EUPV proposa mesures per a atallar la problemàtica de les cases d’apostes en els barris – València – Esquerra Unida del País Valencià\nHome/General/EUPV proposa mesures per a atallar la problemàtica de les cases d’apostes en els barris\nRosa Albert: “Cal frenar l’expansió d’aquests locals amb ordenances i normes urbanístiques municipals”\nRoser Maestro: “S’ha de limitar la publicitat d’aquestes empreses que segueixen augmentant els seus beneficis a costa d’els qui menys recursos tenen”\nLa coordinadora d’EUPV a València, Rosa Albert, ha presentat una sèrie de propostes destinades a atallar la proliferació de les cases d’apostes especialment en els barris més afectats per l’atur. “La pròpia presència d’aquests locals en els barris està temptant constantment a la classe treballadora al fet que arrisquen les seues rendes guanyades en treballs precaris, per açò és necessari que el Govern municipal engegue mesures vinculades a les llicències d’activitat, la publicitat en el mobiliari urbà o a la pròpia prevenció”, ha dit Rosa Albert. Però les mesures per a atallar aquesta situació van més enllà de la cuestió municipal, per açò la candidata d’EUPV al Congrés per Unidas Podemos – Izquierda Unida i també regidora a Sagunt, Roser Maestro, ha afegit altres propostes vinculades a una major càrrega impositiva a aquestes empreses o al control de la publicitat en els mitjans de comunicació des de l’Administració central.\nTal com ha destacat la coordinadora d’Esquerra Unida en la ciutat, és el moment que les diferents institucions adapten la normativa a la realitat social abans que aquesta situació es convertisca en una xacra sense tornada. “Entenem que cal prohibir la publicitat d’aquests locals i frenar la seua expansió a través d’ordenances o normes urbanístiques municipals, per açò proposem a l’Ajuntament la creació d’una ordenança que regule l’obtenció de llicències de cases d’apostes, evitant la seua concentració i la seua proximitat als centres freqüentats per menors d’edat, com els centres educatius, culturals, esportius o juvenils”, ha assenyalat Albert.\n“Davant la falta d’expectatives i d’un futur estable, no és estrany que en els barris on menys renda hi ha siga on les polítiques neoliberals estan causant els pitjors efectes negatius”. Per açò, ha afegit Rosa Albert, “és important un control des de les Administracions públiques per a prevenir i pal·liar aquest problema”.\nPer la seua banda, Roser Maestro, regidora d’EUPV en el Govern municipal de Sagunt, ha plantejat les dificultats amb les quals es troben els Ajuntaments per a regular en aquest sentit. Per açò, com a candidata d’Unides Podem – EUPV a les Eleccions Generals, ha assenyalat la urgència de reformar la Llei General de la Comunicació Audiovisual i la Llei General de Publicitat des del Congrés dels Diputats per a, entre altres coses, protegir al públic infantil i juvenil d’aquest tipus d’anuncis, així com restringir la publicitat per a jocs i apostes online.\nMaestro ha plantejat, a més, la limitació del nombre de cases d’apostes segons densitat de població, així com mesures fiscals per a gravar l’activitat de les cases d’apostes i del joc online. “És un mínim de justícia augmentar la contribució que els beneficis d’aquestes empreses han de fer al conjunt de la societat per a invertir en la prevenció i en el tractament de les conductes addictives. Però, per descomptat, també és necessari limitar la publicitat i proliferació d’aquest tipus d’empreses que segueixen augmentant dia a dia els seus beneficis a costa de les persones i famílies amb menys recursos. Açò es podria corregir des del Congrés dels Diputats, on serà necessària una majoria d’esquerres per a atallar un problema que afecta majoritàriament als barris obrers dels nostres pobles i ciutats”, ha conclòs.\nRetroping: València per l’esquerra. Butlletí núm 20, època II. Març 2019 - València ciutat


Educador@s de Girona: Sobre els abusos sexuals als menors encara hi ha molt a dir\nPrimera part d’un article que vaig publicar a La Proa, diari del Baix Empordà el 21 de febrer de 2003.\nHe eliminat la part que parla del protocol bàsic d’actuacions en abusos sexuals i altres maltractaments a menors a la demarcació de Girona ja que actualment el món del lleure disposa d'un protocol a seguir molt ben definit i que podeu consultar clicant aquí.\nMalgrat que ja han passat més de 15 anys d'ençà que vaig escriure aquest article, malauradament, encara és vigent.\nEl passat dijous 13 de febrer va tenir lloc a l’aula de la Secretaria General de Joventut a Barcelona un seminari sobre "Els abusos sexuals a menors" organitzat per la mateixa Secretaria General de Joventut en el qual van participar una trentena de persones professionals del món del lleure, entre ells hi havia representada la nostra comarca a través de l’Escola l’Empordà. Aquest seminari va ser coordinat per la psicòloga Núria Grau i per Maria Victòria Bernadet, de l’Associació Fada (Associació per a l’assessorament i la prevenció d’abusos sexuals a menors).\nAquest seminari té com a objectius la sensibilització del món del lleure vers la realitat dels abusos sexuals a menors, donar a conèixer els serveis i suports socials que ara per ara existeixen i implicar als educadors del món del lleure en la prevenció dels abusos sexuals a menors. També es va presentar l’Associació Fada, que és una entitat sense ànim de lucre creada l’any 1997 a partir d’una necessitat social: prevenir i actuar en els casos d’abús sexual infantil.\nAquesta entitat treballa per donar suport emocional, informar, orientar i assessorar a tots aquells nens, nenes i adults que hagin patit i/o pateixin abusos sexuals durant la seva infància i/o adolescència.\nEl tarannà dels professionals i voluntaris que hi treballen (psicòlegs, advocats...) és el d’oferir un servei directe, personal i acollidor.\nEs desenvolupen tasques d’atenció personalitzada, suport i acompanyament, sensibilització, divulgació i prevenció.\n¿Què és l’abús sexual infantil?\nSegons el National Center of Child Abuse and Neglect (NCCAN): "Els contactes i interaccions entre un nen i un adult, quan l’adult (agressor) utilitza al nen per a estimular-se sexualment ell mateix, al nen o a una altra persona".\nSegons explica Maria Victòria Bernadet: "Hi ha moltes formes de definir un abús sexual infantil, però sempre es parla d'adults profanant la innocència i la intimitat dels nens, utilitzant per a això la seva superioritat física, afectiva i/o econòmica. La superioritat física s'utilitza en actes puntuals sota amenaces, obligant al nen a satisfer un impuls sexual. L'afectiva es dóna en els abusos dintre de la família, o en l'entorn social del nen, i solen ser, en la majoria dels casos, actes recurrents. En els abusos denominats com comerç sexual, prostitució o pornografia infantil, és el nivell econòmic de l'adult el que propicia aquests actes, aprofitant-se de la desprotecció dels nens que viuen en la misèria i la desigualtat".\nEn el seminari europeu celebrat a València l’any 1998, Trencant Silencis, per a la prevenció dels abusos sexuals a menors es va posar de manifest en les seves conclusions finals que el 23% de les nenes i el 15% dels nens d’Espanya pateixen abusos sexuals abans dels 17 anys, i que el 60% d’aquests casos no rep ajuda de ningú.\nBernadet justifica el fet de treballar a fons per informar sobre aquest tema, de la següent manera: "Sabent què és l'abús, com actua l’abusador i per què, hauria de ser possible buscar solucions per aconseguir eradicar-lo de la nostra societat. Però no és així. No només no disminueix sinó que augmenta estadística a d'estadística. I és així, bàsicament, perquè els agressors han mantingut i mantenen la seva impunitat gràcies que, des del punt de vista social i pedagògic, la sexualitat continua sent un tema tabú que genera una manca de comunicació entre adults i nens, no donant-los més opció que la de sobreviure com poden. Cal informar a fons sobre l'abús sexual infantil i les seves conseqüències, per eliminar les falses creences, com ara, que és exclusiu dels nivells socials mitjans i baixos, ja que no es tracta d'un tema econòmic, sinó d'una actitud personal, davant un àmbit concret de la vida".\nEn aquest sentit Núria Grau va deixar ben clar que els que cometen abusos sexuals infantils no són necessàriament persones que estan malaltes, és més, la gran majoria no ho estan. De fet s’estan portant a terme estudis per definir el perfil de l’agressor, i pel que sembla no existeix un perfil que el defineixi, per la qual cosa no el podem catalogar ni ubicar en cap lloc de l’escala social.\nActituds inofensives com obligar l’infant a fer petons a tot- hom poden ser contraproduents, hem de deixar que els nens diguin no si ho volen i respectar-los la seva decisió, per petits que siguin. El perill és que el nen entengui el fet d’haver de fer un petó als adults com una obligació davant d’aquests i ho associï a les demandes d’un abús sexual com un fet natural al que hi és obligat pel sol fet que es tracta d’un adult qui li reclama l’atenció sexual. Aquest va ser un dels missatges que Núria Grau va transmetre al públic assistent.\nL’abús sexual infantil es produeix normalment a l’entorn familiar del nen (¿qui deixa el nen a uns estranys?) i en aquest sentit, Maria Victòria Bernadet diu: "L'abús sexual infantil, especialment el que es produeix dintre de la família i el seu entorn, és un problema que la societat ha de ser capaç d'assumir per abordar-lo amb maduresa i donar-li un tractament natural i efectiu, com altres molts que existeixen avui en dia. També és fonamental que les administracions socials i de justícia deixin de costat l'actitud conservadora i arcaica que fan gala alguns dels seus membres en les seves respectives intervencions".\nAl davant d’una sospita d’abús sexual es va explicar que s’havia de comunicar a la Fiscalia de Menors, al Grup de Menors de la Policia Nacional o al Mossos d’Esquadra, als Serveis d’Atenció Primària o a la mateixa Associació Fada o d’altres relacionades. I es va deixar molt clar que no fer-ho constituïa un delicte si es donava el cas que realment es tractés d’un abús sexual a menors. També es va deixar palès que quan es té la sospita i l’hipotètic abusador sexual ocupa un càrrec social o de posició que el manté a prop dels infants i adolescents com ara mestre, psicòleg, capellà o religiós, monitor, etc. cal actuar ràpid i sense pensar-ho dues vegades a l’hora de comunicar el fet.\nFinalment, també va quedar clar que en la gran majoria dels casos la víctima no menteix quan diu que han abusat d’ella...\nRUBÈN FORNÓS CASARES\nEl CEESC ha signat dos convenis de col·laboració amb acadèmies d'oposicions\nEl Col·legi d'Educadores i Educadors Socials de Catalunya ha signat dos convenis de col·laboració per a facilitar l 'accés a la fu...\n13es Jornades Interdisciplinars Catalanes de Residències de Gent Gran\nSi podeu, assistiu a aquest tipus de jornades! Es comparteixen moltes experiències i hi intervenen tots els col·lectius professionals imp...\nBifurcacions és el títol d'un article de la companya Assumpció Costals, a través del qual ens convida a reflexionar al voltant de la re...\nAprendre a reinventar-se!\nEl CEESC ofereix una càpsula gratuita per a conèixer com poder reinventar-nos a nivell professional, ja sigui canviant d'àmbit d'in...\nEls amics i amigues del CEESC\nQui pot ser amic o amiga del CEESC ? Sabies que ser amic o amiga del CEESC et beneficia ? Sabies que si ets estudiant del Grau en Edu...\nUna nova càpsula on descobrir que, per a cuidar els altres, també ens hem de cuidar nosaltres... Quan? Dijous 28 de març, a les 6 de la ...\nEl proper dimarts 26 de març a les 15:00h tenim una càpsula a la delegació del CEESC a Giron a: Principals novetats del Reglament Gener...\nCURS - Conflicte i infància: un abordatge pràctic i sistèmic\nAmb aquest curs el CEESC vol donar resposta aplicant metodologies pròpies de l'Educació Social, sobre una problemàtica transversal i que...\n22 de març: Assamblea ordinària del CEESC\n5a edició del Premi “Biblioteca pública i compromís social” - Aquesta setmana s'han fet públics els projectes guanyadors de la* 5ª Edició del Premi "Biblioteca Pública i compromís social"*, que impulsa la Fundació Bib...


Informació del programa - Economia en colors - TV3\n1a temporada: 8 colors per a 8 temes\nAquesta segona temporada, "Economia en colors" continuarà amb la mateixa voluntat d'explicar l'economia de manera entenedora. Però aquest programa no només toca aquesta matèria, també parla d'esport, d'educació, de psicologia, d'història, de política, de cultura, de salut, de sociologia, de ciència, d'amor i de la vida en general.\nRodat en més de cent localitzacions de Catalunya, Madrid i Brussel·les, i després d'una primera temporada més basada en els fonaments de l'economia, ara el programa aprofundirà conceptes més concrets. Seran dotze capítols nous que, en cap cas, no perdran el caràcter lúdic i pedagògic ni l'humor i l'afany d'entreteniment.\nL'estructura d'"Economia en colors" es mantindrà com una "road movie". Començarà amb una "master class" del catedràtic d'Economia Xavier Sala i Martín a l'aula de la universitat i, al llarg del capítol, anirà desenvolupant el tema a través d'un viatge per diferents escenaris, experiments i personatges, acompanyat del periodista Tian Riba. La nova temporada inclourà també un capítol especial rodat íntegrament en un teatre, dedicat a l'estat del món, amb el suggeridor títol d'"Al loro, que no estamos tan mal".


Present i passat: 01/02/09 - 08/02/09\nSi fossis a Sabadell et convidaria a anar a prendre una tassa de xocolata desfeta amb melindros per sucar-hi. Són les set del vespre i tu no saps en aquesta hora, la temptació que representa pensar en una tassa de xocolata! A Sabadell hi ha tants llocs que la fan bona... i que tenen bones ensaïmades i bons croissants per sucar-hi... Oh! Em sembla que no podré resistir la temptació i plego la carta i després d'haver-me pres la xocolata ja la continuaré.\nJa està! Ja està fet! Ja he berenat. Era boníssima. I "barriga llena, a Dios alaba", ara fins i tot puc escriure millor. Com que amb els darrers anàlisis de sang han trobat que no tinc ni gota de colesterol, doncs, au! A posar-n'hi.\nHa passat la festa de la Candelera, - "que els ous van a carrera"- es veu que sí, que les gallines comencen de pondre més, deu ser perquè s'acosta sant Josep i tothom ha de fer crema. Per la Candelera el dia ja és una mica més llarg, les candeles o espelmes volen representar aquesta claror, aquest despertar... o bé ho feien per despertar la terra adormida pel fred de l'hivern. Son tradicions molt antigues que l'església ha fet seves i han arribat fins a nosaltres potser amb una altre significat. Deixem-ho córrer. Es una idea per si vols aprofundir-hi... no sé si ets amant d'esbrinar d'on vénen les tradicions. Jo reconec que no soc persona que vagi mai al fons de tot de les coses. Em resigno amb saber-les una mica i si algú pica i me'n explica més, estic molt contenta.\nPer la Candelera es desmunten els pessebres. Ja és hora perquè amb les calefaccions la molsa està resseca i tot plegat ja no fa tant bonic com quan l'havies acabat de fer. Cal desar les figures... el caganer! Les roques i el suro que serveixen per fer les muntanyes... Les roques de casa meva sí que val la pena de desar-les, totes son fòssils! Hi ha cada cargol i cada petxina incrustada que fa goig de veure.\nPer la Candelera el temps pot canviar. depèn de si plogui o no. "Si la candelera riu- (fa sol)- el fred és viu i si la Candelera plora- (plou)- el fred és fora. " Però tant si plora com si riu, el fred és viu!. Aquest any va fer un dia "mig i mig", matí assolellat i tarda plujosa. Molt ambigu. Per això avui fa un dia primaveral i anuncien tempestes per demà passat. El que sí hem tingut el cap de setmana passat va ser un temporal de vent com mai l'havíem patit. Mig Catalunya ha quedat amb els boscos destrossats. Una catàstrofe nacional a segons quins indrets. Els arbres queien sobre les línies elèctriques, amb el consegüent perill i manca de subministrament elèctric a moltíssimes poblacions.\nPerò deixem les desgràcies i parlem d'altres coses. Fas vacances, alguna vegada? I si les fa, no et tempta de venir a Catalunya? Es clar que Catalunya, poc o molt ja la coneixes... i hi han tants llocs al mon per visitar... Mira, jo he estat a Sud Amèrica més d'una vegada, i ara penso que no s'he m'havia ocorregut mai que et podia fer una visita! Llàstima, ara que et conec una mica més, aquest any no tinc pas previst d'anar tant lluny. Deu ser a causa de la crisi... L'any passat vaig fer el viatge més llarg de la meva vida, vaig anar a Nova Zelanda! Em sembla que estàvem a Chistchurch i algú va dir: -"Aquí sota hi ha Manresa!" com podia haver dir "aquí sota hi ha Sabadell!" No crec que fos tan precís.\nGràcies pels elogis que fas dels meus contes Si segueixes així no tindré més remei que anar te'n enviant. Avui en començo un altre.\nHas vist, Maria? Hi ha un cotxe parat al racó de cal Xec\nI que té d'estrany?\nDoncs que a dins hi ha una dona, una dona sola. L'he vist quan arribava, no anava massa de pressa, com si busqués algú. Jo em pensava que em preguntaria alguna cosa i ni tan sols m'ha mirat. No ha entrat al poble, ha fet maniobra al racó de cal Xec i ha deixat el cotxe encarat amunt a punt de sortir.\nI què? Que no en veiem prou de cotxes al poble? Els diumenges no saps per on passar.\nSi, però avui no és diumenge, ni dissabte, ni vacances... i ni tan sols fa un dia bo. Fa un fred que pela i un dia tan rúfol, que vaja, no dona gust de fer el turista! Mira si deu tenir fred la del cotxe que ni tan sols s'ha mogut de dintre. Deu esperar algú.\nApa! Ja malpenses! Ja t'imagines que la tia està al mig d'una aventura...\nI si és així, què? No li surt pas massa bé. Ja fa mitja hora que s'espera i el seu paio no apareix. Mira! Ara surt del cotxe! Ondi! Fa goig! Fa goig, operó no és jove. Deu ser com ara nosaltres, només que més "cuidada". Deu haver arribat massa d'hora. Sembla que no sap on va... Ah! Doncs sí! Ara gira cap al cafè.\nI les dues dones es fan una mica enreda just per poder dominar l'angle que els permeti veure com la forastera entra al cafè. A l'únic cafè-fonda que hi ha al poble. Malgrat que la tarda rufagosa no convidava gens a fer tertúlia al carrer, aquelles dones ni se n'adonaven\nVes, per on! Un poble tan quiet com el nostre i la gent el tria per escenari de les seves aventures. Aventures amoroses, es clar, perquè no crec que esperi algú per fer-hi un atracament. Ni per passar contraban...\nFuig, dona! Si això és un cul de sac! Aquí els delinqüents no tindrien escapatòria... Potser busca lloc per venir-hi a passar l'estiu.\nI per això s'estaria mitja hora dins del cotxe a les afores del poble? No, aquesta ve per alguna altre cosa... que ja no recordes aquell escàndol que van organitzar aquella parella de Terrassa. que sempre es trobaven a la font de la Garsa? No, si d'aquestes coses en passen més de les que ens imaginem. Nosaltres sí que no en tenim d'aventures! Ens hem d'acontentar amb les que veiem a la tele. Perquè les nostres coses sempre son les mateixes: la casa, l'aviram, la sogra, cuidar els fills i estar per l'home!\nI encara sort de tenir un bon home, que ni tu ni jo ens podem queixar... si no estan al camp estan a casa, i els diumenges al cafè... Potser aquesta no té home.\nPotser és viuda o separada que també està molt de moda.\nEscolta, perquè no anem a veure la Carmeta del cafè i li preguntem on va comprar els llençols que ens va dir tan bé de preu?\nMira que ets tafanera! Si ja la sabem l'adreça.\nEs que tinc ganes de veure l'arribada que es faran quan en trobin amb el seu paio... Perquè s'hauran de trobar al cafè...\nAnem-hi! De distraccions com aquesta no en passen pas cada dia.\nEtiquetes de comentaris: Candelera, temporal, vent, xocolata\nAhir em vaig atrevir a sortir d'excursió tot el dia amb un grup dels Amics de l'Art Romànic. Des d'abans de la meva operació de genoll que no ho havia pogut fer. No sé si ahir ho podia fer... però si no es prova no se sap! I, sí... no em vaig pas morir... al vespre em feia mal tota la cama, i avui encara una mica... però va ser interessant i millor que quedar-se a casa.\nNo vaig visitar una petita ermita que ja coneixia, no vaig visitar un refugi antiaeri construït al temps de la guerra, - que no coneixia, però que el caminet per arribar-hi em va semblar poc adequat a la meva pròtesi... Però malgrat aquestes mancances, les visites que vaig fer van ser profitoses.\nCada any pel mes de gener, que el dia solar és molt curt, aprofiten per visitar llocs d'interès que no siguin gaire allunyats de casa nostra, i així no es perden hores de llum en desplaçaments. Ahir, tot quedava a la rodalia. Vam començar per Polinyà,- el teu pare, si li fas memòria segur que ho recordara. Molt possible que durant la guerra hi hagués anat a peu, a veure si li venien patates- Perquè era una "excursió" força freqüent, visitar els pobles i les masies en recerca d'aliments que a la ciutat tant escassejaven. Jo ho havia sentit a explicar a la meva mare i al meu avi que més d'un cop s'hi havien arribat. I tornaven carregats i contents amb unes quantes patates... Ahir, res d'això. Gairebé no vaig veure masies, tot eren cases unifamiliars, torretes i pisos alts. Polinyà s'ha fet ,molt gran. Al seu voltant s'hi han instal·lat moltes fàbriques, molts Polígons industrials, i això l'ha fet créixer.\nL'església continua al seu lloc, a la part alta de la població i continua mantenint la seva part romànica amb les pintures- no les originals, perquè estan al Museu Diocesà- però si amb unes que reprodueixen les autèntiques.\nLa segona església que vam visitar va ser la de Santa Perpètua de Mogoda. El poble ha crescut tant que l'església queda ofegada dins del casc antic. Però hi ha una bonica placeta al davant, amb quatre alzines SURERES!. Al Vallés no en veiem gaire d'alzines sureres... això a l'Empordà. Es una església que ha sofert moltes modificacions al llarg dels anys, segons les necessitats que ha tingut el poble. Si era un edifici de tres naus, l'hi han obert grans arcades a les parets per comoditat dels feligresos, - suposo- . Conserva una còpia d'un frontal d'altar del 1200, - avui al Museu Diocesà.-que explica el martiri de la santa. També en un lateral de l'església hi han les imatges de les Mares de Déu que corresponen a l'antiga parròquia de Santiga, que avui està en període de restauració.\nDe Santiga ja te'n vaig parlar no fa massa temps, però ahir em va fer gràcia veure la imatge que devia ser la que van trobar els nens a l'heura i que hi jugaven com si fos una nina... Està pintada de blau-cel i és tota arrodonida. També vaig veure la que presidia el portal de l'església. Mai havia vist una Mare de Déu representada tant corpulenta, semblava un bisbe! També hi tenien guardada la imatge de santa Priscil·la, advocada contra el mal de coll. Ahir, precisament, celebraven la seva festa i havien dit una missa i repartit panets beneïts entre la gent. Vam arribar-hi tard. Diuen que aquests panets, son miraculosos, si els guardes al calaix del pa, sempre n'hi haurà.\nDe Santa Perpètua a Santiga a veure les excavacions. Sembla que pels voltants hi havia hagut una vila romana i ara la busquen, a més d'una basílica paleo-cristiana. No s'hi podia ni entrar. Havien excavat com dos o tres metres avall i havien trobar restes d'una casa romana, també moltes sitges per guardar-hi cereals, i moltes en desús que quan no servien ho aprofitaven per llençar-hi les deixalles. Així és com es troben moltes restes de ceràmica domèstica. Tots els plats trencats hi anaven a parar.\nDe Santiga a Barberà. Amb els Amics del Romànic és així : "De oca a oca, i tiro porqué me toca". La Romànica de Santa Maria de Barberà sí que és una senyora església digna de visitar. A més de les pintures murals que s'hi conserven, tota ella és tan harmoniosa que no et canses de contemplar-la.\nEm sembla que m'he excedit explicant -te el romànic, que a tu no se si t'interessa... Però com que vaig anar-hi ahir, ho tinc encara fresc... Ah! També em va agradar saber que Santiga, podria ser una reminiscència del parlar "salat" que es dona- o es donava -en segons quines contrades. Així, en contes de dir "L'Antiga" dirien "S'Antiga" , com Sant Llorenç Sa Vall i no "De la vall".\n"Qui no te res per fer, el gat pentina, " deien abans, ara s'ha canviat, ara es diu: "qui no té res per fer EL XAT pentina."\nP.D. Repassant el que he escrit, per mirar de corregir faltes, al veure tant subratllat el nom "alzina" m'he recordat d'un vers que vaig fer:\nigual que l'alzina,\nl'edat que ella té\nEtiquetes de comentaris: romànic, Santiga, vallès


Le Moulin de Hosdent Braives Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 2 allotjaments a Braives.\n48, rue du Moulin, Braives, Braives, Bèlgica, 4261 - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Le Moulin de Hosdent està situat idealment a Braives; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Le Moulin de Hosdent és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha instal.lacions per a minusvàl.lids, instal·lacions per a reunions i banquets , visites turístiques, bar, biblioteca.\nL'ambient de Le Moulin de Hosdent es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen pesca, parc infantil, billar, ping pong, jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Le Moulin de Hosdent és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Braives.\nAllotjaments a Braives


Una línia de tempestes posa punt final a tres mesos sense pluja | betevé\nLa tempesta ha estat espectacular a Barcelona i la resta de la regió metropolitana\nMarcos Amores | diumenge, 1 d'agost del 2021, a les 20.47\nEl pronòstic s’ha complert i una línia de tempestes ha posat aquest dissabte punt final a 90 dies sense gairebé ploure a Barcelona. Fins a 3 mesos en què en el millor dels casos havien caigut misèries acompanyades de fang.\nTres mesos sense ploure a Barcelona\nUn arcus trenca la ratxa seca\nLa línia de tempestes s’ha format durant la tarda a la costa Daurada i ha anat basculant resseguint la costa, empesa pel vent de sud-oest.\nRadar del Meteocat a les 21.24 h, just abans de l’arribada de la línia de tempestes. Font: Meteocat\nL’arcus, ben format, ha travessat totes les comarques gairebé des del cap de Salou fins arribar-nos a nosaltres, a pocs minuts de les 22 hores.\nUna tempesta espectacular però amb poca quantitat d’aigua\nTot i l’espectacularitat de la tempesta, acompanyada de llamps, trons i ratxes importants de vent, els registres de precipitació han estat més aviat escarransits.\n21 47 pic.twitter.com/eu5spmQs1G\n— joseba vasko (@VaskoJoseba) July 31, 2021\nEl vent i l’aparat elèctric han estat els fenòmens més destacats d’aquesta línia de tempestes que ha escombrat Barcelona poc abans de les deu de la nit i que ha agafat desprevingudes algunes persones.\nEl vent ha arribat a fregar els 80 km/h en alguns barris, com és el cas de Sants, amb una ratxa màxima de 76 km/h just amb l’arribada de la tempesta.\nFotografia del carrer de Rosselló cantonada amb Independència amb l’embat de la ventada. Foto: S. Segura\nPerò com hem dit, tot i l’espectacularitat de la tempesta les quantitats han estat més aviat minses.\nSi bé és cert que tota aigua és benvinguda, la veritat és que els registres d’aquest episodi deixen, de moment, poc més de 5 litres per metre quadrat a Barcelona, això sí, de manera força general.\nale, bon vespre @btveltemps pic.twitter.com/mUqQD6a8nN\n— مهرجة✨ (@asiercsgr) July 31, 2021\nServeix, per tant, per trencar una mica la dinàmica de sequera excepcional que arrosseguem fa més d’un any, però en cap cas soluciona la situació dels boscos de casa nostra, per bé que és una bona ajuda just en plena canícula.\nLa caiguda de la temperatura, espectacular\nI no ens oblidem pas de la frescor que ha deixat el pas d’aquesta tempesta.\nLa calor i la xafogor del darrers dies han donat pas a una frescor difícil de viure en plena canícula i en qüestió de ben pocs minuts.\nAixí ha caigut la temperatura a Gràcia amb el pas de la tempesta fins assolir els 17 ºC (partíem de 24 ºC). Font: wunderunderground\nEn només 10 minuts la temperatura ha caigut més de 6 ºC fins a marcar els valors mínims diaris. Molts registres de les 22 h voltaven els 17 o 18 ºC després de dies i dies amb una xafogor insuportable.\nCaldrà agafar forces. L’estiu encara no s’ha acabat, però de moment ens dona una treva que farà que durant un parell de dies sembli més setembre que principis d’agost.\nCom serà el temps de l’agost?\n— estiu — pluja — tempesta


El Barça guanya la Champions a Berlín - VilaWeb\nDissabte 06.06.2015 22:40\nEl Barça guanya la Champions a Berlín\nEls blau-grana derroten el Juventus per 1 a 3 i fan història amb el segon triplet\nEl FC Barcelona ha guanyat la cinquena Champions a Berlín. Ho ha fet per un a tres contra el Juventus de Torí en un partit més disputat i dur que no es preveia. La nit ha començat molt bé amb un gol matiner de Rakitic, al minut 3. Al començament de la segona part el Juventus ha empatat per mitjà de Morata, però el Barça, amb un gol de Luis Suárez i un últim de Neymar, es va acabar imposant. El tercer gol ha arribat exactament el darrer segon del partit i ha desfermat l'eufòria dels seguidors culers, que han vist com el seu equip no sols aconseguia la victòria, sinó que feia història convertint-se en l'únic club amb dos triplets.\nCelebració diumenge a la tarda\nLa celebració per la cinquena Champions del Barça ha començat al final del partit al mateix camp i a la Font de Canaletes de Barcelona, plena de gom a gom. Amb tot, la festa grossa serà diumenge, a partir de les set de la tarda, amb una rua de l'equip pels carrers de Barcelona que s'acabarà a les deu amb una celebració al Camp Nou, oberta a tothom. El club ha informat que per a assistir-hi cal entrada, que es començaran a distribuir gratuïtament a socis i no socis a les nou del matí a totes les taquilles de l'estadi.


11 punts en l’ordre del dia pel ple d’aquest dijous | Ràdio Palafolls\nHome Política 11 punts en l’ordre del dia pel ple d’aquest dijous\nMarc Ferri , juliol 25, 2012\t / 453 0\nL’ajuntament de PLF convoca ple ordinari per dema a la nit. Amb 11 punts en l’ordre del dia, la majoria amb temes urbanístics, destaca la modificació de la plantilla de personal de l’ajuntament de Palafolls o el procediment obert per la utilització de parcel·les 1 i 2 del pla parcial del sector 36 “Serra de VallPlana”, on el consistori hauria trobat comprador per que es faci càrrecs dels terrenys.\nAltres punts d’aquesta sessió, són algunes modificacions puntuals de ordenances fiscals o l’aprovació del contracte de concessió d’obra pública per la construcció i explotació de 38 habitatges dotacionals públics. Com ja és habitual en el ple també hi haurà dació de compte dels decrets d’alcaldia i és finalitzarà amb un torn obert de preguntes. La sessió ordinària començarà demà dijous a les 20:30 a la Casa Consistorial i la podreu seguir en directe a través del 107.7FM i també per Internet a www.radiopalafolls.cat


William Faulkner, la llum que mai no s’apaga - El Temps\nWilliam Faulkner, la llum que mai no s’apaga\nDes de la dècada de 1960, quan un grapat de pioners i pioneres van començar a traslladar a la literatura catalana el bo i millor de la renovada narrativa del segle XX, William Faulkner, un autor difícil de traduir a qualsevol llengua, ha estat un referent a casa nostra. Amb les traduccions primerenques i, més tard, amb versions renovades i adaptades als nous temps. La recuperació per part de Navona de la traducció que el malaguanyat Jordi Arbonès va fer de la magistral ‘El soroll i la fúria’ i la nova versió d’un altre cim faulknerià, ‘Mentre em moria’, a càrrec d’Esther Tallada per a Edicions de 1984, en són les darreres mostres.\nEn el seu vessant com a traductor, l’admirable manobre de la cultura que fou Manuel de Pedrolo va desenvolupar una tasca valuosa de portar al català autors i corrents diversos, des del gènere negre de George Simenon fins a poetes com T.S. Eliot o Ezra Pound, icones de l’existencialisme com Jean-Paul Sartre o representants de la renovada novel·lística nord-americana de la vintena centúria, cas de John Steinbeck, Henry Miller o John Dos Passos.\nWilliam Faulkner (New Albany, Mississipí, 1897 – Oxford, Mississipí, 1962), va ser tota una descoberta per a Pedrolo. En una carta al seu amic Ricard Orozco, datada el maig de 1941, explicava: “Quan vaig llegir-lo per primera vegada, deu fer dotze o tretze anys, fou per a mi una revelació semblant a la que havia estat Dostoievski quan finia el batxillerat”. A l’autor de Totes les bèsties de càrrega l’havia enlluernat la capacitat tècnica de Faulkner (“rarament he vist una més perfecta adequació entre el fons i la forma”, deia també en la missiva), considerava el nord-americà com un dels més grans i, per això, feu una considerable tasca de difusió a través de les traduccions Llum d’agost (1965), Intrús en la pols (1969) i Santuari (1970).\nManuel de Pedrolo va ser un dels pioners en la traducció al català de William Faulkner.\nA l’apostolat s’hi afegiren d’altres pioners com Hortènsia Curell, autora de la traducció el 1967 de Rèquiem per una monja. O Ramon Folch i Camarasa, responsable de la primera versió, el 1968, de la novel·la As I lay dying, batejada aleshores com Mentre agonitzo. A partir de la dècada de 1980 hi ha una nova fornada de traductors de Faulkner: Jordi Arbonès tradueix The sound and the fury com El brogit i la fúria, el 1984. I un any després fa la versió de Les palmeres salvatges. Per la seua banda, Marta Pera afronta el 1987 la versió en català d’Absalom, Absalom!, un altre plat fort de la narrativa faulkneriana. Així mateix, Albert Fontich traduïa els relats de L’arbre dels desitjos, el 1989.\nEs tracta, sobretot pel que fa a les versions més antigues, de traduccions meritòries, però amb el llast en alguns casos del voluntarisme i la manca de formació i recursos lingüístics en català. En un article sobre el manuscrit de Pedrolo de Llum d’agost, Alba Pijuan Vallverdú, de la Universitat Autònoma de Barcelona, posa sobre el tauler diferents deficiències sintàctiques i morfològiques, en alguns casos per contaminació de l’original anglès (també del francès) o per raons dialectals, entre més. Tot i que Pijuan també detecta una intervenció del corrector que, de vegades, altera innecessàriament les solucions de Pedrolo i li atorgava al text un cert aire noucentista. En tot cas, com veurem més tard, la mancança més gran és no trobar la manera de marcar la diferència entre la veu de la narració i l’anglès col·loquial de molts dels personatges. El segell de la parla del Sud dels Estats Units que identifica l’obra de l’autor.\nNou esclat de Faulkner en català\nDurant més de dues dècades, tret d’algunes reedicions, la presència de Faulkner en el panorama editorial en català ha estat ben limitada. Moltes d’aquelles novel·les havien estat editades en Proa o Edicions 62, però el predicament i prestigi —sobretot entre crítica i el mateix gremi lletraferit— del Premi Nobel de Mississipí sembla que no van ser al·licient suficient per al Grup 62.\nCobertes de les dues darreres novetats de Faulkner en la nostra llengua, Mentre em moria i El soroll i la fúria, llibres que estan entre el millor de la producció de l’escriptor nord-americà.\nLa tendència es va capgirar l’any 2014 de la mà del segell Edicions de 1984, dirigit per Josep Cots, guardonat amb el Premi Nacional de Cultura del 2017, qui dona una nova embranzida a les traduccions amb les primeres versions de la coneguda com a “trilogia dels Snopes”, en referència a la inoblidable —en molts sentits— família protagonista.\nAmb traducció de Maria Iniesta, el 2014 apareix El llogaret (The hamlet) i, un any després, en un esforç que s’endevina titànic per part de la traductora, veu la llum La ciutat (The town). El 2017 es completa la trilogia amb la publicació de La mansió (The mansion), amb Esther Tallada agafant el relleu. L’operació és rellevant, pel que té de portar per primera vegada al català un segment d’obra menys coneguda i amb menys pedigrí, del tram final de producció de Faulkner, quan ja havia escrit el més imponent del seu repertori. Obres aparentment menors però que són també gran literatura.\nEsther Tallada. Fotografia: Diana Marzal\nEl 2018, tanmateix, Edicions de 1984, de nou amb Esther Tallada com a autora de la versió, recupera una de les novel·les més importants de Faulkner, Llum d’agost (Light in august), publicada originàriament el 1932, al bell mig de l’era daurada de l’autor, la que va de la publicació el 1929 de la seua primera obra mestra, The sound and the fury, a l’aparició el 1936 de la igualment grandiosa Absalom! Absalom!. El segell, tot i les vendes modestes de les novel·les del cicle Snopes, ha acabat de reblar el clau aquest 2019 amb l’edició d’una altra de les fites de Faulkner que li va reportar reconeixement mundial i la concessió del premi Nobel l’any 1949, la colpidora As I lay dying, apareguda el 1930 i traduïda al català per primera vegada el 1968 per Ramon Folch i Camarasa amb el títol Mentre agonitzo. Una nova versió amb el títol Mentre em moria a càrrec novament d’Esther Tallada.\nEl canvi de títol és una primera qüestió interessant. Una primera raó, segons explica Tallada, és que el títol original, que Faulkner trau d’un vers de l’Odissea, “està en passat, no hi ha una raó convincent per canviar això”. Llavors, es plantejava la possibilitat de titular “Mentre agonitzava”, però aquesta formulació podia fer referència igualment a la primera o la tercera persona. I també es va voler evitar la solució “Mentre jo agonitzava”. El precedent de la versió italiana, amb el verb morir, va acabar de decantar la balança.\nA banda d’això, “hi ha una qüestió de registre. Els personatges d’aquesta novel·la són marcadament incultes, venen d’un entorn molt empobrit, del temps de la Gran Depressió, i parlen en un registre molt col·loquial. És veritat que la mare, la morta, és una mestra d’escola, com Cora, la veïna, i és veritat que són una mica més refinades. Però quan parlen ho fan en un registre col·loquial”.\nTot just reflectir en català la parla del sud dels Estats Units que fa servir Faulkner era un altre dels grans reptes a què s’enfrontava Tallada en la traducció de Llum d’agost. La manera de fer-ho, traslladada després a la versió de Mentre em moria, ha estat introduir trets col·loquials del català, foren normatius o no, cas d’iclesia o aiga, entre molts més [vegeu apartat final], “realitzacions que ja existiren en català”. Solucions que poden atacar els nervis dels puristes però que atorguen al text una enorme capacitat expressiva i, el que és més important, ajuden a diferenciar registres. El Premi Crítica Serra d’Or de 2019 per la traducció de Llum d’agost “em va donar la raó”, diu la traductora amb orgull.\nTallada confessa que, deliberadament, no havia volgut llegir abans la versió de Pedrolo. Un cop revisada, a posteriori, fa la següent reflexió: “Em fa la sensació que aquestes traduccions tenen problemes perquè en aquell moment és difícil transgredir la normativa, però la manera de parlar dels personatges és un tret, com tenir el nas llarg. Si no ho dius, s’està perdent alguna cosa, en aquest cas els diferents estrats socials. Veritablement, Pedrolo tracta de marcar una mica el col·loquialisme, però ho fa de manera tímida”, diu en al·lusió al procediment de referir-se als personatges durant la narració sense article i amb article (“el Byron”) en l’estil indirecte i els diàlegs. “En tot cas, és insuficient. Sols per això, pagava la pena la revisió”, remarca Tallada. Una nova versió que no sols ha estat premiada: la traductora assegura que una de les coses més gratificants que li ha passat és quan alguna lectora no involucrada en el món editorial o literari ha advertit les tècniques de Tallada per fer que els personatges no parlaren com el narrador. “És el que m’havia proposat, fer la traducció tan diversa lingüísticament com l’original”, s’enorgulleix.\nEl dels registres no és ni de bon tros l’únic repte ni complicació que planteja el premi Nobel. “No he traduït res com Faulkner. Vol molt de temps. Aquestes frases quilomètriques, que sintàcticament no s’aguanten, però que tornen al punt de sortida perfectament arrodonides... No es tracta de facilitar la feina al lector, has de posar els zig-zags que fa servir l’autor. I això requereix molt de temps”.\nTallada no fa lectures prèvies de l’obra que ha de traduir i tampoc mira les altres versions en català, tot i que consulta traduccions a llengües com el castellà o el francès. “Si fes una primera lectura se’m perdrien coses, no serviria de res, així que prefereixo anar directament al text i començar a traduir”. Mentrestant, fa algunes lectures sobre l’estil de Faulkner o sobre el context històric que l’ajuden a aclarir la prosa de l’autor, d’una complexitat formal i conceptual molt enverinada.\nI què ha provocat Faulkner, literàriament parlant, en Esther Tallada? “Llum d’agost és una novel·la que em va agradar molt. Però les últimes deu pàgines de Mentre em moria, amb aquell cinisme brutal que no saps si riure o plorar, em va generar reaccions contradictòries”, es confessa, abans d’assegurar que té ganes de més guerra: si fora per ella, es posaria a treballar en els relats que encara no s’han traduït.\nUn soroll resistent\nSeguint el deixant d’Edicions de 1984, l’editor Pere Sureda, responsable de Navona Editorial, acaba de traure al mercat una altra les obres magnes de Faulkner, El soroll i la fúria, una traducció del desaparegut Jordi Arbonès, publicada per Proa l’any 1984 com El brogit i la fúria. El text, revisat per Mercè Costa, es va reeditar com El soroll i la fúria, els anys 2002 i 2008. I és la versió que empra Navona, incloent-hi un pròleg de Sam Abrams. Al llibre no consta encara la participació de Costa com a revisora, però Sureda assegura que en futures reimpressions hi apareixerà. L’editorial s’ha limitat a donar-li una lectura al text, “hem tocat molt poca cosa”.\nL'editor Pere Sureda.\n“Arbonès era un gran traductor”, explica Sureda, “un dels que es podia llegir en el moment que va traduir, però la falta de formació en català de molts traductors de la seva època provoca mancances. En comparació, els traductors de la Segona República estaven més ben formats, encara tenim la traducció que va fer Andreu Nin d’Anna Karènina. Ha plogut molt i el llenguatge ha anat modificant-se, cada 50 o 60 anys s’ha de tornar a traduir, tenir versions per a les noves generacions”. Això sí, “quan parteixes d’un manuscrit publicat dues vegades i d’un pròleg editat una vegada, es poden acumular les errates, la correcció es fa més complexa perquè s’espera que la nova edició siga absolutament primorosa”.\nAl marge de l’edició i d’un disseny sobri però molt elegant, inclòs dins de la col·lecció “Navona Escollits”, en aquest cas també hi ha un canvi nominal amb història. Faulkner extrau el títol d’uns versos de Macbeth, la tragèdia de William Shakespeare, els quals també li serveixen per connectar amb un protagonista d’El soroll i la fúria, Benjy, el deficient mental que fa de narrador, una de les cabrioles literàries més aclaparadores de la història: “Told by an idiot, full of sound and fury, / Signifyng nothing”. En la traducció de Josep Maria de Sagarra: “Una història que em va contar un beneit, inflada de soroll i ferotgia, / que al capdavall no significa res!”. El terme “soroll”, en qualsevol cas, continua desplaçant el “brogit” de la primera versió catalana.\nSureda elogia la traducció de Llum d’agost. “És esplèndida, perquè Faulkner és un autor molt difícil. Però la traducció en català ha evolucionat molt positivament, hi ha molts bons traductors en moltes llengües”. “Els grans escriptors, tard o d’hora, s’han de tornar a traduir. Les noves traduccions són necessàries per mantenir l’esperit de les obres. Si la traducció és anquilosada, si dificulta la lectura, no transmet tot el sentit del que volien dir Faulkner, Proust o Pla”, rebla l’editor.\nL’edició d’El soroll i la fúria no serà una anècdota, Navona pretén seguir el camí d’Edicions de 1984 i té en preparació una traducció de nou encuny de la primera novel·la de Faulkner, Soldier’s pay, de 1925. La intenció és publicar més coses d’aquest autor, “un dels meus tòtems literaris”, confessa Sureda, qui va començar a llegir-lo fent el servei militar, en anglès.\n“Faulkner és un writer for writers, un escriptor en el qual els altres escriptors troben molta informació, moltes tècniques i maneres de fer. És un mestre d’escriptors. Moltes de les seves tècniques han estat copiades o versionades, ha influenciat una primera i una segona generació d’escriptors de gran nivell”, argumenta Sureda, qui també considera que els lletraferits en parlen molt però “és menys llegit del que es mereix”. “Si pogués publicar un llibre de Faulkner cada any, seria feliç”, conclou.\nMentrestant, l’editorial farà camí amb un altre gegant de la literatura, Thomas Mann, de qui recuperarà, revisada, la traducció que Jordi Llovet va fer per a Proa de Confessions de Fèlix Krull, lladre i farsant. Sureda també ha encomanat una traducció “de nou” de La muntanya màgica.\nQue no s’ature la festa.\nCom traslladar al català la riquesa lèxica de Faulkner\nPortar William Faulkner al català, ja s’ha dit, és una tasca difícil, que requereix gran coneixement de l’anglès i de la llengua de retorn. Però també imaginació. Com s’explica en el reportatge, un dels valors de la tasca d’Esther Tallada ha estat la de reflectir el registre col·loquial i l’oralitat presents en l’autor. Per fer-ho, la traductora ha introduït formes preexistents, normatives o no, com ara poder (potser), dematí, onte (on), el doblet sinyor/sinyora, dingú o verbs com poguer, sapiguer o empenedir.\nTot i això, també hi ha un treball ingent que inclou adaptacions de l’anglès i paraules de nova creació que contribueixen a reflectir la grandiosa expressivitat faulkneriana. Sols en Llum d’agost, n’hi ha vora un centenar d’aquestes creacions, algunes de les quals han passat també a Mentre em moria. Termes com ferrogrisenca (irongray), ventrobotida (swolebellied), desporticonades (shutterless), molla-romput (brokenspringead seat), llunaclapat (moondappled), mascleferum (rank manodor), pèl-ferotge (violenthaired), greixencrostada (greasecrusted) i un bon grapat més de delícies lèxiques.


Guia de bones pràctiques - Ajuntament de Martorell\nInici > ACTUALITAT > Guia de bones pràctiques\nL’article 154 del Text refós de la Llei municipal i de règim local regula la facilitació de la informació i participació ciutadanes en els següents termes:\n“Facilitació d'informació i participació ciutadanes\n154.2 Les formes, els mitjans i els procediments de participació que les corporacions estableixen en l'exercici de llur potestat d'autoorganització no poden en cap cas disminuir les facultats de decisió que corresponen als òrgans representatius.”\nA partir d’aquest mandat legal, els mitjans de comunicació de titularitat municipal de l’Ajuntament de Martorell es comprometen a:\nActuar com a element cohesionador del municipi. Això vol dir fer poble fomentant la identitat local, donant a conèixer els seus orígens, les mobilitats, les diferents condicions socials de les dones i els homes que amb les seves actuacions i relacions donen vida plural al municipi, les tradicions i les activitats quotidianes econòmiques, culturals, socials, polítiques... i els projectes de futur.\nInformar d’una manera veraç, plural i transparent. Això vol dir donar compte de la gestió que fa l’equip de govern mostrant les diferents sensibilitats polítiques que s’han expressat a les urnes. A través de la crònica periodística del ple municipal, explicar les diferents propostes d’actuació i reflectir els punts de vista dels diferents grups polítics representats i les votacions emeses.\nSer un referent informatiu per a la ciutadania. Això vol dir consolidar els professionals dels mitjans de comunicació local de titularitat pública (ràdio, lloc web, Facebook, Twitter i Butlletí) de manera que no estiguin supeditats als canvis que es produeixin als equips de govern cada vegada que es celebrin eleccions i perquè siguin un vehicle comunicatiu clarificador de les diferents opcions polítiques.\nFomentar el debat públic per a la participació democràtica. Això vol dir donar un tractament periodístic professional a les informacions i inserir en els mitjans de comunicació escrits espais d’opinió dels càrrecs electes, dels grups polítics, de tècnics especialitzats, de representants de les organitzacions de la societat civil i de les persones que hi vulguin intervenir; promoure a través d’Internet la consulta i el debat populars, tot vetllant que sigui de l’interès general i que s’expressi amb un llenguatge educat i respectuós.\nPromoure les activitats de la societat civil i l’associacionisme. Això vol dir potenciar a través dels mitjans de comunicació local de titularitat pública (ràdio, lloc web, Facebook, Twitter i Butlletí) l’associacionisme i la iniciativa social mitjançant la publicació o difusió de les activitats rellevants que realitzen les organitzacions de la societat civil, especialment a través de l’agenda d’activitats i d’altres formats informatius a l’abast.\nEvitar el partidisme i la manca de professionalitat. Això vol dir donar un tractament contrastat i el més complet possible de les principals informacions, donant veu als protagonistes, retent comptes de la gestió realitzada i fomentant la participació ciutadana. I no utilitzar els mitjans com a eina de propaganda política del partit o la coalició que deté el poder.\nDespertar l’interès de la ciutadania. Això vol dir utilitzar un llenguatge clar, precís, respectuós amb la diversitat d’homes i dones de les diverses procedències i condicions socials que donen vida al municipi de Martorell, a l’abast del gran públic, amb titulars entenedors i atractius. Generar procediments que afavoreixin la identificació i la implicació de la ciutadania en la informació i la participació democràtica.\nDotar els mitjans públics dels recursos humans i tècnics necessaris. Això vol dir tenir professionals que rebin una remuneració adient a les tasques que realitzen i que disposin dels recursos tècnics necessaris, sempre respectant el codi deontològic que regeix la professió periodística i les disposicions pressupostàries del moment.\nFuncionar a través d’òrgans professionalitzats. Això vol dir que els mitjans de titularitat pública funcionaran amb estructures organitzatives que garanteixen per la professionalitat de les persones que hi treballen, la pluralitat social del municipi.\nGestionar els mitjans públics de manera ajustada a les possibilitats econòmiques del municipi. Això vol dir gestionar els mitjans de comunicació local de titularitat pública (ràdio, lloc web, Facebook, Twitter i Butlletí) a partir d’un pla de comunicació basat en un diagnosi i anàlisi de la situació comunicacional local i d’objectius definits en funció dels recursos humans i tècnics i la dotació econòmica necessària i ajustada a les possibilitats de la hisenda municipal.\nContacte del responsable de Premsa i Comunicació:\nSílvia Companyó Cots\nCoordinadora de Comunicació, Cooperació i Participació\nEdifici del Círcol · Plaça de la Vila, 19 · Martorell\nTelèfon 93 775 00 50 · Fax 93 774 05 95


Marianao Poblet "B" - F.E. Atlètic "A"\nJoc que va anar de més a menys que exigeix tirar de les cartes amagades que no aporten brillantor però si que són efectives en algunes ocasions.\nEn un partit que estava ben controlat sense que els locals inquietessin la porteria atlètica, amb el marcador a favor per la mínima i errant clares ocasions, a falta d’un quart per la finalització, se’ns van complicar les coses en marcar el Marianao el seu gol després d’algun avís anterior.\n20 Marianao 1 2\nL’Atlètic s’emporta amb claredat el derbi del Gran Penedès contra un fluix Vilanova que no va estar a l’alçada de les expectatives prèvies.\nHi havia molt respecte a aquest equip vilanoví ja que, sent un equip més jove que el nostre, al partit de la primera volta, ens van complicar molt de poder guanyar-lo i, precisament per ser novells, són conjunts que acostumen a tenir una progressió positiva en el seu joc.\nPartit de dues parts ben diferenciades en el qual el millor va ser que es va guanyar el partit i això serveix per mantenir el liderat.\nCom tradicionalment passa en aquests partits de rivalitat comarcal, va ser un encontre travat i intens per la motivació especial emprada pels jugadors locals cada cop que s’enfronten a l’Atlètic i de futbol no se’n va veure gaire.


Caminem plegats: Melodies d'esperança: 1ª proposta\nEl món sencer viu moments difícils .\nEl primer món passa per situacions que mai hagués sospitat : les dificultats econòmiques duen a pèrdues d'habitatge, treball, fins i tot , per molts, cada vegada més, a no poder assegurar tenir més d'un àpat al dia en condicions .Són moments de tristesa, desesperança, impotència , esgotament .\nCrec però , que ara és el moment. O ara i aquí o mai.\nEl moment de canviar els condicionaments que se'ns han imposat des de petits i que cada vegada esdevenen més forts , més contundents , i que ens converteixen en allò que no som : individualistes, egoistes, superficials ...\nPenso que és el moment del gran canvi . I que aquest engloba diferents aspectes , per a mi molt importants i que m'agradaria anar compartint des d'aquest espai .\nNomés recobrarem l'esperança construint-la entre tots , això és quelcom que cada vegada tinc més clar. Ni les manipulacions dels governs corruptes, ni la superficialitat del modus vivendi que ens volem imposar des de les grans corporacions i els MCS , han de poder soterrar el que som i el que realment volem: un món en el que viure de manera solidària, fonamentat en el valors que tots desitgem .\nCrec que per a poder fer-ho hem d'aturar-nos a escoltar en el nostre dia a dia les melodies d'esperança que van sonant arreu del món. Ens parlen de persones , com nosaltres, que treballen essent conscients de que les coses es poden canviar i fan propostes per a aconseguir-ho. I realment cada cop més, donen fruits positius i que generen no només canvis puntuals i urgents, si no una dinàmica molt positiva: la conscienciació de la ciutadania : " sí, entre tots podem i volem canviar les coses, i ja hem començat a fer-ho " .\nAvui us faig una proposta que a mi personalment m'ajuda a aturar-me i escoltar aquestes veus esperançadores . Malgrat les dificultats que estem passant, no podem oblidar que hi ha una part del món que pateix molt més, i des de fa segles , molt més que la nostra , fins a extrems que arriben a ser inhumans.\nCada dia vaig rebent per e-mail, diferents propostes que necessiten del meu, del nostre suport només amb una signatura , que es fa en qüestió de segons. Són propostes fetes des de entitats que treballen des de la denúncia de fets concrets, però que volen influir en canvis profunds sobretot a nivell legislatiu.\nPer les persones que en surten beneficiades de manera directa , per les que hi treballen i es deixen la pell fent-ho, i per nosaltres que també en rebem conseqüències positives, val la pena fer-ho.\nLes entitats de defensa dels drets humans de les que us en parlo ,i que setmana rera setmana arriben a la meva bústia ,són :\nAquí podeu trobar els seus objectius\nAquí podeu trobar qui són i com treballen\nCom funcionen , campanyes i què fan , aquí\nCada setmana aquestes entitats fan una demanda de suport , només una signatura, dedicar-hi uns minuts a llegir el que ens expliquen i uns segons a signar. Com que això ho fem milers de persones arreu del món , els canvis s'aconsegueixen . I així ens ho expliquen un cop aconseguits. o bé ens fan el feed back de com va el procés .Gràcies a això s'han salvat i es salven vides , com les de les dones condemnades a morir lapidades , es canvien lleis, es generen processos positius de conscienciació que ens afavoreixen a tots , es denuncien situacions de corrupció , d'abús de poder, de patiment . Tots esdevenim , gràcies a aquestes iniciatives, la "veu dels sense veu" .\nDe veritat, val la pena. Només per llegir els canvis aconseguits , com deia aquell heroi de còmic : " els petits canvis són poderosos". Doncs sí, ho són.\nI si no em creieu , aquí teniu les paraules i reflexions d'alguns dels grans líders de la pau i la defensa dels drets humans :\nPastor protestant empresonat per Hitler del 1937 a 1945\nT'hi afegeixes ?\nEtiquetes de comentaris: 15M, crisi, esperança, reflexions, solidaritat, un altre món és possible\ndibujosdenube... 6 de juny de 2013 a les 16:14\nPues claro que sí!!! Una coincidencia maravillosa porque yo también he publicado un post con algunas iniciativas para colaborar... juntos podemos cambiar el mundo...\nCaminem plegats 6 de juny de 2013 a les 17:35\nAh, que bien voy a mirarlas\nFer de Mestres 7 de juny de 2013 a les 11:11\nSaps que el teu bloc m'encanta, que no deixo d'explicar-ho i donar-lo a conèixer.\nCaminem plegats 7 de juny de 2013 a les 11:27\nOstres !! moltes gràcies bonica, venint de tu, és tot un orgull!!!


Arran de la nova Llei orgànica 3/2018 de protecció de dades personals i garantia dels drets digitals que va entrar en vigor el 5 de desembre, es va parlar molt sobre la vulnerabilitat de la nostra informació personal en mans de grans empreses que en feien negoci. El 2014, ja s'havia publicat una altra llei relacionada amb la informació a Internet: el dret a l'oblit. I en l'actualitat, segueixen sorgint reptes relacionats amb la necessitat de controlar la nostra petjada digital, com per exemple, pel que fa a les xarxes socials, quan una persona mor.\nDes que el Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) va publicar una sentència favorable al dret a l'oblit el 13 de maig del 2014, els ciutadans europeus tenen dret a la supressió de certa informació sobre ells que es trobi a Internet. Això vol dir que qualsevol particular pot demanar a Google, o altres motors de cerca d'informació, que s'elimini dels resultats algun enllaç que contingui informació personal considerada no pertinent.\nAixò seria possible, per exemple, quan les dades ja no són necessàries per a la finalitat per a la qual es van recollir, quan es revoca el consentiment en el qual es basava el seu tractament o l'interessat s'hi oposa, quan s'han tractat il·lícitament o quan s'ha de complir una obligació legal. El punt que trontolla, però, és que Google ha de desindexar la informació, però segueix existint en el mitjà o portal on va ser publicada.\nNoms complets, adreces, telèfons, DNIs… Tot pot acabar a Internet i a l’abast de tothom si en algun moment un particular o empresa no va tractar amb prou cura les nostres dades.\nAquest canvi de paradigma va sorgir arran de la denúncia d'un català que, en cercar el seu nom a Google, va veure com apareixia una informació de feia 20 anys on se'l vinculava amb un cas d'embargament. A partir d'aquí es va obrir un procés que va acabar a Luxemburg i va desencadenar amb l'actual dret.\nSegons Raquel Herrera, professora de reputació en línia i identitat digital en el grau en Màrqueting i Comunitats Digitals del TecnoCampus, exposa que el principal problema és que avui dia, "qualsevol persona o organització pot pujar dades sobre una altra". D'aquesta manera, Internet s'ha omplert de manera descontrolada de tota mena d'informacions, inclús de personals. "Després s’ha demostrat que hi ha massa informació sobre la gent i per això s'ha optat per restringir-la, però encara hi ha moltes dades personals i confidencials a la xarxa", continua Herrera.\n"Qualsevol cosa sobre tu podria aparèixer a internet; encara hi ha, avui dia, moltes dades personals i confidencials" - Raquel Herrera, professora de reputació online i identitat digital\nXoc de drets\nQuan va aflorar la discussió de l'oblit a Internet, el gegant Google es reafirmava a no eliminar cap tipus d'informació argumentant que havia estat publicada en un mitjà i que estava emparada pel dret a la informació.\nCada cas hauria de ser estudiat de manera individual, però el fet és que el dret de supressió té també algunes excepcions, com ara quan s'exerceix el dret a la llibertat d'expressió i informació o quan el contingut en qüestió és d'interès públic, de recerca científica o històrica o té finalitats estadístiques.\nDe tota manera, la Raquel explica que “el dret d’expressió no és ilimitat, tot i que hauria de ser ampli, i el dret a la informació també és pot veure limitat pel dret a l’oblit”. Herrera distingeix entre "informar i tafanejar o treure dades que no hauries de conèixer".\nLes xarxes socials són una gran oportunitat i una eina molt útil en segons quins camps, però a l'hora d'utilitzar-les cal anar amb compte. Avui dia, gairebé tothom té una vida digital i una vida real. Segons l'informe anual publicat el 2019 i elaborat per We Are Social i Hootsuite, gairebé la meitat de la població mundial fa servir les xarxes socials. Pengem fotografies, comentaris o vídeos sense pensar que poden ser trobats per qualsevol altre usuari. Cada vegada que inserim les nostres dades per crear un perfil en una xarxa, o ens donem d'alta en alguna plataforma web, acceptem unes polítiques de privacitat, les quals la majoria de gent, si és sincera, confessarà no haver llegit mai.\nLa nostra vida digital a les xarxes pot fer que, sense pensar-hi, els continguts que hi pengem o la nostra activitat es converteixin en un problema, com ser descartats en alguna oferta de treball o que, quan morim, tota la nostra vida digital romangui activa.\nEs reforcen els drets\nSeguint amb el tema de les dades personals a Internet, sorgeix en la conversa la normativa d'àmbit europeu sobre la protecció de dades que va entrar en vigor el maig del 2018 i a la qual totes les empreses van haver-se d'adaptar. "És un procés incòmode, però la raó de ser és la mateixa que el dret a l'oblit: evitar que qualsevol informació teva estigui per sempre a Internet de manera descontrolada”. Amb la seva aprovació, Europa feia un pas fer reforçar els drets de les persones pel que fa al control de les seves dades.\nEn aquest cas, el que van haver de fer, o haurien d'haver fet, és eliminar totes les dades personals que tinguessin les diferents empreses, a no ser que els usuaris donessin el seu consentiment de manera inequívoca i clara, i no per omissió. D'aquesta manera, si rebem algun correu de publicitat procedent d'una empresa a la qual no hem donat el nostre 'sí' a utilitzar les nostres dades per a fins comercials o facilitar-les a tercers, estan vulnerant la normativa. Per tant, si ho creiem necessari, podem fer saber a l'empresa que volem que eliminin tota la informació que tinguin nostra de la seva base de dades.\nÉs difícil que els drets estiguin ben resolts perquè les empreses que dominen Internet són molt poderoses”\nAmb les xarxes socials sorgeix un altre debat, ja que en aquest cas "som nosaltres qui donem voluntàriament molta informació; altres dades les dedueixen", alerta Herrera.\nD'aquí ve la importància de llegir bé les polítiques de privacitat quan se'ns presenten abans de crear un compte o instal·lar-nos alguna aplicació, cosa que moltes persones obten per no fer, ja que solen ser textos llargs i feixucs. Però en acceptar-les, hem de tenir en compte que deixem al descobert moltes dades que, altrament, dubtaríem de fer públiques. "Tot està dissenyat perquè diguem que sí a qualsevol cosa i tinguem una navegació còmoda", afegeix.\nPer adonar-nos de la magnitud del tema, Herrera exemplifica un cas de la sèrie 'Black Mirror' per exposar un fet que podria ser perfectament real. "En un dels episodis, un home busca informació sobre ell a Internet i s'acaba descobrint que l’empresa X, que és com una xarxa social, té molta més informació d’ell que la mateixa policia".\nGairebé la meitat de la població mundial utilitza les xarxes socials.\nLa societat avança de la mà de les noves tecnologies, i la gestió de la petjada digital que deixem quan morim és un problema cada vegada més extens que cal resoldre. Abans que sigui tard, i sobretot per a persones joves que, evidentment, no pensen a fer un testament, el millor és que es designi un hereu digital al qual volem deixar tota la informació, i decidir quina volem que tinguin els familiars i quina no.\nTot i ser un camp encara molt verd, ja hi ha experts que es dediquen a la gestió de les xarxes en aquests casos, i fins i tot les mateixes funeràries han començat a oferir el servei. Parlem, en aquest cas, també del material que deixem als dispostius, com el mòbil o l'ordinador.\nSegons un estudi de l'Oxford Internet Institute que s'ha fixat en el creixement del rastre digital, es calcula que cap al 2070, la xarxa Facebook tindrà més usuaris morts que vius.\nDavant la crescuda de la problemàtica, les xarxes comencen a aplanar el camí per als familiars. En el cas de Facebook i Instagram, des de la mateixa plataforma ja podem designar un hereu digital que, en el moment de morir, notifiqui la defunció i esculli si eliminar el compte o deixar-lo com a memoràndum.\nEn cap cas es podrà modificar el perfil ni tenir-hi activitat. A Twitter i Linkdin la cosa canvia; les plataformes no permeten entrar al compte del difunt però sí esborrar-lo, després de fer uns tràmits gens senzills.\nLa manera més ràpida, evidentment, és tenir les contrasenyes per entrar i donar de baixa el perfil en qüestió, o per accedir al material dels dispositius. Però el més segur, és contactar amb un professional, tant per gestionar un possible patrimoni en línia com per evitar casos violents en descobrir segons què.\nAvancem a pas lent\nSegons Herrera, la problemàtica de les dades personals a Internet és un tema que "mai pot estar ben resolt des del moment que les grans empreses tenen molta capacitat de treure la informació mitjançant algoritmes molt sofisticats o enginyers". En les últimes dues dècades s'han anat fent petits passos, però les lleis encara no s'adeqüen al nivell de digitalització actual i van molt més lentes que els casos que necessiten la seva aplicació, degut a la ràpida i constant evolució d'Internet. A més, Herrera apunta que l'ideal seria "una normativa mundial i això és molt difícil; forma part del que és el negoci de la xarxa". Avancem a pas lent.


Establiment de nous convenis\nEstabliment de nous acords\nDes de la unitat de Relacions Internacionals gestionem dos tipus d’acords:\nAcords marc de cooperació educativa entre la UdL i altres institucions d’educació superior estrangeres\nMitjançant aquest acords s’estableix el marc per a la cooperació educativa entre la UdL i altres institucions d’educació superior estrangeres. Aquests instruments constitueixen una declaració de la intenció de col·laborar entre les institucions signants. Per tal de dur a terme qualsevol acció concreta que s’hi prevegi i que comporti compromisos jurídics concrets i exigibles caldrà signar els corresponents convenis específics, d’acord amb el procediment previst al Reglament per a l’elaboració, redacció i gestió dels convenis subscrits per la Universitat de Lleida (veure apartat "Convenis").\nAbans de sol·licitar la signatura d'un nou acord, verificar que l'acord no el tenim ja signat i vigent en aquest enllaç. Si l'acord no el tenim signat o ha caducat la seva vigència, per la seva tramitació cal fer arribar a Relacions Internacionals, via portasignatures, el següent document:\nFormulari per sol·licitar la signatura d'un acord marc de cooperació educativa\nEl Vicerectorat d'Internacionalització valorarà l’oportunitat de signar l’acord d’acord amb els objectius establerts a la sol·licitud, el grau de coneixement que es tingui de la universitat amb la que es vol establir aquest conveni i les prioritats de la política d'internacionalització de la UdL.\nAcords específics per a la mobilitat d’estudiants\nPoden ser de diferents tipus segons el programa a què pertanyen:\nAcords interinstitucionals Erasmus (inclouen intercanvi d'estudiantat, professorat i personal d'administració i serveis). Més informació\nAcords específics per a la mobilitat d’estudiants en el marc del Programa Mobilitat UdL\nAcords SICUE per a l'intercanvi d'estudiantat de grau entre universitats de l'estat espanyol. Més informació\nAbans de signar qualsevol conveni que inclogui mobilitat d'estudiantat cal comprovar que es compleixen determinats requisits acadèmics (compatibilitat i complementarietat amb els estudis a la UdL, requisits lingüístics, tipus de d'estudis que es poden cursar a la universitat de destinació, etc.) i administratius. La comprovació dels aspectes acadèmics correspon al responsable de mobilitat acadèmica del centre conjuntament amb el professor que proposa el conveni mitjançant la Fitxa d'avaluació per a propostes d’acords específics per a la mobilitat d’estudiants\nEls requisits de tipus administratiu (informació per a estudiants estrangers disponible a la pàgina web, allotjament, etc.) es valoren des de la unitat de Relacions Internacionals.\nFitxa d'avaluació per a propostes d’acords específics per a la mobilitat d’estudiants\nAquests documents han de ser tramitats via portasignatures i han d'incloure signatura del promotor de l'acord, del coordinador/a acadèmic de la Facultat / Centre UdL i el visitplau de Vicerector d'Internacionalització.\nD’acord amb el Reglament per a l’elaboració, redacció i gestió dels convenis subscrits per la Universitat de Lleida (aprovat pel Consell de Govern de 12 de desembre de 2016, BOU 181), “són convenis els acords amb efectes jurídics concrets i exigibles adoptats per la Universitat de Lleida amb d’altres ens públics o privats amb una finalitat comuna”. Els convenis els ha d’aprovar el Consell de Govern. Els tràmits preceptius que cal seguir per a la subscripció de convenis estan recollit en aquest reglament i la unitat encarregada de gestionar-los és el Gabinet de Rectorat.\nDarrera modificació: dilluns, 04 d'octubre de 2021


Li roben la cadena d'or del coll a cops de peu i de puny - Empordà\nLi roben la cadena d'or del coll a cops de peu i de puny\nEls Mossos detenen cinc joves, un d'ells menor, per sostreure de forma violenta la joia al barri de Santa Eugènia\nEVA BATLLE GIRONA 01.08.2018 | 06:30\nCinc joves, un d´ells menor d´edat, han acabat detinguts pels Mossos d´Esquadra per robar de manera violenta una cadena d´or del coll d´un ciutadà al barri de Santa Eugènia de Girona.\nLa detenció va anar a càrrec dels agents de la comissaria de Girona. Els arrestats són quatre homes, de 18 i 19 anys, i un menor d´edat, tots ells de nacionalitat marroquina i veïns de la Bisbal d´Empordà, Girona i Salt. Tots ells estan acusats de ser els presumptes autors d´un robatori amb violència i intimidació.\nEls fets es remunten a quarts de set de la tarda del 26 de juliol, quan els Mossos van ser alertats per un ciutadà que havia patit un robatori amb violència al carrer Maçana.\nLa víctima va explicar a la policia que mentre caminava pel carrer a l´alçada d´un garatge, cinc joves de nacionalitat marroquina el van envoltar i el van fer caure de manera violenta.\nUn cop a terra, els joves li van sostreure una cadena d´or que duia al coll mentre li propinaven cops de peu i de puny a la zona de les costelles. Un cop els lladres van obtenir el seu botí van fugir del lloc corrent. Els Mossos d´Esquadra, un cop van obtenir la descripció dels delinqüents, van fer una recerca per la zona fins a l´estació de tren. Allà van localitzar dos grups, un de tres joves i un altre de dos.\nEls nois coincidien amb la descripció facilitada per la víctima. La policia els va identificar i escorcollar.\nDe resultes de l´escorcoll van localitzar la cadena trencada. Els Mossos van detenir els joves, quatre majors i un menor d´edat, per un delicte de robatori amb violència i intimidació.\nEls detinguts majors d´edat van passar a disposició judicial del jutjat d´instrucció de guàrdia de Girona. Per la seva part, el menor d´edat va ser lliurat als seus tutors legals i citat per comparèixer a la Fiscalia de Menors de Girona.


Rars de collons – La Coronela Digital\nRars de collons\nEls catalans som gent singular. Sovint em pregunto com ens veuen des de fora, i si hagués d’escollir una expressió per definir la societat catalana, aquesta seria sens dubte “rars de collons”. Realment, som un poble més que complexe que demana coses tant estranyes com votar, fent per exemple, cadenes humanes de 400km.\nCom a societat complexa, també tenim un mapa polític complexe. Els partits polítics són la gran eina que té la societat per dignificar-se, per créixer com a tal i millorar. La funció dels partits polítics és recollir les reclamacions, sempre complexes, de la societat i traslladar-les a les institucions.\nNosaltres, com a partits amb vocació de jugar un paper central cal que sapiguem recollir les reclamacions que són transversals i majoritàries però també aquelles que ens dignifiquen com a societat. Hem de fer-nos-les nostres, defensar-les i trobar-hi una sortida.\nÉs per això mateix que tenim l’obligació, com a partit polític amb voluntat de servir a la gent i construir una societat millor, d’agafar aquestes legítimes reclamacions i traslladar-les a les institucions per a que puguin esdevenir una realitat.\nSi fem un anàlisi, més o menys acurat, de les grans reclamacions del moment en que ens trobem aquestes podrien ser: dret a decidir; català; dació en pagament; acabar amb els polítics corruptes; regeneració i democràcia directa.\nPer tant, no cal ser cap expert per entendre quines són aquelles coses que la societat ens demana. Tant rar seria promoure una democràcia directa? Tant rar seria viure en una societat on s’apliqués la dació en pagament? I tornar a fer de la política una eina propera a la societat, exigent amb si mateixa i que no generi cap dubte envers la corrupció? Això sí que seria rar de collons!\nA vegades se’ns pregunta perquè ens vam apuntar a la JNC. I si ens preguntem perquè hi seguim i hi seguirem?\nPerquè som rars de collons!\nMilitant de la JNC Sarrià-Sant Gervasi


Bitcoin és un diner terrible per als delinqüents. El pseudonimat fluix del recurs fa que sigui relativament fàcil identificar l’adreça i les transaccions d’algú. Però no només els delinqüents haurien de voler privadesa. La privadesa és important més enllà de les seves implicacions directes.\nLa fungibilitat és una de les propietats clau dels diners sòlids. Es refereix a la propietat en què totes les monedes apareixen idèntiques en una economia i, per tant, són intercanviables. Sense fungibilitat, és possible rastrejar les monedes fins als propietaris anteriors. Si teniu un bitcoin que anteriorment era propietat d’un criminal, el canvi pot negar-se a acceptar el vostre dipòsit, essencialment fent que valgui menys que sense contaminar monedes, com ara bitcoins de base de moneda recentment encunyats.\nAnonymania.com, un bloc VPN, diu que la manca de privadesa i fungibilitat de Bitcoin ha estat durant molt de temps una font de frustració per als usuaris i desenvolupadors que no saben utilitzar VPN per a transaccions de criptomoneda. A causa de la mida de l’ecosistema de Bitcoin i el lent pas de les Propostes de Millora de Bitcoin (BIP), encara estem molt lluny d’aconseguir qualsevol cosa que s’assembli a la total privacitat. No obstant això, en canvi, Bitcoin està fent diversos petits passos simultàniament en aquesta direcció a diferents nivells. Vegem algunes d’aquestes millores.\nLes empreses d’anàlisi de dades poden explicar molt sobre l’activitat de Bitcoin.\n1 Nivell Blockchain\n1.1 Transaccions confidencials\n2 Nivell de xarxa\n2.1 Dent de lleó\n3 Protocols de segona capa\n4 Ofuscament entre capes\n4.1 Esquemes de signatures\n4.3 Taproot & Graftroot\n5 L’aproximació de la tortuga\nLa forma de privadesa més important i més difícil d’implementar és a nivell de protocol. Encara més problemàtics són aquells canvis de protocol que ofenen dades, com ara quantitats de transaccions i adreces a la cadena de blocs real. Normalment, la criptografia necessària exigeix un compromís d’escalabilitat a causa de la càrrega elevada de dades dels mecanismes.\nLes transaccions confidencials (CT) amaguen completament els imports de les transaccions, deixant només visibles les adreces del remitent i del destinatari. El principal problema amb les TC és la seva enorme mida. Si s’implementessin ara mateix i s’utilitzessin àmpliament, reduirien significativament el rendiment de Bitcoin. Afortunadament, un avenç recent, Bulletproofs, permet que els TC siguin molt més compactes i, per tant, més factibles. Si la reducció és adequada, però, és una altra qüestió, ja que el rendiment encara cauria fins a cert punt.\nDe moment, els TC només s’utilitzen a les cadenes laterals. La cadena lateral líquida de Blockstream utilitza CT per ofuscar els imports de les transaccions i el tipus d’actiu que s’intercanvia. El líquid s’adhereix a Bitcoin mitjançant una clavilla de dues vies. Tot i això, actualment només està disponible per a intercanvis i institucions, no per a usuaris habituals.\nMimbleWimble és una proposta fascinant que ja estan adoptant dos nous projectes: Grin i Beam. Litecoin també ho està considerant.\nMimbleWimble és un redisseny complet de l’estructura de la cadena de blocs de Bitcoin. El protocol és capaç d’aconseguir una privadesa total de la cadena de blocs ocultant els imports de les transaccions, així com el remitent i els destinataris. És important destacar que ho fa de manera escalable. MimbleWimble ofereix una cadena de blocs que pot gestionar un rendiment similar a la capacitat actual de Bitcoin alhora que oculta completament les dades.\nMimbleWimble és innovador en poder assolir la privadesa escalable de blockchain.\nMalauradament, a causa de les diferències de disseny radicals, els desenvolupadors no poden afegir MimbleWimble a la cadena de blocs actual de Bitcoin. O bé renuncien al disseny actual de Bitcoin, inclosa la seva funcionalitat de script, o utilitzen un mètode auxiliar, com ara blocs d’extensió, per beneficiar-se dels avantatges de MimbleWimble. Alternativament, de manera similar a les CT, MimbleWimble es podria construir com una cadena lateral que després s’adhereix a la cadena de blocs original de Bitcoin. Això permetria als usuaris fer transaccions amb total privadesa i després tornar a Bitcoin quan vulguin.\nIndependentment de la quantitat de privadesa que hi hagi a nivell de blockchain, sense altres precaucions, els nodes encara són vulnerables a ser identificats. Els espectadors i les parts hostils poden identificar fàcilment les adreces IP, les geolocalitzacions i altres metadades en cas que vulguin.\nDent de lleó és un nou enfocament per aconseguir la privadesa de la xarxa. Actualment, les transaccions es propaguen a través de la xarxa Bitcoin per inundació. Això significa que els nodes comuniquen transaccions de manera aleatòria a qualsevol altre node amb què tingui connexió. Com a tal, altres parts poden obtenir dades útils i identificables sobre elles mitjançant la triangulació.\nEl protocol Dandelion proporcionarà privadesa d’alt nivell a tots els nodes Bitcoin.\nNo obstant això, a Dent de lleó, un node envia les seves dades a un altre node que ha triat aleatòriament. Aquest node fa el mateix. El procés es produeix diverses vegades fins que, al cap d’un temps, un node envia la informació a tota la xarxa alhora. Aquest mètode alternatiu de propagació fa que sigui impossible, per als espectadors, desxifrar informació valuosa sobre el node original.\nDes que es va llançar el 2017, Dandelion ha tingut diverses actualitzacions i hauria de formar part d’una futura versió de Bitcoin Core, possiblement en algun moment d’aquest any..\nProtocols de segona capa\nTot i que la privadesa a nivell de blockchain encara deixa moltes ganes de Bitcoin, els usuaris es beneficiaran d’una fungibilitat i privadesa molt més fortes en protocols de capa dos, com ara la Lightning Network.\nLightning utilitza Sphinx, un sistema d’encaminament de cebes, que impedeix que els nodes coneguin tant el remitent com el receptor dels pagaments. A mesura que els pagaments passen pels canals de pagament, els nodes els poden veure. Tot i això, no tenen cap mètode per determinar la font o el punt final del canal. Un node només pot veure el node que salta al davant i que salta al darrere al canal i no saben quant de temps té el canal.\nA més, cap espectador pot enllaçar paquets que flueixen pel mateix canal. L’avantatge de l’Esfinx enfront d’altres sistemes d’encaminament de ceba com Tor és que impedeix qualsevol necessitat nodes de sortida que poden utilitzar les entitats de vigilància per recopilar dades.\nLes dades es xifren entre tots els nodes de la xarxa Lightning.\nPer a això, els usuaris de Bitcoin conscients de la privadesa serien molt millor utilitzant Lightning per a pagaments que les transaccions en cadena.\nOfuscament entre capes\nEls desenvolupadors de Bitcoin Core i la comunitat de recerca Bitcoin han estat treballant en diverses propostes per difuminar les línies entre els diferents tipus de transaccions i els contractes intel·ligents. Aquestes actualitzacions també faran impossible identificar les transaccions fora de la cadena.\nEsquemes de signatures\nActualment, Bitcoin utilitza un esquema de signatura ECDSA per crear signatures digitals. Un problema, entre d’altres, és que ECDSA requereix que tots els usuaris d’una transacció multisignatura revelin la seva clau pública. Les signatures Schnorr són un esquema alternatiu que permet l’agregació de signatures i, per tant, elimina la necessitat que els participants individuals exposin les seves respectives claus públiques. Per tant, qualsevol acord multisignatura protegiria la identitat dels participants individuals.\nMAST (Merkelized Abstract Syntax Trees) és una manera de reintroduir contractes intel·ligents més extensos a Bitcoin reduint significativament la quantitat de dades que ocupen. Més que això, però, té una ramificació important per a la privadesa.\nL’augment de l’eficiència de MAST significa que només es revelen els contractes intel·ligents executats, reduint la quantitat d’altra informació que d’altra manera s’exposaria. Això, en definitiva, ajuda a reduir la capacitat de desxifrar en cadena de transaccions fora de cadena. Tanmateix, està lluny de ser perfecte.\nTaproot i la seva actualització gratuïta, Graftroot, compensen les deficiències de privadesa deixades per MAST.\nJuntes, aquestes actualitzacions fan que les transaccions regulars i multisignatures semblin completament idèntiques a la cadena de blocs. Amb tot, a mesura que creix la Lightning Network, aquests canvis augmentaran en el seu impacte, ja que totes les transaccions de Bitcoin, sigui quina sigui la xarxa o capa en què operin, apareixeran iguals.\nL’aproximació de la tortuga\nLa privadesa i la fungibilitat han estat un objectiu de la comunitat Bitcoin durant molt de temps, de manera que us podria sorprendre fins a quin punt el protocol encara no ha d’arribar. Tot i que el nivell de xarxa i les funcions de privadesa del protocol de segona capa estan avançant enormement, la cadena de blocs subjacent encara està molt lluny de la satisfacció.\nSi Bitcoin vol convertir-se realment en diners sòlids i un actiu de reserva global, els desenvolupadors hauran de trobar un BIP integral que garanteixi una sòlida fungibilitat a nivell de cadena de blocs. Fins aleshores, totes les altres actualitzacions, tot i ser útils, no arriben a l’objectiu final.


Sostenibilitat - CONTENUR\nLes persones, les empreses i les institucions són cada cop més conscients del dany irreparable que s’està causant al planeta. Així, en els darrers anys s’ha produït un canvi important en els patrons de consum i producció.\nEn un mercat que accepta i exigeix productes i serveis ecològicament responsables, els ciutadans exigeixen cada cop més que les marques defensin activament els seus valors i siguin coherents amb ells, per intentar frenar l’impacte negatiu de tants anys d’irresponsabilitat. En resposta a aquesta tendència, CONTENUR es basa en el canvi de tecnologia, que està avançant, el que ens permet dissenyar nous processos i mesurar l’impacte de les nostres accions, sense que el cost suposat sigui una barrera.\nA CONTENUR, basem el nostre compromís en 3 pilars:\nAugment del consum de materials reciclats que donen als productes una segona vida real\nEficiència en l’ús dels recursos\nAplicació de les recomanacions del programa OCS (Operation Clean Sweep)\nLa nostra participació no és opcional. Ha arribat el moment de parar atenció al qué és important. Les empreses líders han d’unir-se i posar un exemple.\nNo és fàcil, però és l’única manera possible.\nEl cercle és 100%\nSegona vida real per als productes.\nCiutats més sostenibles.\nConduïm un comportament responsable\nAixò representa una nova visió de l’empresa, fruit del nostre propòsit de millora contínua. Va molt més enllà d’un catàleg de productes i serveis. El cercle és una economia 100% circular.\nSom conscients de l’impacte de la indústria sobre el medi ambient. Fomentem el compromís de les empreses i l’adopció de polítiques responsables, començant per posar un exemple amb la nostra pròpia activitat.\nHem revisat a fons la nostra estratègia empresarial, garantint la viabilitat econòmica de Circle, malgrat l’augment de costos que comporta. Això permet la seva permanència en el temps.\nEstem treballant per crear aliances estratègiques que permetin el canvi i també conscienciar a la societat, reduir la generació de residus i animar a la gent a reciclar.\nNova edició de l’informe CONTENUR RSE amb informació de l’any 2021…\nCircle. Compromesos amb el futur\nCircle es 100% Economía Circular. Impulsem el comportament responsable.


Cerclemón col·labora amb Cap infant sense joguina\nFotografia dels membres de Cerclemón i Creu Roja en el moment de la donació de joguines\nFotografia dels membres de Cerclemón i Creu Roja en el moment de la donació de joguines | cedida\nLa comissió Cerclemón encapçalada pel seu president, Santi Ventalló, ha lliurat als voluntaris de la Creu Roja cinquanta joguines noves aportades pels membres del Cercle Cecot de Joves Empresaris durant la seva trobada anual, a finals de novembre.\nEl lliurament ha tingut lloc a la seu de la Cecot i, en paraules de Ventalló, des del Cerclemón “esperem poder ajudar a la Creu Roja a assolir el seu objectiu amb la campanya Cap infant sense joguina d’aquest any”.\nDes de la comissió solidària del Cercle, es col·labora activament en accions de suport i ajuda als infants mitjançant l’organització d’iniciatives com el Salta Solidari que enguany ha recaptat 8.000€ i que Cerclemón ha destinat a quatre associacions que treballen per la investigació de càncer infantil com són Mua Solidaris, Mi Compañero de Viaje i Todos contra la Histiocitosis i Ivet, una cura MSD. Una altra de les accions que impulsa Cerclemón amb finalitats socials és el Torneig de Pàdel Solidari que enguany ha arribat a la seva 7a edició.\nLa Creu Roja organitza per 26è any consecutiu aquesta campanya que, en el cas de Catalunya, es desenvolupa a més de 400 municipis, gràcies a la col·laboració de 1.100 voluntaris i voluntàries, i preveu repartir les joguines a prop de 23.000 infants catalans.


L’esprint final o una etapa més?\nAra Premium 07/09/2014\nL’acord amb l’Estat arribarà si el sobiranisme transmet que està disposat a una ruptura unilateral\nEls escenaris que s'obren a partir d'ara. / ARA\nPolitòleg / Universitat de BarcelonaTothom es prepara per a una tardor política especialment calenta a Catalunya. La més calenta de les últimes dècades, sens dubte. Mentre les entitats de la societat civil enllesteixen els preparatius de les seves mobilitzacions a Barcelona o Tarragona, molts ciutadans ho viuen expectants. La tieta Maria de Cal Pié fins i tot ha posat una espelma a la Mare de Déu del Carme per poder votar el 9-N. D’altres ho viuen amb una certa angoixa, o cansament. I, esclar, també n’hi ha que s’ho miren més de reüll, més ocupats de la supervivència quotidiana que d’aquest procés que potser encara no els ha interpel·lat prou directament.\nSigui com sigui, els pròxims mesos seran intensos. Per Nadal la situació política catalana serà, en un sentit o en un altre, substancialment diferent de l’actual. Ara bé, no sembla aconsellable per a la salut de ningú prendre’s aquesta tardor com qui encara els últims metres d’una marató. Perquè, en aquest cas, enlloc està escrit que al quilòmetre 42 -el 9-N- hi trobem la línia d’arribada. De fet, qualsevol solució al bloqueig que s’albira, tant per la via del trencament com de l’acord, és complexa i necessitarà temps.\nÉs cert que en el passat recent hem viscut a Europa algunes independències sobtades, d’estats que van prendre cos d’un dia per l’altre. Però no sembla que aquest sigui l’escenari més probable a Catalunya, ateses les circumstàncies. De fet, el govern escocès ha proposat un període de transició de 18 mesos des d’una hipotètica victòria del sí fins a fer efectiva la secessió. Els assumptes a afrontar fins a culminar la separació són tants i tan complexos que ningú planteja la independència per l’endemà del referèndum.\nL’estratègia de Madrid\nTampoc les altres possibles sortides sembla que hagin de ser ràpides. Una solució negociada en forma de nou encaix de Catalunya dins d’Espanya és poc probable en les actuals circumstàncies, i per tant necessitaria que abans es produïssin alguns canvis importants a Espanya. I, evidentment, ningú amb un mínim de sentit de la realitat pot esperar que l’independentisme, davant la impossibilitat de poder votar el 9-N, es desinfli d’un dia per l’altre com un suflé.\nEl govern espanyol fa temps que ha posat les seves cartes damunt la taula. El dret a decidir no té cabuda en el sistema polític i institucional espanyol. La independència és jurídicament impossible i, a més, tampoc no hi ha cap disposició a negociar una alternativa seriosa. El missatge que emeten és clar: no hi ha cap possibilitat d’una independència pactada i tranquil·la com la que voldria la majoria del sobiranisme.\nAssumir el cost o renunciar\nAquesta resistència a la negociació té costos per a la imatge internacional d’Espanya. L’editorial del New York Times de dijous passat n’era una nova mostra. Però, des del punt de vista de l’Estat, aquesta estratègia és plenament racional. Es basa en la idea que el gruix de la societat catalana, tot i que pugui desitjar la independència, no estaria disposada a assumir els costos d’un trencament traumàtic i, per tant, si aquesta és l’única opció que se li deixa, preferirà renunciar a l’aventura sobiranista.\nPotser no els falta raó. De fet, així cal interpretar els dubtes expressats últimament per alguns consellers del govern. L’únic problema d’aquest plantejament és que tothom sap que un trencament traumàtic no només seria costós per a Catalunya: també ho seria -i molt- per a Espanya. Per això es pot esperar que, en última instància, davant la disjuntiva entre una independència pactada i una d’unilateral, a l’Estat hi hauria fortes pressions internes i externes per arribar a un acord.\nAra bé, a aquesta situació només s’hi podria arribar si el sobiranisme és capaç de transmetre que, abans de fer marxa enrere, està disposat a la ruptura unilateral. És el que en la teoria de jocs s’anomena l’amenaça creïble. En aquest sentit, els dubtes dins de l’executiu català són importants per a l’Estat, perquè llancen missatges que fan pensar que, de fet, hi ha una part del sobiranisme que no està disposada a aquest trencament.\nConsulta o eleccions?\nAbans d’això, però, caldrà prendre moltes decisions a una banda i a l’altra. En el camp sobiranista es parla molt sobre quin hauria de ser el següent pas en cas que, com s’espera, la llei de consultes i el decret de convocatòria quedin suspesos pel Tribunal Constitucional. Moltes veus han subratllat les dificultats logístiques i polítiques que comportaria una consulta sense l’empara legal espanyola. I aquestes dificultats s’han de prendre seriosament, però una consulta amb la cobertura institucional de la Generalitat no seria, en cap cas, una reedició a gran escala de la d’Arenys de Munt, com sovint es diu.\nAra bé, aquesta consulta tampoc no seria el pas definitiu, que hauria de fer-se en un procediment validat per les parts i/o la comunitat internacional. El que cal ponderar, més aviat, és fins a quin punt això sacsejaria prou l’escenari polític per esquerdar el mur que ha aixecat l’Estat davant d’aquest procés.\nL’alternativa a la consulta, tanmateix, no és clara. Primer, perquè renunciar-hi per un obstacle fàcilment previsible inevitablement deixarà un regust de frustració en una part important del sobiranisme. I segon, sobretot, perquè el que sovint es menciona com a pla B -la proclamació de la independència després d’unes eleccions- és un escenari encara més complex i exigent que la celebració unilateral de la consulta.\nÉs possible, tanmateix, que calgui convocar unes eleccions avançades si la celebració de la consulta es fa materialment impossible. Però, més que un substitut del referèndum, segurament serien un pas previ necessari per plantejar-lo amb forces renovades. Perquè, de fet, en el món democràtic, les qüestions de sobirania es dirimeixen en referèndums. És lògic que el món esperi una votació explícita i clara, i no un procés electoral en què, inevitablement, es barrejaran moltes altres qüestions. I més en un moment de crisi política i econòmica com el que vivim.\nLa incertesa política de l’endemà de la prohibició de la consulta\nSi hi ha hagut un element que ha caracteritzat el procés polític català ha sigut, més enllà del caràcter pacífic, la unitat i el consens social. En va ser un exponent l’acord del 12 de desembre del 2013 sobre la data i la pregunta. Però la unitat no està garantida en totes les fases. La prova de foc arribarà amb la previsible prohibició del 9-N del TC. Mas convocarà els partits per consensuar la resposta. Els plans B són diferents. Tal com va avançar l’ARA, el president no és partidari de fer la consulta si el TC la veta, i busca pactar el seu pla B amb ERC oferint eleccions plebiscitàries ja. Junqueras, però, no ho vol si no s’arriba fins al final amb la consulta, que considera que és l’escenari que genera més consens. L’hipotètic front comú no inclou una declaració unilateral d’independència que CDC no concreta i Unió rebutja. Tampoc la CUP no es vol moure del 9-N i ja es prepara per promoure la desobediència. ICV-EUiA és més ambigua i no vol ni parlar de succedanis de la consulta. Deixa entreveure que amb una prohibició del TC caldrà fixar-se en un eventual canvi de correlació de forces al Congrés el 2016 que faciliti una consulta acordada amb l’Estat.


Casa de Gonzaga - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEscut del Ducat de Màntua\nEls Gonzaga foren un llinatge que governà el Ducat de Màntua, al nord de la península Itàlica, del 1328 al 1708. El 1433, Joan Francesc I Gonzaga assumí el títol de marquès de Màntua, i el 1530 Frederic II (1500–1540) rebé el títol de duc de Màntua. El 1531 el Marquesat de Montferrat va passar, mitjançant unió matrimonial, a ser patrimoni dels Gonzaga.\nLa branca principal es va dividir en diverses branques: Un dels fills de Frederic II, Lluís, va emparentar amb els ducs de Nevers i comtes de Rethel al Regne de França, dels quals en va ser l'hereu i va així es va crear la branca Gonzaga-Nevers.\nUna altra branca van ser els Gonzaga de Guastalla, descendents de Ferrante, el qual va adquirir el Comtat de Guastalla, que mś endavant seria un ducat. El seu nét Ferrante II, va ser el candidat escollit per l'emperador per optar a la successió del Ducat de Màntua i que va originar la guerra de successió de Màntua.\nEncara una altra branca va ser la Sabbioneta, fundada per Vespasiano I Gonzaga, descendent de Lluís III Gonzaga.\nMaria Lluïsa Gonzaga, filla del príncep Carles I Gonzaga-Nevers, a la seva mort el 1667, va ser reina consort de Polònia dues vegades: el 1645 amb Ladislau IV i el 1648 amb Joan II.\nDues de les filles de la Casa de Gonzaga, les dues anomenades Elionor Gonzaga, foren emperadrius del Sacre Imperi Romanogermànic per matrimoni amb els emperadors Ferran II i Ferran III.\nA la família hi va haver un sant, Lluís Gonzaga, catorze cardenals i tretze bisbes.\nLa Casa de Gonzaga inspirà el Hamlet de Shakespeare. A l'acte 3, escena 2, els protagonistes interpreten una obra teatral titulada The Murder of Gonzago o The Mousetrap (L'assassinat de Gonzaga).\nEl govern dels Gonzaga continuà a Màntua fins al 1708 i a Guastalla i Sabbioneta fins al 1746. Les dues línies que governaven han quedat extintes i el cap de la Casa de Gonzaga ha passat a la línia Vescovato descendent de Giovanni, un fill de Frederic I Gonzaga.\nArbre genealògic abreujat[modifica]\nFrancesc I Gonzaga, marquès de Màntua\nLluís III Gonzaga, marquès de Màntua\nFrederic I Gonzaga, marquès de Màntua\nFrancesc II Gonzaga, marquès de Màntua\nFrederic II Gonzaga, duc de Màntua\ncomte de Guastalla 1539–57\nFrancesc III Gonzaga, duc de Màntua 1540–50\nGuillem Gonzaga, duc de Màntua 1550–87\nduc de Nevers 1581–95\nCèsar I Gonzaga comte de Guastalla 1557–75\nVicenç Gonzaga, duc de Màntua 1587–1612\nduc de Nevers1595-37\nduc de Màntua i Montferrat 1627–37\nFerrante II Gonzaga, duc de Guastalla 1575–1630\nFrancesc IV Gonzaga, duc de Màntua 1612\nFerran I Gonzaga, duc de Màntua 1612–26\nVicenç II de Màntua 1626–27\nduc de Guastalla 1630–32\nBrinton, Selwyn. The Gonzaga. Lords of Mantua. Londres: Methuen, 1927.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Casa de Gonzaga\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Casa_de_Gonzaga&oldid=24391637»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 3 ago 2020 a les 08:58.