FAQ. Preguntes freqüents | Bicicletes | Mobilitat i Via Pública - Ajuntament de Girona\nFAQ. Preguntes freqüents | Bicicletes | Mobilitat i Via Pública\nFAQ | Bicicletes | Mobilitat i Via Pública\nÚltima actualització: 26-11-2020\nNo. L’Ordenança municipal de circulació de Girona estableix a l’article 3 que les bicicletes en vies urbanes només poden circular per vies ciclistes, parcs, calçada de zona 20 (*), calçada de zona 30 (*) i altres calçades. De manera excepcional, es pot circular en el trams de connexió de vies ciclistes per vorera de longitud inferior a 20 metres , entre aquestes o aparcaments per a bicicletes o a la calçada a velocitat 6 km/h (pas de vianants) cedint el pas als vianants.\nA la ciutat el casc és obligatori per als menors de 16 anys. En vies interurbanes s’ha d’utilitzar casc de protecció sempre. (Article 47 de la Llei de trànsit, circulació de vehicles i seguretat viària). El casc ha de ser homologat. (Article 118.1 del Reglament general de circulació).\nDe nit o en condicions de mala visibilitat i en vies interurbanes els ciclistes han de portar alguna roba reflectant. (Article 42.3 de la Llei de trànsit, circulació de vehicles i seguretat viària).\nNo, està prohibit circular utilitzant casc o auriculars connectats a aparells receptors o reproductors de so. (article 11.3 de la Llei de trànsit, circulació de vehicles i seguretat viària).\nSí. L’article 21.1 del Reglament general de circulació estableix que els cicles, que per construcció, no puguin ser ocupats per més d’una persona podran transportar, no obstant, quan el conductor sigui major d’edat, un menor de fins a 7 anys en un seient addicional que haurà de ser homologat.\nA més, l’article 3.4 de l’Ordenança municipal de circulació estableix que les bicicletes poden transportar persones i/o càrrega (animals o mercaderies), utilitzant remolcs, semiremolcs, semi bicis o altres elements degudament homologats i quan la persona conductora sigui major de 16 anys. Els menors de 16 anys transportats en aquests aparells han d’anar lligats amb cinturó de seguretat i portar casc de protecció homologat per a bicicletes. Tot això mentre no ho defineixi una normativa sectorial de rang superior.\nSí, sempre que l’amplada de la via per on circulis ho permeti.\nNo obstant això, cal tenir en compte que l’article 36.2 del Reglament general de circulació diu que les bicicletes poden circular en columna de dos, arrambant-se tant com sigui possible a l’extrem dret de la via i col·locant-se en filera en trams sense visibilitat, i quan formin aglomeracions de trànsit. Aquest article fa referència a carrils de circulació de calçada on es comparteix amb altres vehicles.\nLlum de posició davantera i posterior\nPoden disposar de: catadiòptrics en els radis de les rodes i en els pedals.\nÉs un vehicle d'almenys dues rodes, accionat per l’esforç muscular de les persones que l’ocupen, en particular mitjançant pedals o manetes.\nQuè és un bicicleta?\nÉs un cicle de dues rodes.\nQuè és una bicicleta de paladeig assistit?\nÉs una bicicleta equipada amb un motor elèctric auxiliar, de potència nominal contínua màxima inferior o igual a 250 W. En aquestes bicicletes, la potència del motor disminueix progressivament fins que, finalment, s’interromp abans que la velocitat del vehicle arribi als 25 km / h o si el ciclista deixa de pedalar.\nSí, així ho estableix l’article 22 del Reglament general de vehicles. És molt útil i necessari per avisar de la nostra proximitat.\nPreferentment als aparcaments habilitats per a aquests vehicles, tant a la vorera com a la calçada. Es podran lligar als elements estructurals o mobiliari urbà quan no hi hagi aparcaments específicament dissenyats per a aquests vehicles i sempre que no menyscabin en la funció o malmetin els elements als quals es lliguen o interfereixin en l’ús de la via pública i els itineraris de vianants accessibles. Està prohibit lligar-los a arbres o qualsevol element d’una façana. Pots demanar que l’Ajuntament instal·li un aparcament aquí.\nL’Article 64 del Reglament General de Circulació 1428/2003 de 21 de novembre, estableix que, com a regla general, els conductors de bicicletes tenen prioritat de pas respecte dels vehicles de motor quan per entrar en una altra via el vehicle de motor giri a dreta o esquerra, en els casos permesos, i hi hagi un ciclista a prop. En aquests casos els conductors de vehicles motoritzats els han de deixar passar i han d’arribar a detenir-se si cal.\nQuan circulin per un carril bici, pas per a ciclistes o voral degudament senyalitzats.\nQuan, circulant en grup, el primer ja hagi iniciat l’encreuament o hagi entrat en una rotonda.\nEn els altres casos són aplicables les normes generals sobre prioritat de pas entre vehicles.\nL’article 3 de l’Ordenança Municipal de circulació està dedicat als cicles i estableix:\nEls conductors de cicles propulsats exclusivament per l’energia muscular de la persona o persones que estan sobre el vehicle per mitjà de pedals i de bicicletes amb pedaleig assistit només poden circular pels espais següents:\na. Vies ciclistes, sempre que l’amplada del cicle no superi l’espai delimitat dels carrils senyalitzats o la meitat de l’amplada de la via ciclista:\n1. A una velocitat que no superi els 20 km/h.\n2. En el sentit de circulació indicat en la via.\nb. En els trams de connexió de vies ciclistes per vorera de longitud inferior a 20 m entre vies ciclistes, entre aquestes i aparcaments per a bicicletes o la calçada.\n1. A una velocitat inferior a 6 km/h (pas de vianants).\n2. Cedint el pas als vianants.\nc. Parcs, a una velocitat que no superi els 6 km/h (pas de vianants).\nd. Carrers amb limitació de velocitat màxima a 20 km/h i amb prioritat per a vianants:\n1. A una velocitat que no superi els 6 km/h (pas de vianants).\n3. En el sentit de circulació indicat per als vehicles.\ne. Calçada de la resta dels carrers aptes per a la circulació de vehicles de motor.\nEls cicles propulsats exclusivament per l’energia muscular de la persona o persones que estan sobre el vehicle per mitjà de pedals i les bicicletes amb pedaleig assistit s’han d’estacionar preferentment als aparcaments habilitats per a aquests vehicles, tant a la vorera com a la calçada. Es podran lligar als elements estructurals o mobiliari urbà quan no hi hagi aparcaments específicament dissenyats per a aquests vehicles i sempre que no menyscabin en la funció o malmetin els elements als quals es lliguen o interfereixin en l’ús de la via pública i els itineraris de vianants accessibles. Està prohibit lligar-los a arbres o qualsevol element d’una façana. 3. Els conductors dels cicles no inclosos en la descripció de l’apartat 1 només poden circular per la calçada dels carrers que són aptes per a la circulació d’automòbils. Aquests vehicles només es poden estacionar atenent a la regulació de la normativa sectorial per als vehicles.\nLes bicicletes poden transportar persones i/o càrrega (animals o mercaderies), utilitzant remolcs, semiremolcs, semi bicis o altres elements degudament homologats i quan la persona conductora sigui major de 16 anys. Els menors de 16 anys transportats en aquests aparells han d’anar lligats amb cinturó de seguretat i portar casc de protecció homologat per a bicicletes. Tot això mentre no ho defineixi una normativa sectorial de rang superior.\nDenunciar-ho a la dependència policial més propera. Per presentar una denúncia s’ha de portar:\nUn document identificatiu personal: DNI, passaport, NIE o permís de conduir.\nFactura de compra i, si no se'n disposa, dades sobre la marca, el model, el color i els trets característics. Millor si aporteu una fotografia.\nNúmero de bastidor o número identificatiu gravat.\nEn el cas de recuperar la bicicleta, aquestes dades serviran per identificar tant la bicicleta com el seu propietari. Pots consultar aquí si la teva bicicleta s’ha trobat i està al dipòsit municipal de vehicles de Girona, Salt, Sarrià de Ter o Banyoles.


FRACASO ESCOLAR o FRACASO POLÍTICO: LAIA Salvador Espriu\nEl missatge en una narrativa ha de regalar tres grans fites, fer gaudir i fent pensar al lector, construir des de petits detalls les grans històries i de la ficció més increïble fer reviure coses creïbles a l’observador. Laia, de Salvador Espriu, ens delecta amb aquests tres encants. Ella, una dona de ficció, esdevé un personatge que tots hem admirat per molts indrets. La seva existència, Laia, és contrapunt d’un món en contra l’individu que pel simple fet de la seva singularitat cau en l’infortuni. D’un feminisme entre línies, aquesta obra de Salvador Espriu es fa de lectura obligada a qui gaudeixi, aprengui i estimi amb la llengua catalana. La literatura és fer néixer lentament esperits intensos i creïbles malgrat siguin irreals. Si esdevenen superflus els temps els esborra, si propers i naturals, esdevenen eterns (31.03.09)\nANOREXIA BULIMIA Y ADOLESCENTES\nEL CIELO ES AZUL LA TIERRA ES BLANCA de Hiromi Kaw...\nEL VIAJERO de Gary Jennings\nEN EL IMPERIO DE GENGIS KAN de Stanley Stewart\nBAJO EL DRAGÓN de Rory MacLean\nHOMES D’HONOR de Xavier Bosch\nAL OTRO LADO DE LA NIEBLA de Juan Luis Arsuaga\nFABULACIONS SIRIANES DE JOAN BELLÈS\nQuarts i hores de Josep Santesmases\nMIENTRAS ME DUCHO de Joan Ignasi Ortuño\nPIAGET POPPER Y KUHN\nRATZINGER PAPA O MAMA\nEL GOZO INTELECTUAL (un libro de Jorge Wagensberg)...


VI Assemblea Nacional de EUiA - Página 2\npor Maite Nebrera el Dt Jun 02, 2009 6:06 pm\nJa ho sé, senyor Soler. El comunisme té moltes variants, una d'elles el estalinismo, que és el pitjor de tots i que es basa solament en la adulación a la persona de Stalin, un dels majors criminals en la història del món.\nAra bé. El comunisme sempre significa totalitarisme. Mentrestant, el liberalisme ha demostrat ser útil per a solucionar els problemes de la gent, i aquesta és una gran veritat, i s'ha demostrat entre 1996 i 2004, quan governava el senyor Aznar.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:08 pm\nEduard Sala escrigué: És possible però és que per cada nova variant del comunisme que provem els enterramorts fan l'agost, així que millor deixem les coses tal i com estan.\nAmb les coses tal com estan sí que hi faran l'agost els enterramorts, si és que encara són vius per explicar-ho. Més que res perquè la població mundial ja ha multiplicat per sis el límit de sostenibilitat del món, i més que res perquè les desigualtats -després de tants anys de capitalisme- són ja tant evidents entre països i entre classes dins d'aquests països, que jo només li veig un final (tràgic) a la raça humana, i és la mort, com continui per aquest camí.\nL'Estat s'ha d'involucrar. Les classes han de desaparèixer o estem destinats a fer-ho nosaltres mateixos.\npor Lluís Serra el Dt Jun 02, 2009 6:08 pm\nLa pujada al poder per mitjà de la cruenta guerra civil, que mortificà a tot els espanyols, del règim no democràtic no n'és pas la causa de la pèrdua de productivitat catalana. Sí que és cert que els bombardejos del govern de Franco van anar minvant poc a poc la productivitat catalana, hi ha una baixada brusca durant els primers estadis de la Guerra.\nEsto ocurrió cuando como usted ha dicho, hubo el decreto Colectivizaciones de la Generalitat, en aquellos momentos dirigida por el nacionalista Luis Companys, que junto con los comunistas y anarquistas hizo que una zona de España fiel a la República fuera devastada por los líderes de organizaciones, que, reconózcalo, no tenían en su ideario una idea de España muy democrática. El Régimen que se instaló en Catalunya no era estalinista, pero sí que estaba vinculado a Moscú y permitió que se propasaran los derechos de los ciudadanos de Catalunya y del resto del Estado. Lo mismo se puede decir de los nacionales, que, acabada la guerra impuso una fuerte represión. No puedo entender como puede alegrarse que en Catalunya casi se completara una revolución socialista: no es un régimen democrático igual que el Franquismo.\nPor otra parte, dice el señor Sala que en Ciudadanos no nos mojamos por la decisiones. Evidentemente sí que lo hacemos, y lo hacemos desde este centro democrático que nos permite hacer decisiones en el conjunto de la sociedad catalana y no dominados por pasiones nacionalistas, o por visiones escoradas a la izquierda más revolucionaria o a la derecha más casposa. Nosotros promovemos la igualdad de todos los ciudadanos catalanes, y lo hacemos en una visión neutra. En todos los temas que usted ha citado, como por ejemplo la política energética, o la sanitaria, Ciutadans aboga por el bien común de la ciudadanía catalana.\npor Maite Nebrera el Dt Jun 02, 2009 6:09 pm\nMarc Soler escrigué: El feixisme, en canvi, possa el poder en mans d'una persona -o un grup de persones- que fan anar a la població com volen.\nEm dóna vostè la raó.\npor Francesc Roldán el Dt Jun 02, 2009 6:09 pm\nTambé és veritat que molts dels que s'han fet dir "revolucionaris", "socialistes" o "comunistes" realment no ho són. El socialisme defensa la igualtat de condicions entre la classe obrera i la classe burguesa, cosa que la dreta, en canvi, no ho fa. La dreta té com a únic propòsit alimentar-se del treball dels treballadors.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:10 pm\nCarles Prats escrigué: Ja ho sé, senyor Soler. El comunisme té moltes variants, una d'elles el estalinismo, que és el pitjor de tots i que es basa solament en la adulación a la persona de Stalin, un dels majors criminals en la història del món.\nEl comunisme no significa totalitarisme. El comunisme significa, precisament, desaparició de l'estat i de les classes, que és totalment opossat al totalitarisme.\nEl lliberalisme no ha demostrat ser útil per solucionar cap problema. Miri Àfrica, si us plau. Miri Àsia. Miri Amèrica del Sud. Apart de quatre excepcions mal contades, estan pagant el preu de l'enorme qualitat de vida d'americans i europeus. Li sembla just?\nFrancesc Roldán escrigué: També és veritat que molts dels que s'han fet dir "revolucionaris", "socialistes" o "comunistes" realment no ho són. El socialisme defensa la igualtat de condicions entre la classe obrera i la classe burguesa, cosa que la dreta, en canvi, no ho fa. La dreta té com a únic propòsit alimentar-se del treball dels treballadors.\nEn realitat el socialisme defensa, directament, la desaparició de les classes, senyor Roldan.\npor Francesc Roldán el Dt Jun 02, 2009 6:12 pm\nLa igualtat entre la classe obrera i la classe burguesa significaria la desaparició de totes dues classes. No he dit res erroni.\npor Maite Nebrera el Dt Jun 02, 2009 6:12 pm\nMiri els països que han crescut econòmicament els últims cinquanta anys i miri els quals no.\nLi recomano que llegeixi a Johan Norberg. En el seu llibre "En defensa de la globalització" explica molt ben per què existeix la pobresa en el tercer món.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:13 pm\nLluís Serra escrigué: Senyor Soler,\nDeixi'm riure, si us plau! Que el descens de la productivitat va baixar just quan es va promulgar el Decret de Col·lectivitzacions? Que la Generalitat estava sota l'òrbita de Moscú? Que les organitzacions anarquistes i socialistes no tenien en el seu ideari la idea d'un estat democràtic? Però d'on treu vostès totes aquestes informacions? Dels documentos FAES? Del NODO? Tot el que deien els franquistes era mentida, eh, per si no se n'ha assebentat!\npor Carles Prats el Dt Jun 02, 2009 6:13 pm\nLa pobresa a Àfrica i altres continents no és culpa del liberalisme, la pobresa extrema i la exclavitud existeix des de molts anys abans de la creació del liberalisme. És cert que la situació en aquests territoris és un greu problema del món (si no el major), però el comunisme tampoc és un exemple de benestar, ja que la pobresa es manté, i l'única cosa que aconsegueix és construir una dictadura totalitària en aquest país.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:14 pm\nMaite Nebrera escrigué: Miri els països que han crescut econòmicament els últims cinquanta anys i miri els quals no.\nI jo li torno a demanar que es miri els tres continents a costa dels quals els països occidentals han crescut. O si no té ganes d'agafar un avió vagi al barri més marginal de la seva ciutat (sempre n'hi ha algun) i miri a costa de qui creixen moltes empresses del nostre estimat país.\npor Lluís Serra el Dt Jun 02, 2009 6:16 pm\nEl tono de voz que usted está empleando no deja de ser un medio para ocultar su carencia de argumentaciones, señor Soler.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:16 pm\nCarles Prats escrigué: La pobresa a Àfrica i altres continents no és culpa del liberalisme, la pobresa extrema i la exclavitud existeix des de molts anys abans de la creació del liberalisme. És cert que la situació en aquests territoris és un greu problema del món (si no el major), però el comunisme tampoc és un exemple de benestar, ja que la pobresa es manté, i l'única cosa que aconsegueix és construir una dictadura totalitària en aquest país.\nFDP: lol, ¿Eso te lo crees de verdad o qué? xD\nDDP: Perdoni, però esque m'he quedat una mica trasbalsat amb això que m'acaba de dir...creia qe el cinisme tenia uns limits, inclus dins d'un partit com el PP, però veig que no.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:18 pm\npor Maite Nebrera el Dt Jun 02, 2009 6:18 pm\nAixò és ua fal·làcia.\nEls països més pobres estan fora de la globalització econòmica, no participen del comerç mundial per culpa dels seus polítics i per culpa del proteccionismo dels països rics que defensa l'esquerra per a fer-li el joc als lobbys.\npor Carles Prats el Dt Jun 02, 2009 6:19 pm\nNo li entenc. Jo només he dit que el comunisme no és una solució eficaç als problemes de la gent. No comprenc que li sembla "cínic".\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:20 pm\nAixò no és així. Els països pobres són pobres degut a les grans multinacionals i als dictadors -moltes vegades instal·lats amb la col·laboració o al menys l'aprovació dels governs occidentals-. A Occident interessa que hi hagi un tercer món. Interessa treure materies primeres a bon preu, i interessa trobar nous mercats -i ma d'obra- interessants.\npor Francesc Roldán el Dt Jun 02, 2009 6:20 pm\nCarles Prats escrigué: No li entenc. Jo només he dit que el comunisme no és una solució eficaç als problemes de la gent. No comprenc que li sembla "cínic".\nCrec que ha dit que del comunisme deriva automàticament una dictadura totalitària.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:21 pm\nDoncs em sembla cínic que no sigui capaç d'argumentar-me el per què de les seves paraules. En l'unic que es recolza és en els fets històrics que es van donar a la URSS, que no va ésser més que un experiment fallit d'una teoria que té moltes variants. No em sembla un motiu de pes. Jo li demano que es miri la teoria i em digui què és el que no és aplicable i per què.\npor Carles Prats el Dt Jun 02, 2009 6:24 pm\nSenyor Soler, vostè s'ha donat suport abans en els fets que es van donar en la Segona República, que és bastant anterior al final de la Unión Sovíetica. I no em sembla aplicable perquè cúando s'ha aplicat no ha aconseguit remeiar la pobresa. Haurà excepcions, però jo li parlo en general. Per exemple, la mateixa URSS.\npor Maite Nebrera el Dt Jun 02, 2009 6:25 pm\nPrecisament aquells països on s'instal·len multinacionals són els quals surten de la pobresa: Taiwán, Hong Kong, Mexico, Xina, Corea del Sud, Vietnam, etc.\nVostè no vol que les multinacionals inverteixin en el tercer món perquè a vostè -no als quals viuen en el tercer món- li sembla "injust".\nEl seu pensament condemna al tercer món a la pobresa, no ho oblidi.\npor Marc Soler el Dt Jun 02, 2009 6:26 pm\nCarles Prats escrigué: Senyor Soler, vostè s'ha donat suport abans en els fets que es van donar en la Segona República, que és bastant anterior al final de la Unión Sovíetica. I no em sembla aplicable perquè cúando s'ha aplicat no ha aconseguit remeiar la pobresa. Haurà excepcions, però jo li parlo en general. Per exemple, la mateixa URSS.\nPerò que li dic que a mi el sistema burocràtic de la URSS i el seu model estalinista m'agrada tant com el capitalisme, osigui, zero!\nEn fi, no hi ha pitjor sord que el que no vol escoltar.\npor Carles Prats el Dt Jun 02, 2009 6:27 pm\nLlavors segons vostè el comunisme mai s'ha aplicat en la pràctica, així que, en aquest cas, ni jo puc criticar-lo ni vostè defensar-lo, no?


Balena amb Llum i So. B Toys - Stoksdidactic\nCaracterístiques de Balena amb Llum i So\nAquesta balena de joguina et divertirà, et calmarà i farà que dormis plàcidament. És molt tova i està feta de tela amb cotó al seu interior. A més, té llum i so, així que quan vulguis podràs activar-la perquè et relaxi amb els seus sons i la seva llum càlida. Té sons de mar, sons tranquils de balena, etc. A més, a través del seu botó ocult podràs programar-la perquè faci sons o llum durant 23 o 45 minuts. També té una nansa de velcro per poder-la penjar al bressol o a qualsevol lloc de l'habitació.\nOpinions de Balena amb Llum i So


Salva Ferrer: "A la Damm érem un grup d’amics amb unes ganes de competir increïbles" | CF Damm\nSalva Ferrer: "A la Damm érem un grup d’amics amb unes ganes de competir increïbles"\nÉs un referent on els més joves poden emmirallar-se. Salva Ferrer (Martorell, 23 anys), ha arribat a l’elit del futbol després de passar pel Juvenil A del CF Damm. Amb els colors de l’Spezia Calcio, aquesta temporada ha defensat Cristiano Ronaldo i ha aconseguit mantenir la categoria un any després del primer ascens de la història del club a la Serie A. Reflexionem amb ell sobre la Damm, el futbol base i la gestió de les emocions en els futbolistes.\nEntrevista realitzada per Ignasi Cardó.\nEn quatre anys has passat de jugar a Divisió d’Honor Juvenil amb la Damm a competir a la Serie A. El teu és un cas atípic, amb un pèl de fortuna si es vol veure així, però la realitat és que has estat preparat en els moments en què s’ha apostat per tu. Com has viscut aquest salt tan ràpid entre acabar l’etapa juvenil i consolidar-te a l’elit?\nSempre dic que en tota aquesta història necessites molta sort, però la sort va passant i tu sempre has d’estar preparat per agafar-la. Dit d’una forma menys metafòrica, has d’estar al màxim nivell en el moment que et necessiten. I jo, per sort o per treball, ho he aconseguit, ja sigui en el meu pas pel Nàstic, o inclús a la Pobla de Mafumet, quan no era un any en el qual havia de ser 100% titular i vaig aconseguir guanyar-me un lloc. També més endavant a l’Spezia, assolint la promoció, pujant a la Serie A i certificant la permanència aquest any. Han estat quatre anys molt bons i toca seguir treballant perquè segueixi arribant aquesta sort.\nEn tot aquest procés, en quin moment et vas creure que podies guanyar-te la vida amb el futbol?\nEl canvi de xip total el faig quan estant al Martorell em diuen que ha trucat la Damm. Diràs, ostres, és molt aviat! Doncs sí. Vaig passar molts anys fins que no em vaig començar a guanyar la vida amb el futbol i jo seguia amb aquesta mentalitat. Estava estudiant, centrat en el batxillerat... i rebo la trucada d’un equip que en aquella generació havia guanyat la Lliga Nacional i la Copa Catalunya... i vaig pensar “per què em necessiten a mi?”.\nVaig fer un canvi de mentalitat molt gran en el sentit de professionalitzar-ho tot: cuidar l’alimentació i el físic, no sortir [de festa], treballar als entrenaments, estar molt més atent al que deien els entrenadors per millorar molt més tàcticament, i des d’aleshores m’he anat posant metes cada any. Arribo a la Damm i provo de ser titular, ho aconsegueixo; faig el pas al futbol professional, aconsegueixo jugar a Tercera Divisió; faig el pas al Nàstic, i ho aconsegueixo; i cada any he anat reciclant les meves metes i tant de bo en pugui fer moltes més i ho pugui fer així de ràpid. Al final, tenir metes és el que em dóna l’energia per seguir endavant i, com he dit abans, pel que sigui he tingut la sort de complir totes aquestes metes i avançar així de ràpid.\nVas arribar a la Damm en l’últim any de juvenil. Què et va aportar el teu pas pel Club de cara a fer el pas al futbol professional?\nEm va donar l’esperança de poder viure del futbol, una cosa que ja feia molts anys que se m’havia apagat. Quan vaig deixar de competir al màxim nivell de futbol base ja no vaig assimilar el futbol com una cosa amb la qual em pogués guanyar la vida. Fitxar per la Damm em va donar aquesta esperança, aquesta força. Vaig arribar a la Damm amb una idea d’equip molt competitiu, sí, però vaig acabar l’any amb una idea molt diferent, de club familiar, on el primer era la persona i gaudir amb el futbol abans que els resultats.\nAl final, gràcies a tot això, aconsegueixes fer un any bo. No és que el primer siguin els resultats i després, si es pot, ja es cuidarà el grup. Primer es cuida la persona, es cuida la família, s’intenta crear un bon entorn, i després arribaran els resultats perquè no hi ha una altra possibilitat. I així va anar, vaig aprendre moltíssim amb el Roger i vam fer un molt bon any. Primer em va descobrir Cristóbal Parralo, que segurament és a qui li dec el pas del Martorell a la Damm i, més endavant, Roger Garcia em va donar l’oportunitat i va voler seguir amb els fitxatges que havia fet el Cristóbal. Vaig aprendre moltíssim amb el Roger i vam gaudir d’un gran any.\nEt va fitxar Cristóbal i els inicis no van ser fàcils…\nVaig ser un cas molt especial, perquè venia del Martorell a Preferent i em van contactar el gener, molt abans de quan es comencen a confeccionar les plantilles, perquè se’ls havien lesionat els centrals. El Cristóbal em va dir: “Vine i formaràs part del Juvenil A i del Juvenil B per jugar amb els dos”. Vaig acceptar, però estava molt centrat en els estudis perquè necessitava treure molt bona nota per entrar a la carrera d’Infermeria. “No sé si sóc la persona que necessites”, li vaig respondre. I em va dir que almenys anés a entrenar. Així que vaig estar fent una prova a la Damm de cinc mesos, entrenant amb el Cristóbal sense acabar de signar, i no sabia si em quedaria o no. Després de tota l’adaptació i amb el canvi d’entrenador no tenia la garantia de quedar-me al Club. I sí, el Roger va seguir amb tot el que havia muntat el Cristóbal i va comptar amb mi per a la nova temporada. Són dues de les persones a les quals els puc estar més agraït. El meu creixement futbolístic en tots els àmbits va ser increïble durant aquells mesos, i els recordo com a uns mesos molt bons i claus en la meva carrera futbolística.\nSalva Ferrer (Spezia) defensa Álvaro Morata (Juventus).\nQuina importància van tenir la Damm i Roger Garcia en la teva consolidació com a lateral, i com has anat evolucionant en aquesta posició?\nA cada equip on he estat he tingut un tipus de joc diferent. Amb el Roger era un lateral molt més de rebre la pilota enrere i donar sortida de pilota, com si fos un central més, però òbviament amb una sortida de pilota molt més profunda, buscant més la passada endavant i no tan horitzontal. Al Nàstic era un lateral molt més defensiu i ara a Itàlia sóc com s’entén un lateral, que corre la banda, busca profunditat i rep la pilota molt més endavant. A qui li he d’atribuir el mèrit d’haver-me descobert com a lateral és al Roger i, a més, ho va fer en un moment de la lliga que jugàvem contra el Barça i l’Espanyol. El meu debut de lateral va ser contra el Barça i vam guanyar l’Espanyol a casa després de molts anys que no s’aconseguia. Va ser una demostració en un moment clau de la temporada, va anar prou bé i el Roger va optar per seguir posant-me de lateral. Després, potser sí que vaig jugar de central, però vaig anar alternant i va ser una primera presa de contacte bastant bona amb la posició.\nQuin record guardes d’aquella etapa? Tens contacte encara amb els companys amb qui vas coincidir?\nAmb el Roger no parlem setmanalment, però quan vaig aconseguir l’ascens a la Serie A em va enviar un missatge, o quan ell va anar amb el seu germà al Celta jo també el vaig felicitar pel mèrit d’arribar a un equip de Primera Divisió. I amb els companys, òbviament, sí. Amb molts em segueixo trobant o m’hi he trobat als camps, i segueixo en contacte amb ells per WhatsApp. Si els fitxa un altre equip, els desitjo sort, o si aconseguim algun mèrit esportiu, ens felicitem, i això és el més bonic, perquè més enllà del futbol, el que compta és la persona i és el que quedarà d’aquí a vint anys. Durant la temporada només penses a competir i en ser la millor versió de futbolista que pots ser, però al final, el que intentes quan ets dins d’un grup de persones és treure les millors relacions entre aquestes persones, i la veritat és que a la Damm va ser relativament fàcil.\nCom d’important creus que és treballar per enfortir la part mental en nois i noies d'edat juvenil?\nPer començar, segurament han agafat la pitjor època de la història del futbol perquè la pandèmia ens ha molestat en qualsevol àmbit de la nostra vida o ens ha impedit que el camí pugui seguir amb normalitat. I en el futbol base, una pandèmia amb una quarantena com la que vam tenir és difícil de gestionar per a persones que estan en plena adolescència i en un moment clau per a les seves vides futbolístiques, com és el pas a un equip professional o amateur. I, òbviament, a ells els preocupa això, perquè saben que estan a la Damm i que és un trampolí increïble per anar a un altre club. I saben que és una oportunitat que amb el coronavirus es podia esvair.\nJo ho entenc perfectament perquè considero que la Damm ja és un nivell de futbol molt alt, i es troben en grups de persones on totes competeixen per un somni i totes tenen una qualitat molt alta pel futbol, i segurament tenen la capacitat de fer el pas a un equip més gran. Els fa por no acabar demostrant el nivell que saben que tenen, però és aquesta por la que et fa tirar enrere.\nEl que puc aconsellar, parlant de la meva experiència, és que jo en aquell moment venia d’un àmbit molt més humil, el Martorell, i vaig arribar a la Damm sense cap mena de por, amb molta il·lusió perquè venia d’un lloc on el salt era molt gran i pensava, “aquí, a gaudir i a intentar demostrar que puc jugar”. I res més, sense pensar més enllà, simplement amb moltíssima motivació per fer les coses bé i gaudir del futbol, que és el que et fa donar el teu millor nivell i el que després et fa arribar, perquè els anys més complicats ja vindran. Seran més endavant, perquè el futbol amateur és molt diferent, encara que ja s’assembli a la Divisió d’Honor. En aquests moments que són juvenils, inclús després si passen a un filial, s’han de concentrar a gaudir.\nLa figura del psicòleg en un equip de futbol trobo que és molt important. Anar al psicòleg no vol dir que tinguis problemes al cap, simplement t’ajuda a gestionar les teves emocions. I si ja és important en els equips grans, imagina’t en els equips petits, en els quals normalment els joves no s’acaben ni de conèixer a ells mateixos i no entenen per què tenen por.\nQuin consell t’hauria agradat que li diguessin al Salva de 17 anys que jugava al Juvenil A de la Damm?\nQue tot el que ell pugui controlar, que ho controli. Un jove no pot controlar fer una centrada i que la pilota vagi al cap del rematador, perquè això depèn de què estiguis més fi, que aquell dia tinguis més tacte amb la pilota, de com estigui el camp... Les coses que pots controlar són, per exemple, les teves relacions al vestidor, que és una cosa superimportant. Si tens bones relacions al vestidor, jugues d’una altra forma, perquè jugues amb amics, no amb companys. Jo ho he viscut. A la Damm érem un grup d’amics que teníem unes ganes de competir increïbles. I no era relaxació, era gaudir-ho. Al futbol amateur és molt més difícil tenir aquest grup d’amics i tot és més professional. La gent va al camp a entrenar i després cadascú se’n va casa seva amb la seva dona i els seus fills o amb qui sigui.\nLes relacions, l’estat anímic, la nutrició, el gimnàs... totes aquestes coses que pots controlar i que et fan estar bé, que et fan estar tranquil i que no et porten elements negatius com poden ser mals rotllos de vestidor, lesions, problemes a casa... Inclús tenir bones relacions amb la teva família, perquè al final la teva família i la teva parella són els pilars perquè surtis al camp i només pensis a gaudir. I mira que jo, sincerament, considero que vaig tenir uns divuit i dinou anys bastant bons. El grup era bo, la família em donava suport i jo era bastant professional amb tots els temes nutricionals i físics. Així que potser li diria al meu jo que tot això és el que importa. I t’ho dic ara que tinc vint-i-tres anys, potser d’aquí a tres anys he descobert més coses dins meu i et puc donar altres consells. Estic segur que ho faré.\nVius molt en el dia a dia o ets capaç de plantejar-te objectius a llarg termini?\nVisc bastant el dia a dia, però, òbviament, cada any tinc una meta. Abans d’anar a dormir, sobretot el que penso és si estic cuidant la meva vida. Si tots els aspectes de la meva vida els tinc bé i me’n puc anar a dormir tranquil. Si aquell dia he tractat bé els meus pares, si estic cuidant la meva parella suficient o últimament estic més esquerp... totes aquestes coses perquè al final pugui ser millor futbolista, però també millor parella, millor fill, millor germà i millor amic. Ara que estic a Itàlia, de vegades penso: “Ostres! Fa tres setmanes que no envio un missatge als meus amics”, i ja et queda alguna cosa dins que són punxes que l’únic que fan és mal. I l’endemà, només llevar-me, els envio un missatge per saber com estan, si estan treballant o estudiant en algun lloc... Intento cuidar totes les persones que m’envolten i les coses que em preocupen, i així considero que tinc molta més força després per, si em surt qualsevol problema en un entrenament, per exemple, poder-lo gestionar bé i que no em sobrepassi i m'enfonsi.\nEntrevista a l'excerveser Salva Ferrer\nL’excerveser Mario Gila debuta amb el Reial Madrid\nEl central català, que va jugar al Juvenil C de la Damm la temporada 2016/17, ha competit a les ordres de Carlo Ancelotti en el primer amistós de la pretemporada blanca.\nArrenca la pretemporada\nEl curs futbolístic 2021/22 ha donat el tret de sortida amb les dues primeres sessions d’entrenament, protagonitzades pel Juvenil A i el Juvenil B.\nEls Veterans donen suport a la lluita contra la Covid-19\nL'Agrupació de Veterans del CF Damm va jugar un partit amistós contra els Veterans del FC Fátima en agraïment als sanitaris, els cossos d'emergència i el personal públic, i en record a les víctimes de la Covid-19.


Per: Goteo Barcelona 26/02/2015\nDesprés de les bones impressions extretes dels dos primers #AperitiusCrowd, en els quals tinguérem entre nosaltres els equips impulsors dels projectes InfinitLoop, de la cooperativa Tarpuna, i Smart Citizen Kit + Bhoreal, impulsats per gent del FabLab Barcelona i del Media Interactive Design, la tercera edició dels #AperitiusCrowd ha estat protagonitzada pel Colectivo Zompopo. Zompopo presentaren el seu projecte Fogones mejorados de adobe en Nicaragua, que va aconseguir recaptar 15.643€ a Goteo per iniciar un procés de co-disseny i capacitació per a l’autoconstrucció de fogons que resolien una important necessitat sanitària en alguns països llatinoamericans.\nL'iniciativa va tenir lloc a l’Impact Hub Barcelona, un espai que acull un nombrós col·lectiu d'impulsors d'experiències emprenedores i innovadores enfocades en el seu impacte social, amb els qui tenim per segur seguir col·laborant. El propi Impact Hub llançarà en breu una campanya a Goteo per millorar les condicions de l'espai que ofereixen als seus residents.\nDurant l’Aperitiu vam poder intercanviar idees i compartir recursos pràctics entre tota la gent, guiats per l'experiència de Goteo sobre com dur a terme una campanya reeixida de crowdfunding… i degustant a més un bon vermut :)\nDefinir col·lectivament quins són els aspectes més importants a l’hora de plantejar una campanya, amb respecte al projecte, al creador/organització i al retorn col·lectiu, va ser la primera activitat de l’AperituCrowd. Entre tota la gent assistent vàrem votar i triar respectivament els següents criteris: “els recursos sol·licitats són coherents”, “el seu missatge connecta amb mi” i finalment, quant al retorn, “aporta coneixement nou de difícil accés”.\nAquests tres aspectes emergiren posteriorment de l'experiència del Col·lectiu Zompopo, un projecte d'innovació social en cooperació internacional, que es va presentar com a segona activitat de la tarda. Tot i que el projecte basava la seva activitat a Nicaragua, gràcies a la campanya a Goteo i al gran esforç que realitzaren a obtenir complicitat de gent en tota Espanya, el projecte va obtenir gran visibilitat al nostre territori, podent així aconseguir l'òptim necessari per co-dissenyar i realitzar tallers d’auto-construcció de 30 cuines de llenya eficients i saludables amb materials locals. Un projecte que es nodreix dels sabers populars, incrementa un capital cultural i aposta per la generació d'uns coneixements que no només permeten a la població local apropiar-se i difondre una tecnologia sinó que també suposen un retorn col·lectiu per afrontar la problemàtica a escala global.\n“La possibilitat de pensar en un pressupost raonable i realista de tot ens ha obligat a un esforç de transparència a l'hora de desglossar totes les despeses que necessitàvem cobrir”, han destacat la gent de Zompopo, que vàren poder congregar l'interès de la comunitat de Goteo. Un altre factor d'èxit va ser mantenir aquesta comunitat constantment informada sobre les evolucions del projecte, de manera que la gent va anar entusiasmant-se amb el projecte i la campanya va adoptar una dimensió dinàmica, mostrant-se flexible i adaptable a les contingències d'un projecte viu.\nCom dur a terme una campanya exitosa?\nEl pitch de la gent de Growinpallet –una empresa social i sostenible que proposa un servei d'instal·lació, manteniment i assessorament d'horts urbans ecològics als espais en desús de Barcelona, fonamentalment en terrats!– va servir per debatre col·lectivament sobre recompenses individuals i retorns col·lectius.\nEl que els participants vàrem poder destacar comentant la proposta de campanya de Growinpallet va ser la importància d'involucrar a la comunitat en un projecte de reutilització d'espais i de sostenibilitat mediambiental. L'exercici final va consistir en una posada en comú de les recompenses que la gent assistent vàrem anar apuntant com a suggeriments per oferir a canvi de la col·laboració en la campanya Growinpallet: un vegetal de temporada “criat” a Barcelona, un Kit de l'agricultor urbà, un calendari de cultiu o un plaguicida orgànic són algunes de les propostes de les quals Growinpallet va prendre nota.\nLa gent de Growinpallet varen poder visualitzar els desafiaments als quals s'enfrontà Zompopo com a prefiguració dels plantejaments inicials i dels aspectes pràctics que una campanya comporta. Tota la gent assistent, d'una banda, proporcionàrem de forma natural un assessorament col·lectiu a aquestes experiències, basat en el que s'intuïa podia ser més beneficiós per a la comunitat de tots dos projectes, i d'altra banda va poder aprendre alguns recursos pràctics que faciliten l'èxit comunicatiu d'una campanya. Entre tots i totes ens embolicàrem en una labor espontània de networking per impulsar futurs projectes i experiències que des de Goteo podem llançar, compartir i seguir amb la nostra comunitat.\nDesprés d'aquest tercer #Aperitiu hi haurà un quart (i més!): el proper serà el dijous 16 d'abril a l’Ateneu de Fabricació dels Corts i comptarem amb el bon fer de la gent de Guifi.net, que van tirar endavant la campanya Nodo Móvil a Goteo obtenint suport de 86 persones per al desenvolupament d'una unitat itinerant i autònoma de connexió wifi per a moviments socials i espais públics.\nCom en aquesta passada ocasió, us animem a inscriure-us al pitching de presentació de la vostra idea de campanya, enviant-nos un mail amb una breu explicació del vostre projecte a barcelona@goteo.org.


Joan Turu: "Intento enfocar els meus dibuixos cap a un canvi educatiu" - Ona Bages\nInici Bages Sallent Joan Turu: “Intento enfocar els meus dibuixos cap a un canvi educatiu”\nImatge del pintor Juan Turu. Imatge d'arxiu del mateix pintor\nJoan Turu i la seva sensibilitat amb el dibuix l’han portat en consolidar-se com un artista referent al país. El seu objectiu com a professional és canviar alguns tips de la societat on vivim. Assegura que vol posar totes les seves eines en canviar, principalment, el pensament que hi ha entorn a l’educació.\nSegons l’artista pintar li dona per reflexionar i vol que les seves idees l’acompanyin sempre. Turu assegura que l’actual societat no vol que “tu vagis amb les una ideologia pel carrer sinó que la deixis a casa.” El pintor va argumentar en una entrevista a Ona Bages que l’eina més potent que hi ha a la societat és l’educació i per tant, diu, que s’ha de canviar.\nEls dibuixos de Joan Turu connecten amb la sensibilitat de moltes famílies que intenten ser menys autoritàries i amb un missatge social i educatiu. De fet, aquesta sensibilitat ha fet que hagi adoptat un gran reconeixemnt que a vegades en renega. Diu que moltes vegades “pel nom que acabes tenint la gent es posa menys amb la teva feina i no hauria de ser així”, explica que tothom hauria de tenir mateix respecte.\nA tot això ara l’artista està pendent que un supermercat li doni una recompensa econòmica després d’utilitzar les seves il·lustracions sense permís.


Mor una dona a la platja de Segur de Calafell\nMor ofegada una dona a la platja de Segur de Calafell\nEls fets van passar ahir dijous, 12 de juliol, als voltants del port de Segur\ndivendres, 13 de juliol 2018 - 08:52h | Actualitzat a 13/07/2018 15:22h\nUna dona de 68 anys va morir ofegada ahir dijous, 12 de juliol, a la platja de Segur de Calafell, a la comarca del Baix Penedès. Segons informa el Servei d'Emergències Mèdiques (SEM), uns banyistes els van alertar vora les set de la tarda, després de veure una persona immòbil dins l'aigua, als voltants del port de Segur.\nDurant la tarda d'ahir, a la platja de Segur de Calafell va onejar la bandera verda i l'estat de la mar era bo per poder banyar-s'hi.\nUna dona perd la vida a la platja de Segur de Calafell\nEls equips d'emergències mèdiques van rebre l'avís pels volts de les set de la tarda, concretament, a les 18.59 hores, quan dos testimonis van alertar del succés. Un particular va iniciar les obres de reanimació fins a l'arribada dels socorristes que hi havia a la platja.\nPoc després fins al lloc de l'incident, el SEM va traslladar 3 dotacions d'ambulàncies, dues patrulles dels Mossos d'Esquadra i la Policia Local. Després de continuar amb les maniobres de reanimació, no es va poder fer res per salvar-li la vida.\nLa víctima, era una dona de nacionalitat espanyola que estiuejava en aquesta localitat costanera i, mentre es banyava a la platja de Segur de Calafell, es va ofegar i no es va poder fer reanimar-la.\nEs va prohibir el bany en 5 platges tarragonines\nDurant el dia d'ahir, 12 de juliol, Protecció Civil va anunciar bandera vermella en 5 platges tarragonines, a causa de la mala mar que hi havia. En aquest sentit, va quedar totalment prohibit el bany a les platges del Miracle, de l'Arrabassada, dels Capellans, a la Llarga, a la platja de la Móra i a Tamarit.\nEn aquest sentit, quan hi ha bandera vermella està totalment prohibit banyar-se, ja que si els socorristes ho creuen oportú i hissen aquesta bandera és perquè hi ha onades que poden suposar un greu perill per a les persones que hi ha dins l'aigua.\nMor una dona de 81 anys al riuet de Coma-ruga\nEl passat 19 de juny, una dona de 81 anys va morir al riuet de Coma-ruga. Segons va informar la Policia Municipal del Vendrell, la dona va patir una parada cardiorespiratòria quan estava dins el riuet, una zona de bany que està al costat de la principal platja del municipi del Baix Penedès.\nEls serveis d'emergència que van anar fins al lloc de l'incident, tot i les maniobres de reanimació que se li van practicar, no van poder fer res per salvar-li la vida.\nCalafell defunció Policia local platja Sistema d'Emergències Mèdiques


El PDECat, el PP, Cs i ERC demanen al govern que deixi de "criminalitzar" el turisme i que condemni la "turismofòbia"\n3 min. Barcelona 08/06/2017 17:39\n651x366 Cues de gent esperant per pujar als busos turístics, a Barcelona, fa uns dies. / FRANCESC MELCION Cues de gent esperant per pujar als busos turístics, a Barcelona, fa uns dies. / FRANCESC MELCION\nQue no es "criminalitzi" el turisme i que es condemni la "turismofòbia" a Barcelona. És la petició que han fet aquest dijous els partits de l'oposició al govern d'Ada Colau, que l'han suspesa per la gestió turística i pel discurs "criminalitzador" del sector a la ciutat. La proposició, presentada pel PDECat, el PP i Cs, ha sigut aprovada durant una comissió extraordinària amb els vots de tots els grups, a excepció de BComú, PSC i la CUP.\nPer a l'oposició, el resultat de la votació suposa "una nova reprovació" al govern municipal. "Avui tornem a reprovar el govern, que atia la turismofòbia a la ciutat i culpabilitza el sector per la seva incapacitat [del govern municipal] de solucionar problemes com els preus del lloguer", ha reivindicat la regidora del PDECat Sònia Recasens. "Ara que és època d'exàmens podem dir que vostès tenen un suspens", ha afegit el seu homòleg al PP, Javier Mulleras, que ha culpat el govern de Colau d'atribuir al turisme "tots els mals del món". "Qui sembra turismofòbia recull vidres trencats", ha defensat Mulleras, en referència als actes vandàlics que es van produir al maig contra diversos establiments turístics de la ciutat. "Es comença trencant vidres i s'acaba amb atemptats molt més grans", ha afegit.\nTurismofòbia: símptoma d'un excés de visitants?Des de Ciutadans, el regidor Koldo Blanco ha lamentat que el govern municipal "alimenta el brou de cultiu dels grups violents". Per a l'edil de la formació taronja els aldarulls del mes passat "no van ser només actes vandàlics". "Va ser una agressió molt greu, una cadena d'atacs coordinats i planificats emparats per un relat ideològic que està assenyalant el turisme de manera genèrica com a principal problema de la ciutat", ha conclòs Blanco.\nEl govern defensa que afrontar el turisme no és criminalitzar-lo\nDes del govern, el regidor de BComú Agustí Colom ha retret a l'oposició que per a ells "afrontar el fenomen del turisme és criminalitzar el sector". "Aquest govern ha encarat per primer cop la gestió del turisme, i ho hem fet amb valentia, decisió i imaginació", ha reivindicat. La regidora del PSC Montserrat Ballarín, per la seva banda, ha lamentat que la proposició de l'oposició és un mer "exercici de postveritat". "Una mentida repetida mil vegades no serà més certa. On veuen el discurs turismofòbic? El que fan vostès és fer servir el turisme per desgastar aquest govern", ha etzibat la socialista, que ha volgut "condemnar sense pal·liatius" els fets violents del maig.\nTurismofòbia: símptoma d'un excés de visitants?


La quarantena es pot utilitzar per ensenyar a reciclar als més petits.\nConstruir joguines amb objectes vells és molt senzill.\nLes manualitats ajuden als nens i nenes en el seu aprenentatge.\nEls infants també poden aprofitar el temps a casa aprenent sobre la reutilització de les maneres més divertides i originals.\nAmb l’arribada del confinament a les nostres llars toca donar-li unes quantes voltes a la màquina de pensar. Treure-li la pols a aquell moble vell, reparar allò que feia temps que estava espatllat, muntar-te el teu propi cinema a casa o fer cada dia una migdiada... Però, i què fem amb els més petits de la casa?\nLes escoles recomanen que les nenes i nens respectin l’horari escolar, complint l’horari habitual de dilluns a divendres. Per tal de no perdre la disciplina, els estudiants no han de deixar de realitzar activitats didàctiques durant aquestes setmanes. Per això, també és important establir franges horàries de treball, oci i descans.\nMalgrat això, és difícil trobar jocs o tallers amb els quals entretenir als infants durant la quarantena sense fer ús d’una pantalla. I per aquest motiu, Xarxanet us proposa una sèrie de treballs manuals perquè tota la família aprengui a reciclar sense sortir de casa. Que millor que aprendre i jugar al mateix temps?\nJoguines amb rotllos de paper higiènic\nLes existències de rotllos de paper higiènic s’esgoten dia rere dia en tots els supermercats de l'estat. Ningú acaba d’entendre massa bé quin és el motiu, però si ets un dels qui té el rebost ple, queda’t amb aquestes idees.\nUn cop els rotllos s’acaben, és difícil trobar-li una utilitat al cartró restant. Però no impossible! Amb una capa de pintura, un cordill i uns quants taps de plàstic és ben fàcil construir un trenet casolà, uns cotxes de carreres ben vistosos o, fins i tot, titelles d’animals de tota mena.\nDecorar amb CDs antics\nDe ben segur que durant aquests dies confinat hagis tret milions de relíquies de tots els calaixos del pis. I entre tots aquests segur que hauràs trobat algun CD antic... Ara, amb l’arribada de Netflix i totes les altres plataformes de streaming, aquests objectes s’han convertit per a molts en brossa. Però, què tal si els hi donem una segona vida?\nPotser no ho havies pensat però tallant o trencant els discos en trossets de diferents formes i mides es poden decorar molts objectes! Des d’una taula, un test o una guitarra fins al coll d’una camisa o unes sabates.\nUn futbolí dins una capsa\nÉs possible que la teva filla sigui una amant del futbol, però què passa si no tens terrassa on donar uns quants xuts? Doncs aquí hi tens la solució. Aconsegueix una capsa de sabates i forada-la en els extrems per simular les dues porteries. Fes quatre o cinc forats en els laterals i passa qualsevol pal que tinguis per casa per cadascuna de les obertures.\nAgafa unes quantes pinces de fusta i enganxa-les amb cola perquè no es moguin, i llest! Ara només et caldrà trobar una piloteta i a jugar. Qui guanyarà?\nBitlles amb ampolles reciclades\nUna de les recomanacions que més s’escolten aquests últims dies és “no deixar de moure’s i fer esport”. És veritat que pot arribar a fer-se pesat fer unes quantes flexions i abdominals al saló, però segur que les criatures gaudiran d’una tarda de bitlles al passadís de casa.\nEls objectes tenen vida!\nAquesta recomanació potser és la més senzilla, però també la més divertida! Recopileu entre tota la família els pots buits de casa: desodorants, xampús, sabons, ampolles, llaunes, desinfectants... i convertiu-los en ninots. Podeu decorar-los al complet o, simplement, pintar-li uns ulls i una boca.\nPer fer-ho encara més animat, es pot fer un concurs entre tots els que sigueu a casa, decorar els pots per temàtiques o crear un autèntic exercit de ninots per a combatre el virus!\nreciclatge i reutilització, reciclatge, coronavirus, joguines, infants, infància i joventut i família


31a Jornada: C.E. Fortià 2 - C.F. Cistella 2 (Crònica del partit)\nPartit molt intens i igualat.\nCrònica de Miquel Montaner. 11 de Maig de 2013. Aquest dissabte hem jugat contra un dels millors equips de la 2a volta del campionat, el Fortià, que tot i començar la lliga amb mals resultats ha aconseguit crear un bloc de jugadors molt difícil de batre. Aquest ha estat un d'aquells partits on no es veu gaire bon futbol de combinació, però sí jugadors que ho donen tot, lluiten i pressionen els 90 minuts. El Cistella, tot i les baixes, ha plantejat un partit molt serio que es podia haver guanyat, però el resultat més just segurament és l'empat final.\nLa 1a part ha començat molt malament pels interessos del Cistella. Un mal refús de la defensa feia arribar amb un pel de sort la pilota a en Gerard Sala, que es trobava sol davant de l'Adrià i el batia amb una bona vaselina (1-0). Tot i començar malament, el Cistella no ha baixat els braços i ha donat els millors minuts de bon joc del partit. S'ha intentat combinar i jugar amb criteri la pilota, tot i que la bona pressió del Fortià dificultava arribar amb claretat a la porteria local. No ha estat fins al minut 26 que l'Abulí, amb un bot xut des de fora de l'àrea ajustat al pal posava l'empat al marcador. 3 minuts més tard, aquesta vegada la sort ha estat del costat del Cistella quan en un córner llançat per en Jordi Vilarrasa entre el porter Monti i un defensa s'han acabat introduint la pilota en pròpia porta posant el 1-2 al marcador. Tot i el bon joc del Cistella no s'ha aconseguit moure el marcador i s'ha arribat al descans.\nLa 2a part ha estat molt diferent. La podríem resumir com a 45 minuts de lluita intensa i desgast físic. El Fortià ha sortit a totes per intentar remuntar el partit i el Cistella ha respòs amb la mateixa intensitat. Ambdós equips han tingut les seves ocasions per marcar però només el Fortià ho ha aconseguit a pilota aturada. Una bona centrada a l'àrea l'ha rematat al mig d'un munt de jugadors en Guell, que ha aprofitat la seva alçada per tocar suficientment la pilota per acabar introduint-la a la porteria de l'Adrià. La resta del partit ha estat carregada de faltes i faltetes que impedien la continuitat del joc i, majoritàriament, imposant-se les defenses sobre els atacs. El resultat ja no es mouria fins al final del partit i quedaria al marcador un just empat a 2.\nDestacar la bona assistència de públic tant del Fortià com del Cistella tot i l'horari del partit, les 8 del vespre.


13 dies i mig en la Catalunya independent (o no) que mai no va ser – CATzona\nDia 1r – 14 de febrer\nHe assistit a la festa de la democràcia sense tenir gaire clar a qui votar —o fins i tot si volia fer-ho—, però una conversa caçada al vol mentre feia cua per entrar al col·legi electoral m’ha capgirat no només el dia, sinó també aquesta quarantena cultural. “Si el 3 d’octubre haguéssim anat a totes, ara no votaríem en unes eleccions autonòmiques”, li ha dit una senyora a l’altra amb un to de penediment calcat al de Hristo Stóitxkov el dia que va tornar del Parma per fitxar de nou pel Barça. En aquell precís moment, he decidit abandonar el repte de passar-me tretze dies i mig bevent únicament aigua de Vilajuïga per endinsar-me en una aventura molt més perillosa i a la vegada fascinant: viure durant dues setmanes com si Catalunya fos independent, fent reals totes les ucronies possibles sobre el nostre passat.\nI si el PDeCat i Junts haguessin concorregut plegats als comicis? M’he llevat i aquesta hipòtesi estava en boca de tots els tertulians i analistes del país, que durant tot el dia han gastat saliva i neurones fent càbales electorals sobre qui hauria guanyat les eleccions si els hereus d’Artur Mas i el partit de Carles Puigdemont no haguessin partit peres fa mesos. Té cap sentit dedicar esforços a pensar què hagués passat si hagués succeït allò que no ha passat? En qualsevol altre país del món, no. A casa nostra, en canvi, el subjuntivisme© és l’esport nacional amb més aficionats, ja que desgraciadament l’únic esport reconegut pel COI en el qual les seleccions catalanes són oficials, el corfbol, encara no gaudeix de gaire popularitat entre els esportistes de la nostra pobra, bruta, trista i dissortada pàtria.\nI si Martí l’Humà no hagués mort sense descendència? He entès que la criatura plora d’aquí, ja que tots els descendents del rei Martí I, últim sobirà del casal de Barcelona, van morir abans que ell. Primer, tots els seus nets; després, Martí el Jove, son fill, que ja era rei de Sicília i havia d’heretar els regnes catalanoaragonesos. Davant d’això, Martí l’Humà va decidir salvar els mobles triant com a successor a un net bord, Frederic de Luna, fill bastard que Martí el Jove havia tingut amb Tarsia Rizzari, una amant catanesa del rei. El dia abans d’oficialitzar l’herència amb Frederic, però, Martí l’Humà va dinyar-la per causes encara avui poc clares.\nSant Vicent Ferrer anunciant l’elecció de Ferran d’Antequera, conseqüència de les poques ereccions de Martí I. (Institució Alfons el Magnànim)\nAlgunes fonts parlen d’un sopar que la seva germana Isabel -muller de Jaume d’Urgell II– va enverinar; d’altres comenten que el rei va morir d’un atac de riure, com si la situació fes gaire gràcia; d’altres, fins i tot, afirmen que va morir a causa dels medicaments que prenia per intentar procrear compulsivament. Fos o no fos Martí I el primer cas mundial de mort per sobredosi de Viagra, la seva mort va ocasionar el Compromís de Casp i la coronació de Ferran d’Antequera, el primer rei castellà de la història de la Corona d’Aragó. Per tant, podem afirmar que Frederic de Luna i Jaume II d’Urgell, de ben segur, són el “pacient zero” del subjuntivisme, una patologia eminentment catalana, altament contagiosa i que, ara com ara, encara no ha trobat remei.\nI si Martí I hagués tingut més fills, seríem independents? Segons l’Enciclopèdia, el subjuntiu és el mode verbal dels verbs irreals epistèmics, és a dir, el que es refereix a allò que podria esdevenir-se però encara no ha succeït. Si en comptes de dir-li l’Humà avui parléssim de Martí l’Encastador, a part de tenir sèries de còmics amb un rei medieval anomenat Martinetor o alguna pel·lícula pornogràfica titulada Fucker Martí amb Conrad Son fent el paper d’un monarca català, potser seríem un estat independent i no ens passaríem la vida conjugant el plusquamperfet del subjuntiu per tot. Si John Lennon no hagués nascut a Liverpool i ho hagués fet a Portbou, en comptes de dir que “la vida és allò que et passa mentre estàs ocupat fent altres plans”, hauria dit que “la vida és allò que et passa mentre estàs ocupat pensant “i si hagués passat allò?” o “i si haguéssim fet allò altre?”, segur. Tant si hi caiem sense voler com si ens hi recreem per voluntat pròpia, el subjuntivisme ens defineix tant com el Barça, la Moreneta o els calçots, ja que el mode subjuntiu és, per al poble català, com el que el bindi és per als hindús però en versió sui generis: una marca gravada al front, en el nostre cas internament —a la consciència—, que des de fa segles ens turmenta fent-nos imaginar la vida que viuríem si les coses haguessin anat d’una altra forma.\nI si Pere el Catòlic no hagués perdut la batalla de Muret? Potser per remuntar-se als orígens del subjuntivisme català cal anar més enrere del Compromís de Casp i posar el focus en la batalla de Muret, quan el rei Pere va jugar-s’ho tot a una carta i, amb l’actitud temerària de qui promet fer alguna cosa dient “aguanta’m el cubata”, va plantar cara a un exèrcit més nombrós que el seu i comandat per Simó de Montfort. La cosa no va anar bé, Pere el Catòlic va morir en combat i tota la política expansionista del Casal de Barcelona iniciada dècades abans se’n va anar en orris, per això no he pogut evitar entristir-me només d’imaginar-me plenament dins la ucronia, passejant per Montpeller i dient “passi-ho bé” en sortir d’una botiga de formatges, per exemple. Maleït sia. Potser si Pere el Catòlic no hagués anat de xulo, avui podríem anar als Grans Bufets de Narbona i tenir escudella amb carn d’olla o ànec mut del Penedès al self-service del bufet.\nSi Muret no hagués significat una desfeta, hauria crescut Jaume I en captiveri a mans de Simó de Montfort? Possiblement no. Per tant, si el monarca més famós de la nostra història no s’hagués criat sent aquella mena de petit Dalai Lama català, protegit pel papa Innocenci III i per l’Orde del Temple, potser mai no hauríem perdut els territoris occitans que rendien vassallatge als reis d’Aragó i els comptes de Barcelona, però tanmateix potser tampoc s’hauria fet mai una expedició per conquerir Mallorca o una altra per conquerir València. O potser sí, qui sap, i avui algú de Pollença o Xàtiva seria tan cosí germà d’algú de Carcassona o Clarmont d’Erau com ho és d’algú de Mollerussa.\nEn un univers paral·lel, Jaume I no va conquerir mai Mallorca i avui un cantant insular anomenat Bartolomé de las Peñas triomfa amb cançons country. (Discmedi)\nAnem més enrere, però: i si el comte Borrell II no hagués deixat de prestar jurament de vassallatge al rei de França? Doncs que no s’hauria proclamat de facto la independència dels comtats de Barcelona, Osona i Girona —és a dir, el Principat de Catalunya— i segurament avui seríem més francesos que una cançó de Carla Bruni i parlaríem francès, une chose que c’est ne pas très confortable pour moi et j’ai oublié de mettre fin à cette uchronie d’aujourd’hui quand je n’avais pas encore eu le temps de commencer.\nI si el Tractat dels Pirineus no hagués existit mai? He sortit de casa escoltant Jordi Barre amb l’altaveu del mòbil, he agafat l’AVE a Sants, m’he plantat en poc més d’una hora a Perpinyà, he posat els peus al centre del món, com va dir Dalí, he saludat dient “bon dia, adeu!” a uns escolars de la Bressola, he esmorzat demanant un cafè amb llet sense que el cambrer es mostrés dubitatiu, he escoltat les notícies en català a Ràdio Arrels, he comprat l’últim Premi Mercè Rodoreda a la llibreria Catalana, he comentat l’últim partit de la USAP amb uns senyors que feien petar la xerrada a la plaça Jaubert de Passà, he comprat espàrrecs i albergínies al mercat de Sant Jaume, a la plaça del Puig, he dinat un menú escrit en català a Cal Tap i he tornat a Barcelona fent exactament el mateix que hauria fet si hagués anat a Olot, Solsona o Tortosa, però el mòbil, en traspassar un túnel entre Figueres i Perpinyà, m’ha avisat que canviava de país, i he entès que les fronteres, malgrat ser invisibles o purament administratives, escapcen nacions amb la mateixa fúria d’un exèrcit mutilant estàtues.\n¿Y si no hubiésemos sido lo suficientemente tozudos ante la represión hacia la lengua catalana? He salido a la calle imaginando como sería la vida en caso de haber acatado las más de 200 leyes, reales decretos, planes, derogaciones o prohibiciones varias que des de 1714 ha sufrido el catalán. La experiencia ha sido dura: hoy nuestra lengua sería un fósil, poco más que una triste figurita en el museo de cera de las lenguas muertas. Sin embargo, esta angustiante ucronía ha llegado a su fin quan he recordat que, per sort, vam ser, som i seguirem sent tossuts.\nI si l’annexió napoleònica de Catalunya sota domini francès del 1812 hagués prosperat? Doncs que Napoleó hauria guanyat la Guerra del Francès, avui jo m’hauria llevat al Departament de Montserrat i tu llegiries aquestes ratlles sent membre de la ciutadania del Departament de Boques de l’Ebre, del Ter, dels Pirineus Orientals o del Segre. En resum, segurament avui seríem més francesos que una terrina de foie comprada al Carrefour de Bourg-Madame i parlaríem francès, ce que, comme je l’ai déjà avoué, je ne sais pas faire assez précisément.\nEl mapa de l’imperi napoleònic l’any 1812, amb Catalunya sent el cul de França.\nI si l’Exposició Universal del 1888 no s’hagués celebrat? He imaginat per un moment que l’alcalde Rius i Taulet mai no va decidir dur a terme la idea estrambòtica de l’empresari Eugenio Serrano: fer una expo universal a Barcelona. He imaginat, doncs, que la Ciutadella seguia sent una fortificació militar, que la Ribera era un barri claustrofòbic en el qual no es pot viure amb salubritat, que la il·luminació elèctrica de la ciutat s’havia demorat tres dècades més o, també, que les simpàtiques Golondrinas del port no existeixen. He imaginat, també, que el modernisme arquitectònic mai no hauria triomfat com va triomfar o que la ciutat no hauria fet el pas endavant econòmic i internacional que va fer. Però, sobretot, he imaginat que sense l’Exposició mai no hi hauria hagut una demanda tan elevada de mà d’obra per construir, i que potser la classe obrera barcelonina no s’hauria adonat que els treballadors havien d’unir les seves forces per defensar els seus interessos i millorar les seves condicions laborals. I, per tant, que UGT mai no s’hauria fundat l’any 1888, que potser l’anarcosindicalisme mai no hauria arrelat profundament a Catalunya i que avui, per tant, encara seríem més carn de canó del que, per desgràcia, encara som.\nI si Pompeu Fabra mai no hagués llegit el Diccionari de la llengua catalana ab la correspondencia castellana y llatina, de Pere Labèrnia, o la Gramática de la lengua catalana, d’Antoni de Bofarull i Adolf Blanch? Numés de pensar·ho me vis obligat a viura tot lo dia talment com si Pompeu Fabra non haguera existit mai e la lengua d·aquést lloch dyt Catalunha no fos com la que mitg conexem ara. Fyll de politich republicá, ab aquets dos llibres Fabra va descubrí de patit llur curiositát per la lengua, e mercés a axó, pus tard i ab la renaixensa del pays, L’Avenç, el modernisme, el noucentisme e l’Institut d’Estudis Catalans com a context cronológich e forsa conséntrica, la insérsia del mumén va ayudar a fer pusible las Normes ortogràfiques de Fabra, sensa les cuals avui putsé ascriuriam aixins.\nI si l’any 1986 Joan Antoni Samaranch no hagués dit allò de “à la ville de Barcelona”? I si Manel no hagués guanyat mai el Sona 9 i cap productor no s’hagués fixat en ells? I si Iniesta no hagués marcat el gol contra el Chelsea, l’any del triplet de Guardiola? I si aquest article no hagués existit i tu no portessis set minuts malgastant el preuat temps de la teva vida? I si, i si, i si, etc. I si el subjuntivisme és una droga, més que una patologia? És curiós com és de fàcil plantejar-se què se n’hauria fet, de Picasso —i del seu període blau i tot el que va venir després—, si el seu amic Carles Casagemas no s’hagués suïcidat per un mal d’amor, per exemple, i com és de difícil comprendre que el subjuntivisme és apassionant, però tòxic, ja que fins on la ciència ens ha sabut dir, el destí és atzarós i l’únic que el determina són els nostres actes. En aquest tretzè dia més val assumir-ho: la realitat és la metadona dels idealistes.\nHi ha un univers en el qual l’Iniestazo a Stamford Bridge no va existir i molts culers no hem de dir “quin?” cada cop que, de viatge per Espanya, algú esmenta “el gol de Iniesta”. (Efe)\nI si tot això no fossin més que collonades? He arribat a aquest darrer dia de quarantena absolutament esgotat, ja que, si ser català cansa, endinsar-se de ple en els deliris del subjuntivisme català és com emprendre una aventura en la qual constantment cal anar obrint portes i, rere aquella porta, sempre n’hi ha moltes altres per obrir. Fatigat, poso punt final a aquesta follia de tretze dies i mig tripulant la nau d’una ciència-ficció permanent en la qual, mentre segueixo intentant trobar la forma de lluitar per viure en la Catalunya que somio, he provat de viure en totes aquelles Catalunyes hipotètiques i diferents que mai no van arribar a ser.


La renúncia que moltes dones han de fer per la logística familiar\nMireia Segú / Leticia Marcos 08/03/2018 - 16.21 Actualitzat 09/03/2018 - 15.50\nLa violència masclista és una de les grans xacres contra les dones. Però, també, una llarga llista de desigualtats. Per exemple, els homes treballen dues hores al dia sense cobrar i les dones, gairebé quatre.\nLes dones assumeixen molta més feina a casa, sobretot cuidant els nens o la gent gran, en part per la manca de prestacions socials.\nEspanya té la baixa per maternitat més curta d'Europa: 16 setmanes. A Portugal, en són 30. A Alemanya, més d'un any. I, a Finlàndia, tres anys de permís. A més, s'han eliminat les ajudes universals per tenir fills, i ara només hi ha els 100 euros mensuals a les mares treballadores fins que els fills tenen 3 anys.\nPel que fa a la gent gran, ingressar en una residència costa uns 2.000 euros al mes i hi ha més de 17.000 persones en llista d'espera per a ajudes públiques. Això fa que moltes persones dependents es quedin a casa, les ajudes no arriben i qui acaba assumint-ne la cura són les dones.\nAquests són només uns exemples:\nHa après a organitzar-se\n"El meu company marxa a les 7 o una mica abans. Per tant, jo estic sola amb els nens, i jo treballo jornada reduïda per recollir els nens a l'escola i extraescolars i tal." Les vegades que, per exemple, ell està de viatge o així, doncs ho faig tot jo."\nPer què funciona així?\n"Jo crec que és més un tema de rols adquitits que no un tema genètic. També és més fàcil per la dona, no sé si això és positiu que negatiu. Que la dona agafi jornades reduïdes és molt més habitual i llavors això, ja és una cadena, no?"\nTens sensació de renúncia?\n"Jo en el meu cas, i en el de moltes altres dones. Hem rebaixat. Hem rebaixat per poder-nos ocupar dels nens, per poder organitzar una mica, perquè no sigui un caos. I jo tinc la intenció de tornar a estar al 100%, ara quan siguin una mica més autònoms. I això passa per donar-los autonomia, no? ...Mira, una que reclama..."\nS'ocupava dels sogres\n"Clar, entre ser infermera i viure a prop d'ells, doncs me'n cuido més jo. Bé, me'n cuidava més jo. El meu marit també s'hi ha implicat més. I i els altres germans també he fet que s'impliquessin una miqueta més ells. I llavors, no tant, la càrrega és per mi sola."\nÉs genètic o cultural?\n"És la dona la que pensa més amb l'endemà, què és el que ha de deixar fet".\n"Jo crec que vé donat. No si es vol o no es vol. Jo crec que vé donat per si ets home o ets dona. Sigui perquè estem fetes d'aquesta manera, les dones, i els homes estan fets de l'altra manera."\n"Des de que ja sóc mare. Y mare, sola, treballadora... Ja he renunciat al meu temps lliure. L'ofereixo als meus, als meus nens."\n"Els petits em diuen, 'mares, ets forta, una dona treballadora'."\nL'home no és lluitador?\n"L'home també és lluitador però la dona sap organitzar millor que l'home..."\n"Jop tinc 4 nens i m'agradaria que entre l'home i la dona fos tot igual. La igualtt per a trabajar, igualtat per a comprar, igualtat per a fregar, per a netejar... i per a fe rtot el que fa la dona. Tenim que ser iguals en tot, dins i fora de casa."\nHan estat 2 anys fora per la feina del marit?\n"A veure.... he tingut una mica la sensació de renúncia a nivell professional, sobretot perquè els primers mesos tot és molt nou, no t'avorreixes, però quan ja portes un temps més assentada i tot torna a la seva rutina. Doncs aleshores sí que trobes com una buidor, no? Una buidor professional."\nElla no va buscar feina a l'estranger.\n"Si hagués estat al revés, hi hauria hagut una logística familiar, però jo crec que ell hagués buscat feina i haguéssim optat per algú que cuidés els nens mentre nosaltres estiguéssim treballant. // En el meu cas, jo preferia...potser és el sacrifici una mica de dona, no? Que portem totes a dintre...I pels fills,a vegades fas tot i de vegades, massa, doncs...decideixes estar-hi tu i fer-ho tu tot."\nFa un mes que torna a buscar feina\n8M Violència masclista Feminisme Bretxa salarial\nLa renúncia: l'exemple de moltes dones per logística familiar


Tallers de Força – Amb Consciencia\nTALLER CENTRES DE FORÇA\n7 Tallers Vivencials en els que CONNECTAR, ACTIVAR i EXPRESSAR els centres energètics principals\nAquests tallers “7 centres de força” (glàndules endocrines, centres energètics o de poder), és un treball creat en un format de 7 tallers vivencials de 4 hores de durada cada un.\nL’embussament d’aquests centres de força per falta d’expressió genera desequilibris a diferents nivells en el nostre organisme. Treballar amb ells ens dona la possibilitat de conèixer els diferents aspectes relacionats en cada un, podent alliberar els bloquejos i aportant coneixement d’un mateix.\nEl que oferim són eines per l’auto aprenentatge mentre es fa un recorregut per els 7 centres distribuïts al llarg del cos físic. En la mesura que es va treballant es facilita sortir de la zona de confort, aportant obertura personal i un major descobriment.\nLes diferents eines de treball que oferim són, per una part, del camp de les ARTS per facilitar la creativitat i l’expressió, del camp del MOVIMENT i el treball amb el COS físic ajudant a desbloquejar cuirasses, a tenir una millor flexibilitat i entre altres coses, una millora en la capacitat d’escolta i presència. També treballem amb la MEDITACIÓ, la vibració harmoniosa del SO, l’alegria del JOC i les AFIRMACIONS o ment positiva.\nSent, activa i expressa el teu centre arrel. Connecta amb la teva ENERGIA VITAL i ANCESTRAL, amb les teves arrels i suports.\nVols ampliar els límits que et generen els HÀBITS i el comportament automàtic?\nActiva el poder de l’ELIMINACIÓ, del deixar anar el que ja no et serveix.\nConnecta amb la teva CREATIVITAT i la teva PASSIÓ, amb la teva SEXUALITAT i el DESITG de VIURE!!\nEt permets GAUDIR de la vida? Quina quantitat i qualitat de goig et permets?\nDes del teu plexe solar, connecta amb el PODER i la VOLUNTAT i desperta el GUERRER que hi ha en tu.\nDescobreix l’ANIMAL de poder i sent la força del ramat.\nPortes a terme les ACCIONS desitjades o et quedes en els projectes? Ets capaç de posar LÍMITS? De protegir el teu espai? De dir NO quan vols dir no?\nSóc capaç de viure la meva experiència de vida des de l’ AMOR i la ACCEPTACIÓ?\nSento l’ ALEGRIA i el SENTIT de la meva pròpia vida?\nSento i m’adono del meu COR per sentir el poder del PERDÓ, l’amabilitat, la COMPASIÓ i l’empatia.\nTrobo l’equilibri entre el DONAR i el REBRE?\nLa COMUNICACIÓ amb un mateix i amb els altres és fluida?\nSents un nus al coll quan vols dir quelcom i no et surt? T’és fàcil l’ expressió del teus sentiments?\nI el sentit de l’ ESCOLTA i la seva relació amb l’ OÏDA? Saps escoltar quan algú parla? T’escoltes?\nL’objectiu és SENTIR i expressar el centre entre mig dels nostres ulls, el sisè sentit i integrador de totes les coses.\nL’ATENCIÓ plena, la concentració, l’aquietament de la ment i el discerniment. La INTUICIÓ.\nDescobrim el món dels símbols.\nLa VOLUNTAT ESPIRITUAL, del bé i el sentit de benevolència.\nEl SENTIT de la vida des d’una voluntat major i la fermesa del propi PROPÒSIT.\nLa importància de la meditació i el silenci com a eina de TRASCENDÈNCIA per anar més enllà d’un mateix i adonar-me del sentit d’ UNITAT per poder viure la meva espiritualitat en el món.\nEls tallers els impartim la Montse Domènech i jo. Nosaltres sentim passió i il·lusió per el que fem, gaudim de viure, d’experimentar, d’investigar i de créixer cada dia, alhora que tenim un gran sentit del compromís i responsabilitat en el nostre treball. Ens uneix l’alegria d’anar coneixent el món intern i extern que habitem i poder compartir-ho en els nostres tallers.


Sant Feliu participa al IV Congreso de la Cibersociedad 2009 | Sant Feliu Innova\n12 Novembre, 2009 6 Novembre, 2014 / Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat\nAquesta comunicació està enmarcada dins la categoria d’Innovacions en la petita i mitjana empresa en temps de canvi i expliquem l’experiència pròpia de Sant Feliu de Llobregat amb la promoció de les TIC entre el teixit empresarial local.\nEl desenvolupament d’aquest congrés, organitzat per l’Observatorio para la Cibersociedad (OCS) i el Citilab, no és com la majoria de congressos, ja que tot es realitza de forma virtual: des de la pròpia web del congrés es pot accedir a les diferents comunicacions ordenades en 6 eixos temàtics diferents (Educació, Ciència i Investigació, Comunicació, Economia, Política i Cultura), consultar-les i posteriorment comentar-les en un fòrum específic. Al blog del Cibercongrés han fet un post explicant com aprofitar al màxim les possiblitats d’aquesta virtualitat.\nEn aquest nou context de mundialització econòmica i globalització, les TIC i Internet esdevenen l’instrument imprescindible, encara que no suficient, per impulsar el nou creixement social i econòmic territorial. La capacitat per incorporar i aprofitar els avantatges que la nova Societat Digital i del Coneixement ofereix constitueix un factor clau pel desenvolupament de l’economia i la societat d’un territori.\nAixí doncs què es pot fer, des d’una territori o ciutat, per desenvolupar l’economia i la societat dins el seu àmbit d’actuació per tal de que aquests estiguin preparats per aprofitar els avantatges de la Societat Digital i del Coneixement.\nEn aquest sentit les administracions públiques locals poden impulsar aquest procés d’incorporació de les ciutats a la Societat Digital i del Coneixement, executant actuacions encaminades a lluitar contra l’exclusió digital i generar una plena participació i aprofitament de la mateixa per part del seu teixit socioeconòmic local.\nDes de Sant Feliu de Llobregat s’està duent a terme un projecte transversal de difusió de les TIC per a la innovació del teixit productiu del territori, emmarcat dins del projecte Ciutats Digitals, anomenat Sant Feliu Innova. Aquest és un programa municipal de modernització i digitalització del teixit productiu i professional de Sant Feliu: persones emprenedores, comerços locals, micropimes i pimes, autònoms i professionals.\nS’encarrega de difondre les experiències de micro-innovació del teixit productiu local, de posar en valor els casos d’èxit que han apostat per les TIC i de generar transferència i dinàmiques col·laboratives entre els diferents agents econòmics de la ciutat.\nA partir d’aquest projecte s’ha vist la necessitat de crear noves figures per a dur-lo a la pràctica, com les del tècnic d’innovació local, que passen a esdevenir facilitadors i connectors digitals del teixit econòmic local. Tot aquest plantejament està començant a donar els seus fruits amb experiències concretes d’empreses de Sant Feliu en els quals s’han detectat elements de micro-innovació, que s’expliquen a l’apartat de casuística local.\ncibercongreso, nova economia, usos internet\n← Convocatòria oberta pels "Premis Extraordinaris Sant Feliu Ciutat Digital 2009"\n2ª edició del Curs d’Eines TIC →


L’autisme ha centrat una conferència organitzada per l’Escola de Pares i Mares del Penedès | RTVVilafranca\nLa conferència estava protagonitzada per Maria Portella i Miquel Segalés.\nAmb la voluntat d’aportar coneixements veraços sobre l’autisme, l’Escola de Pares i Mares del Penedès va organitzar dissabte al matí una doble conferència sota el títol ‘L’autisme, més enllà d’una diferència’.\nLa neuropsicòloga i cap del grup de recerca en trastorns psiquàtrics de l’Hospital Sant Pau de Barcelona Maria Portella és mare d’un nen amb autisme i autora del llibre ‘Mundos invisibles. El espectro autista explicado por una madre neurocientífica’. Portella explicava abans de la conferència que cal visibilitzar l’autisme i explicar-lo com una condició del neurodesenvolupament perquè les persones que tenen aquesta condició poden tenir una vida plena i adaptada si la societat els ho permet.\nPortella defensa que la societat és capaç de donar resposta i sortida a les persones amb autisme amb el coneixement adequat.\nLa doble conferència va comptar també amb la intervenció de Miquel Segalés, diagnosticat amb Síndrome d’Asperger i estudiant d’Integració Social. Segalés explicava que hi ha molta incomprensió davant les persones amb autisme. Una incomprensió que es pot combatre amb coneixement.\nSegalés és autor del llibre ‘El camino de la vida’, en el qual relata, basant-se en la seva pròpia experiència i en un format de novel·la, les aventures i desventures d’un nen que és diagnosticat amb Síndrome d’Asperger amb nou anys.\nautisme, Escola de Pares i Mares del Penedès, Maria Portella, Miquel Segalés, síndrome d'Asperger


Parcel·la de 784m² en venda a La Massana, Andorra\nParcel·la en excel·lents condicions en venda a La Massana, Andorra\nDimensions del terreny 784m²\nParcel·la de 784 m² en venda a una zona residencial molt propera al centre de La Massana. Ideal per construir un habitatge unifamiliar.\nParcel·la de 784 m² de terreny consolidat amb la possibilitat de fer un projecte futur per construir un habitatge unifamiliar. L'índex d'edificabilitat és de 0,80, per la qual cosa es podria construir un total de 627 m² sobre rasant (excloent-ne superfície de garatge). El terreny a la cara oest queda envoltat de bosc, de manera que disposa d'un entorn natural no edificable.\nEs poden realitzar diversos projectes com ara una vila, cases adossades o un edifici d'habitatges exclusiu amb tan sols 3 habitatges, amb un àtic de dos nivells, més un nivell addicional destinat a garatge.\nUna excel·lent oportunitat de construir el seu habitatge de somni, en una ubicació tranquil·la a prop de tots els serveis ia escassos metres a peu del centre de La Massana.\nUbicació molt cèntrica i exclusiva\nZona residencial molt limitada a nivell de veïns\nBona exposició solar i vistes\nAquesta parcel·la es localitza en una petita zona residencial amb accés directe a la zona més cèntrica de La Massana, amb accés a peu a tota mena de serveis ia escassos metres. És una ubicació molt exclusiva, gràcies a la seva proximitat al centre i al seu limitat nombre de veïns.\nL'accés al telefèric de Vallnord és a pocs metres a peu.\nEl centre de la capital Andorra la Vella és a només 7 minuts de distància amb cotxe, així mateix compta amb molt bona connexió amb el transport públic.\nEn venda, Parcel·la 840.000 €\nParcel·la de 493m² en venda a Escaldes, Andorra\nParcel·la de 911m² en venda a Escaldes, Andorra\nDimensions del terreny 911m²\nParcel·la de 450m² en venda a Ordino, Andorra\nEn venda, Parcel·la 803.183 €\nParcel·la de 458m² en venda a Ordino, Andorra\nDimensions del terreny 458m²


L'Escola Massana informa Archives - Amics de la Massana\nCONVOCATÒRIA ASSEMBLEA ORDINÀRIA /02.16.22\nBenvolgudes i benvolguts: encara amb una certa prudència, us volem convocar a aquesta\nassemblea ordinària de la nostra associació per valorar els temps que deixem enrere i\nencarar l’any 2022.\nLa convocatòria és per al dia 16 de febrer de 2022 a les 18.30h a la Sala d’Actes de l’Escola Massana.\n-Informació de l’actuació de la Junta durant el temps de pandèmia.\n-Jornades “Cap a un nou paradigma”: valoració. Una segona jornada 2022?\n-Web, funcionament i participació. Canals de comunicació amb els socis.\n-Propostes d’activitats per l’any vinent.\nBarcelona, 31 gener 2022.\nRebeu una càlida salutació i, com sempre, a la vostra disposició,\nCOVID19 A l'ESCOLA MASSANA\nDes de l’associació Amics de la Massana volem compartir les indicacions sanitàries a seguir per accedir a l’Escola.\n–MASCARETA: Entra amb la mascareta posada\n–GEL HIDROALCOHÒLIC: Renta’t les mans a l’entrada\n–TEMPERATURA: No es pot entrar a més de 37,5º\n–DISTÀNCIA 1,5m: Quan no ets del grup estable\n–VENTILACIÓ: Obre finestres d’aula i despatxos\n–CIRCULACIÓ: Ves per la dreta per escales i passadissos\n–La tundra i l’office romandran tancats durant aquest període. Es demana que es consumeixi menjar preferentment fora del recinte o, si no és possible, als espais oberts (terrasses i pati). Preguem que tampoc es mengi a les taules dels passadissos.\n–El PAS de Secretaria acadèmica i administració treballarà a partir d’ara de manera alterna. De manera que, per prevenir un hipotètic contagi general, presencialment no coincideixi tot l’equip de treball en un sol espai.\nApel·lem a la responsabilitat de cadascú del col·lectiu que forma part de l’escola en el seguiment d’aquestes mesures.\nSeguirem revisant aquest pla d’actuació d’acord amb la situació sanitària i us ho comunicarem de forma immediata.\nPer a més informació, feu click al següent enllaç.


Presentació de Projectes de José Maestre - Hablemos de Fallas\nPresentació de Projectes de José Maestre\nEl passat disabte 9 de novembre vam tindre un dels actes més importants per a la comissió. Presentàvem els projectes per a les #Falles2020\nAgustín Torralba Soto / Atelier 3Diespi presentava M@vilidad S.o.s.ostenible per a la Falla Infantil i Dani Barea Artista Faller presentava *Somiant? per a la Falla Gran. Dos grans projectes que ja desitgem veure plantats en la plaça.\nEls esbossos eren destapats pels artistes i les Falleres Majors Paula Besantes i Herrero i Maria Marti Paricio, acompanyades del president oficial Emilio Flor Sanchez que va tancar l’acte.\nCom sempre l’acte va estar ple de sàtira i ironia posada en escena pel grup artístic habitual de la comissió, tot relacionat amb la temàtica dels monuments, comptant amb la visita especial de Giussepe Grezzi i Joan Ribó que ens van presentar el nou model de vehicle sostenible.\nL’acte va estar cobert un any més pels amics de Play Radio Valencia que van gravar un programa especial de Play Fallas que s’emetrà d’ací a poc. Gràcies a Vicente Alventosa Carro i Paloma De Rueda Rio per la seua visita.\nAixí com agrair també la presència dels representants de la Agrupació Falles Olivereta qual no van voler perdre’s l’acte després de complir els seus compromisos amb les presentacions de Falla Josep Mª Bayarri – Los Isidros i Pintor Goya Falla a les quals vam tindre l’honor d’acudir també.\nVan gaudir un any més del meravellós cátering que els vam oferir després de l’acte, preparat per les companyes de la comissió.\nCategorías:\tArtistas Falleros. Noticias., Noviembre 2019, Sin categoría\t/ por hablemosdefallas 16/11/2019


L’ús de la violència afebleix el suport als moviments socials\nL’ús de la violència perjudica els moviments socials?\nUn estudi dels politòlegs Jordi Muñoz i Eva Anduiza analitza com els aldarulls pel desallotjament del Banc Expropiat van afectar la percepció de la població sobre el 15-M\nJordi Muñoz i Eva Anduiza\nImatge dels aldarulls arran del desallotjament del Banc Expropiat el 2016. Foto: Jordi Borràs\nEs moviments socials són internament diversos. La pluralitat no és només ideològica i organitzativa, sinó que sovint es manifesta també en les opcions tàctiques que prenen diferents components del moviment. Mentre que alguns grups s’especialitzen en accions més institucionals, d’altres opten per donar prioritat a la mobilització al carrer. Entre aquests darrers, també solem trobar diversitat, entre els que aposten per mobilitzacions més rutinàries i ‘tranquil·les’, que de vegades són massives, i els que donen prioritat a accions més disruptives i contundents.\nAquesta diversitat sovint enriqueix els moviments, i els permet ampliar el seu radi d’influència. Altres vegades, tanmateix, la diversificació tàctica genera contradiccions i tensions. Especialment quan hi ha grups que opten per formes d’acció molt disruptives, i sobretot si inclouen algun grau de violència, solem assistir a debats encesos entre els diferents activistes. Mentre uns defensen la legitimitat i necessitat de les seves formes d’acció, d’altres sovint aposten per posar límits, ja sigui per qüestions ètiques (el rebuig a qualsevol forma de violència) o per consideracions estratègiques, ja que sovint es defensa la hipòtesi que l’ús de la violència genera rebuig entre la població i pot acabar afeblint el conjunt del moviment.\nAquesta, però, és una hipòtesi tan habitual com difícil de testar. Si preguntem, en una enquesta, pel suport social a formes de protesta que incorporen algun grau de violència, sovint ens trobem amb nivells molt grans de rebuig. Però això podria ser degut al problema conegut per biaix de desitjabilitat social. De vegades, les persones enquestades prefereixen no expressar les seves autèntiques preferències si anticipen que són socialment malvistes. És un problema que trobem quan volem estudiar qualsevol comportament que hom pugui percebre com a socialment no desitjat: des de l’abstenció al consum de drogues, el racisme o l’homofòbia, per posar alguns exemples. Per tant, no ho podem preguntar directament. Una alternativa seria comparar el suport que reben organitzacions o grups que empren tàctiques diverses dins d’un mateix moviment social. El problema d’això és que aquests grups normalment tenen altres diferències, més enllà de les tàctiques. Solen ser ideològicament o organitzativament diferents. I llavors costa de separar la violència d’altres elements que influeixen en el suport als moviments socials Per això, tampoc no ens serveix la mera comparació entre grups.\nEl suport al 15-M abans i després dels aldarulls del Banc Expropiat\nEn un article publicat recentment al ‘Journal of Peace Research‘ [versió lliure aquí] hem pogut superar aquests obstacles aprofitant la coincidència temporal entre una enquesta que estàvem fent a la ciutat de Barcelona sobre participació política i els aldarulls que van acompanyar el desallotjament del Banc Expropiat de la travessera de Gràcia de Barcelona al maig del 2016, associat a la descentralització del 15-M als barris. El fet que, de manera inesperada per a la majoria de la població, un col·lectiu de gent decidís emprar unes formes d’acció que havien quedat fora del repertori propi del moviment 15-M ens permet identificar l’efecte causal dels aldarulls en el suport al moviment, comparant les persones enquestades just abans i just després de l’episodi d’aldarulls que es van escampar pel barri de Gràcia durant tres nits seguides.\nPer fer-ho, utilitzem una estratègia per identificar l’efecte causal dels aldarulls cada cop més emprada en ciències socials, que nosaltres hem anomenat ‘UESD’, i que discutim amb detall en un article a la revista ‘Political Analysis’ [versió lliure aquí]. Hi ha qui ho considera un ‘experiment natural’. Essencialment, es parteix de la idea que ser enquestat just abans o just després de l’esdeveniment inesperat és com si fos aleatori, i, per tant, podem comparar les respostes que ens donava la gent seleccionada per ser entrevistada abans amb les de les persones entrevistades després. D’aquesta manera, després d’algunes assumpcions i moltes comprovacions, podem interpretar la diferència com l’efecte causal de l’esdeveniment. Les persones enquestades abans i després dels incidents es trobaven ben distribuïdes per la ciutat, i no presentaven gaires diferències en altres aspectes.\nArribats a aquest punt, cal fer un aclariment. Probablement alguns lectors i lectores deuen pensar que la relació de les protestes postdesallotjament del Banc Expropiat amb el 15-M és feble, forçada, o poc precisa. Aquesta era, també, la nostra intuïció. Tanmateix, cal dir que l’assemblea de Gràcia del 15-M es reunia al Banc Expropiat. Però, sobretot, el que és important per al cas que ens ocupa és si les persones enquestades fan aquesta connexió o no. Si no la fessin, no hauríem d’observar cap efecte dels aldarulls en el suport al 15-M. De fet, en la mateixa enquesta preguntàvem per altres moviments i organitzacions (com l’ANC i Òmnium o el moviment veïnal), i no trobem cap efecte dels aldarulls. Però, si els aldarulls tenen efecte en el suport al 15-M, molt probablement és perquè en la població en general hi havia la percepció d’aquesta connexió. Per tant, la feblesa de la connexió entre el banc expropiat i el 15-M juga en contra de la nostra hipòtesi.\nEn tot cas, què observem amb les nostres dades? Doncs que els aldarulls van provocar una baixada de 10 punts percentuals en el suport al 15-M. I, de fet, si corregim les petites diferències que trobem entre les persones enquestades abans i després dels aldarulls, la caiguda estimada en suport al 15-M provocada pels aldarulls és de fins a 12 punts percentuals. Per tant, sembla que –fins i tot en un cas com aquest, amb un vincle feble entre l’esdeveniment i el moviment– l’aposta per tàctiques que impliquen la violència contra objectes i establiments té conseqüències negatives sobre el suport social als moviments socials.\nÉs encara més interessant observar entre quins grups es produeix aquesta davallada en suport. Com sol passar quan hi ha enfrontaments amb la policia, les versions que van circular aquells dies sobre el que passava a Gràcia van ser ben diferents. Algunes posaven l’èmfasi en les destrosses, i d’altres en l’agressivitat de la policia, i en l’ús de projectils de foam contra els manifestants. Algunes criticaven durament els aldarulls i d’altres en responsabilitzaven la policia i els que havien ordenat el desallotjament. La ciutadania, en aquestes ocasions, sol estar sotmesa a missatges i informacions divergents i sovint contradictòries sobre un mateix fet.\nÉs, de fet, un patró molt habitual. I gràcies a la recerca en psicologia sabem que, en general, tendim a preferir escoltar aquelles versions que s’adiuen amb les nostres preconcepcions. I, fins i tot quan escoltem les versions que resulten contradictòries amb el que pensàvem anticipadament, ens costa més parar-hi atenció i recordar-les, i tendim a infravalorar-les, com a interpretacions parcials, interessades o inexactes. Normalment, doncs, escoltem el que volem sentir.\nPer això, probablement no podem esperar que un esdeveniment com aquest tingui els mateixos efectes entre tota la ciutadania. La gent ideològicament més propera al moviment tendirà a descomptar les versions més crítiques i a descomptar la connexió amb el moviment. Per contra, la gent més allunyada possiblement s’agafarà a les versions més crítiques amb els manifestants. En canvi, resulten especialment interessants aquells que estan propers però no gaire al moviment. Els que se’l miren potencialment amb simpatia però no pertanyen al nucli dur de les bases de suport del moviment.\nCom es veu a les gràfiques, en aquest cas l’efecte fou especialment marcat en aquest grup: la gent que s’ubicava ideològicament al centreesquerra, simpatitzants d’ERC i del PSC. I també entre la gent més ubicada a la dreta. Per contra, la gent més escorada cap a l’esquerra, i els simpatitzants de la CUP i dels Comuns, es van mostrar relativament immunes als aldarulls: la seva visió positiva del moviment del 15-M no es va veure pràcticament afectada pel que molts van percebre com un gir tàctic d’un segment ben delimitat dins del moviment. Tampoc no trobem efectes entre els qui no expressen simpatia partidista o els que s’ubiquen al centre ideològic, possiblement perquè són sectors que paren menys atenció a aquestes coses.\nLa conclusió, doncs, és que decisions tàctiques de sectors concrets d’un moviment social més ampli poden tenir efectes sobre el suport social al moviment en general. I que, en el cas de l’ús de tàctiques que impliquen violència contra objectes i immobles, sembla que els efectes són negatius, i especialment marcats en aquells sectors que, sense ser simpatitzants forts del moviment, hi poden ser relativament propers. S’entén, doncs, que sovint vegem discussions enceses entre diferents components d’un mateix moviment social sobre les apostes tàctiques d’uns i d’altres. Perquè les decisions poden ser de part, però les conseqüències les pot pagar, potencialment, tot el moviment.


MARXA DEL GARRAF - Unió Muntanyenca Eramprunyà, Gavà: ESGOTADES LES INSCRIPCIONS DE LA G21 PER INTERNET!\nESGOTADES LES INSCRIPCIONS DE LA G21 PER INTERNET!\nTal com pronosticàvem, en escassos 8 dies s’han exhaurit les 400 places d’internet de la G21. En primer lloc, volem traslladar el nostre més sincer agraïment a totes les persones que conformeu aquesta xifra d’inscrits, pel vostre interès i entusiasme, tant als que repetiu com als que vindreu per primer cop.\nTotes aquelles persones que teniu intenció d’apuntar-vos i de moment us heu quedat fora, no us desanimeu pas. Com els darrers anys, oferim 100 places presencials d’aquesta modalitat G21. Enguany obrirem les inscripcions el dilluns 20 d’octubre, a les 19:00 de la tarda, a la seu de la nostra entitat: Rambla Lluch, nº 4 de Gavà (estem a escassos metres de l’estació de tren).\nAixí que, teniu una última oportunitat. No la desaprofiteu. La nostra recomanació és que no arribeu justos de temps. Per l’experiència dels darrers anys, hem observat que es comença a formar cua abans de les 18:00 de la tarda.\nPel que fa a la G48, el ritme d'inscripcions també és vertiginós. Estem a punt d'arribar a l'equador de les 1.000 places. Així que en pocs dies també llegireu la notícia que s'han esgotat totes les places d'aquest modalitat. Indecisos o decidits a inscriure-us a la G48 ... no us adormiu!\nPublicat per Oriolet a dilluns, de setembre 29, 2014


A les portes d'un cap de setmana en que haurem de tornar a treure els paraigües – 772.cat\nA les portes d’un cap de setmana en que haurem de tornar a treure els paraigües\n16/05/2013 17/05/2013 Albert Miralles El Temps1 comment\nEls núvols i les pluges ens han acompanyat els últims dies\nTot i que la majoria ja tenim ganes que arribin les temperatures i sol estiuencs, el temps que està fent aquests dies és idoni per a una bona collita o dit d’una altra manera, com deien els nostres avantpassats Maig calent i plujós, fa l’any ric i abundós.\nTot i que aquesta tarda el cel ha quedat sense núvols, tots els pronòstics ens recomanen que no amaguem gaire el paraigües ja que durant tot el cap de setmana i la setmana vinent s’esperen pluges. Aquestes pluges seran de caràcter puntual, com aquests dies enrere però, deixaran una important quantitat d’aigua allà on descarreguin. La probabilitat que plogui, varia segons els dies, dissabte la possibilitat es d’un 80%, mentre que demà, diumenge i dilluns les opcions de prcipitació seran menors però a tenir en compte.\nPel que fa a les temperatures, avui ja em tocat fons i aquestes es mantindran o tendiran a pujar una mica al llarg de la setmana, amb màximes que aniran oscil·lant entre els 20 i 22 ºC i mínimes entre 10 i 13ºC.\nSabies que són les erupcions solars?\nEntre el diumenge 12 i dilluns 13 de maig es van donar les erupcions solars més importants d’aquest any 2013 amb 3 episodis de colosals dimensions. Les erupcions solars es produeixen per complicats processos electromagnètics on hi influeixen unes altíssimes temperatures (centenars de milers de ºC) i partícules que a causa d’aquesta temperatura assoleixen velocitats properes a la velocitat de la llum (quasi 300.000.000 metres per segon). Aquestes molècules impacten entre elles al voltant de les taques solars (com la que es pot observar a la imatge) ja que generen un camp electromagnètic gegantí i alliberen una energia equivalent a desenes de milions de bombes d’hidrogen (6×1025 Joules).\nEls experts classifiquen aquestes erupcions, segons la quantitat de raigs X que emeten aquestes explosions, en 4 categories: A,B,C,M i X. La primera (A), representa una potència 10 vegades menor a la segona (B) i així successivament. Les tres erupcions produides entre diumenge i dilluns van ser de categoria X. El vídeo de tot seguit mostra una de les tres erupcions que van succeir diumenge passat:\nPublicat el 16 de maig de 2013 a les 22:35 per Isidre Lorenzo.\nTagged: pluja temps


neu Archives - Sant Boi Diari\nSant Boi activa el pla d’emergències per neu i fred\nSant Boi Diari • 27/02/2018\nL’Ajuntament de Sant Boi ha activat el Pla Bàsic d’Emergències Municipal davant les previsions de nevades i de baixes temperatures. Durant la nit de dimarts a dimecres, les persones sense sostre podran anar a un alberg per resguardar-se del fred.\nLa nevada passa de llarg per Sant Boi i només enfarina Sant Ramon\nLa nevada que ha caigut amb força a gran part de Catalunya i a municipis propers com Begues ha passat de llarg per Sant Boi. Només a la muntanya de Sant Ramon ha agafat una mica la neu. No s’ha registrat cap incidència a la muntanya ni a la resta de la ciutat.


Juliol 2018 - Unihabit\nLes residències d’estudiants d’Unihabit al centre de Gràcia a Barcelona et permetran viure un estiu especial, únic i diferent a la ciutat. L’estiu és el moment dels vespres llargs, les postes de sol, els concerts a les terrasses i els…\nSant Cugat del Vallès t’ofereix milers de plans per organitzar cada setmana. A només 15 min de Barcelona i a 20 min de la Universitat Autònoma, pots gaudir de l’entorn natural de la ciutat, sortir a sopar amb els amics,…\nA tots ens ha passat que convidem els amics a sopar i no sabem què els hi podem cuinar. A vegades és per falta d’idees, vols ser original i innovar i, com passa amb els vestits en un casament, tampoc…\nVicky, Cristina i Barcelona van ser les primeres d’ensenyar al món com era viure un estiu a Barcelona, Catalunya. Racons amagats, nits sota les estrelles, platges infinites i nits que s’allarguen fins a veure sortir el sol. Històries d’amor, i…