Política de pau, el diàleg i el pacte, seran possibles? – El Republicà\nEscrit el juny 14, 2019 per Redacció\nPolítica de pau, el diàleg i el pacte, seran possibles?\nTenim a Catalunya dos llocs excepcionals amb un fort caràcter emblemàtic, com són la Font de la Pau del Municipi de La Vajol, a l’Alt Empordà, el camí per el que va iniciar l’exili el President Lluís Companys, i la Casa Museu de l’home de pau i mestre Pau Casals a San Salvador, barri marítim de El Vendrell, que poden ser dos extraordinaris punts de trobada, reflexió i diàleg entre els governs de Catalunya i el Regne d’Espanya per arbitrar i trobar conjuntament la solució i la sortida possible al conflicte permanent Catalunya-Espanya.\nPartim de la base de que és inacceptable que en ple segle XXI, a l’Europa democràtica, el Regne d’Espanya estigui encara en guerra contra la nació catalana, com demostra l’aïllament polític que pretén imposar el nou president espanyol Pedro Sánchez a les minories polítiques catalanes presents al Congrés dels Diputats.\nEl que no se justifica és que el Regne d’Espanya que es presenta com amant de la pau, la solidaritat i la cooperació internacional, actuï judicialment amb duresa contra la celebració d’un referèndum d’autodeterminació declarat judicialment il·legal, tot i ser pacífic, auto-organitzat com a acte de desobediència civil i mobilització popular, que no està configurat com a delicte en el vigent Codi Penal espanyol, i en canvi reconegut internacionalment com a dret humà.\nL’Estat espanyol va organitzar un ampli desplegament policial per l’acte de l’1 d’octubre de 2017 que va actuar amb violència aquell 1 d’octubre contra els votants i manifestants pacífics.\nEl Regne d’Espanya s’obstina a més en negar el caràcter de nació a la minoria nacional catalana que compleix tots els requisits per a ser reconeguda com a tal dins de l’estat espanyol.\nUnes Corts espanyoles, on la representació política catalana és minoritària, fa i desfà les lleis per tot l’Estat sense que la minoria catalana tingui cap oportunitat de reforma.\nAquesta situació condemna els catalans a viure sotmesa al imperi de la llei espanyola sense dret a un estatus de ple autogovern i de lliure desenvolupament de la personalitat nacional de Catalunya.\nEl que tampoc se justifica per tant és que els membres el govern català destituïts l’octubre de 2017 per el president del govern espanyol Mariano Rajoy, siguin acusats de rebel·lió quan és públic que respecte a les seves persones no concorren els requisits que exigeix el tipus penal i la legislació que se’ls vol aplicar està en contradicció amb el dret internacional sobre el dret dels Tractats i l’autodeterminació.\nConvocar a Catalunya la celebració d’un referèndum d’autodeterminació desprès d’haver sigut negat 18 vegades per el Congrés dels Diputats i el govern espanyol no pot ser considerat a la lleugera un acte de violència hostil.\nL’afirmació de Catalunya com a poble amb dret a decidir el seu futur polític, fou una crida a la llibertat d’expressió de la protesta col·lectiva d’un poble dependent i intervingut, i un acte de mobilització popular sense participació institucional.\nConvocatòria i celebració del referèndum han sigut qualificades com actes il·legals per violentar la Constitució i substituir una legalitat per una altra. També s’ha parlat al Tribunal Suprem de cop d’Estat i desobediència al Tribunal Constitucional que exigien una sentència penal dissuasiva.\nDiscutir des de la mobilització popular si és inalterable el principi constitucional de la unitat i la integritat territorial d’Espanya, vista la manifestació majoritària de la voluntat del poble, resulta contradictori amb la posició negativa del govern de l’Estat i la dels representants polítics dels partits espanyols majoritaris fonamentats en el redactat del text constitucional, oposant-se a reconèixer que la unitat i la integritat del territori no és quelcom etern ni inalterable si no es compta amb la conformitat democràtica del poble afectat.\nAl Regne d’Espanya molts obliden i volen dissimular que Catalunya no forma part d’Espanya per voluntat pròpia, doncs fou annexionat el 1714 a la Corona hispànica desprès d’una invasió militar.\nEl vot favorable a Catalunya a la Constitució de 1978 s’ha de considerar que respon una transacció o pacte col·lectiu per recobrar la llibertat política anorreada per la dictadura franquista i un autogovern millorat, no per consolidar la submissió d’Espanya a un règim avui centralista i autoritari.\nEs pot debatre i discutir constantment la legalitat o il·legalitat davant la llei espanyola i la repercussió política del plantejament de la llei catalana del referèndum i la de la transitorietat jurídica de Catalunya que van aprovar el Parlament de Catalunya, com també la Declaració d’Independència en sessió parlamentària, que no va tenir seguiment.\nPerò donar-li tractament judicial penal i amenaçar l’independentisme democràtic i pacífic, no és fer política democràtica, ans al contrari, ha generat indignació entre els catalans.\nEs poden discutir i debatre les conseqüències polítiques de la repercussió de les decisions del govern català en relació a l’ordre constitucional. Però dur la política a la Justícia és mostra d’un retrocés que pot ser qualificat d’autoritarisme en la democràcia espanyola que es deia plena i consolidada.\nEn les circumstàncies actuals l’Estat està obligat a reconduir la persecució com a delicte del que no ha sigut altra cosa de l’expressió del malestar col·lectiu del poble català, vist que a més no eren atesos cap dels greuges comunicats al govern espanyol.\nEn funció de la dinàmica repressiva de l’Estat, ha sigut possible que la Fiscalia de l’Estat i el Tribunal Suprem hagi decidit ser delicte de rebel·lió tot el que van fer els acusats en ocasió dels fets del 20 de setembre i de l’1 d’octubre, encara que no hi haguessin participat institucionalment.\nPerò la condemna que es produeixi en el judici del procés no redueix els catalans al silenci ni a renunciar al dret a decidir el seu futur polític. Tard o aviat acabarà celebrant-se el referèndum del que ara fugen La Monarquia de Felip VI i el govern socialista de l’Estat.\nLa situació ha fet créixer encara més l malestar i la indignació del poble català pel que consideren és injust i se’ls segresti el vot amb el que van elegir els encausats com a representants polítics a Espanya, a l‘Ajuntament de Barcelona i a Europa.\nEl diàleg i la política de pau, els gestos de conciliació i concòrdia són absolutament necessaris en un país democràtic com vol ser reconeguda Espanya, per obrir immediatament un nou episodi de comprensió, respecte i tolerància dels drets de la minoria nacional catalana, fer política de pau i reconciliació, i garantir el dret dels catalans a decidir el seu futur mitjançant el vot lliure.\nSeran possibles finalment la política de pau, el diàleg entre pobles i el pacte entre espanyols i catalans per assolir unes relacions fructíferes de bon veïnatge?\nEscrit a General Tagged diàleg, pacte, pau, política\n← Colau, projecte progressista? Però què és progrés?\nSiete semanas →


Plymouth (Iowa) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n43° 14′ 43″ N, 93° 07′ 21″ O / 43.245277777778°N,93.1225°O / 43.245277777778; -93.1225\nPlymouth és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia una població de 429 habitants.\nSegons el cens del 2000, Plymouth tenia 429 habitants, 164 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 376,4 habitants per km².\nDels 164 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,6 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 32.344 $ i la renda mediana per família de 40.179 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.042 $ mentre que les dones 20.250 $. La renda per capita de la població era de 12.888 $. Entorn del 4,1% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nGrafton (10 km)\nKensett (14 km)\nManly (8 km)\nNora Springs (15 km)\nRock Falls (5 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Plymouth\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Plymouth_(Iowa)&oldid=19029998»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 oct 2017 a les 01:41.


Lenz a paso lento - por Christian Stefanovici & Juilan Wachendorf 17/05 a les 20h - ESPRONCEDA Lenz a paso lento - por Christian Stefanovici & Juilan Wachendorf 17/05 a les 20h - ESPRONCEDA\nESPRONCEDA > Esdeveniments > Esdeveniments Futurs > Lenz a paso lento – por Christian Stefanovici & Juilan Wachendorf 17/05 a les 20h\nUna exposició dels artistes alemanys:\nChristian Stefanovici i Julian Wachendorf.\ncomissariada per: Félix Terra\nAl desembre de 2017, els dos artistes Christian Stefanovici i Julian Wachendorf van col·laborar amb Felix Land en l’exposició “LENZ – a paso lento”. L’exposició completa es va desenvolupar a l’espai d’Espronceda. El títol alemany és el terme poètic de la primavera. S’ha d’interpretar lliurement a través de tota l’exposició, des dels aspectes econòmics fins als efectes lapidaris sobre la vida domèstica. L’exposició inclou pintures, dibuixos i instal·lacions.


Pensa P(L)ensa | Cultius Culturals Pensa P(L)ensa – Cultius Culturals\nEl primer que em rep és una fotografia gegant de l’estudi de Jaume Plensa (Barcelona,1955), a escala real. I és des d’on s’accedeix a la seva exposició, o sigui, pràcticament des del seu cap. Veieu les prestatgeries, les eines, algunes proves que ens enduríem cap a casa sens pensar-ho gens, coses que semblen records i jocs, més eines…\nUna estructura de ferro i alumini, “Firenze II” ens interroga ben aviat, mai més ben dit, ja que es tracta d’un interrogant altíssim que desperta, només veure’l, un pensament i mes que això un moviment imperceptible de la mà cap a la forma, on podem llegir RÊVE. I a això ens dedicarem, a Somniar. I cada escultura formula preguntes.\nHem hagut d’esperar massa temps, i vint-i-tres anys semblen una eternitat en art, per a gaudir del poeta-escultor o l’escultor-poeta a Barcelona, a l’impressionant MACBA. Plensa és un escultor que rellegeix, diuen, cada dia els versos de William Blake i que creu en una espiritualitat, jo diria que més aviat actua a partir d’ella: una espiritualitat concebuda com la suma de retalls, concepció lligada a la que té del món com una mena de barri plural, on “la diversitat enriqueix”, una espiritualitat que beu i demana introspecció, la que el nostre món actual defuig, emmalaltint persones i sistemes.\nSelf portrait with Music – Jaume Plensa. Fotografia: Albert Claramont\nPerò ara ja som aquí, i ens quedem palplantats, com tothom, magnetitzats per una esfera de tres metres de diàmetre, feta amb notes musicals acoblades, i tornem a tenir la mateixa sensació que tindríem amb un moble antic, senzill i un pèl desgastat pel tacte, aquella temptació d’allargar la mà i tocar, ni que fos amb la punta dels dits. “Self portrait with music” es diu aquesta obra, i és una de les més impactants del recorregut, voltada per tothom vàries vegades, esguardada minuciosament de molt a prop i admirada des de la distància.\nM’esperen peces de volums càlids, per exemple els set enormes caps de dona -més ben dit, de noies, de races i expressions diferents-, tallats en fusta, un dels quals reposa delicadament en la biga de fusta i que l’artista ha anomenat “Silence”, reflexionant sobre la memòria. L’envolten en una mena d’obra coral, més “Silences”, caps i més rostres d’ulls tancats i posat transcendent, en un espai reconvertit en màgic amb aquestes presències. I en homenatge a la feminitat que, segons l’artista “manté la unitat de la història” , n’és el fil conductor.\nCal destacar també, una instal·lació, “Valence” que està protagonitzada per l’enigma que creen 21 portes de ferro colat tancades en el perímetre de la sala, les quals podem resseguir una darrera l’altra, portes i més portes, que ens interroguen o ens volen portar als inferns de Dant, mentre una ampolla, de l’obra titulada “Dante’s dream” del 2003, intenta omplir obsessivament una galleda sense arribar mai a la fi de la seva feina. Es comenta que l’origen és l’escena d’un poeta que s’adorm i tomba l’ampolla que té damunt la taula.\nHe passat abans, en sortir de la impressió de l’esfera, pel costat d’una obra immensa i també musical, l’anomenada Glückauf?, o sigui Bona sort en alemany, però interrogativa. Podria dir que és com una immensa cortina amb lletres metàl·liques, que va del sostre pràcticament a terra, i que conté els 30 articles de la Declaració Universal dels Drets Humans del 1.948, aquesta que no es compleix ni aquí ni gairebé enlloc. Em nego a traspassar-la com fan algunes persones. Per a mi, és com un mihrab, una estupa envoltada d’encens, una capella. En canvi sóc capaç de tocar les lletres, acaronar-les i fer-les sonar. Talment com campanes laiques? Potser sí.\nGlückauf? – Jaume Plensa – Fotografia: Albert Claramont\nBen bé al costat, dos gongs enormes amb les seves maces corresponents. El vigilant cura que no es quedi la gent tocant i tocant sense parar, perquè la vibració i el so dels dos gongs enfrontats arriba a tenir un punt addictiu. Tenen nom, com per confrontar-los o enfrontar-nos: “Matter” i “Spirit”. Vibra tota la sala i tothom s’apropa i després, en solitud i amb ulls tancats o de dos en dos, tothom pren les regnes dels instruments (?) i els fa sonar. Acarono amb la maça un extrem del gong per canviar-ne el so i després colpejo el centre. Tremolo tot i els ulls es tanquen sols. Introspecció.\nA l’espai que separa el MACBA del CCCB hi ha instal·lats catorze dels seus autoretrats abraçant un arbre. Tenen, com tatuats, els noms en relleu dels seus rius i músics favorits. És una eixida pensada per a la relaxació, una espècie de pati romàntic, i els bancs són usats habitualment per a pensar i mirar.\nMolt interessant també la col·lecció de 73 caixes de resina amb noms d’artistes de tota la història que han interessat a Plensa, entre els quals hi ha noms com Frida Kahlo, Man Ray, Miquel Àngel, Miró i el Bosco. “És un autoretrat a través dels altres”, explica l’artista.\nLa meva recomanació és que no es deixin perdre la mostra que estarà oberta fins al 22 d’abril. I per a l’artista, un impossible partint de les seves pròpies paraules, quan deia en una entrevista: “Tot ho he de tocar. Els meus ulls són les meves mans, els meus dits. A través d’ells percebo el món”: Jaume Plensa, seria imprescindible que algunes peces, sota control estricte, poguessin ser tocades, que aquesta fos una mostra d’art tàctil, per a tots els públics. Penso en un fill enllaçat que tinc, que segur gaudiria molt si pogués afegir, a les seves capacitats migrades, les altres capacitats que té per a veure i aprendre amb els dits.\nPensem-ho per a altres mostres, museus i sales del país?\nImatge portada: The Heart of Trees’ (2007) – Jaume Plensa. Fotografia d’Albert Claramont.\nAltres articles de l’Albert:\nPublicat a art, artista, GeneralEtiquetat expo, jaume plensa, macba, museusDeixa un comentari\nEntrada anteriorIlusiones ópticas y el arte de engañarSegüent entradaPiensa P(L)ensa


garrot i pa dur\nMembres fidels (Capitol II)\nSi, si, si, que Sant Jaume ja està ací!!!\nDe Sant Jaume en Sant Jaume i tiro porque me toca. No hem fet més actualitzacions perquè amb les pasques tan superinteressants que em tingut per la muntanya, hauriem d'haver cridat al National Geographic per a que les fera bé. A banda, el grup eixe d'impresentables que es fa dir penya i estàn a l'altra banda del riu ja no dona guerra (a excepció de Noguera, que sempre compleix l'home).\nPues bé, esta actualització la faig per a que ningú em pegue una curreta aprofitant la foscor quan baixe a pixar al riu jejejejeje. Bé xiquets, la cosa està ahí ja!! El divendres, Garrot i Pa Dur, amb la plantilla remodelada, anirem a donar-ho tot! Açò no hi ha qui ho pare (bueno, si Hermo no ens duguera la beguda, igual si que ens pararia un poc).\nL'ordre de les coses serà netejar el garito de vespes (han vuelto y son peligrosas), dur-lo el dimecres cap al lloc i anar a fer hores fins que ens ho duguen tot. Si algú sap on es puguen furtar valles d'obra, que avise, perquè sino la nostra carpa de circ no es podrà montar i ja que enguany hem fitxat al Hombre Forzudo, seria una llàstima.\nRecordar al personal que enguany tindrem dos dinars d'agermanament, un amb No en fem un brot, i l'altre per confirmar amb el Trago dona pena.\nBé xiquets, aneu preparant-se i tornant de Pedreguer (segur que encara en queda algún per allí), QUE SANT JAUME JA ESTÀ ACÍ:\nPD: feu el favor d'anar a ingresar el jornal al banc, sinó el Ministre vos pegarà una curra, que ha estat apreparant-se:\nPublicado por garrot i pa dur Cap comentari:\nSant... quèeeeee? Sant Jaume, si, Sant Jaume. Ara.\nAixò era una volta fa molt de temps, en un poble anomenat Ondara, va haver unes festes populars en honor a Sant Jaume. I ara, quasi tres mesos després, anem a intentar fer memòria de què va passar. Ja és difícil recordar coses el dia següent a que passen dins de festes... com que tres mesos després...\nBé, heu de perdonar que actualitzem tant tard, però és que l'últim matí de festes vam anar a esmorzar al bar Galliner i hem eixit ara. S'ha fet el que s'ha pogut... Açò és també motiu de que no hagem fet una actualització sobre les festes del voltant, perquè clar, no hem pogut anar per estar esmorzant. Encara que no es preocupeu, hi ha cert fotògraf, el mateix que encara no ha penjat les fotos del dia 25, que vos podrà contar les festes del Verger, on ha anat, fent prou el traidor, a fer fotos. Açò no té nom home, és que si fora un altre poble, tindria un passe... però Verger? La cançó de "Vergerero el que no bote!" no et deia res? Callarem perquè sinó l'any que ve no ens faràs fotos, i Alba haurà de substituir-te, encara que no li costarà massa perquè porta la càmera cosida a la mà. Alba, esperem que siga resistent a l'aigua perquè em jugue algo a que t'has dutxat amb ella.\nBé, tornant al tema de festes, han passat (bueno, millor dit, van passar) com sempre, de puta mare. Una miqueta de beure, per a no baixar-ho tot sequet, carn torrada, pollastres (que ningú pense mal), hamburgueses (ració triple per a algú que no direm el nom, perquè com tampoc és del poble jajajajajaja). Com a novetat cal dir que hem fet mols dinars, al bar i tot... tirant la casa per la finestra.\nCom a fets importants cal dir:\n- Garrot i Pa Dur HEM SIGUT CAMPIONS DEL FUTBOL VACA. No sense patir perquè vam sofrir lessions físiques per culpa de una persona de la penya veïna amb el cap tan buit com la nevera l'últim dia de festes i amb menys trellat que els xistes de Chiquito.\n- Vam guanyar també el premi del concurs de xupitos Disbauxat de l'any passat (a bones hores el rebem), en la misteriosa categoria de "millor color". Cal donar-li mèrit a l'estòmac de Edu, que no sé com no rebenta de tant de provar mescles per a fer el seu meló màgic. És paregut a Arguiñano, la diferència és que Edu quan comença a "cuinar" a voltes va sereno, Arguiñano no. I anem a dir-ho fort: TENIA CASSALLA.\n- No vam guanyar els putos xorissos de l'album de cromos, però hem recuperat l'habilitat a l'hora de fer canvis, l'any que ve quan ixquen els cromos de la lliga em faig amb tots en menos de dos setmanes.\n- En el rally vam tornar a fer una mostra de gust per la moda. Guanyar no, però lluir tipet... ai mare. Vam enamorar a més d'un tio de les altres penyes.\n- I al concurs de barquetes perquè no ens vam animar, sinó ens falta piscina, arribem a Pego remant per la carretera.\n- El nostre ministre va ascendir en el seu estatus social i ha entrat dins del món de l'església sent nombrat Papa, Romaneti I.\nDit açò, anem amb el resum diari i les fotos (patrocinades pel desertor):\nDia 16: Pregó. Este dia no falla, tampoc nosaltres fallem. Curiosament no hi ha fotos nostres al pregó... Aquest dia vam tindre turistes de Xeraco. També alguns de nosaltres vam anar a Pedreguer (fent també un poc els traidors), altres no sabem com vam tornar. La cosa va estar centrada a la discomòbil del terra, però tampoc hi ha massa fotos.\nDia 17: discomòbil al riu.Vam tornar a tindre visita, "filologa". S'ha de dir que és un poc putada aquest lloc ja que vas al garito a poar i abans d'arribar al pont ja tens el got buit. Les fotos diuen com va acabar la cosa:\nDia 18: Orquestra Vértigo, per a xiquetes i sense idea de fer cançons del repertori bo. No tinc gana de penjar fotos.\nDia 19: Campiooooooooooooooooooooooooooooooooooons!! Per primera volta vam guanyar el futbol vaca, segurament l'últim també, perquè gràcies a algú igual l'any que ve no es fa. Un membre de la penya va quedar minusvàlid, ara s'ha montat un casupet de la Once i no li va malament.\nDia 20: dia de festa a les penyes, o com s'ha dit enguany "tira-li al poker que és molt tradicional d'ací la terra". Alguns vam aprofitar per anar a canviar cromos. Com no hi ha casi fotos, anem a penjar la foto "dificil d'aconseguir" de festes, una on ix Vicent.\nDia 21: dia del Rally i la mini- nit de rock. Tot un desfile de moda. Garrot i Pa Dur es va disfraçar de mescla entre pu***illa, maruja i maxot pel pel al pit de més d'un. No vam guanyar, cosa que no està mal, aixina ens estalviem organitzar-lo l'any que ve.\nDia 22: verbena Eufòria al Prado, i paelles, de nit altra volta. Curiosa foto amb Llauis com a pastor.\nDia 23. Concurs de xupitos i discomòbil a l'Assut. Caldria dir-li a alguns participants del concurs de xupitos que begudes com el whisky o el limoncelo estàn ja inventades. Nosaltres vam anar a revalidar el nostre títol amb el nostre clàssic meló que es va acabar als 10 minuts. Teòricament representavem a Somalia. Tampoc hi ha fotos de la paraeta però al menys tenim una de la conversió de Toni en Papa Romaneti I.\nDia 24: ultim dia del que hi ha fotos. Orquestra Syberia, anavem tots amb abrigo jejejeje. La cantant havia ixit de Piratas del Caribe. (Penjarem una foto d'Alba, no siga que ens mate. A pesar de que ix amb una persona d'altra penya). També foto d'Edu, d'eixes que costen de trobar.\nBé, garrotipadurmaniacs, fins arriba la cosa perquè no hi ha més fotos. Quan es dignen a pujar les del 25 ja farem una re-actualització. Sant Jaume va deixar un bon sabor de boca, al menys prou millor que el de l'any passat. De tota forma, l'any que ve s'intentarà millorar i ho tornarem a donar tot. I si els del Trago es posen poetes em pose tonto i n'escric jo un també. Ala bonicos:\nSALUT I GARROT I PA DUR!!!!\nPublicado por garrot i pa dur 4 comentaris:\nSant Jaume ja està ací!!\nVa de bo xiquets, les festes estan a tir d'escupinyà!!\nBé, per a tindre el garito en condicions, el divendres passat vam anar a casa del ti LLauis a arreglar-lo perquè clar, tot l'any al ras... donava un poc d'asquet. Vam arribar i la primera sorpresa va ser trobar-nos ocupes. Les vespes s'havien fet les ames del lloc aixina que les vam haver de tirar, sempre de bones maneres (mètode Homer Simpson, o mètode Jesús el loco):\nCom es veia perillós l'assunt i no teniem gana de tindre un Sant Jaume cremats ni botar-li foc a Segària sencera, vam avisar als bombers:\nDesprés ja ens vam posar mans a l'obra a l'arreglo. Ací tenim al Ministre comprovant el territori, l'estat dels ferros i guardant-se les ganes de fer faena a la butjaca.\nMenys mal que Felip i Luís es van posar amb gana. (Brown, de tu no tinc fotos però tajo parejo amb Toni aaaaaaah!!)\nJo faig fer faena eh!! No es penseu que eren tot fotos.\nI bueno, finalment, el dimarts al tardet vam anar a acabar-lo. Toni Albert va vindre a canvi de que li ferem un entrepà de panceta. Llorenç també va vindre però no es va ni llevar el pijama, el tio gossarro.\nFins ací tot. Cal dir que ens vam pegar la gran dinà ja que vam anar a desmontar-assassinar-lijar-pintar-montar-cagarmosendeu-montar. Però no patixques Joan Pau, que ho vas fer tu tot.\nBé xiquets esta nit a sopar al garito per anar fent boca. I demà apocalipsi total.\nSALUT I GARROT I PA DUR\nEls fetges van acollonant-se, al passar pel costat del Prado fa ja olor a merd...excrement de bou (bueno, i a rovell de barana també), Miguel Angel va ja sense camisa per ahí, Jose Andrés va entrenant el dit (i la moral) per a pillar-nos amb les millors cares (per cert, si lliges açò penja ja d'una volta les fotos del Mig Any), l'home del forn s'ha comprat una cinta nova per al cap, etc. perquè xiquillos, Sant Jaume ja està ací!!\nBueno, xiquets i xiquetes, com ja sabreu el dia 10 ha d'estar tot ingressat al conter del banc (qui no sapia el número que cride a Toni). No posaré ací els diners que hem de pagar per a que la gent no s'entere de les xifres astronòmiques que invertim juas juas juas juas. El tema de les camisetes noves està a punt d'aclarir-se.\nCal dir que des de l'actualització Post-pasqua hem arribat a casi 4.500 visites. Estem ahí ahí amb els documentals de la 2 i Saber i Ganar.\nI bé, com no tinc cap foto interessant que penjar ni res més a dir... farem alguna altra actualització abans de festes per a informar de les últimes novetats: el preu de les camises, la nominació del Crank per a candidat a Supervivientes, molts cerdos moriràn per alimentar-nos en totes les festes a base de torraes, etc.\nMembres de Garrot i Pa Dur, aprepareu-se per a un any més. I gent que no és de Garrot, aprepareu-se per a aguantar-nos.\nPublicado por garrot i pa dur 3 comentaris:\nCap d'any - pasqües 2010\nDesprès d’un temps considerable sense actualitzar la pàgina ens vegem en la obligació de demanar unes disculpes, sabem que les vostres vides són bastant més avorrides sense les nostres actualitzacions (com vegeu, continuem amb l’ego pels núvols. Ens ho podem permetre).\nBé, doncs una vegada tots disculpats ens disposem a contar-vos les experiències de Garrot i pa dur per la ciutat d’Alcoi durant la nit de CAP D’ANY. Aprofitant que un dels membres “estudia” allí vam anar a ocupar-li el pis. Com es podeu fer la idea, allí feia una rasca per a flipar-la en colors i en 3-D també (ara que està de moda). Pel que fa a la nit va transcorre amb total normalitat, no va haver cap incident a destacar (tampoc tenia per que ser d’altra manera). Bueno si, en algun moment donat, Vicent es va exaltar cridant “Viva Cataluña, muerte al rey” (sí sí, en castellà). Res important.\nDesprés de sopar un exquisit pollastre relleno “hacendado” fet al forn acompanyat d’unes creïlles mal-fregides ens vam prendre les tradicionals però repel•lents “uvas de la suerte” de pot “cofrusa”. Tot seguit ens vam fer algun que altre xupito de tequila (forçaet forçaet).\nLa major part de nit va tindre lloc a “la marxa”: zona de pafetos d’Alcoi on vam aplegar a l’estat d’embriaguesa màxima a base de cubalitros a 7 euros. S’ha de reconèixer que esta zona ens va molar a tots i ens ho vam passar xupi-guay. Us recomanem que aneu, però a poder ser eviteu els mesos d’hivern.\nPUNTO I APARTE.\nPel que fa a les PASQÜES cal dir que no s’ha fet res especialment especial; s’han basat en anar a passar tres nits a la caseta de Toni Romans on hem passat la major part del temps menjant, bevent, dormint, jugant al pòquer, jugant als daus, jugant a la play (fins que Joan Pau se la va endur), etc etc. És a dir, tres dies sense fer-ne un brot.\nDels aspectes a destacar:\n- Les constants amenaçes de Edu a Pepo (“Joseeeep... A la cara va!”).\n- No ha sigut gens fàcil aguantar al mateix Edu maltractant a una pobra guitarra i els nostres oïts (és broma Edu).\n- menys fàcil ha sigut suportar (sobretot a mi que no m’agrada el futbol) tots els cautelosos, rigorosos i exhaustius anàlisis futbolístics fets per Pepo.\n- hem celebrat la setmana gastronòmica hispano-itàlica; hem menjat pasta tots els dies llevat d'una nit que vam fer torrà (com no em fem mai...)\nI per últim, però no menys important, només ens queda contar-vos la diada de Sant Vicent: Va anar a dinar a la caseta del Brown i vam imitar a la perfecció a Rafa Nadal demostrant una tècnica brutal en la raqueta.\nSense res més que dir...\nI GARROT I PA DUR!\nPublicado por garrot i pa dur 2 comentaris:\nCOMUNICAT OFECIAL (com Fausto):\nEn la primera actualització de l'any en lloc de parlar de nit vella com caldria esperar, anem a parlar de un esdeveniment més important:\nMig Any el dia 23 de Gener, després de les negociacons dels quintos amb la conferència episcopal (sinò no s'enten que tardaren tant) han arribat a aquesta conclusió. En el que a nosaltres respecta anirem a sopar algún lloc(deuriem espavilarmos a reservar), s'han sentit rumors de que certs individus volen fer un sopar "d'agermanament", sols podem confirmar que continuen les negociacions... El que és segur és que soparem tots junts (igual algú està putejat per exèmens o demés entreteniments) en pau i harmonia, i acudirem a pegar una "volteta" per el poble, igual ens fem algún cubata o això.\nBo res més sols dir que l'actualització de cap d'any s'ha aplaçat fins que trobem algú que confirme que vam fer concretament. Alguns vam anar Alcoi per representar allí la penya, mentre que d'altres ens vam quedar a Ondara per a que no s'oblideu de nosaltres. Igual més avant quan els nostres corresponsals ens facen arribar les fotos en pengem alguna, no es pot confirmar res.\nPublicado por garrot i pa dur 9 comentaris:\nJapiberdei tu yu (amb retràs)\nHui celebrem que fa una setmana que cumplia anys (vora els 63 està ja) esta xica tan guapa que ix a la foto (no Isa, no eres tu).\nAlba és la xica més simpàtica i la més guapa de la penya i per això estem orgullosos d'ella i li dediquem esta actualització!!\nTot son qualitats bones en Alba, bueno tot no: té mala llet (quan l'emprenyem), xilla molt fort i després es queda afònica, no ens porta muakis ni a Albelda a la penya, s'estressa i sofrim les conseqüències. Però vaig a centrar-me en els aspectes possitius: és la xica que més treballa a la penya: la que millor neteja, la que millor cuina, la única que corre les entrades, la que millor porta els conters de la penya, la que millor... un llarg etcètera. ¡¡¿¿què seria de Garrot i Pa dur sense Alba??!!\nI ara peloteo típic de tuenti/fotolog/quinceañero: Alba te keremos, tkm, no kambies nunka, eres la millor!!\nEh que sona tonto però és veritat!!\nBueno va ara em pose serio i sentimental: Alba, estem orgullosos de tindre que aguantar-te jejejejeje i de que ens aguantes amb tanta paciencia!!\nPublicado por garrot i pa dur 5 comentaris:\nQue penseu d'un posible sopar d'agermanament amb el trago m'aspera (si està mal escrit però a ells els agrada)\nRealment perquè continueu entrant al blog?\nQuines expectatives teniu del viatge a Casasimarro\ndesprés d'assolir el millar de visities, quin serà el pròxim èxit que aconseguirem?\nEn quina disfressa ens sorprendrà la penya estos carnavals\nArxiu del blog de juliol 2011 (1) d’octubre 2010 (1) de juliol 2010 (1) de juny 2010 (1) d’abril 2010 (1) de gener 2010 (1) de desembre 2009 (1) de novembre 2009 (1) d’octubre 2009 (1) de setembre 2009 (1) de juliol 2009 (2) de juny 2009 (1) d’abril 2009 (2) de març 2009 (2) de febrer 2009 (3) de gener 2009 (9) de desembre 2008 (1) de novembre 2008 (2) d’octubre 2008 (3)\nExcma. Penya GARROT I PA DUR informa\nAgrupació d'éssers no identificats amb l'interès de fer festa amb companyia de l'alcohol; sobretot durant la setmana de Sant Jaume, encara que esta penya va més enllà i també fa festa:\n- qualsevol dissabte, dia festiu o pont\n- pasqua i Sant Vicent\n- Nadal i cap d'any\n- durant l'estiu, a les festes d'altres pobles\nEntre les característiques de la penya cal destacar:\n- el caràcter polèmic (futbol-vaca 2009)\n- originalitat per tots els costats, hem pegat el colp en el logo i les samarretes.\n- afany de protagonisme, penya-egocentrisme (ens ho tenim cregut, som els putos/es amos/es)\n- odi i repulsa a la penya el trago m'aspera.\nSalut... i garrot i pa dur!\nQue penseu del possible agermanament amb la penya El trago m'aspera\n- baixada més lenta Carricotxes 2008\n- participació Darts categoria Or a Calella 2008\n- subcampionat pilota 2008\n- subcampionat 2007 pilota\n- MVP fútbol vaca 2008: Fernando Mateo Sendra\n- semifinalistes futbol vaca 2007, amb ajuda de cert concejal\n- premi al carricotxe amb major capacitat 2007\n- tercer lloc al rallí humorístic 2008\nalgunes pàgines d'interés (o no) pero totes elles relacionades amb Sant Jaume:\nfestes populars de Sant Jaume\nfestes populars de Sant Jaume.\npenya ai2 bo4\npenya beu i calla\npenya el trago m'aspera\npenya els de l'esmorzà\npenya la vellea mos akassa


Tetragrama - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl tetragrama és el conjunt de quatre línies horitzontals, paral·leles i equidistants entre si, i tres espais sobre els quals s'escrivien els signes que servien per determinar l'altura dels sons musicals del cant gregorià. La posició de la nota sobre una de les línies o un dels quatre espais, indica l'altura i el nom del so que s'ha d'executar.\nAbans de l'aparició del tetragrama, la notació musical no era precisa, ja que les úniques indicacions que hi havia sobre la tonada d'una peça, es marcaven en el mateix text i només indicaven si la melodia pujava o si baixava. Aquest sistema impedia que es pogués cantar la peça correctament sense tenir una mínima idea de com sonava.\nNo va ser fins al segle xi que va sorgir el tetragrama, sistema que va inventar un monjo benedictí anomenat Guido d'Arezzo (Itàlia 990-1050). A partir de l'himne de les vespres de la festa de Sant Joan Baptista va organitzar el que seria més tard l'escala: ut queant laxis resonare fibris mira gestorum famuli tuorum, solve polluti labii reatum, Sancte Ioannes (si).\nGuidó d'Arezzo va descriure un sistema de quatre línies; una d'elles de color groc que seria "ut" (posteriorment es convertí en "do") i una de vermella indicant el "fa"; això donaria origen més tard a la notació de les claus.\nLa invenció del tetragrama va ser un esdeveniment molt important per la història de la música occidental, ja que va permetre anotar amb major precisió l'altura relativa de les notes d'una melodia, alliberant la música de la seva dependència, exclusiva fins aquest moment, de la transmissió oral.\nActualment per escriure les partitures, ja no s'utilitza el tetragrama sinó el pentagrama, de cinc línies.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tetragrama&oldid=28856607»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 des 2021 a les 09:53.


El treball dels actors, actrius i director es veia reflectit en un ritme ben aconseguit. La realització de més d’un personatge per parts dels artistes i els canvis de personatge en escena en unes grades laterals, on també hi havia públic assegut, més alguns dels recursos descrits anteriorment, sobretot la música, van afavorir el pas entre les diferents escenes. Els personatges estaven encertats, e…\nDurant aquesta estada, s’enfronta molt sovint a murs socioculturals què, sobretot al principi, l’enfonsen en una inevitable depressió i frustració. D’altra banda, l’autor narra d’una manera íntima i amb un intel·ligent sentit del humor, moltíssimes anècdotes que ens mostren aquest procés d’una manera molt propera i ens fa traure sovint un mig somriur…\nMoltes Veus femenines\nMoltes veus femenines ha sigut una gran experiència: Veus femenines, espectacle de La Rabera Eclèctica ha sigut fusionat amb la música d’algunes de les integrants de La Unió Musical de Vilafranca. Els saxos, amb la imatge malenconiosa i sensual. La interioritat de les flautes. El piano barrejat amb els altres instruments. Les veus energèquiques o tristes, des de la depressió a la reivindicació, passant per tot tipus d'estats i matissos.\nMúsica, poesia, estètica, teatre. Una actuació màgica, eclèctica i plena de feminitat. La gran emotivitat dels poemes juntament amb la música apropiada han estat un còctel perfecte per a despertar emocions. La música, una afició per a moltes d’elles, s’ha mesclat en el teatre i ha convertit l’actuació en una esdeveniment especial per a totes nosaltres: gratificant, diferent, emotiva...\nDissabte, a la Sala Carles Pons de Vilafranca, vam poder comprovar com la paraula i la música són un instrument que poden ajudar a lluitar i transformar tot allò que…\nROYAUME DE FEMMES!\nPassem el cap de setmana a Tolosa. Entre les opcions culturals diverses que ofereix la ciutat per a dissabte, triem Royaume de femmes. La proposta em crea curiositat, ja que és molt semblant a Veus femenines, l'espectacle que la Rabera Eclèctica, companyia de la qual formo part, posa en escena actualment.\nLa QUERIDA Compagnie ha escollit alguns dels personatges femenins de les obres de l'escriptor rus Anton Chekhov per tal de realitzar una lectura dramatizada, a càrrec de Sylvie Maury, amb un univers de música en directe, creat per Sylvain Loyseau. La il·luminació, el lligam entre música i text i el gran talent a l'hora de transmetre els moments viscuts i crear els estats d'ànim d'aquestes dones per part de l'actriu són els eixos sobre els quals es sostè aquesta posada en escena.\nEncara que la barrera idiomàtica no em permet entendre totes i cadascuna de les paraules, puc seguir el fil de les històries. Amb una posada en escena molt senzill…\nSolitud és la història d'una dona, una entre tantes: la Mila es casa, llavors Maties, el marit, li proposa marxar a fer d'ermitans, deixar la costa, anar'-se'n a la muntanya i començar una nova vida. Així comença la novel·la, la pujada de la parella a l'ermita. Una pujada dura, molt més llarga del que li havia dit ell, tot un dia. A continuació, la posada a punt de l'ermita i l'adaptació. Mila i Maties prenen camins diferents.\nCaterina Albert i Paradís ens mostra l'evolució externa i interna de la Mila: les sensacions davant de les novetats, les dificultats a les quals intenta sobreposar-se, els desitjos que sent, els destorbs amb els quals ha de lluitar, les decisions que pren; amb tot, la maduresa que assoleix.\nLa història que viu la protagonista podria ser la de tantes dones, tant de principi de segle com d'ara mateix. La tendresa, amb la relació amb el pastor que l'ajuda en tot moment o la reflexió que fa sobre la vida dels grills; la for…


Apartments Mate Sevid Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartments Mate és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Sevid. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Apartments Mate, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartments Mate és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Sevid.


Vint morts en un atemptat suïcida prop de la ciutat afganesa de Kandahar\nVint civils han mort i 23 han quedat ferits en un atemptat suïcida comès avui per un motorista a la rodalia de la ciutat de Kandahar, al sud de l'Afganistan, segons fonts oficials.\nEFE Kabul 06/06/2012 10:21\n260x366 Soldats nord-americans en missió a l'Afganistan / REUTERS Soldats nord-americans en missió a l'Afganistan / REUTERS\nEl governador regional , Toryalai Weesae , ha precisat a E fe que l'atac, que ha fet 20 morts i 23 ferits, ha passat prop d'un aeroport situat a uns set quilòmetres de la capital provincial .\nEls talibans s'han atribuït l'autoria de l' atemptat i , segons ha dit a Efe un dels seus portaveus , han mort 17 soldats de la missió de l'OTAN a l'Afganistan ( ISAF ), tot i que els insurgents acostumen a exagerar l'abast real de les seves accions .\nEls atemptats suïcides i les bombes a la carretera són els mètodes més utilitzats pels insurgents talibans per fustigar les forces de seguretat afganeses i internacionals a l'Afganistan , en operacions en què també moren civils .\nLa insurgència té presència en tot el territori afganès però els successos violents són més habituals al cinturó sud-oriental fronterer amb el Pakistan .\nLa província de Kandahar , i en especial la capital , està considerada el bastió espiritual del moviment integrista talibà , que va aparèixer a mitjans dels anys 90 en aquesta regió meridional , on té un bon nombre de simpatitzants.


El PP perdria la majoria absoluta amb una llista d'esquerres al Senat\nMadrid. Dimecres, 11 de maig de 2016\nLa proposta que Podemos va adreçar aquest dimarts al PSOE d'elaborar llistes conjuntes per al Senat, per concórrer als comicis del 26-J, permetria arrabassar-li al Partit Popular (PP) la majoria absoluta. La cambra territorial estava formada per 266 senadors durant la legislatura XI, dels quals 145 corresponen al PP. Com ha calculat l'equip de El Nacional, si haguessin concorregut junts socialistes, Podemos, les confluències i Izquierda Unida, els populars només n'haurien obtingut uns 91, i haurien perdut la majoria absoluta, que s'obté amb 134 senadors.\nL'estimació està feta a partir dels resultats obtinguts pels partits en les passades eleccions generals, que el ministeri de l'Interior posa a l'abast dels ciutadans. El còmput resultant és una estimació d'incloure en una mateixa llista que podria rebre el nom hipotètic d'Entesa Progressista (EP) els vots del PSOE, Podemos i Izquierda Unida, així com les candidatures d'ideologia pròxima, incloses o no dins el concepte de confluències (Iniciativa Verds, o coalicions dels podemistes a Catalunya, València, Galícia o el País Basc).\nCom mostra el gràfic, l'Entesa Progressista passaria de 91 escons, sumat PSOE, Podemos, IU i confluències, a entorn dels 155. El PP en tindria 91, amb una pinça d'uns 5 senadors com a marge d'error en tots els casos. Les províncies acostumen a repartir 4 senadors per elecció popular, per bé que també hi ha circumscripcions de 3, 2 o 1 senador. Amb les xifres del ministeri és possible reubicar els escons, a través de la lògica 3/4: els ciutadans poden triar una proporció d'un màxim de 3 senadors per al partit A, de cada 4 que se n'escullen, forçant que es doni almenys un vot a l'opció B.\nLa majoria absoluta seria per als progresisstes, els quals podrien implementar canvis substancials de la Constitució, així com reformes a lleis fonamentals de l'Estat. A Espanya, el Senat és una cambra de representació territorial, que malgrat que sol anomenar-se "de revisió" i el Congrés pot saltar els seus vetos durant les fases del procés legislatiu ordinari, pot aturar les esmenes a la Carta Magna.\nEl gruix de senadors subjectes al còmput electoral només són 208, ja que a la Cambra Alta existeixen de dos tipus de representants: els escollits a les urnes directament en les eleccions generals, i els triats de forma indirecta, a través de designació dels Parlaments autonòmics, en funció de la composició de partits que tinguin. Aquest segon grup està format per 58 senadors, dels 266 possibles, malgrat que després es distribueixen segons el color polític que tenen i no pas amb criteris territorials. L'EP en rebria 27 per designació, més els 128 aproximats escollits (total 155).\nEls resultats obtinguts en l'estudi són hipotètics i no precisos al 99%. No es pot conèixer de forma retrospectiva l'efecte que generaria en els votants el fet de generar llistes comunes. És a dir, si podrien ser ben rebudes o bé desmobilitzarien una part dels votants de cada partit. Tampoc es pot calibrar el nombre de senadors que pertocaria a cadascun dels signants de l'entesa, ni el fet que el vot sigui nominal i un senador o altre pugui despertar més simpaties entre els seus electors, dins d'una mateixa llista. El sistema electoral al Senat és majoritari i les llistes són desbloquejades, de manera que es poden triar senadors concrets.\nEls partits triats en l'anàlisi es corresponen amb l'oferta que el líder de Podemos, Pablo Iglesias, va fer al secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, on deixava oberta la porta a la candidatura unitària a totes les forces que s'hi volguessin sumar. Sánchez va rebutjar el tracte al·legant que el seu era un "partit autònom", obviant que l'any 2000 l'exdirigent socialista Joaquín Almunia ja havia pactat una entesa similar amb el líder d'IU, Francisco Frutos. Sembla que l'estratagema dels podemistes té base empírica per "fer fora el PP, Rajoy i les seves polítiques", com diuen.\nLes dades posen de relleu que En Comú Podem, aliat amb el PSC, també es veuria afavorit pel pacte. A Barcelona mantindrien els 3 d'ECP amb l'escó d'ERC. A Tarragona assolirien 3 escons, i ERC 1, fent-ne caure un de Democràcia i Llibertat i un altre dels republicans. A Lleida ECP 2, 1ERC, 1 DL i a Girona es repetiria aquesta mateixa distribució. És a dir, que ECP s'imposaria amb 10 escons dels 4 que té ara, i treuria la majoria per damunt d'ERC, abans amb 6, ara amb 4, i DL, abans amb 6, ara amb 2.\nELECCIONS 26-J Sánchez rebutja fer llistes conjuntes amb Podemos pel Senat Estefania Molina\nELECCIONS 26-J Podemos ofereix al PSOE llistes conjuntes al Senat per superar el PP Estefania Molina\nEditorial Sánchez, atrapat al seu laberint José Antich\nEleccions 26-J Podemos i IU tanquen un acord preelectoral històric Estefania Molina/Jordi Palmer


Un cas de tortures i segrest aixeca indignació a Bolívia\nUn home va fer mal, va violar i va retenir la seva parella davant dels seus fills, als quals va indicar com «pegar a dones»\n05 de de febrer del 2021. 10:55\nLes tortures amb descàrregues elèctriques, violació sexual i segrest patits per una dona en mans de la seva parella i davant dels seus fills a Bolívia van provocar aquest dijous la condemna d’entitats com la Defensoria del Poble, que va demanar activar un procés judicial amb «diligència».\nEl cas es va produir a La Paz, on un home de 43 anys va incórrer en delictes d’«esclavitud sexual, violació i tortura» contra la seva parella, una dona de 42 anys, especifica la Defensoria en un comunicat.\nL’agressor va retenir la dona durant tres dies per aplicar-li les tortures amb una «arma d’electroxoc» davant dels seus fills de 9, 12, 14 i 15 anys, als quals indicava com s’ha «de colpejar les dones», segons un report policial difós pels mitjans locals.\nUna valoració forense va establir almenys dues setmanes d’impediment de la víctima després de descobrir-se marques de cops al cos i lesions de gravetat a les parts íntimes.\nEl subjecte va intentar escapar-se, però els agents policials el van detenir per derivar-lo a la Justícia.\nLes lesions mostren «un especial acarnissament de l’agressor» cap a la víctima, cosa que «va generar una greu humiliació i afectació a la seva salut física, psicològica i sexual», a més de causar «un greu mal a la salut psicològica» dels menors que van ser testimonis d’aquestes agressions, assenyala la valoració de la Defensoria del Poble.\nAquesta entitat «commina les autoritats judicials i les que estan a càrrec de la investigació d’aquest cas realitzar els actuats processals amb la celeritat», indica el comunicat.\nBolívia té en vigor des del 2013 una llei que protegeix les dones de tota manera de violència i que castiga els feminicidis amb 30 anys de presó, la màxima pena en la legislació boliviana.\nEls col·lectius feministes han reclamat diverses vegades que la norma no es compleix plenament per qüestions com la falta de pressupost i personal adequat per portar aquests casos.\nEl Govern bolivià s’apresta a modificar aquesta norma, per això el Ministeri de Justícia va rebre més de mil suggeriments de diferents sectors de la societat, que s’estructuraran en un projecte de llei que passarà a consideració del Parlament.\nEl país va registrar 113 feminicidis el 2020, un número que no dista gaire dels 117 de l’any anterior, amb la conjuntura especial del confinament per la pandèmia de la Covid-19, que va obligar moltes dones a conviure les 24 hores del dia amb els seus agressors sense poder denunciar-los.\nSegrestos Bolívia Tortura


Elite Dangerous | Cavallers del Cel - Comunitat Catalana de Simulació\nStart date 7 Agost 2014\n+1 SI vols quedar algun dia d'aquests jo tinc un Carrack (de moment una Constellation) des de que em va tocar en un sorteig...\nCollons a tothom li toquen bones naus , i jo m'he de conformar amb la meva 300i petiteta i de pago.\nDoncs la veritat es que fa temps que no entro, deixaré descarregant l'ultima versió a veure com esta i podem provar-lo.\nEstem creant un escuadró de comandants catalans al Elite Dangerous. Tots aquells que hi juguin estan convidats a unir-se. Ena agrasdaria tenir facció en el joc etc, pero ara per ara l'únic que us podem prometre es bon ambient, uns riures i la ajuda que pugueu necessitar. Volar en companyia es molt més divertit\nEl nostre Discord es editat\nAcabem d'obrir una web - > editat\nAdministració: No està permès reclutar membres de la comunitat per altres grups de simulació. Si voleu fer cap anunci, primer consulteu amb l'Staff.\nLast edited by a moderator: 26 Setembre 2018\nBones Naudor. Nosaltres tenim un grup a l'Star Citizen des de fa uns quants anys i cada vegada te mes activitat. Si algun dia estiguessiu interessats serieu benvinguts.\nL'ED s'ha deixat de banda ja que per al que fem nosaltres que es simulació de combat tant aeri com terrestre no ens serveix.


Democràcia a crits\nPlaça Tahrir. El Caire\nFA SETMANES que els crits de llibertat i democràcia s'estenen per molts països àrabs. Tunísia va ser el primer país on aquestes exigències van fer caure el govern i després de propagar-se pel nord d'Àfrica i altres països de l'Orient Mitjà, ha sigut a Egipte on ara es viu amb més efervescència. En el moment que escric aquest article, Mubarak ha delegat una part dels poders al seu vicepresident Omar Suleiman, però la gent de la plaça Tahrir continua molt enfadada demanant que Mubarak deixi el seu càrrec. Europa i els Estats Units s'han vist sorpresos i arrossegats pels esdeveniments que s'han anat produint de manera molt ràpida per tota la zona. El seu posicionament demanant reformes immediates i més democràcia sembla arribar tard i malament. Durant massa temps s'ha sigut molt condescendent amb aquest tipus de governs propers a Occident i amb un alt grau de corrupció interna. La gent ara s'ha cansat d'aquesta situació i ha sortit al carrer a demanar tot el que li han negat durant anys. A mi em preocupa, però, que darrere aquestes legítimes protestes no hi hagi l'hàbil manipulació extremista, que aprofitant que es demana més llibertat i democràcia, una vegada aconseguides les dues, s'utilitzin per introduir un discurs i unes normes més radicals. La democràcia té una salut que requereix molta atenció i que necessita molts demòcrates per gaudir-la en plenitud. Un govern es pot derrocar o canviar en qüestió d'hores o dies, però crear autèntics demòcrates és una cosa que requereix generacions. Crec que no és casualitat el fet que aquests dos països hagin sigut els que tradicionalment han rebut més turistes occidentals. Però tot i aquesta evident influència no tinc gaire clar que els valors democràtics hagin arribat a la gran part de la població. A Egipte, els Germans Musulmans tutelen aquestes reivindicacions. Poden ser els grans beneficiaris d'aquest canvi. Veurem si els valors democràtics que proclamen els saben aplicar i explicar. Seria un gran pas endavant per a tota la zona.\nJoan Ramon Zaballos, ratificat com a cap de llista...


Jazz Club de Nit a Ràdio Sant Vicenç 90.2 FM: de juny 2011\nTema de la introducció i final del programa de Jazz Club de Nit\nHola de nou amigues i amics: a l'espera de posar el darrer programa del Carles, dir-vos algunes coses, poques, del tema que utilitzem en fer la introducció i el final del programa. Tema que va enregistrar el Joaquim a casa seva conjuntament amb un amic seu, periodista de TV3, qui va posar la veu.\nEl tema es diu I'll be your baby tonigth, i és un tema de Bob Dylan! El músic que l'interpreta, cantant, saxofonista i compositor ell, acompanyat del seu grup és el Curtis Stigers!. Doncs ja ho sabeu sinó ho sabíeu. Ens veiem. Miquel Tuset.\nAquí teniu un enllaç al tema en vídeo amb youtube:\nPrograma nº 74 dia 16 de juny de 2011. (Miquel)\nPROGRAMA Nº 74: VISITANTS del NORD AL JAMBOREE\nBona nit amigues i amics seguidors de Jazz Club de Nit. Avui ens endinsarem en el Jazz actual de la mà de dos saxofonistes, una dona i un home, d’estils diferents i també amb saxos diferents, ella toca l’alt i el soprano i ell el tenor. Ella dels Països Baixos (Holanda) i ell del Canadà. Ambdós, figures de l’instrument i del Jazz d’ara mateix. Comencem per ella, Tineke Postma.\nVegem qui és Tineke Postma\nÉs una molt activa saxofonista internacionalment reconeguda. Durant la seva estada al Conservatori d’Amsterdam, va rebre dues beques per anar a estudiar a l’escola de música de Manhattan a Nova York, on va aprendre amb Dick Oats, David Liebman i Chris Potter. El 2003 es va graduar amb Honors al Conservatori d’Amsterdam on es va quedar com a professora i ensenya des del 2005. Tineke toca un de manera enèrgica un Jazz modern inspirat en Wayne Shorter, Cannonball Adderlay, John Coltrane, Miles Davis i altres grans llegendes, tot això però amb la seva pròpia creativitat.\nTineke ha enregistrat cinc CD’s i un DVD com a lider. Va debutar amb el “First Avenue” (2003) mentre estudiava a Amsterdam i fins arribar a aquest darrer que presentem avui el “The Dawn of light”. En aquest darrer treball hi te una col·laboradora molt especial, l’Esperanza Espalding, no tocant el contrabaix sinó cantant. El vàrem poder escoltar al Jamboree l’1 d’abril d’enguany que és on el vam aconseguir.\n“THE DAWN OF THE LIGHT”\nEditorial Challenge RecordsInt.\nEnregistrat el 14 i 15 de desembre de 2010 al Tonstudio Fattoria Musica de Osnabruck (Alemanya) i també al\nAcoustic Recording a Brooklyn Nova York el 13 de gener de 2011.\nProduït per Tineke Postma i Marc van Roon.\nTineke Postma, saxo alt i soprano\nFrans van der Hoeven, contrabaix\nI la col·laboració d’Esperanza Spalding en el tema 4.\n1 – Cançao de amor (Heitor Villalobos) 6m39s\nPREMIS obtinguts Les seves remarcables composicions i el seu art han estat reconeguts amb diversos premis entre els quals el Jazz Juan Revelations 2009 (Antibes Juan-les-Pins Jazz Festival) El prestigiós Midem, Premi Internacional Revelació de Jazz de l’any 2006, etc. El seu CD “The Traveller” ha estat nominat el 2010 pels premis Edison.\n2 – Falling Scales (T.P.) 7m06s\nEl Tineke Postma Quartet (Marc van Roon al piano, Frans van der Hoeven al contrabaix i Martijn Vink a la bateria) es va fundar el 2006 i ha tocat en molts festivals internacionals com els de Noth Sea Jazz, Middelheim Festival a Amberes, Young Euro Jazz de Berlin, Jakarta Jazz Festival, Yokohama Jazz Festival, etc. Aquest quartet va ser el que ens va visitar al Jambore l’1 d’abril i també el que va enregistrar el seu darrer treball “The Dawn of light”.\n4 – Leave a place underground (T.P.) 5m32s (lletra de Pablo Neruda)\nFormat per Geri Allen al piano, Scott Colley al contrabaix i Terry Line Carrington a la bateria. Grup fundat el febrer de 2009 quan Tineke va enregistrar el seu CD “The Traveller”. Tineke ha tocat amb aquests músics al Barbican Hall de Londres, The North Sea Jazz Festival, etc.. El febrer de 2010 varen tocar al Blue Note de New York. El maig de 2010 al Festival de Jazz Sous les Pommiers a França.\n8 – The man who stared at costs (T.P.) 4m52s\n10 – Tell it like it is (T.P.) 6m12s\nDesprés de Tineke Postma, “ella” ara el posarem a “ell”,\nVa néixer el 4 de juny de 1971 a Toronto, Canadà. Va rebre la influència de la música de Charlie Parker, Wardell Gray i Coleman Hawkins a través del seu pare, professor d’institut d’anglès i guitarrista semi professional. Pare i fill, sovint tocaven junts durant hores i hores. Va ser a través d’aquestes primerenques experiències i l’encoratjament del seu pare que Grant va primer va desenvolupar la oïda vers la melodia, l’estil i la improvisació. Va començar amb el saxo alt als 10 anys i quan en va tenir 14, el seu primer professor i líder de la Schofield’s Big Band el va convidar a tocar amb ells de manera professional. Als 17 va canviar l’alt pel tenor i ràpidament va tocar com els seus mestres Pat Labarbara i Bob Moyer, aquest darrer, considerat pel Grant Stewart com el seu millor mestre i una de les seves grans influències amb sonny Rollins, John Coltrane, Don Byas i Lester Young.\nEl treball que presentem avui és\n“AROUND THE CORNER “\nEditat per Sharpnine Records\nProduït per Marc Edelman\nEnregistrat i mesclat per Joe Marciano el 12 d’abril de 2010 al Systems Two,\nGrant stewart, saxo tenor i soprano\nPeter Washington, contrabaix\nPhil Stewart, bateria.\nTot i que quan vàrem veure el Grant al Jamboree, va tocar amb tres grans músics locals, el pianista italià establert a l’estat Espanyol, Fabio Miano, l’Ignasi González al contrabaix i el Joan Terol a la bateria. Gran trio per a un gran vent.\nEscoltarem un canvi radical d’estil, ens endinsarem en el Hard Bop més actual. En aquest disc, Grant fa un repàs a diversos temes que més li agraden de tocar per les seves variacions melòdiques i rítmiques.\n1 – Get Happy (Arlen i Koehler) 5m49s\nAls 19 anys se’n va anar a Nova York, on va estudiar amb mestres com el Donald Byrd, Barry Harris i Joe Lovano i on va tocar amb Curtis Fuller, Clark Terry, Brad Mehldau, Peter Bernstein, Jimmy Cobb, i un llarg etc.\n2 – The Scene (Tadd Dameron) 6m56s\nSe’l va poder veure tocant en llocs com el Birdland, Smoke, The Ketano, The Jazz Standard, etc. Ha tocat per tot Nord Amèrica i Europa així com també al Japó, Taiwan, Brasil, i va ser un dels primers artistes a tocar en l’històric Museu Hermitage de Sant Petersburg, Rusia. Ha estat artista convidat pel Museu Guggenheim amb el seu trio i amb la companyia del gran Jimmy Cobb.\n4 –That’s my Girl (Wilder i Engvick) 4m51s\nGrant Stewart te dos treballs com a líder amb Criss Cross, Downtown Sounds i More Urban Tones, i un amb Fresh Sound Records anomenat “Buen Rollo”.\nDowntown Sounds, aclamat per la crítica dels EEUU, Canadà i Europa, es va enregistrar el 1992 i inclou a Brad Mehldau al piano, Kenny Washington, bateria, Peter Washington al contrabaix i Joe Magnarelli a la trompeta. Va ser escollit un dels 5 millors àlbums del 1994 per Geoff Chapman del Toronto Star.\nMore Urban Tones es va realitzar amb Peter Bernstein a la guitarra, Peter Washington contrabaix i Billy Drummond a la bateria.\n5 – Blue Rose (Duke Ellington) 7m23s\nPrograma nº 73 dia 9 de juny de 2011. (Carles)\nGil Evans i l´orquestra de Claude Thornill\nAcompanyats per Lee Konitz,Red Rodney I Barry Galbraith\nRAY BARRETTO,congas acompanyat per Hector Martignon,piano\nMichael Philip,trompeta i trombó,Adam Kolker saxo soprano i tenor,Jairo Moreno\nbaix electric,Vince Cherico bateria.\nPrograma nº 72 dia 2 de juny de 2011 (Miquel)\nHola a totes i a tots als aficionats al Jazz i seguidors del nostre programa Jazz Club de Nit. Avui hi tornem amb el Hard Bop de la mà de tres dels seus representants, Hank Mobley, Jackie MacLean i Lee Morgan. Tots tres tenen prou entitat per dedicar-los-hi un programa, però avui els sentirem tots tres i així copsarem la idea global del Hard Bop. Segurament, en propers programes, ens hi podrem dedicar plenament a cadascun d'ells.\nEditorial Blue Note.\nEnregistrat el 13 de novembre de 1960 als estudis RudyVan Gelder a New Jersey.\nHenry "Hank" Mobley va néixer el 7 de juliol de 1930, a Eastman, Geòrgia, i va créixer sobretot a Elizabeth, Nova Jersey. Diversos membres de la família tocaven el piano i / o l’òrgan de l’església, i Mobley mateix va aprendre a tocar el piano de nen. Va canviar al saxo als 16 anys, inicialment modelant la seva manera de tocar com Lester Young, Charlie Parker, Dexter Gordon, Don Byas i Sonny Stitt. Aviat va començar a tocar professionalment a l'àrea, i va construir-se una reputació suficient, perquè el trompetista Clifford Brown el recomanés per a un lloc de treball sense haver-lo sentit a tocar.\nEl saxofonista Hank Mobley no va tenir l’agressivitat de Sonny Rollins ni el temperament incendiari de John Coltrane ni tampoc la manera de tocar de Stan Getz, però possiblement va ser un dels saxos tenors més sensibles del HardBop i del Jazz Modern, sense oblidar-nos del nostre amic Booker Ervin. El 1950 va tocar amb la orquestra de Rhythm and Blues de Paul Gayten i més endavant, després d’una breu incorporació amb Lester Young, va tocar amb Dexter Gordon i Max Roach entre el 1951 i 1953. La col·laboració amb Max Roach va ser una gran experiència personal per a ell, ja que ambdós músics buscaven un discurs per superar el BeBop. Després d’una important col·laboració amb Horace Silver entre el 1954 i 1955, amb qui gravaria l’extraordinari “Horace Silver and the Jazz Messengers”, Mobley va formar part dels “Jazz Messengers” de l’Art Blakey, una experiència que condicionà positivament la carrera professional del Hank Mobley. Aquest gran saxofonista va pertànyer a la formació original d’aquest gran quintet que renovà el llenguatge del BeBop, i cap el 1960, la crítica especialitzada el va incloure ja entre els grans del Hard Bop, on ja hi havia Art Blakey, Horace Silver, Clifford Brown, Sonny Rollins i Max Roach.\nHank Mobley, sovint infravalorat, va pertànyer al quintet de transició de Miles Davis, el 1961, quan va substituir ni més ni menys que a John Coltrane, quintet que incloïa al pianista Wynton Kelly. En aquest quintet, Hank Mobley va brillar amb mèrits propis, tocant tots plegats com a quintet i també acompanyats de la orquestra de Gil Evans. En els anys seixanta, el quintet de Miles Davis el varen formar músics com Herbie Hancock, Ron Cartet i Toni Williams i el saxo tenor George Coleman, instrumentista amb una sonoritat molt pulcre i de gran inventiva. Hank Mobley va tenir l’honor doncs, de ser uns dels saxos tenors que varen formar part en algun moment del grup de Miles Davis, entre els quals Sonny Rollins, Wayne Shortet, Dexte Gordon, George Coleman, Sam Rivers i John Coltrane.\nLa discografia de Hank Mobley com a líder, va des del 1955 fins el 1974. A més a més de ser extensa, és d’una qualitat mitja extraordinària, on sobresurten títols que es podrien catalogar com a obres mestres. El seu primer disc com a líder, el del 195r amb Blue Note, és el “The Hank Mobley Quartet”. Li segueixen més endavant grans discos com el “Soul Station”, amb Paul Chambers, Art Blakey i Wynton Kelly. També hi tenim el “Dippin”, enregistrat el 1965, un dels més importants del músic, amb qui varen tocar Lee Morgan i Billy Highins entre d’altres.\nHank Mobley va tenir clar lo que havia d’aportar com a Jazzista. El Hard Bop era la seva raó de ser i ho va ser sempre fins la seva mort el 30 de maig de 1986.\n5 - The more I see you 6m45s\n2 - My groove your move 6m04s\n4 - A Baptiste Beat 8m52\nEdtorial Blue Note\nEnregistrat el 8 de gener de 1961 als estudis RudyVan Gelder a New Jersey.\nA falta d'encabir-hi el text.\nJackie McLean, saxo alt\n5 - Blues Function 7m15s\nLEE M ORGAN\nEditoral Blue Note\nEnregistrat el 21 de desembre de 1963 als estudis RudyVan Gelder a New Jersey.\nNascut el 1938 i mor per la seva parella el 1972. Malgrat la brevetat de la seva carrera, l’extraordinari trompetista Lee Morgan ha passat amb tots els mèrits a la Història del Jazz, com a una de les veus de la trompeta més importants, sorgides a la segona meitat dels anys 50s, amb el mateix reconeixement que Donald Byrd o Freddie Hubbard.\nVa néixer a Philadelphia, on el seu pare era un pianista de Gospel. Quan Lee va complir 14 anys, va rebre del seu pare un regal que va resultar ser una trompeta, instrument al qual va dedicar tota la seva curta vida. Va estudiar la seva tècnica a l’escola de música de la seva ciutat, la “Mastbaum Technical School”, i ja amb quinze anys dirigia les seves pròpies bandes per tocar en balls i tocava a les Jam Sessions de la seva ciutat al costat de Benny Golson i John Coltrane, també ciutadans de Philadelphia. Les seves primeres sessions de gravacions en estudi les va realitzar abans de complir els 18 anys, al costat del pianista Horace Silver i el saxo tenor Hank Mobley, dues grans figures de la llavors recent sorgida escola del Hard Bop.\nL’octubre de 1956, un altre dels seus ídols, el trompetista Dizzie Gillespie el contractar per tocar en la seva Big Band, on també hi havia el seu paisà Benny Golson. Va ser-hi fins el 1958, i el setembre del mateix any, va ser l’Art Blakey qui el va convidar a formar part de la seva extraordinària formació “The Jazz Messengers”. Varen anar de gira per Europa i Japó on va assolir una fama extraordinària. Amb el seu estil, definit i personal, marcat a parts iguals pel Blues i el Bebop, amanit amb un toc de lirisme, Lee Morgan abandonà els Messengers el 1961 i tornà a la seva ciutat natal on va passar un parell d’anys tocant en cercles reduïts locals.\nEl 1963 torna a New York i el desembre enregistra per Blue Note el seu àlbum “The Sidewinder”, on, el seu tema homònim va batre tots els rècords de venda coneguts en el món del Jazz, poc temps després del seu llançament. Ja portava però prop d’una vintena de discos enregistrats, la majoria per Blue Note, però també per Savoy i roulette. És de destacar el seu treball per Blue Note anomenat “Candy” fet el 1957. Posteriorment va tornar amb Art Blakey i si va quedar un parell d’anys, i a partir de llavors és quan es va disparar la seva carrera enregistrant moltíssims treballs en estudi, la qual cosa dona fe de la seva gran qualitat com a músic,trompetista i compositor.\nA principis dels anys 70, Morgan col·labora amb el poli-instrumentista Roland Kirk per recolzar les reivindicacions de la associació “Jazz and People Movement”, dedicada a lluitar per a la millora de les condicions de treball dels músics de Jazz als EEUU.\nEl 19 de febrer de 1972, Lee Morgan i el seu quintet estavan actuant al club Slugs del carrer 3, al sudest de Manhattan. Aquella nit es va presentar en el local la seva companya sentimental, de la qual s’havia separat recientment. Varen discutir a la barra del bar de manera ostensible, entre passe i passe, i posteriorment la dona se’n va anar visiblement alterada. No havia aconseguit convèncer a Lee Morgan que tornés amb ella. Al cap d’una estona, Helen More, que així es deia aquella dona, va tornar al local, i plantant-se tot just al mig de l’escenari, va treure del seu bolso un revolver calibre 32 i la deixar anar un tret, directe al cor del músic, el qual va morir immediatament. Eren les 2h 45m de la matinada quan vàrem perdre a un gran músic i trompetista de Jazz. Jove va morir Lee, assassinat, i jove va morir Clifford Brown, en accident automovilístic. Què ens haurien donat, musicalment parlant, aquests dos grans trompetistes ningú ho sap però tothom s’ho pot imaginar, que això és gratis.\n4 - Boy, what a nigth 7m30s\n1 - The Sidewinder 10m21s\nTema de la introducció i final del programa de Jaz...


La Plataforma "Es Familia" o com explicar les polítiques del PP de forma pedagògica - Sant Cugat Informa!\nInici » Notícies » Política i Economia » Política » La Plataforma “Es Familia” o com explicar les polítiques del PP de forma pedagògica\n28 Febrer 2014 a 13:48\nLa Plataforma “Es Familia” o com explicar les polítiques del PP de forma pedagògica\nEl Partit Popular vol mobilitzar les seves bases per fer arribar “el missatge” a la ciutadania\nJorge Carreras i Antoni Bosch // Foto: Xavier Boix\nAquesta setmana el Partit Popular de Sant Cugat ha presentat a la Casa de Cultura la plataforma “Es Familia“, una eina al servei dels seus militants i seguidors per tal de facilitar-los arguments per fer arribar a la ciutadania en general que el PP s’ocupa de l’economia però també de les persones. Aquesta plataforma gira al voltant d’una web i s’ha creat des de la direcció de la formació política de la provincia de Barcelona, encapçalada pel seu president Antoni Bosch, que va ser a la nostra ciutat per explicar-la personalment a les més de 30 persones que es van aplegar dimecres a la nit a l’auditori del centre cívic.\nSegons Antoni Bosch, aquesta plataforma s’ha dissenyat pel benestar social i per defensar els eixos fonamentals de les polítiques del PP. En la seva intervenció, feta totalment en castellà com la que va fer després en Jorge Carreras, portaveu del Grup Municipal, va parlar de la família com eix principal de la societat, sense la que no podria existir i de l’home com a “animal familiar i social”. El PP, segons ell, és un partit de centre dreta que s’ocupa igual o millor que l’esquerra de les polítiques de benestar però “amb cap, perquè siguin sostenibles i arribin a tot el món“.\nEls trets de la web que presenten giren al voltant del “positivisme”, doncs segons el dirigent popular, “ja n’hi ha prou de males notícies, la premsa només projecta els atac entre els uns i els altres i, amb permís de la crisi hem ser positius perquè la vida és bella“. Per aquest motiu en la web es poden trobar propostes fetes per grups institucionals del Partit Popular en diferents localitats adreçades a col·lectius vulnerables, mesures del govern central pensant en els que més pateixen la crisi – com el pla per combatre la pobresa infantil – o vídeos amb imatges positives de la vida en general, com aquest d’una marca coneguda de refrescs. També va fer esment en la seva intervenció al posicionament contrari a l’avortament i en aquest sentit va afirmar que, igual que l’agrupació de Sant Cugat, li hagués agradat que el projecte de llei anés més lluny i que no li agradava que companys seus es manifestessin en contra d’aquest.\nPer finalitzar va demanar al públic assistent que donés projecció d’aquesta plataforma i, per tant, de les seves polítiques perquè representen els seus valors, “els mateixos que els de la Marxa de Washington del 22 de gener o de Lió o París i que la majoria de la premsa ni en parla” i va explicar un exemple com a metàfora final: “un polític israelià va respondre que al seu país anaven bé les coses raonablement perquè l’índex de natalitat estava al 2,2%, m’agradaria que un polític espanyol pugués dir el mateix, que un dels nostres objectius passa per aquí, entre d’altres coses perquè ens puguin pagar les pensions“.\nEl portaveu municipal Jorge Carreras va intervenir al final per agrair l’assistència i per donar valor al terme “família”. Per en Carreras hi ha diferència entre el que pensa sobre aquest concepte la majoria de la gent i les institucions. “Basta amb que ens preguntem nosaltres mateixos que és el que més en importa i siguis del partit que siguis el que més t’importa és la família, ho demostren les estadístiques“. Segons el portaveu municipal “la llei de matrimonis homosexuals ha rebaixat el concepte tradicional del terme “matrimoni” i, en canvi, només ha hagut 1.275 unions d’aquest tipus des de la seva aprovació a tot l’Estat – a Catalunya 288 – quan més del 80% de les famílies viu en matrimoni amb més d’un fill“. Segons les darreres dades de l’Idescat, que són però del 2001, a la nostra ciutat només el 49,8% de les parelles que vivien juntes tenien fills, seguides d’un 19% que no en tenien i d’un 17% de llars considerades “no familiars”, per tant, sense una relació jurídica formal o bé llars unipersonals.\nSegons en Carreras millorar les polítiques adreçades a les famílies com a institució és millorar als individus que viuen en família i, per això s’ha de partir d’una sèrie de drets que ténen com a individus i com a família – institució com ara el de procreació – dret a tenir tant fills com un vulgui -, el dret a l’educació – entès com que els pares puguin escollir l’educació dels fills – , la conciliació de la vida laboral i familiar – que els nens trobin la seva mare a casa i, en la mesura del possibe el pare -, l’estabilitat conjugal – el matrimoni no pot obligar menys que una lletra de canvi -, etc.\n#Esfamilia #Partit Popular\nEl PP va votar en contra de l’increment del cànon de l’aigua\n@StCugatInforma: “Es Familia” o com explicar les polítiques del PP d forma pedagògica: https://t.co/Tg4pchcrTt @PPSantCugat @es_familia


El Centre Sant Jaume de Badalona busca voluntariat per a l'estiu | Jesuites Catalunya\nEl Centre Sant Jaume, entitat del nostre sector social que acompanya infants, joves i famílies al barri de Gorg de Badalona, cerca voluntaris i voluntàries per als casals d’estiu i els camps de treball que ofereix durant l’estiu.\nLes activitats de lleure són una gran oportunitat per als infants i joves, i més durant les vacances escolars de l’estiu. Amb aquestes activitats els participants poden gaudir d’un temps d’aprenentatge i convivència segura.\nAcompanyar els infants amb una relació propera, proporcionant una figura de referència\nUn dels principals objectius és cobrir les necessitats de lleure d'aquests infants, acompanyant-los durant la durada de l'estiu, amb activitats molt divertides tant dins del centre com a l'exterior amb sortides periòdiques. A més, tenen l'oportunitat de poder relacionar-se a més infants d'altres escoles i de diferents barris de Badalona.\nEn aquest tipus d’activitats, tal i com ens expliquen des del Centre Sant Jaume, el paper del voluntariat és fonamental i consisteix en l'acompanyament als infants proporcionant una relació propera, una figura de referència i de responsabilitat. Monitors i monitores donen suport a les activitats, esdevenint referents positius i models de conducta per als menors. Acompanyar-los des d'una vessant educativa, però amb un rol diferent dels educadors afavoreix l'establiment de vincles i la cohesió de grup.\nPer a desenvolupar aquesta tasca, el Centre Sant Jaume busca persones, preferiblement majors d’edat i amb experiència treballant amb infants i/o joves, monitors/es de temps lliure o estudiants que vulguin convalidar les seves pràctiques. Amb tot es valorarà en detall cadascuna de les propostes.\nPodran acompanyar el Casal d’Estiu, un espai de joc i relació amb infants dels 6 als 12 anys, que comprèn activitats dins del centre així com sortides a l’aire lliure. O el camp de Treball que es realitzarà al Corredor del Montnegre.\nQui vulgui oferir-se com a voluntari/a trobarà més informació i les dades de contacte en aquest enllaç a la web o escrivint al correu voluntariat@fundaciocarlesblanch.org.


Com triar autoescola? Guia i passos a seguir | Autoescola Pallars\nSi vols obtenir un permís de conduir, és important que et preparis molt bé abans d'examinar-te. Per a fer més fàcil i efectiva aquesta preparació, en tot el país hi ha gran varietat d'autoescoles. Qualsevol d'aquestes t'ajudarà a adquirir els coneixements que necessites per a circular de manera segura, responsable i aprovar els exàmens requerits.\nDavant tantes opcions disponibles, a continuació trobaràs algunes claus sobre com triar autoescola. És important que obtinguis una formació teoricopràctica integral en matèria de seguretat viària, normes i senyals de circulació, autoavaluació i conducció responsable del vehicle.\nGuia per a triar autoescola de la DGT\nLa Direcció General de Trànsit (DGT) ha ofert algunes recomanacions a tenir en compte per a seleccionar una autoescola adequada. La DGT també s'encarrega d'emetre els permisos de conduir.\nSi t'has decidit per vehicles pesants i t'interessa saber quin temps es triga a treure el carnet de camió, has de saber que el *CAP és un curs de 140 hores. D'aquestes, 130 són teòriques i 10 són pràctiques.\nPer a saber que autoescola triar, la DGT recomana que la institució ha de complir amb bones pràctiques. Igualment, deu:\nFacilitar informació bàsica dels seus cursos i certificats.\nOferir una formació teoricopràctica de qualitat.\nRespondre de manera efectiva si algun dels seus estudiants suspèn algun examen, preparant-li per a millorar la pròxima vegada.\nSi tot surt bé després d'examinar-te, la DGT et pot enviar en un termini de 2 o 3 dies un permís provisional. Aquest et permetrà circular només en territori nacional i en companyia de la teva identificació fins que rebis el permís definitiu.\nCom triar autoescola a la meva ciutat\nEl primer que has de tenir en compte al moment d'apuntar-se a l'autoescola és que sigui una institució autoritzada per la DGT.\nDesprés, és important comprovar que estigui situada en la zona d'habitatge o prop del lloc de treball. Per descomptat, has de comprovar la qualitat de la formació que ofereix per a garantir que prepari a bons conductors.\nUn altre aspecte fonamental que has de considerar és el preu dels cursos, ja que la preparació per a obtenir el permís de conduir pot ser massa cara en algunes institucions. Per això, el millor és triar una autoescola que tingui cursos dins del teu pressupost. Aprofitem per a aclarir que totes gestionen tarifes similars.\nPunts clau per a saber quina autoescola triar\nSi encara tens dubtes sobre quina autoescola triar, hi ha unes certes claus que pots tenir en compte al moment de prendre una decisió definitiva.\nLa primera és que l'autoescola hagi incorporat les noves tecnologies informàtiques en les seves pràctiques d'ensenyament. D'aquesta manera, tindràs l'opció de rebre les lliçons teòriques i fer exàmens de prova en línia.\nÉs important que els professors estimulin la participació activa dels estudiants i realitzin un seguiment de la seva evolució per a orientar-los segons el seu progrés. A més, el centre ha de disposar d'una flota variada de vehicles perquè puguis practicar amb el model que necessitis i que millor s'adapti a la mena de permís que vols aconseguir.\nUn altre punt clau es tracta que l'autoescola que triïs tingui alguns anys d'experiència en la formació de conductors qualificats. Per a comprovar-ho, pots mirar els comentaris i valoracions que hagin deixat altres estudiants en la pàgina web de l'escola.\nI com recomana la DGT, la institució ha d'oferir informació bàsica sobre els seus serveis, així com una formació teoricopràctica de qualitat. A més, només ha de permetre que els seus estudiants s'examinin quan estiguin realment preparats.\nL'autoescola ha de facilitar informació bàsica\nAbans d'apuntar-se a l'autoescola, és important que aquesta informe sobre unes certes dades bàsiques als seus possibles estudiants. Ho ha de fer tant en la seva pàgina web i/o xarxes socials, així com de manera presencial en les seves instal·lacions.\nAquestes dades bàsiques han d'incloure detalls sobre els cursos i certificats que ofereixen. També han d'informar sobre els requisits per a matricular-se a l'escola i aprovar la formació i els drets i obligacions dels seus estudiants.\nTambé, és imprescindible que informin sobre les tarifes i els horaris disponibles, perquè puguis triar el que millor s'adapti a la teva disponibilitat. D'igual forma, han d'assessorar-te sobre els tipus de permisos i els vehicles que s'has d'aprendre a conduir per a aconseguir-los.\nL'autoescola ha de realitzar formació teòrica completa\nPer a garantir la preparació de conductors qualificats, és necessari que la formació inclogui lliçons teòriques complementàries i fonamentals per a l'execució pràctica. És molt important que assisteixis a aquestes lliçons, ja sigui en una modalitat presencial o en línia.\nGeneralment, el primer pas per a obtenir un permís de conduir és aprovar l'examen teòric. Per això, en el moment de triar autoescola, revisa que el programa de formació teòrica sigui exhaustiu. Ha de cobrir els continguts bàsics en matèria de normes i seguretat viària, documentació requerida, maniobres de conducció preventiva i responsable, manteniment del vehicle i protocols en cas d'accidents.\nFormació pràctica de qualitat\nUna vegada que aprovis l'examen teòric, disposes d'un termini de 2 anys per a presentar l'examen pràctic i aprovar-lo. Però, no et preocupis! A mesura que practiquis, guanyaràs confiança i seguretat al volant.\nPer a això, només fa falta que l'autoescola de la teva elecció compti amb un programa de formació pràctic impartit per professors qualificats i entrenats. Ells faran un seguiment de la teva evolució, de manera que t'ajudaran a detectar els teus punts forts i aquells en els quals necessites més entrenament abans de presentar-te a l'examen.\nEl resultat serà encara millor si algunes pràctiques es realitzen en els llocs d'examen, la qual cosa permet un major coneixement de les vies i els seus possibles punts conflictius.\nUna autoescola bona sol et permetrà examinar-te quan estiguis realment preparat\nCada persona té un ritme particular d'aprenentatge que pot variar d'acord amb el seu nivell de coneixement previ. Per això, és important que els professors de l'autoescola siguin capaces de valorar el teu progrés en funció de les teves pròpies fortaleses i febleses. Ells seran els que et diguin si estàs veritablement preparat.\nPer a garantir aquesta preparació, és important que la formació teòrica cobreixi tots els continguts bàsics i que les pràctiques es duguin a terme en tot tipus de vies, tant en circuits tancats com en vies obertes. Això et permetrà conèixer cada zona al màxim i desenvolupar major seguretat i confiança a l'hora de conduir.


AppleFace : Vestir ètic\nFa unes setmanes vaig poder veure a TV3 el Documental "La nostra fàbrica Low cost".\nAviso, és un documental dur dels que fa mal de panxa i genera ràbia i impotència.\nFa anys que la meva creuada personal va començar en aquest àmbit. He escrit sobre temes relacionats amb la millora de les condicions dels i les treballador@s del món tèxtil en diverses ocasions (aquí i aquí, per exemple) . També vaig dur a terme una modesta campanya per un Nadal artesà al blog el 2011 que va tenir molt d'èxit perquè proposava per temàtiques alternatives a les compres a les grans corporacions.\nSempre hi he cregut en això que els petits gestos fan meravelles és cert i que les nostres accions tenen conseqüències. Per sort, cada cop hi ha més gent preocupada pel fet de vestir peces fabricades per gent maltractada i revertir la situació té a veure, al meu entendre, amb canviar hàbits de consum. Amb molta gent he compartit aquesta preocupació i el cert és que hi ha qui llavors té ganes de canviar però tenen dubtes que miraré de solventar:\n- La roba, perquè sigui curosa amb el medi ha de ser feta a mà??\nBé, en primer lloc, la roba pot estar feta de manera industrial, l'únic que hem de tenir clar és que les persones que han treballat en la confecció de les peces que durem ho hagin fet en condicions de treball dignes i respectant el medi ambient. S'estan posant en marxa iniciatives per a crear segells de garantia que ens permetrien determinar si un article ha estat confeccionat lliure de mà d'obra infantil, sense explotació i altres. M'anoto el tema per fer-ne un post més extens.\n- La roba que tu dius és molt cara!\nCertament, hi ha marques que surten cares. D'altres, en canvi, són d'allò més assequibles. De fet, el meu càlcul del preu de la roba inclou el següent: preu + temps d'ús. Això vol dir que a l'hora de valorar el preu d'una peça de roba, penso també en l'ús que li podré donar. És a dir: si trobo una samarreta a 10 € que sé que em durarà un sol estiu perquè la tela cedirà, agafarà olor i/o hi descobriré males costures o forats en un futur proper, la trobo més cara que una samarreta que valgui 20 € però em duri tres anys.\nLa primera samarreta m'ha costat 10 € 1 any\nLa segona samarreta m'ha costat 20€ 3 anys = 6,66€ l'any.\nAixí doncs, en aquest càlcul, em surt més barata la segona samarreta.\n- I la moda, què!!!?!?!?\nCert, sóc un desastret per la moda; vesteixo com em dóna la gana i no segueixo tendències. M'és d'un@ s'estarà posant les mans al cap! Aquest és el meu cas i, per tant, no el tinc aquest problema. Tanmateix, si el que us preocupa és la moda, hi ha moltes maneres de transformar les peces de l'armari en una altra cosa de manera moooolt senzilla i econòmica per anar adequant l'armari a les onades de la moda. Alhora, us insto també a seguir el vostre instint i deixar de banda les corrents que ens imposen.\nH&M moda de la setmana\n- I, la gran pregunta,.... ON TROBO AQUESTA ROBA RESPECTUOSA??\nPer començar, cada dia és més fàcil trobar-ne. Per la meva banda, el mecanisme més senzill per a intentar garantir-me si la roba és feta en condicions justes és que sigui feta en territori nacional. Aquí tindrem males condicions però no estem al nivell dels països asiàtics. Us deixo un petit recull, prometo anar-lo ampliant i us demano que, si us ve de gust, m'ajudeu a fer-lo cada vegada més extens.\n- INSTINTO Barcelona\n- Siempre es viernes\n- Kupukupu Barcelona\n- Mimètik bcn\nPerdoneu el rotllo però és que el tema dóna molt de sí!\nEn seguirem parlant,\nPublicado por AppleFace en 11:10\nUnknown 12 de junio de 2014, 22:20\nHola Marta, acabo de descobrir el teu blog...! i també vaig veure aquest 30 minuts. Gràcies pel llistat de botigues. Jo estic en la fase evitatoria de les botigues populars (h&m, zara, mango, etc.) i no he descobert masses alternatives que em facin el pes,tot i que a mi una mica com a tu, la moda no em treu la son...Sempre arriba un dia on et vols donar un caprici, així que segur que Xafardejaré alguna de les teves propostes.\nEnhorabona per la vessant artística que veig estàs desenvolupant...! una abraçada,\nVídeo d'El Jersei de Venancio y los Jóvenes de ant...


Jusèp Boya: “Iniciatives com la candidatura Priorat-Montsant-Siurana no només tenen repercussió a escala local, tot i que sorgeixen del territori, sinó que repercuteixen en benefici de tot Catalunya i són exemple de projectes reeixits. Són projectes de pa | Candidatura Priorat\nJusèp Boya és director general d’Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni. És l’interlocutor de la Generalitat amb el govern de l’Estat en temes de Patrimoni Mundial i serà l’encarregat de defensar la candidatura Priorat-Montsant-Siurana al Consejo del Patrimonio Histórico. Amb Jusèp Boya conversem sobre com percep la candidatura del Priorat a Patrimoni de la UNESCO, quins són els motius que fan el seu paisatge cultural mereixedor d’aquesta distinció i quins reptes planteja el projecte.\nCom percep la Candidatura Priorat-Montsant-Siurana a Patrimoni de la UNESCO?\nÉs una candidatura de paisatge cultural única a Catalunya centrada en un territori que ha sofert grans canvis en les darreres dècades. Ha passat de ser una comarca deprimida, sense un futur massa prometedor, a una comarca amb molt futur, que ha experimentat una transformació de 180º. I aquesta transformació s’ha realitzat, i això cal subratllar-ho, amb total respecte pel llegat rebut i per l’entorn.\nD’aquí que la candidatura opti a ser inscrita com a Patrimoni Mundial de la UNESCO, un fet impensable ara fa només 30 anys. Convé subratllar l’esforç, un treball ben fet i orientat i l’estima per la terra com a factors per tenir-ho a l’abast.\nQuins elements posaria de relleu?\nEs tracta d’un paisatge que acobla amb precisió els límits geogràfics, històrics, simbòlics i identitaris de la població que hi viu i hi conrea la terra. Constitueix un mosaic que amb poc més de 500 km2 permet fer la lectura de més de 13.000 anys d’ocupació humana. Algunes de les representacions artístiques prehistòriques així ho demostren, com les de l’abric de Gallicant a Cornudella de Montsant, que pertanyen al conjunt de l’Art rupestre de la conca mediterrània de la península Ibèrica, declarat Patrimoni Mundial per la UNESCO el 1998.\nPel que fa a la confecció de la candidatura, convé destacar, sobretot, la participació de tota la gent del Priorat i la gran feina feta per l’entitat que ho encapçala: Prioritat, model d’exigència, qualitat i professionalitat feta amb entusiasme. Per fer una cosa cal creure en ella i aquest és el cas d’aquesta candidatura.\nQuina singularitat té el Patrimoni de la comarca del Priorat?\nEl paisatge cultural de Priorat-Montsant-Siurana representa i explica el mosaic agrícola mediterrani, exemple excepcional de biodiversitat, de combinació dels diferents cultius, d’aprofitament selectiu i específic de cada pam de terra, d’acord amb les condicions climàtiques, orogràfiques, edàfiques, etc. I a més, representa el paisatge agrícola de les terres interiors i accidentades del mediterrani. La de les terres que donen justament nom a aquest singular mar Mediterrani, el mar enmig de les terres.\nAquest paisatge cultural il·lustra a la perfecció la interacció entre l’home, la natura i l’evolució del paisatge i la societat agrícola a la Mediterrània. El resultat és un paisatge cultural excepcional que sintetitza i explica la història d’aquesta relació.\nEls habitants s’han adaptat a la topografia complexa i difícil del terreny i han transformat l’espai, organitzant l’ocupació del territori i explotant de forma continuada els seus recursos al llarg dels temps.\nExisteix no només una realitat física tangible sinó també un ric patrimoni immaterial específic amb les seves llegendes i devocions que determinen l’espiritualitat i el corpus simbòlic dels seus pobladors.\nDes del punt de vista patrimonial, el Priorat és una comarca molt rica. Destaquen alguns dels seus principals monuments: la cartoixa d’Escaladei, que ha donat nom a la comarca; el conjunt històric de Siurana amb la seva església en el seu bell emplaçament natural; el castell i la muralla de Falset; les mines de plom de Bellmunt de Priorat; l’església de Sant Jaume a Ulldemolins, etc. A més, tal i com ja s’ha esmentat, s’hi localitza l’abric de Gallicant, a Cornudella de Montsant.\nCom es relaciona el patrimoni amb la vida de les persones que viuen en un territori?\nEl Priorat constitueix un laboratori per abordar amb nous plantejaments els reptes de futur que tenen que afrontar els territoris de la muntanya agrària mediterrània i els seus habitants, en relació amb temes tant importants com són el paisatge, la sostenibilitat, el patrimoni cultural, tant material com immaterial, i el manteniment del desenvolupament i del progrés.\nUn territori que demostra que hi ha un futur digne i sostenible per a l’agricultura de petita escala en un medi natural poc favorable on s’harmonitza la tradició amb la innovació s’assegura el relleu generacional que dignifica l’activitat i el treball de pagès. A més, la potencia amb un tipus de turisme vinculat al coneixement i exploració del paisatge i del conreu agrari. L’enoturisme, sobretot, hi té un paper rellevant, ja que ha dignificat la qualitat d’uns vins reconeguts internacionalment.\nQuins reptes entén que planteja la candidatura i, si fos el cas, la declaració de Patrimoni Mundial de la UNESCO?\nEl repte que cal encarar és orientar la gestió per mantenir i millorar les condicions socials, culturals i econòmiques dels habitants de la comarca, tot mentre es preserva el medi i l’equilibri entre l’ús del territori i la salvaguarda de l’autenticitat i la integritat. Són qüestions essencials per a ser considerat (i inscrit) Patrimoni Mundial. A això hi ajuda molt que ja existeixi des del 2012 una Carta del Paisatge del Priorat sobre la quasi totalitat de la comarca.\nQuina és la implicació del Govern i del seu Departament?\nEl Departament de Cultura va acollir des del primer moment aquesta proposta que promou l’associació Prioritat i que compta amb el suport de totes les institucions locals i comarcals i els sectors associatius, econòmics i productius del Priorat.\nPer això, el Consell Assessor del Patrimoni Cultural Català, que és l’òrgan del Departament de Cultura que valora la idoneïtat de la proposta, la va informar, unànimement, de forma favorable l’any 2013, amb l’objectiu que el Departament la presentés com a candidatura catalana a l’Administració General de l’Estat. Aquesta és la què, en darrera instància, l’ha de sotmetre a la UNESCO. En aquest sentit, cal recordar que ja es va superar una primera fase, com és la inclusió a la Llista Indicativa de la UNESCO l’any 2014.\nAra, continuem treballant perquè finalment entri a formar part de la Llista de Patrimoni Mundial. Tenim previst presentar-la a primers de l’any vinent al Ministerio d’Educación Cultura y Deporte, per tal que el Consejo del Patrimonio Histórico de primavera l’aprovi i, tot seguit, es presenti, per part de l’Estat, la sol·licitud d’inclusió a la Llista de Patrimoni Mundial de la UNESCO.\nEntén que la Candidatura del Priorat és un projecte de país?\nCertament és un projecte del país i per al país. Això que ha ben expressat l’Associació Prioritat, en el sentit que la candidatura s’ha convertit en un generador de sinèrgies i sobretot d’enteses, compromisos i esforços compartits. Aquestes iniciatives no només tenen repercussió a escala local, tot i que sorgeixen del territori, sinó que repercuteixen en benefici de tot Catalunya i són exemple de projectes reeixits.\nLa possible inscripció a la Llista del Patrimoni Mundial de la UNESCO, i ja ara, l’estar a la Llista Indicativa, els universalitza i, per tant, ens pertanyen a tots els catalans més enllà dels límits estrictes del Priorat. Es pot recordar aquí el que ha succeït amb el romànic de la Vall de Boí i el canvi que ha significat per l’Alta Ribagorça. O més recentment, el que segurament afectarà a les terres pirinenques, la inscripció de les festes del foc del solstici d’estiu als Pirineus a la Llista Representativa del Patrimoni Cultural i Immaterial de la Humanitat de la UNESCO l’any 2015.


Sobre la companyia i l'esperança | Descriu\nPer Carles Alós\t Última actualització 27 Nov, 2019 145\nS’acosta Nadal i les absències comencen a pesar. Hui he rellegit el “Quadern per a Joan” de Manel Alonso editat a l’editorial riberenca Neopàtria. Un quadern, un compendi, un recull on sura la memòria de l’amic malalt, l’ajut, el calor, l’ànim de l’autor del poemari front la malaltia del company de lletres i afinitats , en aquest cas el metge i poeta castellonenc Joan- Baptista Campos. Pel setembre de 2015 em vaig comprar el “Quadern de l’Índia” del poeta castellonenc, un llibre editat a l’editorial Brosquil que dirigia l’autor puçolenc d’aquest recull de remembrances i records, un llibre que m’acompanya ara mentre cabdelle aquest text.\nEl poemari d’Alonso és un recull de poemes, trenta-quatre en concret, escrits durant la malaltia del poeta castellonenc, 2010-2012, encapçalats tots i cadascun per cites del poeta tristament absent. Poemes d’esperança, de companyia, amicals, amb una estructura senzilla i un contingut diàfan construïts després de llargues converses i confidències i que esperen la milloria del poeta, que a la fi no es donà. Manel Alonso no volgué construir aquest llibre com un comiat ja que les persones estimades sempre perviuen en el record, i a més, en el cas dels poetes, en la seua obra.\nS’acosta Nadal i les pèrdues suren, tanque el “Quadern de l’India“ de Joan Baptista Campos, aquell llibre que vaig comprar de París- València sense tindre cap referència de l’autor i pense en totes les persones que l’estimaren, totes les persones que el tractaren, en l’autor del llibre i la seua empatia cap a ell però sobretot en els seus familiars. Hölderlin escriví que el que dura ho funden els poetes, un llibre d’un poeta dedicat a un altre poeta. Un cant a l’ànim, a l’espurna que ens manté vius en la dificultat, a cada cosa a què ens agafem en l’adversitat. Un record perenne, una memòria de poetes.\nManel Alonso (Puçol, 1962) és escriptor en tots els sentits de la paraula, ha escrit poemaris, novel·les, reculls de contes, dietaris, i ha estat nombroses vegades guardonat per ells. Vaig tindre el plaer de conéixer-lo en el procés d’edició del meu llibre com a membre de la col·lecció de poesia de l’editorial Germania, ara Neopàtria. Un home de lletres, en el sentit estricte de la paraula que ara dirigeix la col·lecció Mare Nostrum d’aquesta editorial alzirenya que aposta per noves veus.\nAutor/a: Manel Alonso\nCol·lecció: Mare Nostrum\nAbsènciaJoan-Baptista CamposManel AlonsoNeopàtriapoesia\nImatges d’una memòria sensual\nUn balanç de set anys


"L'home del paraigua", inaugura el Festival ETC — Ajuntament de Tarragona\n"L'home del paraigua", inaugura el Festival ETC\nRepresentació al Liceu\nL'òpera collage, amb més de 500 intèrprets, és una barreja de diferents estils musicals i llenguatges artístics. 26/06/2012\nEl Festival d’Estiu de Tarragona, ETC 2012, s’estrena el proper 8 de juliol amb l’òpera collage L’Home del Paraigua de Joan Martínez Colàs. L’espectacle compta amb la participació d’entitats artístiques, culturals i cíviques de Tarragona i el seu entorn, fins arribar a més de 500 intèrprets. La tinent d’alcalde Begoña Floria ha explicat: “es tracta d’una experiència artística i participativa que s’emmarca en els actes de la Capital de la Cultura Catalana i posa en valor el potencial de la ciutat en les arts escèniques en un projecte d’alta qualitat professional”.\nL’espectacle és una iniciativa impulsada per un artista català, el compositor Joan Martínez Colás, inspirada en una personalitat, també catalana, Vicenç Ferrer, que ha esdevingut un autèntic referent ètic universal. Una proposta artística i musical, professional, que té la singularitat que és participativa. Es construeix i es defineix en cada lloc on es presenta gràcies a la participació dels agents i entitats artístiques, culturals i cíviques de l’entorn on es realitza. A Tarragona comptarà amb la participació d’una vintena d’entitats locals que sumades al cor, l’orquestra i solistes que serveixen de base i a les entitats provinents d’altres ciutats de Catalunya, fan que l’espectacle arribi a més 500 intèrprets. Veieu el vídeo d'uns els assajos de l'espectacle, al Camp de Mart de Tarragona:\nL’espectacle es va estrenar al gran Teatre del Liceu, ha fet gira per diverses ciutats catalanes i l’1 de desembre farà una actuació extraordinària al Palau Sant Jordi amb la participació de totes les entitats i agents que han participat en cadascuna de les ciutats.\nEl projecte ja fa mesos que camina amb reunions i assajos i tindrà un moment previ de difusió i visibilitat amb la Cercavila que es farà el proper dissabte 30 de juny a partir de les 19.15 h, que arrencarà de l’estàtua dels Despullats i recorrerà el centre de la ciutat fins a la plaça de la Font.\nL’Home del Paraigua dóna el tret de sortida al Festival ETC que portarà a l’escenari del Camp de Mart espectacles de primer nivell amb artistes nacionals i internacionals com Manolo García, Serrat i Sabina, Els Amics de les Arts, Pat Metheny, Buenavista Social Club amb Omara Portuondo, etc.


Build a Bot Dinosauri | JOGUIBA\nBuild a Bot Dinosauri\nDescripció i característiques Build a Bot Dinosauri\nAmb Build a Bot crea la teva pròpia robot-mascota Dinosaure i personalitzar-la amb un munt d'adhesius. El motor electrònic que inclou el joc Build a Bot permet que la teva mascota pugui fer salts o esquivar alguns obstacles. Inclou una peça amb forma que li motivarà a córrer. Munta el teu conill amb les 20 peces incloses. Edat recomanada: +5 anys.