen part la incorporació de valors com la superació, l’esforç, les relacions interpersonals, la participació, la igualtat de gènere, el treball en equip o el respecte als companys\nArticle anteriorL’hora del conte i una exposició de Pere Calders, actes del Correllengua a la Pobla de Claramunt\nPròxim articleEl cor Collegium Musicale, un dels millors d’Europa, actuarà aquest divendres a l’Ateneu


L'Escola i Conservatori de Música de la Diputació a Tortosa programa concerts gratuïts – Vinaròs News\nL’Escola i Conservatori de Música de la Diputació a Tortosa programa concerts gratuïts\nDALT DEL SÉNIAQUÉ PASSARÀ ?TORTOSA 14 Març, 2019 Vinaròs News\nDiputació de Tarragona21 Tortosa162\nNOTA DE PREMSA L’Escola i Conservatori de Música de la Diputació a Tortosa estrena una nova activitat musical oberta al públic. El cicle de...\nL’Escola i Conservatori de Música de la Diputació a Tortosa estrena una nova activitat musical oberta al públic. El cicle de concerts “D’hivern a primavera” omplirà el Patronat Obrer de Tortosa de música amb concerts gratuïts, oberts al públic. Professors, exalumnes i formacions de renom participaran en aquest cicle, que s’inicia el 14 de març i finalitza l’1 de juny.\nEl concert del Trio Romàntic, format per les professores del centre Anna Enfedaque (violí), Anna Sanz (trompa) i Clara Llop (piano), donarà el tret de sortida al cicle el dijous, 14 de març a les 20 hores. El 25 d’abril a la mateixa hora Hesperid Ensemble oferirà un concert de música antiga: novohispana dels segles XVII i XVIII, amb la participació d’Andrea Alvarado (violí), Alberto Gómez (violoncel), Pier Serrano (traverso) i Saray Almazán (traverso). La següent cita serà el 2 de maig a les 20 hores, amb l’actuació de D.C. senza repetizione: un grup format pels professors: Jordi Bonilla (oboè), i Paula Martí (piano) i l’exalumne Albert Lopeandia (oboè). El dia 9 de maig a les 19 hores serà el torn del recital de piano a càrrec dels Pianistes de L’ESMUC Ainhoa Zugaza, Adrià Barazón i José Antonio Tolosa. El dijous 23 de maig a les 19 horesNeus Plana i Maria Camahort DUO, guitarra, flauta i percussió corporal oferiran un concert a la mateixa sala d’actes del Patronat Obrer de Tortosa. El concert de cloenda tindrà lloc al Pati del Palau Oriol de l’Escola i Conservatori de Música de la Diputació a Tortosa, el dissabte 1 de juny a les 12h, amb David Matheu (viola), professor del centre, com a protagonista amb Viola a solo.\nL’Escola i Conservatori de Música de la Diputació a Tortosa programa tradicionalment concerts gratuïts per completar la formació dels seus alumnes i apropar la música a tota la ciutadania.


Tibia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nvideojoc de 1997\n(S'ha redirigit des de: Tibia (videojoc))\nAquest article tracta sobre el videojoc de rol. Si cerqueu l'os, vegeu «Tíbia».\nEl Tibia és un videojoc de rol per ordinador, dels més antics i de gran jugabilitat dintre dels jocs de rol en multijugador, més coneguts com a MMORPG. El joc és en anglès.\nMapa del Tibia\n1996, 2-3 actualitzacions per any (actualment a la versió 8.54)\nMicrosoft Windows, Linux i macOS\nbrowser game (en)\nPEGI 7 (en)\nVa començar l'any 1997 com un programa experimental no comercial creat per tres estudiants universitaris alemanys, que seguien la carrera de sistema en computació. La majoria dels seus gràfics eren similars al clàssic joc Ultima Online, i gràcies a voluntaris que es van encarregar de l'administració, la part artística i el nivell de disseny, es va aconseguir transformar el Tibia en un producte comercial a escala professional. Això va permetre que el videojoc tingués grans canvis amb el pas dels anys.\nActualment, n'existeixen servidors als Estats Units i a Alemanya, però hi poden jugar persones de qualsevol lloc del món sempre que tinguin una connexió a Internet.\n1 El joc\n2 Premium Account\n3 Rookgaard i les professions\n3.1 El Knight (cavaller)\n3.2 El Paladin (Paladí o Arquer)\n3.3 El Druid (Druida)\n3.4 El Sorcerer (Bruixot)\n4 Ciutats i altres llocs\n4.1 Ciutats Free Account (per a tothom)\n4.1.1 Continent de Mainland\n4.2 Ciutats Premmium Account\n4.2.1 Continent d'Edron\n4.2.2 Continent de Darama\n4.2.3 Continent de Vandura\n4.2.4 Illa d'Hodmir\n6 Player Killing\n7 Habilitats (skills)\n7.1 Magic Level\n7.2 Skills recomanats per nivell i professió\n8 Party Mode\n9 Servidors alternatius\nPer començar a jugar cal crear un personatge o char (de character en anglès). El joc consisteix d'anar augmentant el nivell d'aquest per mitjà de l'experiència adquirida en matar monstres i d'obtenir objectes i atributs nous cada vegada millors. També hi ha missions (quests) per completar, amb les quals s'obtenen gratificacions diverses.\nA cada nivell augmenta la quantitat màxima de punts de manà i de vida ("Hitpoints" o HP), i també s'obté més capacitat de càrrega (útil per a dur a vendre allò que s'hagi obtingut dels monstres que s'han matat), que varien segons la professió que s'hagi triat: els druides i bruixots guanyen 30 punts de manà per a cada nivell, 5 punts de vida i 10 de capacitat de càrrega; els cavallers, 5 punts de manà, 15 de vida i 25 de capacitat de càrrega, i els paladins, en guanyen 15 de manà, 10 de vida, i 20 de capacitat de càrrega.\nEls monstres es poden matar amb armes, amb wands o rods (varetes) o amb els punys. A mesura que es maten monstres augmenten les habilitats (skills) del personatge, que fan que els seus atacs siguin cada vegada més forts.\nEl joc té un xat intern entre jugadors, un Adverstising Channel(El mateix que el trade channel)(per ofertes d'objectes), un canal d'Ajuda, el Server Log (informe de les accions que fa el char), un canal per parlar amb NPC's i el canal per si s'està en Party.\nEn tots els mons, menys a l'illa de Rookgaard i en alguns anomenats Non-PVP (Non Player-Versus-Player), els jugadors poden atacar-se entre si, però el sistema permet un màxim nombre de matances per a evitar jugadors fora de control. També existeixen alguns mons anomenats PVP-Enforced, que són tot el contrari que els mons Non-PVP, ja que s'hi pot atacar a tots els jugadors lliurement i aconseguir punts d'experiència en matar-los.\nDintre de cada món o servidor, existeixen diferents ciutats on els personatges poden obtenir la seva ciutadania, comprar i vendre armes, pocions i altres objectes així com deixar diners al banc i anar al DP (Depot).\nEls jugadors poden fer que el seu compte sigui temporalment Premium ("Premium Account" o simplement PAcc), generalment comprant-ho a través del lloc web del joc. El compte Premium els permet entrar en àrees addicionals, obtenir altres opcions com són comprar una casa, una promoció i vestir-se amb robes (outfits) úniques. A més, els dóna prioritat per a accedir als servidors que es trobin congestionats (sobretot els non-pvp i els més antics).\nRookgaard i les professionsModifica\nAbans d'aprendre les coses bàsiques del joc, el jugador és introduït en una illa anomenada "Rookgaard", on els jugadors no poden atacar-se entre si i on hi ha una sèrie de petites proves al començament per aprendre a manejar els controls del joc. A Rookgard s'anirà adquirint nivell i comprant nou armament i en arribar al nivell vuit el jugador podrà anar a un NPC (personatge no controlat per un jugador) anomenat The Oracle des d'on apareixerà a una altra illa situada al nord de Rookgard que es diu Island of Destiny, on podrà escollir una de les següents professions(knight, paladin, sorcerer o druid). Les professions a elegir són:\nEl Knight (cavaller)Modifica\nÉs guerrer de cos a cos, pot utilitzar: espasa, maça i destral. Són els menys experts en màgia. Però els destaca la resistència als atacs físics, la capacitat de portar pes o objectes i l'atac molt potent.\nEl Paladin (Paladí o Arquer)Modifica\nEstà especialitzat en el combat a distància. No és ni tan resistent ni té tanta capacitat com el cavaller, però en té més que els mags; aquest, a diferència dels cavallers pot aprendre més màgia, ja sigui per a crear fletxes o curar-se. És la vocació equilibrada.\nEl Druid (Druida)Modifica\nEspecialitzat en màgia defensiva, clarament el seu fort no és la resistència ni la capacitat d'implicar objectes; enfocat cap a la màgia blanca, pot guarir-se i guarir als seus amics de múltiples maneres, té una alta capacitat per a aprendre tota classe de màgies. Ataca amb màgies de la natura (aigua i terra).\nEl Sorcerer (Bruixot)Modifica\nEspecialitzat en màgia d'atac i defensa, clarament el seu fort no és la resistència ni la capacitat d'implicar objectes però tenen una increible quantitat de manà, ja que la utilitzen per quasi tot; enfocat cap a la màgia fosca, genera més màgies i runes d'atac que el druida i no té l'opció de guarir als seus aliats.\nUna vegada triada la professió, el jugador passa de la Island of Destiny a l'illa principal del joc anomenada "Mainland" o simplement "Tibia", on pot o no estar permès l'atac entre jugadors, depenent del servidor que es triï jugar, els tipus són: PvP (Jugador Vs Jugador) / No-PvP (no es poden atacar entre jugadors) / PvP-Enforced (l'atac entre jugadors no està penalitzat).\nCiutats i altres llocsModifica\nCiutats Free Account (per a tothom)Modifica\nContinent de MainlandModifica\nThais: Thais és una gran ciutat situada al sud-oest del continent a la badia del mateix nom. Està protegida per 2 rius naturals i muralles. Té una sortida al mar per on antigament mercaders de diferents llocs arribaven en vaixells a vendre exòtics productes que portaven de viatges. El vell far a l'oest de la ciutat és un record d'aquests dies.\nEl rei Tibianus III viu en el seu castell situat en el nord-oest de la ciutat. Els nombrosos temples que es troben aquí demostren les creences dels habitants de Thais.\nCarlin: La bella ciutat de Carlin està localitzada a la costa nord del golf dels reis. És la segona ciutat més gran de tot Tibia, després de Thais. Sempre hi ha hagut rivalitat entre les 2 ciutats i els seus governants. La governant de Carlin és la reina Eloise. Igual que ella, tots els oficials, mercaders, i fins i tot els guàrdies de la ciutat són dones. Els homes solament fan treballs menors. Carlin és una ciutat plena d'art i entreteniment, amb platges, carrers nets i belles cases.\nCarlin també és anomenada "Sim City" o "Noob's City", com una broma, ja que a Carlin habiten els "noobs" del joc, és a dir, els iniciats. A Carlin és on la gent amb enginy pot "estafar" als nouvinguts de Rookgard. Grans muralles protegeixen Carlin dels monstres i criatures.\nVenore: Als pantans més grans de Mainland se situa la ciutat de Venore. Ciutat que en estar en un pantà, està construïda sobre un castell gegant. `Venore és plena de cases i edificis que són llars per a jugadors Premium. Dominada pels diners i els mercants negres. Venore té negocis amb nans i elfs els quals compren i venen coses a la ciutat.\nSi s'és ric, a Venore es viurà com un rei i si s'és pobre, es tindrà sort si és notat pels habitants de la ciutat. A la proximitat de la ciutat es troben les amazones que amenacen a viatgers matant-los i tallant-los el cap com a trofeu, perfectes per jugadors del 12 al 17.\nKazordoon: El volcà extingit del centre del continent és la llar d'una raça molt antiga, els nans. Amb els seus coneixements sobre foc i la roca, van construir Kazordoon com a base per anar creant les seves mines a la qual criden "The Big Old One". Molts túnels i laberints creuen la muntanya els quals demostren el bons que són els nans en construcció d'aquests.\nHi ha un munt de misteris sobre aquesta ciutat i molts dels NPC's que en principi no tenen cap utilitat en realitat coneixen coses que ningú més sap. Viuen de minerals sent molt rics i venent armes de molt bona qualitat i eines als viatgers.\nAb'Dendriel: Després de vagar segles pel continent, els elfs es van establir en una zona al nord, a la qual van anomenar Ab'Dendriel, que ve de la paraula "Dendro", que significa arbre. Precisament, aquesta ciutat depèn dels arbres, ja que les cases estan construïdes sobre ells i hi ha gran quantitat de plantes. Es diferencia de les altres ciutats perquè aquesta no està tan organitzada en carrers, els camins no estan pavimentats i les plantes creixen lliurement per tota la ciutat. També es destaca que hi ha un laberint que per a poder travessar-lo que es necessita un matxet, i com a premi s'obté la ciutadania. Però no tot és bell allà, a prop hi ha una illa amb diversos monstres forts i hi amaga alguns secrets.\nCiutats Premmium AccountModifica\nEdron: Edron és una gran illa que es troba a l'est del continent. Va ser descoberta just fa uns anys i el rei Tibianus III va aportar amb recursos per a construir una ciutat aquí. Poderosos mags van ser els primers a habitar l'illa estudiant diferents coses i descobrint nous encisos. Però a Edron hi ha més que encisos, aquí es troben estranyes races de criatures mai vistes per viatgers nouvinguts.\nContinent de DaramaModifica\nDarashia: El continent de Darama està ple de secrets antics, llegendes i poderoses criatures. En aquest continent s'hi troba la ciutat de Darashia, fundada per Daraman centenars d'anys enrere.\nLa major part del continent és desert on hi ha ruïnes i una gran piràmide, la qual ja estava aquí quan els primers exploradors van arribar.\nAnkrahmun: L'ombrívola ciutat d'Ankrahmun, situada al desert, no se sembla en res a les altres ciutats del Tibia, es destaca per la seva estranya forma arquitectònica(piràmides). Els seus habitants són part d'estranyes sectes que adoren a la mort com un pas a la immortalitat. La seva cultura és molt diferent al que un veu en altres llocs. A prop de la ciutat hi ha molts undeads.\nEs comunica amb Darashia per un estret pas a les muntanyes que parteixen el continent de Darama en dos.\nPort Hope: A la part sud-oest de Darama, a l'oest d'Ankrahmun, creuant la muntanya Kha'zeel, es troba la majestuosa selva de Tiquanda. És una selva tropical amb una gran varietat de flora i fauna. Està dividida per un riu just a la meitat i on desemboca el riu cap a l'oceà es troba la majestuosa ciutat de Port Hope (Port Esperança), feta amb sòls i parets de bambú.\nAquesta part del continent de Darama és habitada per Humans, Lizards (gent llangardaix) i Apes (homes mico), és un gran lloc per a ser explorat pels comptes Premium, així que les bèsties són per la majoria desconegudes i majestuoses.\nContinent de VanduraModifica\nLiberty Bay: És anomenada 'La joia dels mars del sud'. Està situada a Vandura, la més gran de les Shattered Islands. És famosa per les seves canyes de sucre. Antigament aquesta era una zona molt humil i artesanal, però els Thaians van descobrir el valor de la Canya de Sucre i van monopolitzar la zona. Això va provocar que la ciutat es dividís en dos parts, en el nord els comerciants viuen en grans mansions, mentre que en el sud els artesans viuen en petites barraques. El mar al voltant està ple de Quaras i de vegades aquestes surten d'allà per atacar a la ciutat. A més de Quaras els mars que envolten Liberty Bay estan envoltats de pirates que constantment ataquen la ciutat.\nSvargrond: És una ciutat nòrdica, poblada per bàrbars semblants als víkings.\nés on es troba l'Arena (un conjunt de 10 sales on en cada una hi ha un boss(senyor de l'espècie de monstre en qüestió) on es lluita sol i al final s'aconsegueix una recompensa).\nYalahar: És una ciutat nova de la Winter Update 2008. Té forma rodona i està emmurallada. Fora les muralles les zones de caça s'organitzen en Quarters(zones de caça)amb diferents monstres. Des de rats fins a demons. La ciutat és un misteri perquè se'n desconeixen moltes coses. Per poder anar a la ciutat, primer, s'han de fer un parell de missions de la Explorer Society (Societat Exploradora) situada a Port Hope.\nEls monstres varien segons el seu poder entre no agressius, com els dogs (gossos) i els deers (cérvols), fàcils de matar com els rats (rates), forts com els orcs i extremadament perillosos com els dragons i els demons (dimonis). Va bé saber on es vol anar i quins monstres s'hi trobarà, ja que, si no es va amb compte, un pot acabar mort.\nEls monstres del Tibia es classifiquen per espècies, com ara nans, elfs, orcs, trolls, quaras, pirates...\nDins d'aquestes espècies hi ha monstres amb nivells de dificultat variada. Viuen en comunitats en diferents zones del continent i les illes que l'envolten. Alguns detalls sobre aquestes espècies estan explicats en llibres o documents escrits al llarg del món.\nEls Player killing (anomenats PK) són persones que ataquen o maten a altres usuaris més vegades del permès (només hi ha PK als mons PvP). Es reconeixen per la calavera ubicada al costat del nom, segons el color de la calavera se sap a quantes persones va atacar. El màxim de color que es pot obtenir és el negre, que significa que han matat la màxima quantitat de jugadors per (mes, setmana o dia) determinades per la calavera, aquells usuaris permaneixen amb la calavera durant un mes i al morir perden tot el seu equip, a més, els Blessings (Amulets contra la pèrdua d'items i experiència) no funcionen per als jugadors marcats amb la calavera. A més, el char amb calavera negra apareix al temple amb 40 de vida i 0 de mana. Els usuaris amb la calavera vermella, són els que han atacat o matat algun jugador diverses vegades i poden perdre tot l'equip però apareixen amb tota la vida i mana. Si un jugador mata a un PK (ja sigui blanca, vermella o negra) sense que el PK l'hagi atacat abans, apareix una calavera groga sobre ell, vista sol per el PK que ha sigut atacat, que permet al PK defensar-se.\nAls mons No-PvP també es considera matar blocar i portar un monstre a un jugador perquè aquest el mati.\nEls skills són:\nFist Fighting: atac amb punys. S'activa quan el personatge no duu cap arma a les mans. Per augmentar aquesta habilitat el millor és, quan no portes l'arma a la mà, atacar a monstres fluixos com ara bears (ossos), wolfs (llops), etc. A la pràctica el Fist Fighting no s'utilitza gairebé mai.\nClub Fighting, Sword Fighting i Axe Fighting: atac amb maça, amb espasa i amb destral. Per augmentar aquesta habilitat es posa l'arma corresponent a la mà i, com en el Fist Fighting, és millor atacar a monstres fluixos respecte al nostre nivell. Aquest tipus d'habilitat l'utilitzen bàsicament els knights. Per entrenar-lo, és millor utilitzar armes fluixes per tal de no matar el monstre i així no haver d'anar a buscar-ne un altre.\nDistance Fighting: (atac a distància). Només l'utilitzen els paladins, ja que ataca amb armes com ara fletxes o llances. La millor manera de millorar aquesta habilitat és agafant moltes pedres (small stones) perquè són l'arma a distància amb menys poder ofensiu.\nShielding: (defensa). El necessiten sobretot els knights i en menor mesura els paladins. Es pot millorar juntament amb qualsevol dels skills anteriors, ja que només depèn de l'atac del monstre adversari. El millor és treure's l'escut i posar una arma amb la que es vulgui millorar l'altre skill.\nEl Magic Level (Nivell Màgic) és el que defineix un mag com a bon mag o dolent depenent del nivell màgic del nivell d'experiència. És l'habilitat principal dels druids i sorcerers, tot i que les altres professions l'utilitzen també, ja sigui per atacar, amb wands i rods (sorcerers i druids), per defensar-se, per transformar-se i invocar (només driuds i sorcerers), per fabricar objectes i aliments i per fer runes.\nSkills recomanats per nivell i professióModifica\nA nivell 8-9:\nNivell magic (Per sorcerer i druid): 9\nAtac del knight (Ja sigui axe, mace o sword): 35\nAtac de distància(paladin): 40\nDefensa (paly i knight): 35\nA nivell 20:\nNivell magic (Per sorcerer i druid): 18-21\nAtac del knight: 50\nAtac de distància: 60\nDefensa (paly i knight): 55\nA nivell 50:\nNivell magic (Per sorcerer i druid): 42-49\nAtac del knight: 75\nAtac de distància: 80\nDefensa (paly i knight): 70\nA nivell 80:\nNivell magic (Per sorcerer i druid): 53-65\nAtac del knight: 85\nAtac de distància: 85\nDefensa (paly i knight): 80\nA nivell 100:\nNivell magic (Per sorcerer i druid): 70 o +\nAtac del knight: 90+\nAtac de distància: 90+\nDefensa (paly i knight): 85+\nQuan cliques amb el botó dret sobre un jugador, apareix l'opció de convidar-lo a una "Party" (festa), que serveix per a entrenar, ja que si hi ets pots atacar a jugadors sense que aparegui la calavera blanca (en PVP) i així augmentar els skills. Si convides a un desconegut, el més probable és que et mati, així que solament convida a jugadors que coneguis; a menys que vulguis matar a un noob (principiant), o algú et repti a un duel. També existeix l'opció "Enable Shared experience" on els jugadors poden repartir l'experiència rebuda pels monstres per igual.\nUtilitzar servidors alternatius és una altra manera de jugar al Tibia. Es tracta de versions personalitzades del joc, creades per usuaris arreu del món, en què es poden modificar el mapa, els monstres i l'experiència que et donen, els items i fins i tot es pot utilitzar qualsevol versió antiga del joc.\nPer a jugar-hi, es necessita un programa anomenat Tibia Multi IP Changer, i amb això i l'adreça del server es pot jugar al servidor Tibia que es vulgui.\nPàgina oficial del Tibia(anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tibia&oldid=22391095»\nDarrera modificació: 20 nov 2019 a les 23:12


Actualitzada el 18-12-2020 10:38\nLa millor notícia del dia és que només en falten 14 perquè siguem al 2021. En tenim una altra de bona. Hem vist el primer famós vacunant-se. Ha estat el Gandalf d’El senyor dels anells, Sir Ian McKellen , que ahir ho feia a Londres. Té 81 anys i lluïa un enorme somriure de felicitat.\nLa Comissió Europea ja ens diu que el diumenge 27, tots els estats membres la tindran per començar-la a repartir. Arriben bones notícies globals en un moment de pèssimes notícies locals. Els indicadors són dolents i els hem de capgirar. Encara queda camí per recórrer i ens hem de preguntar cap a on hem d’acabar anant. El coronavirus forma part de les nostres vides. Estem convivint amb ell i així continuarem.\nDiumenge hi ha La Marató de TV3. Orgull del millor programa públic que ens uneix a tots. Un any més es demostrarà el poder del país més enllà d’ideologies, de processos, de dretes i esquerres, d’alts i baixos, de lletjos o guapos. Ahir es va presentar La Marató de TV3 d’aquest any dedicada al coronavirus. Amb el disc s’ha aconseguit el rècord absolut de totes les edicions.\nAquest (tot) és un país solidari. Veure la xifra de La Marató de TV3 cada any és perquè diguem arribada la data: “Quin coi de força té aquest reconsagrat país”.\nLa Marató és una joia, un exemple del que és Catalunya, perquè serveix una empresa pública d’espot publicitari d’un país que un dia, només en un dia, gràcies a la contribució de tots els seus ciutadans, recapta més del que qualsevol canal privat aconsegueix en un dia a tot Espanya. És una joia que els polítics no poden trinxar sectàriament. Deixem que els professionals s’entreguin com sempre a la meravellosa causa que uneix, a més, tots els mitjans de comunicació més enllà de rivalitats.\nFelicitats a tots perquè aquest és un país petitó, petitó, petitó, però a la vegada és immens. Estem envoltats de misèries, però el dia que toca som solidaris, ajudem i al primer toc de xiulet que algú ens diu auxili, som allà. Com a país en general som collonuts.\nNo serà una Mataró de rècord però sí per explicar i educar perquè la gent que vulgui faci els seus donatius. Molta gent pot preguntar: per què una Marató contra un virus que ja té vacuna? Doncs perquè del covid-19 en pengen seqüeles, mutacions, angoixes, immunitats i moltes recerques que han d’avançar en la lluita contra els virus, el que tenim i els que vindran. Com més s’investigui, més frenarem qualsevol altra pandèmia.\nS’acaba l’any i comença el Nadal més estrany de les nostres vides. I per començar-lo, La Marató de TV3 més estranya i, a la vegada, més fascinant, perquè, efectivament, és una Marató que ens toca a tots. És diumenge. És nostra. És de tots.\n23-09-2020 11:57 PEL COVID-19\nJordi Basté, Mònica Terribas, Laura Rosel i Raquel Sans presentaran La Marató de TV3\n18-12-2020 10:18 COVID-19\nEl missatge viral de l’actor Ian McKellen, el mag Gandalf, després de vacunar-se contra el covid-19


Tom Hardy va aconseguir que LEO SABER TOT El tatuatge després de perdre l’aposta “Revenant” - Pel·lícula | Octubre 2020\nFinalment, Tom Hardy va aconseguir que LEO SABER TOT Tatuatge després de perdre l'aposta de DiCaprio 'Revenant'\nLeonardo DiCaprio i Tom Hardy\nTom Hardy perd una aposta, Tom Hardy lliura. Les noves fotos de l'actor confirmen que Hardy finalment ha aconseguit un tatuatge que diu 'Leo Knows All'. Leonardo DiCaprio tenia la certesa de que Hardy seria nominat al millor actor secundari per 'The Revenant' durant la temporada dels premis 2015-16, però Hardy no ho va fer. No vull sentir-ho. Els dos actors van fer una aposta, i Hardy havia de fer-se el tatuatge en cas de rebre una candidatura.\nLa candidatura de Hardy a 'The Revenant' va ser la seva primera nominació a l'Oscar a la carrera professional. L'actor va interpretar al vilanoví John Fitzgerald en l'èpica salvatge dirigida per Alejandro G. Iñárritu. Hardy va ser nominat al millor actor secundari davant de Mark Rylance ('Bride of Spies'), Christian Bale ('The Big Short'), Mark Ruffalo ('Spotlight') i Sylvester Stallone ('Creed'). Rylance va acabar endur-se a casa l’ thescar.\nHardy porta el seu nou tatuatge 'Leo Knows All' al bícep dret. L'actor ha acabat recentment la producció de la pel·lícula de superherois 'Venom', que es preveu que estreni el 5 d'octubre.


Brigada a Puerto Cabezas: Fotos dels darrers dies a Puerto...\nVam visitar PANAPANA, organització que gestiona microcredits en projectes que donen feina a la gent de les comunitats. Ens van explicar, punt per punt, tot l'informe econòmic del darrer any MOOOOLT INTERESSANT... i entre l'aire acondicionat i la panxa plena, alguns vam aprofitar per reflexionar profundament...ZZZZ....\nActe organitzat per TESIS, on els més menuts movien el cos al ritme miskito.\nEn Gabriel, la seva companya i el seu fill Adam, que ja comença a dir algunes paraules barrejant el miskito, castellà i català.\nAquestes van ser les protagonistes del programa "Mujeres Multiétnicas" , que es va emetre el divendres a les 8 del vespre (abans de la super novel·la, "destilando amor") per PuertoVisión. Durant 30 minuts vam parlar de les dones a Catalunya i la seva independència economica, comparan-ho amb la situació de Bilwi i les nostres impressions del que haviem vist fins aleshores.\n22 d’agost de 2007 a les 3:23


Redacció, Sant Joan Despí\t| Actualitzat el 11 abril 2018 a les 10:44\nEls veïns es van organitzar des d’un bon principi. Foto: Sindicat de Llogaters\nEs queden. Els veïns del bloc afectat per l’augment sobtat del lloguer de l’avinguda Barcelona 113 han arribat a un acord amb Mediasil Desarrollos, gestora de l’immoble i filial de Goldman Sachs. Si el gener saltaven les alarmes perquè la propietària augmentava el lloguer entre el 40 i el 100%, a principis de mes els veïns i veïnes organitzades van anunciar que havien arribat a un acord pel qual l’augment s’implementaria de forma progressiva en un termini de tres anys.\nEn concret, els dos anys vinents hi ha acordat un 5% d’increment, mentre que el tercer any el lloguer creixeria un 10%. Per tant, en tres anys els veïns passaran a pagar un 20% més de lloguer, molt menys del que havia plantejat l’empresa en un principi i que havia fet posar les famílies afectades del bloc en peu de guerra.\n“Hem de reconèixer el gran poder que tenim. Quan ens organitzem aconseguim coses increïbles”, diu Julio Jiménez, portaveu dels veïns.\nDe tota manera, el litigi segueix obert, ja que aquest acord afecta els inquilins que finalitzaven el contracte de lloguer enguany. Ara, el col·lectiu seguirà negociant per aconseguir les mateixes condicions per als veïns que acaben el contracte l’any vinent i el 2020. Des del Sindicat de Llogaters han celebrat un acord que consideren “un exemple” per frenar els augments del lloguer a l’àrea metropolitana.


Història de la publicitat de Catalunya, una obra rigorosa i divulgativa - SIESTV\n20 jul. 2021 Història de la publicitat de Catalunya, una obra rigorosa i divulgativa\nDos volums que sumen més de 600 pàgines profusament il·lustrades\nPosted at 14:07h in Economia by siestv\nRedacció.- Catalunya va ser tota una potència publicitària, tant des dels inicis de la professió a mitjan segle XIX com durant el boom creatiu que es va viure després del franquisme. En cert moment, de fet, només els millors anuncis que es feien a Anglaterra i els Estats Units superaven els que es generaven des de les agències catalanes. Per primera vegada, una obra feta per experts i professionals del sector recull tota la història de la pràctica publicitària al nostre país. Una obra rigorosa i divulgativa, pensada per a tots els públics, que es divideix en dos volums curosament editats i que contenen centenars d’imatges i il·lustracions.\nÀngel Casas, Núria Riquelme, Joaquín Lorente, Raquel Pelta o Luis Bassat són alguns dels autors que han participat en el projecte. Carolina Serra, directora editorial de l’obra, explica a la presentació del primer volum que la Història de la publicitat de Catalunya neix amb la voluntat d’analitzar els gairebé cent cinquanta anys de publicitat del país i de posar en valor l’important paper que el territori català ha tingut en el desenvolupament de l’activitat. Aquestes pàgines permeten emmirallar la història de la publicitat de Catalunya amb la història de la publicitat europea i mundial, i evidencien que el patrimoni publicitari català és d’una riquesa incalculable”.\nUna obra de referència sobre la història de la publicitat de Catalunya, explicada pels millors professionals i especialistes en la matèria i amb la garantia de Sàpiens i Som*.


El temporal destrossa un celler català: «No queda res...L'aigua ho ha pres tot»\nEl celler Rendé Masdéu de l'Espluga de Francolí, la cara més dura del temporal\nper Redacció dimecres, 23 d’octubre 2019 - 10:23h\nEl restaurant El Gatim, a l'entrada de l'Espluga de Francolí, ara ja arrassat pel temporal | Cedida\nMariona Rendé, propietària del celler Rendé Masdéu que ha desaparegut - literalment- engolit per l'aigua del Riu Francolí s'ha mostrat profundament desolada davant la desgràcia aclaparadora que ha viscut aquesta nit l'Espluga de Francolí en general i ella i la seva família en particular.\nEl riu s'ho ha emportat tot, ha afirmat aquest matí visiblement consternada en una entrevista a RAC 1 on Rendé ha explicat com l'aigua no ha deixat «res, ni les parets, ni la teulada, ni la collita d'enguany que teníem emmagatzemada. fins i tot un restaurant que hi havia sobre del celler i que portaven uns veïns d'aquí, de l'Espluga, ha desaparegut».\nRendé ha explicat que «ara mateix l'espai que fins fa unes hores hi havia el celler i el restaurant és ara mateix com un abocador. No hi ha parets, ni teulada, ni tines, ni ampolles...res»\nIMATGES I VÍDEOS: La regió de Tarragona desperta aquest dimecres devastada pel temporal\nNo queda ni rastre ni del celler, ni del restaurant | Albert Oliva\nEl riu estava brut i feia temps que reclamaven a l'ACA que es netegés.\nEn el transcurs de l'entrevista, Mariona Rendé també ha explicat que 'feia temps que demanavem a l'ACA que netegés aquest tram de riu. «Eren 300 metres, des de les Coves de l'Espluga fins on som nosaltres que estaven molt bruts i era molt perillós en cas d'una desgràcia com la que ha passat. La resposta sempre era la mateixa, no hi ha pressupost. Ha hagut de passar aquesta desgràcia per veure com de necessària era aquesta actuació». Rendé ha explicat que era molt necessari fer aquesta actuació al seu pas pel poble, precisament perque el riu passa molt aprop de les zones habitades però 'el pressupost sempre ha estat l'excusa'.\nL'Espluga treballa per recuperar la normalitat\nDesenes de persones estan treballant aquest matí a l'Espluga de Francolí per desbrossar el més ràpid possible els accessos al poble i per reestablir els serveis bàsics com l'electricitat. La zona més afectada pels aiguats ha sigut la de l'entrada on hi havia el restaurant i el celler de Mariona Rendé tot i que els desperfectes es poden percebre al llarg de tot el municipi. Des de l'ajuntament s'ha demanat col·laboració ciutadana per treballar en les tasques de neteja i s'han suspès les classes escolars durant tot el dia.\nSeguiu el Minut a Minut del temporal, en directe\nAlerta terrorista: Estat Islàmic amenaça Espanya amb 4 vídeos en una setmana\nEl mediàtic nou fitxatge de Gerard Piqué\nPluges Temporal Conca de Barberà


2014 setembre - LlegirLlibres.cat\nPosts from setembre de 2014\nUn nou llibre sobre el món de ‘Cançó de gel i foc’ sortirà a la venda a l’octubre\nConeix tots els secrets de la història de Ponent\nBy Sara Gómez, on 25 de setembre de 2014\nL’escriptor George R.R. Martin, el creador de la saga fantàstica ‘Cançó de gel i foc’ , ha anunciat que un nou llibre sobre el món de Ponent sortirà a la venda el proper dia 28 d’octubre. No es tracta de l’esperat nou títol de la saga iniciada amb ‘Joc de Trons’ fa més d’una dècada, sinó que es tracta d’un llibre per conèixer i entendre bé la història del món creat per l’autor americà.\nSota el títol ‘The World of Ice and Fire: The Untold History of Westeros and the Game of Thrones’ (El món de Gel i Foc: La història no explicada de Ponent i Joc de Trons), la nova obra de George R.R. Martin està dirigida a tots aquells lectors de la seva darrera saga que volen indagar més en la trama i conèixer a fons els personatges atrapats pel magnetisme del tro de ferro, forjant la nova historia dels regnes de Ponent. Les il•lustracions són un dels punts forts del llibre, que tindrà un preu aproximat de 30 dòlars a Amazon. Continue reading »\nEl BNG demana retirar el cànon per llibre prestat per les biblioteques\nEl Govern incorporarà una normativa europea\nBy Sara Gómez, on 20 de setembre de 2014\nLa formació política BNG ha presentat una iniciativa al Congrés dels Diputats en la qual s’insta al Govern a suspendre la decisió d’aplicar un cànon a les biblioteques públiques per llibre prestat i per usuari, un cànon que es pagarà a les associacions d’editors. El cànon s’aplicaria per cada article prestat i sortiria dels fons públics que es destinen a les biblioteques.\nEs tracta d’una proposició no de llei en la qual la formació nacionalista gallega recorda que el passat 1 d’agost el Butlletí Oficial de l’Estat (BOE) publicava el Reial decret 624/2014, de 18 de juliol, que recull l’obligació de pagar pel préstecs de llibres en biblioteques, museus i arxius. Els diners recaptats pel cànon aplicat al préstec de productes literaris acabaria repartit entre les associacions d’editors del país.\n“És injust establir un pagament per exercir una activitat tan necessària com llegir. Les biblioteques són un espai cultural a preservar i promoure des de les administracions públiques perquè son centres fonamentals per a facilitar l’accés de tots els ciutadans a la cultura, un eix bàsic per al desenvolupament de les societats”.\nEn concret, el text apunta que es “assumeix sense protestar” una directiva de la Unió Europea que estableix que a les biblioteques de poblacions de més de 5.000 habitants, s’haurà de pagar un cànon pels llibres prestats. “És una directiva pensada per a països del nord d’Europa, amb una situació sociocultural molt diferent a la de l’estat espanyol”, defensa la formació nacionalista gallega sobre la normativa europea.\nSegons indica, la normativa que vol aplicar el Govern espanyol implica que els usuaris podran continuar traient llibres prestats sense pagar el cànon directament de les seves butxaques; però per cada llibre que es presti o cada usuari registrat, la biblioteca pública haurà d’abonar a les associacions d’autors una quantitat determinada. Tenint en compte que els pressupostos per a biblioteques són públics, acaben sent el conjunt de ciutadans els qui paguin aquest cànon a les associacions d’editors. Continue reading »\nEls lectors madrilenys poden accedir al préstec gratuït de llibres electrònics\nL’arxiu descarregat es borra automàticament després de 21 dies\nLes biblioteques de la Comunitat de Madrid han començat a deixar en préstec gratuït un gran nombre de llibres electrònics a través del Portal del Lector, de tal forma que sense passar per una biblioteca física els usuaris podran descarregar des del seu ordinador de casa un llibre electrònic que podran llegir durant 21 dies; una iniciativa semblant del País Basc. La Conselleria d’Ocupació, Turisme i Cultura ha afirmat que l’objectiu d’aquest canvi és que els propis usuaris puguin accedir al préstec de llibres electrònics.\nDe moment, la Conselleria de Cultura vol facilitar l’accés a la descàrrega de llibres electrònics als 2,3 milions d’usuaris de les biblioteques públiques de la regió, tant a aquelles gestionades per la Comunitat de Madrid com les que depenen dels Ajuntaments. Els lectors madrilenys que vulguin fer us d’aquest servei han de sol•licitar la clau d’accés a la seva biblioteca i, a partir d’aquest moment, podran descarregar-se en l’ordinador de casa els llibres, que romandran en el seu dispositiu personal de lectura 21 dies i, passat aquest temps, s’esborraran.\nAmb aquesta mesura, finançada entre Ministeri d’Educació, Cultura i Esport i l’administració de la Comunitat de Madrid, aquesta autonomia completa el seu Pla de Foment de la Lectura, que en els últims anys ha ‘tret’ els llibres de les biblioteques i ha fet apropar als lectors els llibres en Bibliobusos, Bibliometres, Telebiblioteca (enviament de llibres a domicili) i la màquina de préstec automàtic llibreExpress situada en la cèntrica estació de Rodalies de Sol. Continue reading »


03 | febrer | 2014 | AMPA IPSE BLOC ... un espai per a la comunicació i per a la participació.\n03/02/2014 — ampaipse\n“Et van abandonar perquè ets tonto i no et volien”, “Com vols ser de l’Athlètic si ets negre?”, “D’on ets?” O un ingenu “Quina monada!”. En major o menor intensitat, els nens adoptats a l’estranger per famílies espanyoles reben diàriament comentaris que els recorden que són diferents. Fins a un 70% d’ells pateixen discriminació i xenofòbia al col·legi, segons un estudi de l’associació Ume Alaia, que agrupa famílies adoptants de Biscaia. Als vuit anys, molts ja han sentit a algun company dir que el pare i la mare no són “de veritat”, segons la mateixa investigació.\nALBA TOBELLA MAYANS – EL PAIS\nImatge de Mare de Mart – Jo no sóc racista\nLa interacció entre nens i nenes de procedències diverses és un fenomen relativament jove a Espanya, un país eminentment blanc a comparació amb altres estats occidentals (entre un 5% i un 10% de l’alumnat és d’origen estranger-segons dades de la Unió Europea- , mentre a França, Regne Unit o Holanda ho és entre un 10% i un 20%). L’adopció internacional es va regular en 1993 i va començar a fer-se efectiva a finals d’aquesta dècada. Des de llavors han arribat gairebé 50.000 nens, sobretot de la Xina, Rússia, Colòmbia i Etiòpia, segons el Ministeri de Sanitat, que estan entrant ara a la vida adulta.\nMaria Cardona (nom fictici), de 18 anys, sap molt bé el que és ser “la rara” del col·legi. “Vaig ser la primera nena adoptada a l’estranger i a més era xinesa. Diuen els meus pares que tothom a Eivissa em volia conèixer”, relata Cardona, adoptada als quatre anys per una parella de la illa el 1998. “Que sàpiga”, no té germans. “Quan anava amb els meus pares, la gent em preguntava: ‘¿Qui són?’. Jo contestava: ‘Els pares’. I em deien: ‘Els teus pares t’han abandonat “.\nLaura, de 32 anys i assistenta personal del president d’una empresa, comprova que aquesta sensació és real en el dia a dia. “Només per sortir al carrer perds l’anonimat de ser adoptat. Tothom sap que aquests senyors amb els que vas no són els teus pares biològics, i crides l’atenció. Als vuit anys et dóna igual, perquè jugues i no passa res, als 11, et sents estrany, però als 14 ja no vols anar al cinema”, explica. Els seus pares, croat i austríaca, la van adoptar quan era un nadó a Bogotà (Colòmbia) i té dos germans més joves, també colombians. Els experts defineixen aquest “ja no tens ganes d’anar al cinema” com el reconeixement d’unes diferències insalvables amb la resta dels nens.\nEl pas a la vida adulta que es comença a afrontar durant l’adolescència és especialment complicat per als joves adoptats. Un estudi publicat per la Agència de l’Adopció i l’Acolliment del Regne Unit (BAAF, per les sigles en anglès) sobre els efectes de l’adopció a llarg termini demostra que el racisme que experimenten durant la infància perdura durant la vida adulta. A més, no totes les entrevistades per a l’informe (72 dones de Hong Kong adoptades per famílies britàniques en els anys 60) tenen la mateixa percepció de la seva identitat: la meitat es consideren asiàtiques, un 19%, britàniques, i un 15% es defineixen com britànic-asiàtiques. Un estudi similar realitzat a Suècia per diverses universitats explica que el racisme és diferent en funció de l’origen: la majoria dels africans el pateix, enfront del 32% dels asiàtics i el 11% dels llatinoamericans.\nCòmic didàctic contra la discriminació contra els adoptats. / UME Alaia I ADOPTIA\nArxivat a Adopció, Pares. Leave a Comment »


patri | TERRAdeNINGU.com – Fotografía\nPosted in Vídeos\tTagged with can basté, conferencia, conferència fotogràfica, cultura, EADT, fotògraf, imatges, marc coromines, patri, ponencia, rodriguez, tarragona, TERRADENINGU, terradeningu.com, Vídeo i Documentació, xerrada fotogràfica\t30 març 2008\nPosted in Exposicions\tTagged with calero, carles, cultura, exposicions fotogràfiques, foto, fotògraf, fotografia, gent, india, mirades, paisatges, patri, rodriguez, rostres, sàndal., somriure, terra de ningu\t28 març 2008\nUn passeig pel Marroc / Fotografies de Carles Calero\tReportatge d’un viatge inoblidable de 10 dies pel Marroc, amb unes persones que per les experiències viscudes ja han passat a formar part de la meva memòria per sempre més.\nMoltes hores de cotxe, molts quilòmetres de carretera i pista, nous amics, moments per riure i moments d’incertesa, moltes habitacions compartides en humils pensions d’ací i d’allà, paisatges viscuts i persones conegudes que ens han fet créixer una mica més. Marroc, país de gent bondadosa i amable, ens mostra un seguit de diferents formes de fer segons ens endinsem en el camí. Al nord amb més influències hispàniques, a la serralada de l’Atlas gent de muntanya, al desert antics nòmades ara reconvertits per satisfer les necessitats turístiques, Marrakech ciutat cosmopolita amb un tràfic caòtic i la incomparable plaça Djemaa el Fna i finalment el trajecte conclou a les inoblidables platges d’Essaouira.\nPosted in Exposicions\tTagged with 4x4, atlas, calero, carles, carretera, desert, essaouira, exposicions fotogràfiques, fez, foto, fotògraf, fotografia, marrakech, marroc, patri, rodriguez, terra de ningu\t28 març 2008\nPostals del Sud Est Asiatic / Fotografies de Carles Calero\tPetita pinzellada de postals que he anat trobant d’ací i d’allà viatjant pel Sud Est Asiàtic.\nTailàndia, amb els contrastos espectaculars de les societats emergents, on pots trobar-te una barraca al costat d’un gratacels i gent pobre barrejada amb executius en una mateixa zona.\nCambodja, un país que mica en mica va sortint del malson d’una guerra civil i un genocidi que no fa pas tants anys va succeir.\nVietnam, políticament estabilitzada i intentant entrar poc a poc en el sistema capitalista, i on fa quatre dies era el país de les bicicletes i ara són majoritàriament motos de petita cilindrada que circulen amunt i avall fent sonar els seus estridents timbres.I com a denominador comú la bellesa dels seus paisatges i les seves gents, gent humil, gent pobre però sense perdre el somriure, gent rica d’esperit.\nPosted in Exposicions\tTagged with asia, calero, Cambodja, carles, est, exposicions fotogràfiques, foto, fotògraf, fotografia, patri, postals, sud, Tailandia, terra de ningu, Vietnam\tTota la actualitat del món de la fotografía la podras trobar al nostre blog. Noticies, actualitat relacionada amb actes, debats, conferències, articles d'opinió, tècnics i d'actualitat. El nostre programa de cursos, tallers, exposicions i esdeveniments participatius.


Monasterir de La Santa Faç – Turismo Sant Joan d'Alacant\nMonasterir de La Santa Faç\nEl monestir de la Santa Faç està situat al cor de la pedania de Santa Faç, que es troba entre els termes municipals de Sant Joan i d’Alacant. Encara que el convent pertany administrativament a Alacant, està emmarcat en la jurisdicció de la parròquia de Sant Joan i molt vinculat al nostre poble. El primer monestir es va construir al final del segle XV, però la configuració actual data del segle XVIII, gràcies a l’obra dels arquitectes fra Francisco Cabezas i José Terol, i és d’estil barroc.\nSegons explica la tradició, la relíquia de la Santa Faç va arribar a Sant Joan procedent de Roma gràcies als auspicis de Mossèn Pere Mena. Al camí de Lloixa, mentre es feia una pregària per a demanar les pluges que mitigaren la sequera, la relíquia va començar a plorar. L’autenticitat de les llàgrimes va ser verificada pel cavaller Guillem Pasqual. Després del succés van arribar les pluges, i també el reconeixement del miracle. Més tard, el mateix Guillem Pasqual cediria els terrenys on es va erigir el santuari en record de l’esdeveniment.\nEl 1518 la custòdia del temple va ser confiada a la germanes clarisses coletines de Gandia. Al costat del monestir es van construir dues torres defensives per a la protecció de les religioses i dels habitants del llogaret. Una de les torres, la de Santa Faç, encara es conserva. El 1590 es va construir l’antic retaule renaixentista, amb les imatges de sants franciscans, la Verònica i sant Joan Baptista entre altres, com també escenes de miracles de la Santa Faç.\nEn el segle XVII, el Consell de la ciutat d’Alacant va decidir construir un cambril per a allotjar la relíquia de la Santa Faç. En aquesta obra van participar els artistes Pere Joan Valero, Juan Conchillos i Josep Vilanova. La distribució arquitectònica i decorativa segueix la representació cosmològica de la Passió, amb la presentació de fets divins i humans, utilitzant les figures del cercle, unitat, eternitat i infinitat de Déu, i el triangle, essència trinitària de Déu. Segons Hernández Guardiola, és una de les obres més valuoses del barroc hispà.\nEl conjunt religiós que veiem avui dia és una construcció de planta de creu llatina coronada per cúpula de teula vidriada blava, solució típica del barroc valencià. Hi destaca la façana de l’església, l’única de tres cossos de la diòcesi d’Oriola-Alacant, en la qual apareix en el timpà una representació del miracle de les Tres Façs de la Santa Faç, mentre que en el segon cos apareix l’escut de la ciutat, i al capdamunt una fornícula amb la imatge de sant Francesc d’Assís que remata el conjunt.\nDurant la Guerra Civil, el monestir va ser assaltat i gran part dels objectes i imatges foren destruïts. La Santa Faç i el cambril es van salvar gràcies a la intervenció d’alguns veïns com Antonio Santamaría i Vicente Rocamora. Durant tota la guerra, la relíquia va estar guardada en la Diputació Provincial, i se li va tornar a retre culte al cap de tres anys en la finca El de Marco, on es va portar en secret per a celebrar-hi un acte religiós i poder-la venerar durant unes quantes hores. Actualment el monestir es troba en un estat de conservació excel·lent i està en projecte la seua declaració com a Bé d’Interès Cultural.\nL’autenticitat de la relíquia i els seus fets miraculosos han sigut molt debatuts i estudiats des del segle XV. El 1525 la Santa Seu va aprovar els miracles de la Santa Faç i la pregària pròpia, i li va concedir culte. No obstant això, a partir del segle XVII i durant el XVIII, amb l’auge de la Il·lustració es va produir la coneguda «Disputa il·lustrada de la Santa Faç». Entre els qui van debatre sobre la Santa Faç hi havia Gregori Mayans o el degà Martí.\nLa Santa Faç ha sigut una relíquia pelegrina a la ciutat d’Alacant i a l’horta al llarg dels segles amb motiu d’epidèmies, guerres o celebracions. Els trasllats a Sant Joan han sigut constatats. Entre els més recents hi ha els del quart centenari el 1889, un el 1913 per la sequera o el que es va fer el 1989 amb motiu del cinquè centenari, efemèride en la qual també va ser portada a Benimagrell i a Mutxamel. L’última volta que la Santa Faç va visitar l’església de Sant Joan Baptista va ser el 2014, amb motiu del 525 aniversari del Miracle de la Llàgrima.\nLa romeria de la Santa Faç se celebra anualment des del segle XVI entre la ciutat d’Alacant i el caseriu. Inicialment aquest acte tenia lloc el 17 de març, però en el segle XVIII es trasllada definitivament al segon dijous de Pasqua, dia en què es continua celebrant. En l’última dècada, l’esdeveniment s’està convertint en una data clau per a adolescents i universitaris, que aprofiten el pelegrinatge per a celebrar l’última gran festa del calendari, abans de la clausura de curs que precedeix els exàmens finals.


Appartements Nadir Frejús França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nQuai D'Agrippa 194, Frejus Plage, Frejús, França, 83600 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Frejus, Appartements Nadir és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Appartements Nadir asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen aparcament de cotxes, habitació familiar, ascensor.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Appartements Nadir és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Frejus.


Merkel, et trobarem a faltar / Johnson, el compte enrere\nMerkel, et trobarem a faltar\nAngela Merkel du quinze anys seguits com a cancellera, és a prop d’esgotar el seu quart i últim mandat, ha estat la persona més influent a Europa en l’última dècada i, tot d’una, rep lloances, semàfors verds i portades perquè diuen que es va emocionar en un discurs al Bundestag. Hi va anar per defensar els pressupostos del 2021 i li va tremolar el llavi a l’hora de demanar, als alemanys, que cadascú es quedi a casa seva en aquest Nadal amb el virus desbocat. Les llàgrimes, francament, no les veig per enlloc. Tant se val. L’empatia està en la sinceritat de les paraules d’algú que governa sense por al què diran i es dirigeix al seu poble en una situació d’extrema gravetat. “Sé quant d’amor hi ha al darrere de la gent per obrir les paradetes de Nadal al carrer, de vi calent i gofres, però no és compatible amb l’acord a què hem arribat, que només permet endur-se el menjar a casa. Em sap greu, des del fons del cor, però si el preu que hem de pagar són 590 morts al dia, és inacceptable des del meu punt de vista”.\nUn líder és algú que comunica bé, que transmet confiança, que diu les coses pel seu nom, que tracta el seu poble com a gent adulta i que no recorre a subterfugis. Algú que no busca ser popular, ni populista, ni pensa tothora en guanyar les properes eleccions. Si ho fa bé, ja la tornaran a votar. I, precisament per això, acumula legislatures. Passarà a la història com a cancellera alemanya; en realitat ha estat la presidenta d’Europa. A Rajoy li va exigir reformes com a deures per la crisi del 2011, a Trump li ha parat els peus durant quatre anys, a Putin li ha plantat cara quan ha calgut i al neofeixisme del seu país no n’hi ha deixat passar ni una. L’odi de l’extrema dreta el combat de cara i no amb la boca petita, a l’espanyola. Amb aquest historial immaculat, Angela Merkel només s’arronsa davant dels gossos. Els té pànic.\nJohnson, el compte enrere\nAbans de diumenge, Ursula von der Leyen i Boris Johnson han d’arribar a un acord per salvar les relacions entre la Unió Europea i el Regne Unit. Abans de les campanades de Cap d’Any, les regles de joc del futur han d’estar aclarides al cent per cent. En els últims anys fa la sensació que el Regne Unit viu en un compte enrere permanent. La retirada de la Unió Europea ha estat per fases i, cadascuna d’elles, a contrarellotge. Especialment d’ençà del referèndum pel Brexit del 23 de juny de 2016. Aquell dia un 52% dels britànics van votar a favor de tocar el dos. L’endemà ja van passar dues coses: els promotors del trencar-ho tot van admetre que els números que havien presentat eren deliberadament falsos. Una campanya fake, a consciència, buscant que el sí s’imposés a les urnes. La voluntat popular, amb enganys o sense, ja va resultar imparable i va començar la negociació per pactar els termes de la sortida. Si el referèndum es va carregar un primer ministre (el conservador David Cameron), els acords de sortida li van costar el càrrec a la seva successora (la conservadora Theresa May). Ara els serrells definitius poden acabar de despentinar un altre primer ministre com Boris Johnson, el més conservador i imprevisible de tots els inquilins de Downing Street en aquest segle. Si a curt termini el Brexit ja tenia conseqüències greus per a l’economia britànica, la pandèmia ha enfonsat l’economia. Enmig d’aquesta boira tan espessa, Johnson i el seu ego van decidir desafiar la Unió Europea i, ja d’entrada, saltar-se alguns acords que ell mateix havia firmat i celebrat. Pensava que se’n sortiria. Però la catxa no li ha sortit bé i, per una vegada, Europa no s’ha rendit. Si el primer ministre no surt victoriós d’aquest duel, haurà d’anar al Parlament de Westminster a donar explicacions. Aquell mateix moment serà el principi del seu final.


Oficina de Vida Independent (OVI): Cultura per apoderar i transformar - Social.cat\nDilluns, 17 d'octubre de 2016 | 10:15 h\nEl passat 18 de setembre es va presentar, fora de concurs "Vivir y Otras Ficciones" en la secció oficial del 64 Festival de cinema de San Sebastià. Algunes de les temàtiques principals del film giren entorn a la normalitat i l’assistència sexual. Es per això que des d’aquest projecte s’han impulsat les campanyes "Jo em masturbo" (I) y (II), Crip power, Anomalies recalcitrants, i la falsa notícia sobre la creació d’un sistema públic d’assistència sexual (I) i (II) També s'ha fet un crowdfunding que va generar alguns vídeos (I)(II)(III)(IV)(V)(VI) que no formen part de la pel·lícula, però que ens donen pistes sobre l’enfocament i els personatges.\nLa veritat és que a l’estrena ho van petar. Ho sabem de primera mà perquè l’Antonio Centeno, membre de l’OVI, forma part del projecte i va estar allà. Després d’una animada roda de premsa, la sala del Kusaal estava abarrotada i la comunió amb el públic va ser apoteòsica, amb varis minuts d’aplaudiments i un col·loqui emotiu i intens. No obstant això, la repercussió mediàtica no ha estat a l’alçada ni de l’entusiasme del públic ni de critiques com les de Tolentino (programa “El séptimo vicio”, Radio 3)\nTV3 va recollir la noticia a l’estil “el dia de les cadires de rodes”, sense dignar-se a donar veu al director de la pel·lícula. A TVE (39’20’’) ens van recordar que la cosa anava de disminuïts. Millor ho van tractar a Radio 3 i a la SER. Premsa escrita no n’hi va haver molta; El Peródico, El Punt Avui, El confidencial , El Diario Vasco y Noticias de Gipuzkoa. Això si, a Richard Gere saludant amb un “buona sera” no s’ho va perdre ningú.\nEn definitiva, tenim una gran pel·lícula, tant en el aspecte artístic con en el que té a veure amb la intenció de canviar la mirada i els valors sobre la diversitat funcional. Però també topem amb uns gestors de cultura obtusos i conservadors que van de la mà d’un periodisme (generalment) adoctrinat i inepte. Tocarà lluitar molt per a que la pel·lícula tingui una distribució a l’alçada del seu interès cinematogràfic i polític. De moment, seguirà fent camí al Festival de Cinema Mediterrani de Montpellier i all ABYCINE d’Albacete. Si vols estar informat de totes les noticies sobre el projecte dóna-li a “m’agrada” a la pàgina de Facebook, així ajudes a fer visible l’interès d’aquesta iniciativa.\nEns explica l’Antonio que va anar a Donosti amb la seva mare (que als seus 78 anys també surt a la pel·lícula). Després d’una dècada autogestionant assistència personal, deu haver-hi poques satisfaccions comparables a sentir de forma tan intensa com se li ha dónat un gir al vincle maternofilial . D’estar distorsionat per la cura obligatòria a un fill adult, a ser aquest qui assumeix el rol de cuidar la seva mare, ja gran.\nI haver generat l’experiència de passejar per la catifa vermella de Donosti Quantes persones de l’Administració haurien concedit hores d’assistència personal per arribar a aquesta situació? És important tenir la humilitat de desaprendre sobre la suposada “naturalitat o evidència” dels sostres de vidre i dels terres de plom fos que tenallen les vides de les persones amb diversitat funcional. Cal aprendre a ampliar els horitzons de llibertat que obre l’assistència personal, perquè la vida és, en gran part, una ficció que encara no podem imaginar.


Abazhur Hotel Perm Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 427 allotjaments a Perm.\nUlitsa Lva Shatrova 23, Sverdlovski, Perm, Rússia, 614064 - Veure al mapa\nMés informació sobre Abazhur Hotel\nConvenientment situat a Perm, Abazhur Hotel és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Abazhur Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets , servei de bugaderia per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'ambient de Abazhur Hotel es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, despertador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Abazhur Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Perm.\nTots els tipus de viatgers (117)Parelles (35)Viatgers en solitari (55)Famílies amb infants petits (13)Famílies amb infants grans (1)Grups (14)


Masterclass amb Dave Douglas & Uri Caine – Fundació Conservatori Liceu\nMasterclass amb Dave Douglas & Uri Caine\nUn duo que ha indicat al jazz nord-americà la trajectòria cap al seu futur, sense renunciar mai a les seves arrels.\nEl Centre Superior de Música liceu presenta la Masterclass amb Dave Douglas & Uri Caine dins el Cicle Liceu Jazz en el marc del Voll Damm Barcelona Jazz Festival 2019.\nEl trompetista Dave Douglas i el pianista Uri Caine, dos grans solistes que s’han unit i comparteixen moltes coses: grans tècniques, intel·ligència innovadora, fluïdesa de múltiples gèneres i connexions amb John Zorn. Escoltar-los és un viatge a les arrels de l’experimentació i la improvisació que submergeix l’oient en un paisatge sonor únic i compartit.\nDave Douglas, és un compositor de free jazz considerat com un dels millors trompetistes de l’actualitat. Nominat a dos Premis Grammy, domina la música clàssica i la improvització. També toca el piano des dels cinc anys, el trombó des dels set i la trompeta als nou, i els seus grans influències musicals són John Coltrane i Stevie Wonder. Douglas ha estat pioner en la conformació de nous espais per a la trompeta al jazz i ha ampliat el concepte mateix del que la paraula jazz significa.\nPer la seva banda, Uri Caine és un compositor considerat un dels pianistes més versàtils dels últims vint anys. De formació tant jazzística com clàssica, va tocar des de molt jove amb grans figures com com Philly Joe Jones i Joe Henderson. Ha actuat en els Festivals de Jazz més importants del món (Berlín, Nova York, l’Haia …). Abarca molts estils musicals i són destacables seva herència jueva, el seu brillant sentit creatiu de la interpretació, el seu afany renovador, la seva exquisida formació clàssica, la música folklòrica i els sons del carrer, la música electrònica i els efectes sonors digitals.


FER-SE GRAN: UN GRAN REPTE PER ALS GAIS\nEls gais també som éssers humans, i com ells, naixem, creixem, ens desenvolupem, madurem (cal dir, però, que molts no ho fan mai de madurar), envellim i morim. Naixem completament desvalguts, assolim una paulatina independència i en arribar al que hom anomena la tercera edat, iniciem un procés (més o menys llar o curt, més o menys tard o aviat) pel qual anem tornant a ésser desvalguts, com quan érem infants. Si de petits depeníem completament dels nostres pares i mares, de vells depenem completament dels nostres fills o filles, nebots o nebodes, o de la nostra parella, si la tenim i no està tan desvalguda com nosaltres, o dels nostres bons amics. Això si no ens fiquen a una residència. Evidentment, que cada cas és diferent i un hom pot arribar als noranta anys sense haver de dependre de ningú.\nEls gais, però, tenim un valor negatiu afegit. Si hem arribat a una edat d’uns quaranta-cinc anys i no tenim parella, observem que ens aboquem a un procés imparable d’invisibilitat. Cada vegada lliguem menys, ens anem fent invisibles, fins que arriba un moment o una edat en la qual som completament invisibles. No és que no ens mirin, és que ni tan sols ens veuen. És cert que això ho constaten més aquells que tenen un passat d’èxits, deguts principalment a la seva presència física. L’única possibilitat, cada vegada més difícil, és trobar la rara avis d’un gerontòfil, que sigui jove.\nÉsser una persona gran, vella o anciana és avui dia un valor completament negatiu. Només compta tenir un cos esplèndid, quan més “danone” millor, i aquests cossos no es poden mantenir molts anys. El procés de l’envelliment és irreversible. Hom el pot retardar amb una bona dieta, amb la pràctica d’esports o amb la gimnàstica i, si un hom té força diners, també amb l’ajut de la cirurgia estètica, però el procés, si bé retardable, és, com hem dit més amunt, imparable: els cabells cauen, la pell s’asseca, s’omple de taques i es distancia dels músculs, que cada vegada van perdent més massa i consistència, les articulacions funcionen penosament i els moviments es fan més lents i dificultosos, els sentits s’afebleixen. És el procés normal de la vida i l’hem d’acceptar.\nDavant tot això, què hem de fer?. És evident que sempre podem recórrer a un xaper, però aquí no estic parlant de sexe o de libido, parlo d’amor, d’estimació, d’afecte. Penso que el més important seria tornar a aconseguir un canvi de sentit en la valoració. Que el fet d’ésser gran o vell, madur, experimentat, i segur torni a ésser un valor positiu, com ho havia estat abans i ho és encara en altres cultures o en el món que encara no ha estat completament sotmès a la influència d’aquest anomenat “primer món” que ens toca viure, amb un sistema de capitalisme salvatge, neoliberal, depredador, consumista i extremadament individualista i insolidari. Però també penso que això cal fer-ho, des de les famílies i les escoles pel que fa als infants i preadolescents, però també, i alhora, des de tots els mitjans de comunicació de masses i dels programes polítics, pel que fa als adults.\nL’ésser humà es mou o actua per una sèrie de condicionaments que ha anat aprenent al llarg de la vida. Quan més condicionat està més li costa, penso, de canviar esquemes o gustos; per això és més fàcil aconseguir-ho d’un jove que d’un adult.\nA gairebé totes les civilitzacions ha estat cantada la bellesa i la frescor dels adolescents, i això és lògic, com ho és que es cotitzés i també es valorés positivament el saber i l’experiència, l’arruga i els cabells blancs dels adults o la gent gran. L’antiga Grècia ens n’ha donat un exemple ben palès amb la seva institució anomenada pederàstia. Un problema afegit, que és una conseqüència de tot el que ha estat dit, és que certament són molt pocs els gais adults o grans que se sentin atrets o els agradin sexualment els seus congèneres equiennals, sobre tot enfront d’uns valors, d’una propaganda i d’ una publicitat avassalladores i totalment contràries. Però, tanmateix, és urgent i peremptori que, almenys els col.lectius del Moviment Gai i Lèsbic, treballin -si no ho fan ells no ho farà ningú- aquest tema tan punyent, a base d’escrits, de tallers, de jornades, conferències o taules rodones (“Infogai”, 109, 1999).


Els professionals del big data: dels gestors de la informació als científics de dades?\nInici > Número 56 (juny de 2016) > Articles\nNúmero 56 (juny de 2016)\nDes de fa més de vint anys les dades i la informació són fonaments per a crear coneixement. El CIO (Chief Information Officer) emergia com el professional que havia de facilitar la gestió de la informació per a crear coneixement. Actualment les dades són les generadores de coneixement, i el CDO (Chief Data Officer) n’és el responsable en les organitzacions. Tanmateix, altres denominacions estan emergint, entre les quals guanya força la de científic de dades. Per què aquests canvis si sempre es tracta de gestionar per a crear coneixement?\nTant els CIO com ara els CDO tenen el pes de la seva responsabilitat en la gestió de la tecnologia, les infraestructures per on circulen dades, es processen i es crea informació. Tanmateix, l’onada de les dades massives, del big data, apunta a més factors com a responsables de la generació de coneixement per a l’acció. Preocupa la qualitat de les dades i la transformació de la informació en coneixement per a l’acció.\nLes dades massives apunten a un canvi de paradigma en la gestió de la informació (bé, de les dades). D’aquest paradigma fixem-nos en tres aspectes:\n1) La varietat de formats i procedències de les dades (i volum), que obliga a integrar dades estructurades, semiestructurades i desestructurades per a crear coneixement.\n2) L’anàlisi de grans volums de dades, que pren més protagonisme per a donar valor a les inversions en gestió de dades massives.\n3) La necessitat d’evitar resultats d’anàlisi erronis, com a conseqüència de dades inexactes, fa que la qualitat de les dades estigui incorporada en els processos i procediments de la gestió.\nL’èmfasi en la qualitat implica incorporar processos que l’assegurin en totes les fases de la cadena de valor de les dades: generació, adquisició, emmagatzematge, anàlisi i creació de coneixement. Aquesta qualitat s’assoleix, entre altres acciones, garantint la identificació terminològica única per a descriure una dada, la provinença de les dades, l’exactitud, la precisió, la compleció, la rellevància, la validesa, l’autenticitat, la veracitat, la reputació i la credibilitat.\nPer tant, tot i que la tecnologia té un pes important en la gestió de les dades massives, hi ha accions intel·lectuals que guanyen un pes rellevant: la gestió, l’anàlisi i la creació de valor. Per això, diversos perfils professionals ja existents estan involucrats en la gestió de les dades massives (enginyers informàtics, estadistes, matemàtics, gestors de la informació, arxivers, bibliotecaris i analistes). Tanmateix, s’han de formar per a donar resposta als nous reptes. Ara bé, si hi ha un perfil professional que transversalment gestioni les dades massives al llarg de tota la cadena de valor, aquest és un de nou, o si més no amb responsabilitats diferents dels gestors de la informació (CIO). Potser aquest és el fet que explica el canvi de nom.\nAquest nou professional ha d’estar format en competències dels diferents àmbits involucrats en la gestió de dades massives. Aquest perfil és el que s’ha nomenat científic de dades, i el seu pla d’estudis està encara en construcció.\ngestió de la informació; gestió del coneixement; big data;\nSeleccioneu Número 55 (maig de 2016)Número 54 (abril de 2016)Número 53 (març de 2016)Número 52 (febrer de 2016)Número 51 (gener de 2016)Número 50 (desembre de 2015)Número 49 (novembre de 2015)Número 48 (octubre de 2015)Número 47 (setembre de 2015)Número 46 (juliol-agost de 2015)Número 45 (juny de 2015)Número 44 (maig de 2015)Número 43 (abril de 2015)Número 42 (març de 2015)Número 41 (febrer de 2015)Número 40 (gener de 2015)Número 39 (desembre de 2014)Número 38 (novembre de 2014)Número 37 (octubre de 2014)Número 36 (setembre de 2014)Número 35 (juliol de 2014)Número 34 (juny de 2014)Número 33 (maig de 2014)Número 32 (abril de 2014)Número 31 (març de 2014)Número 30 (febrer de 2014)Número 29 (gener de 2014)Número 28 (desembre de 2013)Número 27 (novembre de 2013)Número 26 (octubre de 2013)Número 25 (setembre de 2013)Número 24 (juliol de 2013)Número 23 (juny de 2013)Número 22 (maig de 2013)Número 21 (abril de 2013)Número 20 (març de 2013)Número 19 (febrer de 2013)Número 18 (gener de 2013)Número 17 (desembre de 2012)Número 16 (novembre de 2012)Número 15 (octubre de 2012)Número 14 (agost-setembre de 2012)Número 13 (Juliol de 2012)Número 12 (juny de 2012)Número 11 (maig de 2012)Número 10 (abril de 2012)Número 9 (març de 2012)Número 8 (febrer de 2012)Número 7 (gener de 2012)Número 6 (desembre de 2011)Número 5 (novembre de 2011)Número 4 (octubre de 2011)Número 3 (agost-setembre de 2011)Número 2 (juny-juliol de 2011)Número 1 (maig de 2011)


Camí dels tres anys sense que l'equip enllaci dos triomfs seguits a Montilivi - Diari de Girona\nCamí dels tres anys sense que l'equip enllaci dos triomfs seguits a Montilivi\nEl Girona, invicte fins ara en un estadi on el curs passat no va fer més que encadenar decepcions\nc.r. 07.09.2019 | 23:43\nCamí dels tres anys sense que l'equip enllaci dos triomfs seguits a Montilivi Diari de Girona\nUn cúmul de circumstàncies s'han de produir perquè un equip pugi de categoria o tanqui l'any amb l'objectiu a la butxaca. Això no passa tot sol, perquè sí. Amb un bon equip no n'hi ha prou. Ha de rutllar. És important que se'n surti i que faci del seu estadi un fortí. Precisament, tot el contrari del que va fer el Girona l'última temporada. A Montilivi va patinar de valent. Només tres victòries, superant el Celta, Rayo i Sevilla. La resta, empats i sobretot derrotes. De moment, el nou curs ha començat amb més bons resultats. Unzué, el vestidor i també l'afició confien que la bona inèrcia es mantingui. La primera oportunitat és immediata. Avui mateix, amb el Rayo i només una setmana després de superar el Màlaga (1-0). Guanyant, l'equip s'enfilaria a la classificació i aconseguiria quelcom que fa camí dels tres anys que no fa: enllaçar dues victòries consecutives com a local.\nL'últim precedent arribava també a Segona. Precisament, l'any de l'històric ascens. El mes de gener del 2017, el Girona que llavors dirigia Pablo Machín des de la banqueta va guanyar el Còrdova i el Sevilla Atlètic per idèntic resultat (2-0) i amb molt pocs dies de diferència. Sis de sis i camí cap a Primera. Un curs abans va passar tres quarts del mateix, encara que llavors l'ascens s'escaparia en l'última ronda de la promoció. Els gironins van desfer-se del Ponferradina (4-0) i del Bilbao Atlètic (2-1). Per repetir-ho, si diumenge passat es va guanyar el Màlaga, ara toca fer el mateix avui amb el Rayo de Paco Jémez. Cosa que no va passar el curs passat. Amb Eusebio, la història va ser molt diferent. Un 0 de 6, perdent amb l'Espanyol (1-2) i Vila-real (0-1), i només un xic millor per inaugurar el curs, empatant amb el Valladolid (0-0) i sent atropellat pel Reial Madrid (1-4). En la primera temporada a l'elit tampoc es van guanyar dos partits seguits a l'estadi, encara que el Girona seria capaç de guanyar sis partits com a local de manera consecutiva (amb els seus pertinents desplaçaments pel mig). En aquella ocasió, encara amb Machín al timó, s'estrenava la lliga amb un 2-2 amb l'Atlètic i un 1-0 al Màlaga. Al tram final del curs i ja amb la permanència a la butxaca, dues clatellades. Derrotes amb el València (0-1) i Eibar (1-4).


La plataforma comarcal per la sanitat pública organitza la jornada “Un país per la salut” – Ràdio Pego\nDes de les deu del matí fins les sis de la vesprada el dissabte, dia 26, es desenvoluparà a l’espai La Mistelera, de la Xara, una jornada que girarà en torn a la sanitat pública en la Comunitat Valenciana.\nEs titula «Un país per la salut» i està organitzada per la plataforma de la Marina Alta que defensa la sanitat pública. Hi haurà xerrades, conferències i debats en els quals van a participar col·lectius i plataformes de diferents comarques i localitats de la Comunitat.\nLa jornada s’obrirà amb una benvinguda a les 10 del mati, i a les deu i mitja es donarà inici a una taula redona sobre la salut.\nEn ella intervindran la Plataforma pel Tancament del Crematori de Sant Joan, l’ONG Ecologistes en Acció, la Coordinadora de plataformes contra els projectes portuaris, i membres de Fridays for Future.\nEn la segona taula redona, que versarà sobre la sanitat, intervindran l’Associació Valenciana d’Usuaris de la Sanitat (AVUSAN), la Societat Valenciana de Medicina Familiar i Comunitària i l’Associació Ciutadana per a la Promoció i Defensa de la Salut del País Valencià (ACDESA).\nLa tercera pota de la jornada serà una taula redona sobre retallades i privatitzacions, en la qual participaran les plataformes de defensa de la sanitat publica de la Marina Alta, la Ribera i el Baix Vinalopó.\n← Minut de silenci a les portes de l’Ajuntament de Pego per un nou cas de violència masclista a Dénia\nComencen les obres de condicionament de la carretera que uneix Pego i les valls →


Aprèn anglès a l’estranger\nProgrammes Away són programes d’estudis a l’estranger durant l’any escolar. Oferim diferents programes segons les necessitats de l’estudiant. Al mateix temps, s’allotjaran amb una de les nostres famílies de parla anglesa acuradament seleccionades.\nEls nostres centres estan situats en ciutats angleses, escoceses, irlandeses i nord-americanes que destaquen per la seva seguretat i interès cultural. L’elecció del centre dependrà de la finalitat del viatge.


La Vila Joiosa - Notícies: L'Ajuntament de la Vila Joiosa demana al Servei de Costes d'Alacant que adopte les mesures oportunes per a la reparació de danys a les platges de la localitat produïts pel temporal\nL'Ajuntament de la Vila Joiosa, a través de les regidories de Platges i Medi Ambient, ha enviat un escrit al Servei de Costes d'Alacant per a demanar-los que «adopten les mesures oportunes per a la reparació dels danys» a les platges de la localitat produïts pel temporal de fa una setmana. Prèviament, les dues regidories van sol·licitar al Servei d'Inspecció municipal la realització d'una inspecció ocular que acabarà i enumerarà les destrosses que s'han produït al municipi.\nD'aquesta manera, l'informe remès al Servei de Costes d'Alacant detalla els danys que s'han produït a la platja del Bol Nou, on hi ha despreniments al penya-segat que han produït el trencament de la malla protectora i els fragments han envaït la platja. També en aquesta zona hi ha destrosses importants en els accessos a la platja, a les instal·lacions de rentapeus, entre d'altres. A més, a la platja del Paradís s'han detectat danys en l'escullera al costat del càmping i a la platja del Torres hi ha desperfectes en el paviment, instal·lacions i arbratge, entre d'altres.\nEl regidor de Platges i Medi Ambient ha assenyalat que «és de vital importància que el Servei de Costes d'Alacant tinga constància de tots els danys que han patit les platges a la Vila Joiosa, ja que són de la seua competència, i actuen tan ràpid com puguen».\nSegons l'alcalde de la Vila Joiosa, Andreu Verdú, «les platges de la Vila Joiosa són una part important del nostre patrimoni turístic, és la nostra targeta de visita per als milers de turistes que ens visiten any rere any i, per això, és imprescindible que es facen tna prompte com es puguen les obres oportunes per tornar a posar a punt les nostres platges».


Autodefinides #152: Marian Villaescusa\nJoana Villena ha triat l’autora i directora de teatre, actriu i cantant Marian Villaescusa.\n«Em diuen Marian Villaescusa, sí, però al meu DNI posa María de los Ángeles. Jo em dic “Mari” a mi mateixa en els meus soliloquis interns, que és més curt i familiar. Filla de pares manxecs, vaig criar-me a Manises fins que vaig poder vindre’m a València a viure, comprar-me una bici ronyosa i recórrer-me la ciutat d’una punta a una altra les vegades que faça falta.\nDesprés de diversos tombs, vaig formar-me en art dramàtic, la qual cosa vol dir que soc actriu (però el realment soc és una teatrera i una contadora d’històries). En 2018 vaig crear la meua xicoteta companyia, La Intensa, amb la qual he estrenat dues obres: “Shhhh!” (un biodrama tragicòmic) i “Amarillo 102” (una metateatralitat camp que es reestrenarà en versió llarga a final d’aquesta temporada a la Sala Off). Al març de 2022 veurà la llum “Matriu” (que ja s’està coent) a la Sala Russafa.\nMarian Villaescusa en “Shhhh!” (Foto: Mireia Margenat)\nEl que més m’agrada del teatre és crear alguna cosa des de zero. Tindre una idea, gestar-la entre cafés i passejos amb bici, donar-li forma, donar-li veu, donar-li carn, donar-li llum, color, esperit… I, si pot ser, una llarga vida, i poder menjar d’això (però açò és ja una altra història).\nUna de les meues passions és la música. Tinc poca formació, encara que algun acord et toque i algun redoblament em trac. Però tinc la cara dura de pujar-me a l’escenari, des de fa set anys, amb els Killing Bambies i cantar cançons donant-ho tot. I, de moment, ningú s’ha queixat. Mesclem cançó popular dels 40s als 70s amb hard rock i metal. Divertit és, la veritat. I també he col·laborat amb altres grups (i els que vinguen).\nLa meua passió oculta és ballar twerk. (Quina mentida! No és oculta. Ho mostre en xarxes a dos per tres). La meua única passió oculta és menjar al llit de matinada, quan no em puc dormir, veient pel·lis (molt sovint, de terror slasher).\nTambé m’agrada escoltar vinils quan estic trista o les exclusives vegades que convide algú a ma casa.\nM’agraden els Beatles i els Kinks.\nM’agrada la copla (sobretot la Flores i la Piquer).\nM’agrada la música en general i en totes les seues conseqüències.\nI llegir al balcó de nit amb una llumeneta encesa.\nM’agradaria, en un futur pròxim, dedicar-me únicament a escriure i dirigir obres de teatre.\nI en un futur una mica més llunyà, introduir-me en el complicat món del cinema.\nDe moment, faig malabars entre les obres de la meua companyia, les de les companyies alienes amb què col·labore, les classes de teatre per a xiquets, els contacontes, els grups de música, els dj set de palo, els doblatges, els saraus, les performances i les presentacions vàries en les quals es demana la meua presència. Ah, i l’hostaleria (el treball no em falta, la veritat).\nCrec en coses que no es veuen i desconfie de les que es veuen massa òbvies».\nQuins van ser els teus referents en la música i el cinema?\nLa pregunta es formula en passat, així que faré un exercici proustià per a recordar les primeres melodies i fotogrames que em van marcar. A ma casa s’ha dit sempre que ja cantava molt abans de parlar. Amb uns huit mesos entonava monosíl·labs de la cançó de bressol que em cantava el meu pare. Que no era una cançó de bressol, era “La flor de Olmedo”, una cançó popular. Sara Montiel, per qui ell sent devoció, la interpretava en “La bella Lola”.\nEls meus pares van flipar prou. Quan ja feia passets cantava “Cuba” (quiero bailar la salsa), dels Gibson Brothers. La meua veïna, una pianista, al·lucinava de sentir cantar a una bebota d’un any. Entre folk (Joaquín Diaz, Pablo Guerrero…), folklòriques (Concha Piquer, Marifé de Triana, Lola Flores…), grans dives (Sara Montiel, Marylin Monroe, Doris Day…), crooners (Frank Sinatra, Nino Bravo, Engel Humperdinck) i grans èxits dels 60’s (Los Brincos, The Middle of the Road, The Mamas & the Papas), vaig créixer com la “güela” que soc.\nDesprés, en la primerenca preadolescència, el meu germà, deu anys major que jo, va prendre el relleu del meu pare, que continuava escoltant el mateix, per a presentar-me a grups com Héroes del Silencio (ja a punt de separar-se), Roxette o The Beach Boys (que ja eren ben antics, però a mi “Good Vibrations” em sonava a modernitat pura i la coreografiava al meu cap amb un cos de ball de quatre ballarines amb panderetes a la mà).\nDesprés, la meua mentora va passar a ser la televisió i els videoclips. Passava les vesprades pegada a la pantalla veient XTV, un canal de televisió valencià del qual recorde programes com Pop Club (i la impressió que em va donar anys després conéixer al seu presentador, Juan Vitoria, a la seua botiga Discos Amsterdam en Nuevo Centro). En aquell canal de televisió vaig conéixer als dos grups que més m’han marcat escènicament: Garbage i No Doubt. Shirley Manson i Gwen Stefani eren per a mi l’emblema de la modernitat i el girl power. Molt més que el que ens van vendre les Spice Girls. I als 15, van arribar ells a la meua vida: The Beatles. Per a mi ho són tot. El meu primer tatuatge. Les meues primeres vegades en un cotxe amb amigues cantant a grito pelao. Les meues primeres adquisicions de roba mod o psicodèlica en la ja desapareguda Popland. Els meus primers amors. I la raó per la qual continue sospirant com una pava quan un xic jove porta bigot. (I’m a loser).\nAixò del cinema li ho explique a qui vulga amb una cerveceta freda, perquè això de jugar a Proust se m’ha anat de mare.\nCom et vas iniciar en el món de l’art escènic?\nFins on m’arriba la memòria he estat actuant per als altres. En preescolar, feia fora de classe a la meua professora per a dirigir obres amb els meus companys i companyes. I no havia anat a un teatre en la meua vida. Vaig entrar en els grups de teatre de l’institut. D’ací, vaig passar als municipals. I als vint-i-dos anys, descontenta de provar carreres que no m’omplien, vaig decidir presentar-me a les proves d’accés de l’Escola Superior d’Art Dramàtic de València. I vaig entrar. I a partir d’ací, amb algun “cese temporal de la convivencia matrimonial”, el teatre és la meua parella. I d’alguna manera (i permeteu-me que em pose romàntica) estarem units fins que la mort ens separe.\nT’has trobat amb alguna discriminació a l’hora d’entrar en el circuit per ser dona? Creus que dones i homes tenim les mateixes oportunitats o llibertats als escenaris?\nM’agrada aquesta pregunta tant com em disgusta. Que continue formulant-se denota la seua resposta.\nSí. No moltes vegades, no tota l’estona. Però sí. I en dos vessants: com a actriu, crec que les oportunitats de les intèrprets femenines són més escasses en número i versatilitat. Veig que comença a canviar, però fins fa poc, “jove, bonica, dolça i prima” eren la clau per a moltes produccions. Sempre ho vaig tindre clar, i com a actriu em vaig decantar per ser una “actriu de caràcter”, com diu el meu pare, o com a còmica, que és el que més m’agrada fer. Fer riure. Un gènere que també està prou copat pels homes. Com a dona has de demostrar molt més: “És graciosa i és dona!”. Miracle.\nCom a directora i dramaturga també note coses estranyes. Ser una dona (i ser una dona jove) que té reunions amb homes majors, sempre és rar. M’he de preparar sempre una mica per a eixes trobades. No saps mai si et tractaran de ximple, d’inexperta o de princesa.\nFa uns anys portava el monyo rosa i me’l vaig haver de llevar perquè em tingueren més en compte en les reunions, perquè malgrat ser la directora del projecte, sempre miraven en les converses al meu soci. Havia de guanyar punts i aparentar ser seriosa per fora perquè ens miraren als dos per igual. I compte amb ser massa dura! De seguida et posen l’etiqueta d’intensa, com es diu ara (que és el nom de la meua companyia).\nEn definitiva, les nostres oportunitats, més enllà de la quantitat, són diferents a les d’ells. Sempre cal demostrar més, o t’arriba amb un reconeixement que fa pudor a paternalisme. No crec que encara hàgem aconseguit la somiada igualtat, però soc una positiva empedreïda i sí crec que estem en el camí. Xiques, preneu-vos totes les llibertats. Que no en quede cap gota al got.


Feliu Sirvent 10:35 02/11/21\namb pallaresa local cuina producte creativa\nFoto de família de l'equip que conforma el Cafè Pessets de Sort / Pepe Camps\nLa primera referència escrita que trobem sobre la família Pessets i la seua dedicació al món de la restauració ens fa retrocedir fins a l’any 1864. En uns capítols matrimonials, el notari de Sort dona fe que Antoni Rafel i Viladomat és cafeter de professió. En els mateixos capítols queda expressament clar que el Cafè Pessets ja existia el 1862 i probablement força anys abans. Des d’aleshores fins avui, set generacions n’han estat al capdavant.\nDes del 2003, Aleix Aytés Gallardet i Marta Casals Parera porten el Cafè Pessets, un establiment original, singular i amb una forta personalitat que el fa inclassificable. És restaurant, però també bar, botiga, centre d’activitats culturals i punt de trobada cohesionador de la gent de Sort i de la societat pallaresa. Aleix i Marta són una parella inquieta, observadors i sempre disposats a conèixer món. El 2002 van fer un viatge a Nova Zelanda on van descobrir un lloc màgic perdut a la muntanya, un establiment que els va obrir els esperits i robar el cor. Un cafè com els d’abans, on no només es podia menjar, sinó també passar-hi l’estona sense presses, confraternitzar i comprar producte local i artesanal. Això és el que volem fer a Sort, van dir-se convençuts. A l’any següent reobrien il·lusionats el Cafè Pessets amb aquesta mateixa filosofia.\nEl Cafè Pessets és restaurant, però també bar, botiga, centre d’activitats culturals i punt de trobada cohesionador de la gent de Sort i de la societat pallaresa\nEls inicis van ser complicats, rememora Aleix Aytés, però ara tenim una clientela fidel i incondicional que s’hi troba com a casa seua. Els encanta mantenir l’essència dels cafès d’abans, obrir les portes a tothom i gaudir d’una parròquia heterogènia, que ens enriqueix i ens fa feliços, asseguren. El reconegut cuiner Xavier Sagristà, malauradament traspassat aquest estiu a causa d’una malaltia, va visitar el Cafè Pessets a l’època del dijous gras i de la matança del porc. El geni explosiu, esbojarrat i inigualable de la cuina catalana, va participar de lo Calderet del Mandongo i del Tastet de la matança amb pa i vi de carnaval i va viure en primera persona l’esperit inversemblant de l’establiment. Això és molt més que un restaurant, això és un circ, els va dir.\nEl reconegut cuiner Xavier Sagristà els va dir: Això és molt més que un restaurant, això és un circ\nEfectivament, l’establiment pallarès és molt més que un restaurant. Organitzen exposicions d’art, concerts i activitats diverses com el Tricotrà, el Dijondres o el Sifò Musical. El Tricotrí, cada dimecres al vespre, és un punt de trobada dels pallaresos desaparionats i solitaris. Com a ganxo, el Cafè proposa, dos tapes salades i unes postres, tot maridat amb dos copes de vi, amb el propòsit de no repetir mai cap recepta. Aytés assegura que hem aconseguit que els dimecres esdevinguin una petita festa on es reuneixen pallaresos de totes mides i colors.\nAleix Aytés ha nascut i crescut entre fogons i cassoles, entre cuiners i clients, casa seua era un hotel\nLa cuina del Cafè Pessets és per damunt de tot creativa, imaginativa i amb veneració pel producte i els productors de proximitat, amb qui mantenen una estreta relació. Tot el que fem només és possible gràcies a l’equip humà i implicat que hi ha al darrere, Amparo Pérez, Yolanda Souto i Christian Garcia, que ens segueix les nostres bogeries. Aleix Aytés ha nascut i crescut entre fogons i cassoles, entre cuiners i clients, casa seva era un hotel. De formació autodidacta, Aytés es troba al capdavant dels fogons del Cafè Pessets i ofereix tapes o platillos creats amb les millors matèries primeres del Pallars. Marta, cap de sala i pastissera, elabora les postres amb molt amor, buscant sempre la puresa en les creacions més clàssiques. El secret de les nostres postres és el producte, natural, de proximitat i de temporada, sense recórrer mai a succedanis industrials, assegura Marta. Els gerds de la Mónica d’Enviny, les pomes l’Edgar d’Escós, o les nous de Pepe de Sorre en són una bona mostra. El Cafè també proposa una escollida carta de vins, molts de la subzona Pallars de la DO Costers del Segre, amb especial atenció al celler Batlliu de Sort, que compta amb excel·lents vins ecològics, sense cap mena de tractament i amb segell pallarès.\nMarta Casals, cap de sala i pastissera, elabora les postres amb molt amor, buscant sempre la puresa en les creacions més clàssiques\nAleix Aytés i Marta Casals formen part de l’Associació gastronòmica pallaresa la Xicoia i del col·lectiu Slow Food, cuineres i cuiners restaurants km0. Ens agrada aprendre i compartir el nostre coneixement amb altres restaurants Km0 per millorar el vincle entre la terra i la gastronomia local, asseguren.\nA la carta del Cafè Pessets de Sort ara mateix podem trobar-hi plats com l’Amanida de col fermentada amb vi del Batlliu; la coca de rovellons i botifarra; la fondue de formatge ‘Tou dels Til·lers’ amb mermelada de tomata del seu hort i alfàbrega; el tàrtar de truita de riu de Tavascan; l’ou ‘poché’ amb parmentier de patata de Llessui i tòfona; els canelons de vaca vella eco bruna amb cítrics; el guisat de cua de corder xisquet amb safrà del Pallars. També un magnífic Pop Pallarés (llengua de vedella bruna eco), les croquetes d’ordigues o les de pollastre de la Torre d’Erbull.\nCUA DE CORDER XISQUET AMB SAFRÀ DEL PALLARS\n1 kg de cua de corder xisquet\n24 safrans del Pallars\nCaldo de corder\nPrimer, netegeu les cues de corder traient l’excés de greix. Talleu-les en trossos i escampeu-hi sal. Poseu al foc una cassola, enrossiu les cues amb una mica d’oli, retireu-les, tireu-hi el pebre vermell i sofregiu-lo breument. A continuació, tireu-hi un litre de caldo, fiqueu-hi les cues i espereu que arrenqui el bull. Mentrestant feu una picada al morter amb els alls, el safrà i les ametlles i incorporeu-la a la cassola quan la preparació comenci a fer xup-xup. Hidrateu les fulles de gelatina amb aigua freda i les incorporeu al guisat. Tapeu i deixeu coure fins que les cues estiguin tendres, unes 2 hores. També podeu afegir al guisat uns daus de patata.\nHotel Saurat, cuina tradicional pallaresa en un entorn privilegiat


Cap agressió sense resposta | LambdaValencia\nEmetem aquest comunicat per tal de fer una denúncia pública i mostrar el nostre rebuig cap a l’agressió transfòbica que ha patit una companya trans per part de dos agents de la policia local de Benidorm mentres estaven de servei patrullant els carrers.\nPrimerament, volem donar i mostrar tot el nostre suport a la companya trans que ha rebut aquest atac tan miserable, amb la qual ens solidaritzem profundament, i a la que li estenem la mà i li brindem tot el nostre suport i recursos com hem fet sempre davant d’aquestes situacions: Tranquil·la, companya, no estàs sola!\nTanmateix, condemnem de forma categòrica i taxativa l’agressió transfòbica, indecent i degradant que s’ha produït per part de dos agents de la llei. És vergonyós, repulsiu i repugnant veure com aquestes persones infames fan ús de l’estatus que els dóna la seua professió per a denigrar, vexar i vilipendiar a una persona indefensa. Aquesta conducta indigna, humiliant i covard ha estat un acte cruel i del tot imperdonable. Que dues persones que han de vetllar per la protecció de la ciutadania siguen els botxins d’aquest atac a la dignitat humana és un acte de molt baixa condició moral.\nReclamem que aquesta injustícia siga reparada sense tebiesa perquè una suspensió provisional no és suficient. Exigim la destitució inmediata i fulminant dels agents que han dut a terme aquest atac contra els drets humans amb la seua conducta transfòbica i que han fet abús ignominiosament de la seua autoritat per a dur a terme un atac contra la dignitat d’una persona. Exigim una disculpa pública per part d’aquestes persones, de la institució a la que representen i de l’alcaldia de la localitat com a màxima representant de la corporació municipal. També exigim l’inici d’una investigació des de les més altes instàncies per comprovar si aquest ha estat un fet aïllat o es tracta d’una pràctica recurrent. I exigim, també, la reparació immediata a la víctima pels danys ocasionats.\nDes de Lambda, continuem exigint que siga obligatòria la formació en diversitat sexual, de gènere i familiar a totes les persones de tots els cossos i forces de seguretat de l’estat, tant per a les persones de nou ingrés com per a les persones que ja es troben en servei, com ja obliga la Llei d’Igualtat LGTBI valenciana, per tal d’evitar aquestes conductes tòxiques, deshonroses i degradants. La LGTBIfòbia és un delicte perseguible per la justícia, però també és un crim indecent contra la dignitat de les persones LGTB+ i contra tota la societat. És una violació a la identitat i una escletxa en el sistema de valors d’una societat inclusiva i diversa.\nDemanem, també, que els mitjans de comunicació tracten la notícia amb una terminologia respectuosa i parlen de persones trans i en el gènere adequat per tal de no contribuir a la vexació cap a la persona en qüestió.\nA Lambda ens hem posat en marxa i volem anunciar que ja estem treballant en una denúncia a la fiscalia responsable dels delictes d’odi. A més, volem enviar un missatge molt alt i clar a aquestes persones:\nEstarem enfront de qualsevol persona, grup o institució que perpetre la més mínima acció de caràcter LGTBIfòbic.\nNO DEIXAREM CAP AGRESSIÓ SENSE RESPOSTA!


PUV Los carniceros y sus oficios - Llibre\n(España-Francia, ss. XIII-XVI)\nCatherine Verna y Sandrine Victor, coords.\nCompradors, deutors i venedors actius en els camps de l’artesania i la indústria, els carnissers dels segles XIII-XVI de les corones d’Aragó i Castella i del sud de França (Llenguadoc i Provença), que alimentaven i de vegades dominaven els mercats (de la pell, el cuir, la llana, el ferro...), van ser nexes comercials entre la ciutat i el camp, on van construir les seues xarxes. Van ser també membres de les elits urbanes i rurals i actors de les polítiques fiscals, en particular a través de l’explotació dels impostos indirectes aplicats als productes de consum. En els estudis que es reuneixen ací, tant retrats de grup com biografies, els carnissers constitueixen l’observatori d’un fenomen que va més enllà de la seua activitat principal: la pluriactivitat, fonament bàsic de l’empresa medieval. Així mateix, s’hi presta una atenció especial als vincles entre les ciutats, petites o grans, i el camp, amb els pobles i llogarets, mitjançant una anàlisi diferent i complementària de la historiografia tradicional, centrada en els carnissers de les ciutats, i s’obri la investigació a les xarxes que van teixir i van dominar entre les ciutats i el camp. Aquesta investigació va ser acollida per la Casa de Velázquez i formà part del programa científic titulat «Empresas rurales en el Mediterráneo occidental, siglos XIII-XVI».


Bloc CALdesplugues: VOLEM UN ESTAT CATALÀ\nQueda menys d’una setmana per a la gran concentració independentista a Brussel·les: 10.000 catalans per l’Autodeterminació.\nHi ha gent que s’espanta sempre davant la possibilitat que el poble català es mobilitzi. Ho hem vist recentment amb les declaracions de la delegada del govern de la Generalitat davant la Unió Europea, la senyora Anna Terrón. A la “nostra” delegada li han vingut totes les suors del món davant la perspectiva de veure una desfilada de milers de catalans demanat l’autodeterminació a la capital belga. “No sé què vénen a reivindicar”, ha dit. “Seria molt trist (no sé per a qui) que Catalunya esdevingués el típic cas particular que empipa a Brussel·les”.\nTambé han començat a suar diversos eurodiputats com Raimon Obiols del PSC o Ignasi Guardans de CiU que creuen que a Brussel·les no s’hi ha d’anar a fer reivindicacions “identitàries”. Segurament només s’hi pot anar a escalfar cadires i butaques i a embutxacar-se bons sous i bones dietes.\nNo cal que us digui que a Aleix Vida-Quadres les tremolors li han arribat fins al moll de l’os. Però aquest ja el coneixem força bé.\n¿Com és que sempre que els catalans ens decidim a prendre la iniciativa, a passar de polítics i de partits, a mobilitzar-nos pels nostres drets... sempre, sempre, s’aixequen veus “assenyades” que ens diuen què podem i què no podem fer? ¿Com és que aquestes veus ressonen sempre des de, en teoria el nostre propi bàndol?,\nEl dia 7 Catalunya es manifestarà a Brussel·les. Cridi qui cridi i suï qui suï. I abans que el dia 8 surtin els derrotistes de sempre que intentaran treure valor a aquest acte, que cercaran la informació i les imatges que més ens puguin desprestigiar, val a dir (i cal dir-ho ben alt!) que l’acte és ja a hores d’ara un èxit. No sé si serem 10.000 o 1.000, però el fet d’ajuntar-nos des de la societat civil i arribar el dia 7 a la seu de la Unió Europea per reclamar el nostre dret com a poble, amb el silenci volgut de la major part dels mitjans informatius dee casa nostra, amb la majoria dels partits i polítics del nostre país girats d’esquena, que voleu que us digui... per a mi és tot un èxit.\nNo us perdeu l’article de Víctor Alexandre ni tampoc el de l'Alfons López Tena.\nPublicat per Jaume Marfany a 21:14