"Que es manifesti la indignació només a les xarxes suposa un alleujament per al poder" - directa.cat\nIngrid Guardiola, productora cultural i assagista\n"Que es manifesti la indignació només a les xarxes suposa un alleujament per al poder"\nCada dia s’envien 500 milions de tuits, es fan 4.200 milions de “m’agrada” a Instagram i es pugen més de 300 milions de fotografies a Facebook. Ingrid Guardiola reconeix que és una mena de desertora de les xarxes socials: “Gairebé ja no entro a Facebook, només penjo activitats per si algú en el món físic es vol trobar”, bromeja. I és que darrere de les hores que passem connectades, hi ha canvis profunds en les relacions personals, socials i en la configuració de l’espai i el temps. És possible mesurar, preveure i prevenir les conseqüències d’aquesta tecnologia? Entre incerteses, la productora cultural gironina a L’ull i la navalla. Un assaig sobre el món com a interfície (Arcàdia, 2018) ens toca amb reflexions que serveixen de brúixola\nMoltes persones que es mouen per la interfície de la ciutat estan immerses en la interfície de la pantalla. Estem substituint progressivament el que fins ara havíem anomenat esfera pública?\nL’espai públic tradicional, entès com l’espai de socialització bàsic format per la família i el treball, s’ha desplaçat a internet en els països tradicionalment anomenats occidentals. Definitivament, hem passat a socialitzar o intercanviar els nostres coneixements, efectes i reivindicacions a internet, concretament a les xarxes socials. És molt obvi quan veiem la gent connectada a les seves pantalles, però les mateixes estadístiques donen prova d’aquest desplaçament. És molt més còmode poder accedir a una realitat a la carta que enfrontar-nos a aquest espai tan complex, que és l’espai públic tradicional. També, com que han canviat tant les formes familiars i del treball –cada vegada tenim menys fills, cada vegada estem més atomitzats, més desprotegits–, això fa que saltem, fins i tot d’una forma una mica suïcida, en mans d’altres xarxes de suport. Internet no et demana cap mena de desplaçament físic ni gaires protocols comunicatius, i és econòmic; una manera molt fàcil de sentir-te abrigat en una època de màxima atomització.\nLa gent s’aferra a aquests espais de socialització perquè els altres s’extingeixen o a la inversa?\nHi ha un procés doble: hem abraçat les xarxes socials de forma irreflexiva, i just ara ens adonem una mica de què comporta passar-hi tant temps, de qui són i què passa amb les nostres dades. I, per tant, hi ha un cert recel; hi ha desertors. En paral·lel, hi ha hagut una transformació molt clara de l’espai públic, una privatització molt evident, i el fet d’estar molt pendents del que passa a la nostra esfera virtual també fa que desatenguem aquest espai públic en crisi. Ara ens trobem en una realitat escandalosa, amb un turisme que ha colonitzat la ciutat o amb unes places regulades per lleis antisocials que impedeixen la reunió. El fet de conviure més en l’espai públic ens hauria fet més sensibles a aquests canvis.\nUna gran diferència entre les dues interfícies és que a les pantalles els cossos no hi són. Quins perills comporta fugir dels nostres cossos?\n“Hem abraçat les xarxes socials de forma irreflexiva, però ja han aflorat recels; comença a haver-hi desertors”\nD’una banda, aquests espais virtuals que desmaterialitzen el cos tenen una cosa bona: es pot utilitzar la màscara, l’avatar, per pal·liar certes inseguretats o fins i tot precarietats de l’individu. Hi ha un projecte de Robbie Cooper on els usuaris –a través dels seus dobles– compleixen desitjos que no poden aconseguir a la vida real: gent amb cadira de rodes que en el món virtual és capaç de caminar, per exemple. El món virtual pot ser una eina de reconciliació amb el cos, però alhora et desconnecta del teu cos físic. El nostre cos es basa en la consciència de la nostra finitud, de la nostra precarietat, vulnerabilitat, fragilitat i diversitat, i en l’espai virtual tot tendeix a homogeneïtzar-se més ràpidament. El cos és un posicionament literal en el món, serveix de frontera, de xarxa de suport, de punt de vista de l’anunciació, de veu, de proclama, d’òrgan de resistència… I, si desapareix el cos, desapareix tot això. Com a individu tu pots queixar-te a la xarxa i és un crit en va. En canvi, una persona física es persona i automàticament fa molt evident el neguit o les seves reclamacions. I si en comptes d’una són 10, 100 o 1.000, és més evident. A la xarxa és molt difícil passar de la xifra a la traducció en necessitat social. Per això és molt important que les nostres demandes i desitjos es facin des del cos físic, des d’allò present. I sobretot perquè a la xarxa, les reclamacions es fan en un espai que pertany a l’empresa privada i tot això queda absorbit per les seves pròpies regles de funcionament. Que la gent manifesti el seu neguit o la seva indignació a les xarxes suposa un alleujament psíquic emocional temporal molt bo per al poder. Estaria molt bé fer una vaga semiòtica i de reclamacions a les xarxes perquè la indignació sigui efectiva, operativa i ens mobilitzi al carrer. Només així convertirem un neguit en una necessitat de canvi.\nHem deixat que el voyeurisme i la vigilància entrin a l’espai privat i íntim. Quines conseqüències té?\nPenso ara en els quadres impressionistes de Renoir, les majas desnudas de Goya o les ballarines de Degas, que sembla que espiï per un forat del pany, on hi ha una cosa molt voyeurista en la història de la pintura. John Berger ho explica molt bé, sobretot en relació amb el gènere pictòric del nu. Berger diu que hi ha un gènere per encàrrec en què les dones s’exhibeixen al pagador i estan ofertes per al plaer escópic [visual] de la persona que l’ha encarregat, que normalment té un alter ego dins el quadre. Això s’hereta a la televisió, sobretot als 90, amb la incorporació del reality show, però la diferència és que amb les xarxes socials, que incrementen més aquest voyeurisme, hi ha la possibilitat d’actuar\na l’altra banda del mirall. Aquesta interacció pot generar coses positives, però alhora pot esdevenir una eina de vigilància de la moral pública. Quan Facebook censura imatges, convida la gent a funcionar com a censors voluntaris. Allò políticament correcte és molt ben valorat, però alhora no veiem les coses més terribles. És a dir, el puritanisme arrasa amb tot: amb el que no hauríem de veure perquè no aporta res, però també amb el cos despullat, que és el principi bàsic de la natura. De vigilar a castigar hi ha un pas molt petit. I, a més, vigilar els altres constantment –observar vides, que no saps si són pitjors o millors que les teves, però es mostren millors que les teves– genera passions asimètriques com l’odi, l’enveja…\nEn realitat, però, no mostrem la nostra vida, sinó la que volem ensenyar. Al llibre dius que la transparència ha deixat de ser sinònim de veritat.\nPer començar, tot i que sempre hi ha hagut la necessitat antropològica d’explicar els nostres secrets, fos al capellà o a la família, a les xarxes el principi confessional l’apliques al món. Però el que tu tens a dir a una persona no és el mateix que el que tens a dir al món, i aleshores canvies el pacte comunicatiu, teatralitzant-ho, convertint-ho en una perfomance i en un acte d’exhibició públic. El falsejament, crear-te una felicitat a la teva pròpia mesura, és una eina de protecció contra la vulnerabilitat. Com expressaràs cada dia el que et passa i sents, si potser a la vida només hi ha tres moments veritables en què sàpigues i que puguis entendre què t’està passant? Jo molt sovint no sé què em passa, és un acte de meditació diari. Si hi ha gent que cada dia expressa això, vol dir que es construeix un personatge a la seva mesura.\nAl final, “ja no sabem si el record de l’amor va ser amor en el moment en què la imatge va fixar-lo”. Mai hi havia hagut tanta confusió entre el que és veritat i el que no ho és?\nSovint, el record navega en una direcció i l’esdeveniment en una altra. En qualsevol fotografia hi ha un efecte al·lucinatori perquè crea un doble que no necessàriament es correspon amb el moment passat, ni tan sols amb l’estat d’ànim passat. Avui dia hi ha una intensificació d’això que ja passava a l’origen de la fotografia. Però crec que sempre hi ha un principi de veritat. Primer, hi ha una documentació sobre els cossos brutal amb la fotografia, això ja està dient alguna cosa sobre el món i sobre tu. Vivim en un capitalisme on els símbols –el capital immaterial– són tan o més importants que els atributs físics. La gent col·lecciona o s’envolta de cites, autors i opinions com si fossin part del seu jo. És una manera de projectar-se al món molt concreta. Quan no hi havia les xarxes, era molt més costós, la gent no ho utilitzava com a part de la seva identitat. I això no és bo ni dolent, és un signe del temps. És cert, però, que cada evolució, cada estadi dels mitjans, desplaça la veritat, fa trontollar la veritat en alguna direcció, posa noves regles del joc a l’hora de produir discursos. Però les notícies falses, per exemple, mentre que d’una banda generen confusió, de l’altra ens fan conscients de com és de fàcil manipular els missatges en aquest espai. És a dir, genera un problema i hi va implícita també la solució.\nPerò ens allunyem de l’experiència sense mediatitzar. Retransmetem els concerts en comptes de viure’ls, per exemple. A què renunciem?\n“Internet és una manera fàcil de sentir-se abrigada en una època de màxima atomització a la societat”\nA mi això és el que em sembla més problemàtic. Quan ets en una taula on tothom està mirant els mòbils, d’aquella trobada no en sortirà res. És terrible, és desolador. Als concerts, és cert que hi ha gent que està més pendent del que quedarà d’allò que de viure. Fins i tot es generen classes: els que volen viure les coses directament i els que estan més pendents dels registres. Per mi és un problema que hi hagi gent que visqui més a través de la pantalla –i la distància que imposa– o per a un reconeixement que de forma directa. És un dels grans problemes. En lloc de valorar el coneixement, es valora el reconeixement, i, al final, això comporta posar més accent en la resposta pública que en com aquesta experiència pot arribar a ser un element de transformació personal o social.\nTot i que les aparences sempre han existit en les relacions socials, quin paper juguen en el món de les xarxes socials?\nPer començar, una cosa és simular i l’altra dissimular. Dissimular és fer veure que no tens allò que tens, però simular és fer veure que tens o ets allò que no tens o no ets. Les xarxes operen segons la lògica de la simulació. És una diferència important. I després, la quantificació: tota l’estona simulant. Alhora, però, no es pot oblidar que la percepció pública que es té de la xarxa canvia la nostra relació amb la xarxa. L’any passat es va filtrar que la consultora Cambridge Analytica va utilitzar les dades de més de 50 milions d’usuaris de Facebook per orquestrar campanyes polítiques. Això va impactar negativament en la xarxa social, i va ser quan Mark Zuckerberg va fer un comunicat i va dir que prioritzarien les comunicacions significatives i penalitzarien promocions i notícies falses. Facebook s’ha d’anar reinventant, perquè la gent tampoc hi està a cegues; el crèdit que donen a l’aplicació és canviant.\nAl conjunt de les xarxes socials és comuna la cerca de gratificacions permanents. És a dir, arribes a interactuar pensant en el que aconseguiràs a canvi.\nLa gratificació és molt important perquè fa que l’espai de comunicació sigui molt poc honest. Es basa en el xantatge o en una espècie de promesa que si reconeixes els altres, els altres et reconeixeran a tu. I també instrumentalitza molt la comunicació: fa que tu facis, diguis o et mostris per recollir el premi de l’audiència i no perquè tens la necessitat o la urgència de fer-ho. El més important no és el que dius, sinó com els altres et premien i et reconeixen el que dius. Això, però, no sorprèn. Vivim en un món que ens dona molt poca seguretat a tots els nivells, molt pocs espais de comunicació honesta, i les xarxes són com les noves sagristies, on se’t donarà el consol que no pots aconseguir a la vida real. Vivim en un món molt competitiu, terriblement competitiu, molt atomitzat. Qui et consola? La gent de les xarxes amb els seus “m’agrada”. El problema sorgeix quan aquest principi de consol esdevé una compulsió per agradar, i aquesta gratificació, una carrera per aconseguir fer el tuit més repiulat o el post més comentat.\nA més, a l’espai públic la gratificació sovint és immediata i a les xarxes no. Això ens deixa a l’espera…\nTens la sensació que cada moment la realitat virtual canvia. Això et fa estar molt pendent del que passa. Són falsos esdeveniments, perquè tenir dos o deu “m’agrada” no canvia el teu lloc en el món, però sí que et dona una felicitat momentània. El problema és que entre el moment de comunicar una cosa i el de quedar-ne satisfet pel reconeixement, hi ha un període d’ansietat generat per la incertesa. Les gratificacions impliquen unes expectatives i, per tant, una frustració. Ja hi ha estudis que mostren la relació entre l’ús/abús de xarxes socials i certes disfuncions nervioses com la síndrome FOMO [patologia psicològica produïda per la por a quedar-se fora del món tecnològic], l’ansietat, l’insomni, la depressió… També fa que ens desocupem de la gent que ens envolta: tanta falsa cura d’aquest espai virtual i després som incapaços d’expressar-nos a la persona que tenim davant o té un problema. Ens fa cecs, com les càmeres que només enfoquen de prop. La mirada de xarxes socials és molt macro, ens desenfoca el context social en què vivim.\nTu dius que “no és que no vulguem estar sols, és que no volem semblar-ho”. Abandonar la soledat, l’avorriment i el dubte ens allunya de la imaginació i de la possibilitat de transformar?\nLa reflexió ha de tenir lloc sí o sí en soledat, i després millora en contacte amb els altres. Però ha de partir d’una estricta soledat. El problema d’abandonar-nos a nosaltres mateixos en pro de la socialització permanent és que acabem sent uns complets desconeguts nosaltres per a nosaltres mateixos. Quan estaves tu sol a l’habitació, reflexionaves sobre el que t’havia passat durant el dia i podies elaborar un discurs. Ara et connectes per desconnectar, per no haver de fer tota aquesta digestió. Jo crec que d’aquí a uns anys es valorarà molt positivament la soledat i la desconnexió. Ja està passant. Hi ha més sospita sobre la utilitat d’aquests espais.\nLa societat tecnologitzada està millorant la democràcia o les possibilitats d’intervenció política?\nLa tecnologia no és ni bona ni dolenta, s’ha d’aprendre a utilitzar. Hi ha un llibre que es diu Multitudes inteligentes que explica com un milió de filipins va enderrocar el seu president amb mobilitzacions massives convocades a través de missatges de mòbil. I el 15-M va ser un moviment que va créixer molt gràcies a internet. Es pot utilitzar a favor nostre, però cal dissenyar eines que puguin ser independents. La idea de xarxa social és bona, la perversió resideix en com aquestes empreses utilitzen eines que són de gran valor social per treure’n rèdit privat, beneficis econòmics. Un no es pot apoderar si no es gaudeix d’un marge de llibertat en aquests espais de socialització i no són una eina en pro dels mercats financers. Si no, al final, la nostra indignació l’únic que fa és mobilitzar l’algoritme i, per tant, mobilitzar els beneficis a borsa d’aquestes empreses. Cal ajuntar enginyers, humanistes, informàtics i activistes perquè treballin en projectes comuns.\nQuan ens connectem, hem de saber que…\n“Quan ets en una taula on tothom està mirant els mòbils, saps que d’aquella trobada no en sortirà res”\nQue no és un espai neutre. La tecnologia s’imposa com una nova ideologia perquè és l’algoritme el que et filtra les notícies en funció dels teus gustos i patrons\ni et radicalitza en la teva pròpia visió del món. No ens n’adonem perquè és invisible, no hi ha ni tan sols un logo clar. L’abús de poder en un món algorítmic és més perillós que en un món físic. També cal saber que aquest espai és hostil: hi ha robots, automatismes, que funcionen per triturar el que consideren l’adversari. S’ha de desmuntar la falsa transparència. Hi ha bots [abreviatura de robot] que bombardegen quasi automàticament amb missatges negatius una persona per desprestigiar-la. Com que el capital simbòlic és tan o més important que el físic, hem arribat a un punt en què el que tu fas en el món físic té conseqüències, però el que fas en el món virtual en pot tenir més. I això s’utilitza per fer política. Cal fer molta pedagogia de com funcionen aquests espais i fomentar l’esperit crític, que no vol dir ser un pessimista.\nCreus realment que la comprensió de la no neutralitat d’aquests espais portarà un canvi d’hàbits? Ets optimista?\nLa necessitat de desconnexió serà real, però desconnectarem per anar a on? En quines condicions farem el salt al món real? La nostra generació i els que venen hem nascut en un context de precarietat; per tant, haurem de saltar a un espai prèviament dissenyat. Sovint penso en què passarà quan ens fem vells. En aquest sistema, els límits de l’entreteniment són els límits del meu món, però quan arribes a la vellesa, els límits del meu cos són els límits del meu món. Ens haurem d’enxarxar de veritat, plantejar formes d’envelliment conscient i conjuntament. Hem d’evitar que la desconnexió sigui una caiguda al buit.\nDirecta 469 Facebook Ingrid Guardiola Instagram Noves tecnologies Victor Serri xarxes socials\n« L’extrema dreta valenciana, sota la lupa de les ciències socials\n“L’esperit comunitari ha propiciat la legalització del cànnabis” »


Holiday home Bramante Mondavio Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 14 allotjaments a Mondavio.\n-, Mondavio, Mondavio, Itàlia, 61040 - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday home Bramante\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Holiday home Bramante és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Mondavio. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Bramante asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Holiday home Bramante la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Mondavio.\nAllotjaments a Mondavio


Consells bàsics per adoptar - Terra Viva\nPels adoptants de gossos\n1. SORTIR DE LA PROTECTORA\nAbans de treure al gos de la protectora, assegura't que estigui còmode i familiaritzat amb tu\nEn arribar a casa per primera vegada, deixa-li explorar la casa al seu ritme amb totes les estances obertes. Intenta no cridar-lo ni desviar la seva atenció.\nL'alimentació és una peça fonamental en el benestar físic i emocional del gos. Hi ha infinitat d'opcions en el mercat, sent el menjar casolà ben equilibrat la millor opció. Si això no és possible, hi ha tres regles generals que poden ajudar-te a triar: Que el pinso estigui lliure de gra, que estigui premsat en fred i que sigui un aliment mono proteic.\nEls gossos són experts en comunicació no verbal, i ho fan generalment de manera molt subtil. Observa, observa i observa. I sobretot, mai impedeixis al gos utilitzar les seves senyals de comunicació amb els altres. Un grunyit o un petit marcatge són coses naturals que ells comprenen i utilitzen de manera normal.\n5. tu i el gos\nQuan el gos estigui nerviós, insegur, apàtic o de qualsevol altra forma, el primer que has de fer és preguntar-te com estàs tu. Fes-te càrrec del teu estat emocional sense intentar canviar-lo, fes el mateix amb el teu gos, adequa l'entorn a les necessitats de tots dos en aquest moment concret, i gaudeix del procés.\nEls exercicis que més beneficiaran a un gos, sobretot si mostra comportaments poc adequats a la seva edat, són el contacte íntim i tranquil amb nosaltres, els massatges relaxants i els exercicis que l'ajudin a sentir-se actiu, però sense sobre estimular-lo. Són molt bons els exercicis d'ensumar i els d’intel·ligència.\n7. Mossegar objectes\nSi un gos mossega objectes, col·loca-li bastants objectes per mossegar a la seva disposició. Objectes naturals en els quals fixar-se i que els pugui investigar. No deixar-los tots alhora, sinó anar donant-li diferents quan ja ha avorrit els antics.\nIntenta sempre estar disponible per al gos quan et demandi, però únicament quan ell et demandi. Preserva el seu espai i dóna-li moments d'independència que el faran sentir-se segur i auto responsable. Abans de parlar-li, observa.\nEl passeig ha d'estar dedicat única i exclusivament a cobrir les necessitats del gos. Un passeig de 15 o 20 minuts diverses vegades al dia ha de ser suficient per a cobrir aquestes necessitats i fer que el gos se senti realitzat.\n10. material pel passeig\nEl material de passeig adequat sempre ha d'anar en el sentit que el gos se senti el més lliure possible perquè aprengui a gestionar-se per ell mateix. Arnès de subjecció superior i corretja llarga, no extensible, de 5 metres.\n11. Durant el passeig\nEls dos consells principals a seguir durant el passeig són: 1. no tirar mai de la corretja cap a nosaltres per no afegir tensió i 2. orientar el nostre cos sempre cap a on ens volem dirigir per a no haver de parlar-li ni condicionar-lo.\n12. relació amb gossos\nMai hi haurà més bon mestre per a un gos que un altre gos. És imprescindible que convisquin entre ells amb la mínima intervenció humana possible.\n13. trobada durant el passeig\nQuan la trobada amb un altre gos es produeix durant el passeig amb corretja, la nostra posició ideal és separats del focus de la salutació i orientats cap a on volem continuar caminant. Per descomptat, des d'abans de contactar amb l'altre gos, devem destensar la corretja i no tornar-la a tibar fins que la salutació hagi acabat.\n14. evitar una trobada durant el passeig\nQuan el gos o nosaltres no estem en condicions d'afrontar una determinada salutació, començarem a separar-nos de la línia de salutació en l'aproximació, per a donar-li al gos l'oportunitat de donar una petita volta i no passar prop de l'altre gos.\nReflexions de l’educador caníGuia canina de FAADAvídeos


Relats – Pàgina 2 – Històries petites\nFa estona que els veig traginar maletes i paquets amunt i avall. Estic inquiet, no em fa bona espina. Altres vegades m’ha passat i no sempre ha acabat bé. He intentat ajudar-los i m’han apartat de mala manera, no acabo d’entendre’ls. Veig la mare molt nerviosa. Segur que es preparen per anar de … [Llegeix més...] about Ja tremolo\nLa Caputxeta del segle XXI\n3 de març de 2018 per Maria Teresa 8 Comentaris\nLa Caputxeta és diu Eli, però la coneixen per la Caputxeta. Quan era petita en portava una que li havia fet la seva iaia, i d’aquí li ve el nom. Ara ja té 15 anys, porta minifaldilla vermella i és el desig de molts llops, però ella no es deixa enganyar. La seva àvia li ha dit moltes vegades que … [Llegeix més...] about La Caputxeta del segle XXI\nAllà, en un petit llogarret de vint-i-cinc habitants, anomenat Esquitx, hi havia una petita esglesiola i un capellà que només hi anava els diumenges i els dies de festa per fer un servei a aquella comunitat tan petita i ben avinguda que quan algú tenia un problema tots corrien a ajudar-lo. Però … [Llegeix més...] about La Missa del Gall\nAvui és el dia més trist de la meva vida. Quan m'han telefonat he sentit el desig de fondre’m. Ho he pressentit. Quasi una vida juntes, recordes? Ens vam conèixer un dia de molta pluja. Les nostres mares eren amb nosaltres: era el nostre primer dia d’escola, ens estrenàvem com a alumnes, … [Llegeix més...] about Ànimes bessones\nQuè fan tres dones per Tots Sants, immerses en una CRISI que les ha marcades profundament? El dia s’havia llevat gris, just avui que volia anar al cementiri. Creia que era millor anar-hi amb temps per poder netejar la làpida i posar-hi unes quantes flors; la Leo sempre ho havia vist fer a la seva … [Llegeix més...] about Tres dones per Tots Sants


El Clúster de l'Automoció, 'al servei' de la sanitat per escanejar i imprimir respiradors Món planeta\nEl Clúster de l'Automoció, "al servei" de la sanitat per escanejar i imprimir respiradors\nper ACN dimarts, 24 de març 2020 - 19:36h\nEl Clúster de la Indústria d'Automoció de Catalunya ha posat la capacitat productiva de les empreses "al servei" del sistema sanitari. Un grup de socis participa en diferents iniciatives per imprimir respiradors 3D amb l'objectiu d'intentar fer front a la falta de material a la sanitat pública. L'Associació Espanyola de Fabricants d'Automòbils i Camions s'ha pronunciat en el mateix sentit i ha reiterat el "compromís" del sector amb la lluita contra el coronavirus. Algunes empreses estan aprofitant les impressores 3D per fabricar material com ulleres o màscares, mentre que altres estan cedint les flotes de vehicles als hospitals per traslladar el personal sanitari, repartir medicaments o cobrir necessitats d'assistència.\nPer "agilitzar" aquests processos, l'Anfac ha reclamat cartografia digital, especificacions tècniques i homologacions que permetin analitzar el producte i accelerar-ne el procediment. A més, es requereixen estàndards "consensuats" amb la indústria i les organitzacions sindicals per iniciar la fabricació, l'entrega i el repartiment dels materials. Des del CIAC, un dels projectes és la plataforma 3DCovid19.tech, una iniciativa que "centralitza" les peticions de peces fungibles dels respiradors dels hospitals catalans i posa a disposició les empreses del sector per escanejar, imprimir i distribuir els materials necessaris. La plataforma està coordinada per l'Institut d'Investigació i Innovació I3PT del Parc Taulí i el Col·legi de Metges de Barcelona. L'I3PT també és responsable de validar les peces.\nEn els pròxims dies es validaran també els prototips de respiradors complets i funcionals. Si les proves són positives, es procedirà a la fabricació. A més, el CIAC ha fet arribar als socis una llista de materials necessaris als hospitals, elaborada per l'administració pública, per tal que aportin tot el possible.


El patronat provincial de turisme organitza sis jornades de presentació del Castelló Ruta de Sabor | comarquesnord\nTema: Agenda · Gastronomia · Nota de premsa\nEl Patronat Provincial de Turisme de Castelló organitza sis jornades de presentació del projecte Castelló Ruta de Sabor per tota la província. Durant el mes de setembre, entre els dies 21 i 24, es realitzaran aquestes jornades de presentació de la nova fase del projecte, que arribarà a la nostra comarca el pròxim 22 de setembre a Vilafranca.\nL’objectiu, facilitar l’assistència de tots aquells agents interessats i centrar-se en les singularitats de cada territori, a més de donar a conéixer el treball realitzat fins avui, així com presentar el full de ruta del projecte gastroturístic de la Diputació per als pròxims anys.\nDes del seu naixement com a marca de qualitat alimentària impulsada per l’ens provincial, Castelló Ruta de Sabor, ha evolucionat fins a convertir-se en un producte de turisme gastronòmic que aglutina fins a més de 200 empreses i entitats de diferents sectors relacionats amb la gastronomia castellonenca. La primera cita que donarà el tret d’eixida se celebrarà el pròxim 21 de setembre a la Vall d’Uixó, i passarà per la comarca dels Ports el dia 22 al municipi de Vilafranca.


El fortí d'Horta | NacióDigital\nEl fortí d'Horta\nLes ruïnes d'una fortalesa de les guerres carlines ocultes prop del Parc del Laberint\nper Dani Cortijo , 1 de maig de 2021 a les 12:21 |\nLes ruïnes del fortí d'Horta | Dani Cortijo\nSabíeu que a Collserola, a tocar del Laberint d'Horta, podem trobar les ruïnes d'una fortificació de la I Guerra Carlina amb diversos murs encara dempeus on encara s'hi poden veure les espitlleres des de les quals es podia disparar? Es tracta del Castell-Fortí d'Horta i sorprenentment, és un lloc molt desconegut tot i estar en un indret que en el seu moment va ser bastant estratègic.\nI com hi podem arribar? No és fàcil de trobar, ja que els camins d'accés es troben plens de malesa i fins i tot ens pot costar arribar-hi tot i conèixer la ubicació amb GPS. S'ha de passar per llocs on no hi ha camins ben marcats, una mica camp a través, però us puc donar algunes pistes que de ben segur us permetran arribar-hi:\nEl primer que hem de fer és arribar fins al carrer Germans Desvalls, passant al costat del centre de menors de Can Llupià vorejant la part nord del Parc del Laberint d'Horta, seguint el traçat del GR-6 (Barcelona-Montserrat). Tot just deixar la part asfaltada i començar a trepitjar terra trobarem el primer i darrer senyal que ens donarà pistes de la ubicació del Castell Fortí d'Horta.\nEl senyal que indica les ruïnes del fortí d'Horta Foto: Dani Cortijo\nLa clau per no perdre's és seguir el traçat d'unes antigues pilones de formigó que sembla que antigament haguessin servit per delimitar la zona amb tanques. Un cop arribem a la darrera pilona, a la part més alta, ja podrem veure rere els matolls, les restes d'aquesta antiga fortificació militar.\nMalgrat que el vandalisme i l'abandonament encara queden dempeus, alguns dels murs del fortí de planta rectangular, les restes de dues torres semicirculars ubicades als vèrtexs en diagonal i algunes de les parets interiors. Es veuen perfectament les obertures d'espitllera que servien per tenir el màxim angle de tir des de l'interior exposant la menor part possible a l'enemic. Des d'allà, malgrat l'abundant vegetació que l'envolta encara es poden tenir bones vistes de Barcelona, però hem de pensar que en aquella època segurament no hi hauria vegetació al costat del fortí i la visibilitat devia ser òptima.\nLes ruïnes del fortí d'Horta Foto: Dani Cortijo\nI quan i per quin motiu van instal·lar allà un edifici militar d'aquestes característiques? En aquell moment (1833-1840) Catalunya era un dels principals focus de conflicte en la Primera Guerra Carlina. Una guerra que va enfrontar molt violentament els partidaris d'Isabel II (liberals Isabelins) contra els partidaris del seu oncle Carles Maria Isidre (absolutistes Carlins). Dos models polítics, econòmics i socials enfrontats en una de les moltes guerres civils cruentes que es van viure al segle XIX.\nBarcelona, com la majoria de grans ciutats aleshores, era un dels principals bastions liberals, tot i que el nivell d'exaltació i descontentament social que es vivia a la ciutat va ocasionar revoltes contra els mateixos governants liberals, precisament acusant-los de reprimir el poble i no actuar amb contundència contra el carlisme. Aquest fou el cas de la I Bullanga Barcelonina de 1835 en què bona part dels convents de la Barcelona emmurallada van ser incendiats i destruïts en un sol dia pel fet de ser acusats els frares d'aliats dels carlins, entre altres motius.\nEn aquest context profundament violent i inestable, l'aleshores Capità General de Catalunya Manuel Llauder va intentar evitar la penetració de partides carlines al pla de Barcelona des de Collserola, reforçant algunes de les principals entrades a aquest territori.\nEs cercaren llocs estratègics amb bona visibilitat i cobertura de foc sobre artèries de comunicació per a reforçar-los de cara a la defensa de la ciutat. El fortí de Sant Pere Màrtir, que també havia estat escenari de batalles durant la Guerra dels Segadors i la del Francès (i també posteriorment durant la Guerra Civil del 36-39) va ser reforçat i s'hi instal·la fins i tot un telègraf òptic per comunicar-se amb Corbera de Llobregat, a l'altra banda de la muntanya.\nEn el cas de la fortalesa que ens ocupa, tenia com a objectiu controlar una de les principals vies de comunicació des del Vallès cap al Pla de Barcelona a través de Collserola, camí que actualment encara segueix funcionant com a GR per anar fins Sant Cugat i que ens pot portar fins a Montserrat.\nAh! Si hi aneu, porteu calçat adequat i sobretot pantalons llargs si no voleu tornar a casa amb les cames esgarrinxades!\nSocietat, Altres Barcelones, Dani Cortijo, Barcelona, Horta, fortí, Parc del Laberint


El número dos de Zoido posa cara a les càrregues de l'1-O i apuntala el relat de la Fiscalia | NacióDigital\nper Oriol March, 4 de març de 2019 a les 21:39 |\nJosé Antonio Nieto, exsecretari d'Estat de Seguretat, aquest dilluns al Suprem | ACN\n"És més llest que Juan Ignacio Zoido. Sens dubte". La frase, gràfica, resumeix la visió d'un dirigent català que va tractar amb José Antonio Nieto, exsecretari d'estat de Seguretat, durant l'anterior legislatura. Nieto, dirigent del PP andalús i exalcalde de Còrdova, ha arribat al Tribunal Suprem molt més preparat que Zoido, més concret en les respostes i sense por d'assumir responsabilitats. Encara que tinguin a veure, directament, amb la violència policial de l'1-O que va causar centenars de ferits.\nL'exnúmero dos de Zoido, especialment còmode en el torn de preguntes de la Fiscalia, ha declarat durant pràcticament quatre hores en la jornada matinal del judici. Ha deixat clares unes quantes coses ja d'entrada: ha participat en el disseny de l'enviament de 6.000 policies a Catalunya durant la tardor del 2017, ha avalat l'ús de la força -el "mínim imprescindible", segons ell- per aturar el referèndum, ha acusat directament els Mossos per l'actitud "col·laborativa" amb l'1-O i ha apuntalat el relat del ministeri públic sobre la violència a Catalunya consignat en l'escrit d'acusació.\nAquesta presumpta violència va arrencar amb la manifestació del 20-S davant les portes d'Economia, va seguir amb el referèndum -malgrat que cap agent de la Policia Nacional espanyola ni de la Guàrdia Civil demanés la baixa o fos hospitalitzat durant la jornada- i va continuar amb l'aturada de país del 3-O. Davant d'aquest context, es va fer imprescindible -segons ell- desplaçar milers d'agents per complir amb l'ordre, primer de la Fiscalia i després del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), d'aturar el referèndum. Ha vingut a dir que, si els agents haguessin volgut, haurien complert "al 100%" amb el mandat, però que això hauria comportat més ús de la força. Ha estat capaç, fins i tot, de negar les càrregues i d'acusar de mentir els afectats.\nLes defenses, des del primer moment, han vist com davant hi tenien el primer càrrec de l'anterior govern espanyol que es feia responsable de les decisions preses la tardor del 2017. Nieto ha respost totes aquelles preguntes que ni Mariano Rajoy, ni Soraya Sáenz de Santamaría, ni -per descomptat- Zoido havien volgut respondre. Només ha titubejat quan els advocats dels encausats li han fet detallar episodis violents relacionats amb el referèndum, moment en el qual ha acabat tirant de clàssics: els cotxes danyats de la Guàrdia Civil i les dificultats de la comitiva judicial a Economia.\nPols amb els Mossos\nNieto, amb més memòria que Zoido, ha detallat la reunió de la junta de seguretat del 28 de setembre del 2017 celebrada al Palau de Pedralbes. "Va ser surrealista", ha rememorat l'exsecretari d'Estat. Per què? "Perquè vam discutir el dispositiu de l'1-O amb aquells que l'havien convocat", ha recalcat. Ha revelat, això sí, que el govern espanyol encapçalat per Rajoy va oferir poder votar fora dels col·legis electorals, però que Carles Puigdemont s'hi va negar. La discrepància de fons era tan senzilla com complexa: la prioritat era "preservar" la convivència o desarticular una "activitat delictiva"?\nPuigdemont tenia clar que calia preservar la convivència, i va avisar l'Estat que molts ciutadans consideraven vigent la llei del referèndum malgrat la suspensió del Tribunal Constitucional (TC). En aquell moment, la tibantor entre les forces de seguretat espanyoles i els Mossos era una evidència. Nieto ha estat especialment dur amb el major del cos, Josep Lluís Trapero, i ha culpabilitzat la policia catalana de ser "reticent" a l'hora de suspendre la votació. Trapero i l'anterior cúpula dels Mossos segueixen amb molta atenció el desenvolupament del judici al Suprem perquè, més d'hora que tard, seran jutjats a l'Audiència Nacional en un procediment per rebel·lió.\nNieto ha acusat la direcció de la policia catalana de no tenir "el més mínim interès" per fer viable la coordinació dels cossos abans del referèndum i complir el mandat judicial d'impedir la votació\nNieto ha acusat la direcció de la policia catalana de no tenir "el més mínim interès" per fer viable la coordinació dels cossos abans del referèndum i complir el mandat judicial d'impedir la votació. Atenent les preguntes del fiscal Javier Zaragoza, Nieto ha afirmat que la cúpula dels Mossos va ser "molt reticent" a formar part de l'òrgan de coordinació policial. I ha assenyalat el major Josep Lluis Trapero, de qui ha dit que va mostrar "poca col·laboració" i que va exhibir desacord quan es va recriminar un dispositiu "insuficient" abans del referèndum. Segons el seu punt de vista, la designació de Diego Pérez de los Cobos com a coordinador del dispositiu també va ser "mal rebuda".\nSegons Nieto, Trapero s'escudava en el component de les protestes del 20-S per no utilitzar la força, un argument utilitzat també el dia del referèndum. "Si hi ha nens petits i persones grans, no", ha assegurat que li va dir el major dels Mossos. Xavier Melero, advocat de Joaquim Forn, ha estat el més incisiu a l'hora de rebatre la inacció dels Mossos, i li ha recordat que la Brimo protegia edificis claus de l'Estat. Benet Salellas -lletrat de Jordi Cuixart-, Andreu van den Eynde -Oriol Junqueras i Raül Romeva- i Jordi Pina -Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull- han posat Nieto en contradicció pel relat de la violència. Manuel Marchena ha hagut d'intervenir en nombroses ocasions.\nEl relat parlamentari\nTambé ho ha fet en la jornada de tarda, quan les defenses han intentat interrogar el president del Parlament, Roger Torrent, sobre els fets del 20-S i de l'1-O. En aquell moment, Torrent era portaveu parlamentari adjunt de Junts pel Sí i alcalde de Sarrià de Ter, i va participar en les dues mobilitzacions. Marchena, emparant-se en l'article 708 de la llei d'enjudiciament criminal, ha assenyalat que només es podia preguntar el testimoni per qüestions relacionades estrictament amb la seva funció. Després de dies de màniga ampla, el president de la sala comença a passar el ribot perquè no se li allargui la fase testifical, que inclou fins a 500 persones. La jornada d'avui ha trastocat els plans.\nA Torrent, que ha defensat Carme Forcadell i ha anunciat que els catalans "tornaran a votar", l'han seguit José María Espejo-Saavedra i David Pérez, membres de la mesa de Ciutadans i el PSC, respectivament. Tots dos han indicat, a diferència de Forcadell la setmana passada, que existeix el deure de no admetre iniciatives parlamentàries contràries a les decisions del Tribunal Constitucional, versió que ha estat avalada per Antoni Bayona, exlletrat major del Parlament i aquests dies de ruta mediàtica per un llibre que ha escrit sobre les interioritats jurídiques del procés.\nLa jornada l'ha tancada Xavier Muro, secretari general del Parlament, que ha estat el primer testimoni en demanar que no aparegués la seva imatge en pantalla. Demà serà el torn de dos testimonis fonamentals: Enric Millo, exdelegat del govern espanyol a Catalunya, i Diego Pérez de los Cobos, màxim comandament de totes les forces i cossos de seguretat durant l'1-O. Nieto els ha obert el camí a l'hora de responsabilitzar-se de les càrregues i de culpar els Mossos de la celebració del referèndum. Un relat que apuntala el de la Fiscalia i que obliga les defenses a reforçar l'estratègia.\nVÍDEO Judici a l'independentisme, dia 10: la violència de l'1-O ja té responsable\n«Ja tenim un responsable de l'1-O»; àudio anàlisi de Joan Serra Carné\nLa Fiscalia apunta ara cap als CDR i el número 2 de Zoido els criminalitza al Suprem\nLes cròniques de NacióDigital, Política, Roger Torrent, Manuel Marchena, judici de l'1-O, Fiscalia, relat, apuntala, referèndum, 1-O, càrregues, posa cara, Juan Ignacio Zoido, número dos\nPer Anonim 23 el 5 de març de 2019 a les 08:54\nAquest responsable de la policia volia que els mossos colpegessin el 1-O a la gent com van fer guardia civil i policia nacional. Que lluny estan de ser una bona policia. Aquests (pn i gc) em defensaran? A10 Espanya....


A cops de llapis. Una finestra per la que mostrar algunes de les coses que faig, penso...: 10_14\nEra fosca nit –i ho hagués estat més si no fos pels llamps. Tronava, plovia, i dalt del campanar tocaven a morts. Estaven rodant. El director, un maniatic dels detalls, va entrar d'inprevist a escena per fer uns retocs; i en qüestió de segons proferí un crit esfereïdor, al temps que arquejava el cos electritzat i es desplomava sobre el taüt, enxampat per un llamp real i fulminant. El productor va ordenar aturar immediatament la tormenta i el rodatge; la presa havia estat bona. Ja l'encaixaria com fos en el guió i trobaria un altre director per acabar la pel·lícula. Coses de l'ofici.\nEstava assegut sota un pi pensant si li queia una poma al cap i així poder demostrar alguna cosa transcendent. Però després de molta estona l'únic que li va caure a sobre va estar simple pinassa. Finalment el què podia demostrar era una obvietat: que ni estava en el lloc adequat ni en el moment històric pertinent. I vet aquí d'on ve aquella dita "no li demanis pomes al pi".\nEra un gran rialler, no va parar de riure fins que s'adonà que la seva mort no era una broma. Es quedà gelat.\nEs va passar la vida viatjant i va arribar a dominar tots els idiomes. Eren tants, que quan a la fi tornà a casa s'adonà que havia oblidat el seu. I va haver de demanar un interpret.\nProfessor Franz de Copenhague vs. Morfeu\n(Del llevar-se o no llevar-se)\nHa sonat el despertador com cada dia, amb l'amenaça –també diària–: o et lleves o et deixo en mans de Morfeu un altre cop! No sé estar al llit despert; així és que o em llevo o m'hi tombo de nou.\nUna disjuntiva que diariament es presenta durant uns minuts però que a mi se'm fan eterns. Jo sé que si em llevo no passarà res; no hi haurà cap daltabaix, ho hauré fet i ja està; i seré una persona normal que comença un dia nou i normal. I també sé que si em resisteixo, acabaré enrederint el que de totes maneres serà inevitable i mentre tant angoixant: llevar-se i ser una persona normal. Doncs, perquè no llevar-se d'un cop i no allargar més el martiri!\nSembla fàcil, oi? Per a molts sí que ho és. Però per a d'altres és una batalla diària que –per a més inri– no hi ha cap possibilitat de guanyar (i no és qüestió de ser un bon o mal guerrer); facis el que facis sempre hi surts perdent: o part del dia o part del son.\nEl cas és que en el moment que un atura el bram del despertador, un pensa que probablement el dia pot esperar-se una estona; que pot tirar endavant una estona més sense tu; que el dia no et precisa per a res urgent i que ja t'hi incorporaràs més tard sense que això hagi de suposar un canvi en el rumb de la història. En definitiva, no és moment d'heroïcitats. I t'ho repeteixes una i una altra vegada amb la terrible sospita que aquell moment potser sigui real, i no –en el entreson encara– un parany de Morfeu. El més desencoratjador és que són les dues coses alhora; i el resultat, per tant, et llevis o t'hi giris, és el mateix: has perdut la batalla. No és manera de començar el dia.\nPotser hauria de remenar l'hemeroteca de l'entranyable TBO, per veure si el gran Professor Franz de Copenhague tenia previst algun invent per a poder despertar-se i llevar-se amb una mica més de dignitat (què menys, sabent el què t'espera!).\n– Cuines de marabella.\n– Sí? Gracies. Vols alguna cosa més?\n– Sí, dues.\n– Diga'm i està fet.\n– Doncs, un cafè i anar-me'n al llit amb tu.\n– I per aquest ordre?\n– mmm... prenem el cafè a la sala?


Feliç Dia de la Llevadora! :) ! 5 de maig ~ Loca Academia Familiar blog\nHomeHistòriaFeliç Dia de la Llevadora! :)\n2 maig, 2019 Elisabet Història 0\nAquest 5 de maig de 2019 és EL MEU DIA per partida doble:\nés el dia de la mare i el dia de la llevadora! 🙂 🙂\nQuè és una llevadora i què fa?\nLa llevadora és una figura molt important per a moltes dones però encara hi ha un cert desconeixement sobre quin és el nostre paper i les nostres funcions. Depèn de la comunitat, hi ha més llevadores i poden abarcar més camp. En el meu cas, he tingut molta sort perquè he pogut aprendre i treballar en la majoria de les competències.\nPer exemple, al centre de salut, la llevadora és l’encarregada de tot allò relacionat amb la contracepció, grups de joves, embaràs, postpart, lactància, revisions, grups d’embaràs i de mares… hi ha un camp enorme per treballar. A les sales de parts, les llevadores som les encarregades dels parts de baix risc: la dilatació, el naixement, el postpart immediat, l’atenció al nadó…\nQuina percepció es té de les llevadores?\nPer a mi, és la millor feina del món 🙂 i em resulta graciós com se’ns veu des de fora…\nL’aspecte físic és el primer que de vegades estranya als pacients: si ets jove, és estrant; si ets petita de mida, també és estrany; si ets home, ja ni t’explico…! Els estereotips estan a l’ordre del dia. A això s’afegeix que moltes persones no saben quina és la nostra feina. Per a una de les meves companyes llevadores, va ser un gran moment quan al dir que ella “era matrona” li van respondre: “Què bonic! Ets l’encarregada de les tovalloles i l’aigua calenta?”.\nUn altre gran moment (en la segona posició del rànquing) és sovint quan ens comparen amb la sèrie “Llama a la matrona” ( “Call the midwife”) que transcorre en els anys 50 o 60 … Diguem que hem canviat una mica ….: ) Tot i que, segurament el treball d’aquella època havia de ser fins i tot més apassionant que el d’ara (deixant de banda els moments més durs).\nEl millor de ser llevadora\nPerò si em pregunteu què és el MILLOR de la meva feina com llevadora, ho tinc claríssim; el millor és pensar que en el meu dia a dia influeixo en un moment tan important en la vida d’una persona: el naixement d’un nadó, d’una mare i d’un pare. El naixement d’una nova família.\nLa meva meta quotidiana és influir en positiu en la vida de persones que no conec, que aquestes persones recordin aquell moment com un dels millors de les seves vides.\nFELIÇ DIA de la llevadora, la matrona, la comare, emagina, la partera, the midwife etc!


L'Hospital Comarcal d'Inca inicia la seva activitat en l'àmbit de la recerca\nJornada informativa de la Fundació Mateu Orfila sobre els ajuts en investigació de l'Institut de Salut Carlos III\nAvui, l'Hospital Comarcal d'Inca (HCIN) ha acollit una jornada informativa, organitzada per la Fundació Mateu Orfila (FMO) i dirigida al personal facultatiu i d'infermeria, per explicar les ajudes nacionals d'investigació de l'Institut de Salut Carles III per al 2009 . En aquesta reunió han assistit, a més del personal de l'Hospital, professionals de l'Hospital de Manacor i dels centres d'Atenció Primària de la comarca.\nL'objectiu de la reunió, presidida pel director gerent de l'Hospital Comarcal d'Inca, Federico Álvarez, i pel gerent de la Fundació Mateu Orfila, Dr. Antoni Rossinyol, ha estat el de fomentar la investigació en els centres sanitaris (hospitals i atenció primària) de les zones d'Inca i Manacor. D'altra banda, amb aquesta jornada, també s'ha volgut donar a conèixer la tasca de la Fundació entre els professionals sanitaris i facilitar l'accés als ajuts nacionals en recerca en l'àmbit de la salut.\nLa Fundació Mateu Orfila és una entitat, sota el protectorat de la Conselleria de Salut i Consum, que té per objecte gestionar mitjans i recursos per executar programes i projectes d'investigació clínica, bàsica o aplicada, el desenvolupament tecnològic i innovació en el camp de la Biomedicina i les Ciències de la Salut per contribuir a la promoció i protecció de la salut de la població. Des dels seus inicis (fa 6 anys) fins ara, la FMO ha centrat la seva activitat de gestió de la recerca a l'Hospital Son Dureta. Ara, l'objectiu és fomentar la recerca en la part forana, a les àrees de salut d'Inca i de Manacor, tenint en compte els trets diferencials de cada zona respecte a la incidència de determinades malalties.\nActualitzat: 20/10/21 10:00


ELS OUS DE PASQUA: Joc de memòria | Crea, juga i educa\n2018 març 15\nELS OUS DE PASQUA: Joc de memòria\nAvui us porto un joc molt senzill, d’aquells de tota la vida, on podem passar estones llargues de diversió, aprenent els colors, millorant la memòria i augmentant l’atenció, alhora que ho relacionem amb la Pasqua. Avui farem un JOC DE MEMÒRIA AMB OUS DE PASQUA!\nTÍTOL: RECORDES ON ESTAN AMAGATS ELS OUS DE PASQUA?\nSabeu jugar al joc de memòria? Per jugar a aquest joc heu d’estar ben atents als colors de cada un dels ous de pasqua!\nCol·locarem els ous cap per baix, sense veure el color de cada un d’ells. L’objectiu principal és aconseguir fer parelles dels mateixos colors dels ous de pasqua. De manera ordenada, cada jugador aixecarà dos ous per veure de quin color són. Ho mostrarà a tots els jugadors. Si els dos ous són del mateix color se’ls quedarà, havent format una parella i podrà tornar a aixecar dos ous més. Si són de diferent color els tornarà a deixar al seu lloc, de cap per baix (sense que es vegin els colors) i serà el torn del següent jugador.\nPer a jugar a aquest joc necessitareu descarregar de manera gratuïta el PDF del joc de memòria. Si cliqueu AQUÍ se us obrirà un arxiu. Només cal que us el descarregueu, imprimiu i ja podem començar a jugar!\nTreballar la memòria a través del joc\nComprendre les explicacions del joc\nDiscriminar els “iguals” i els “diferents”\nIdentificar i associar els colors\nobservar la degradació de cada un dels colors\nParticipar activament del joc de memòria\nTreballar el torn de participació\nPotenciar la frustració (entendre que no sempre es guanya)\ndescarregar i imprimir PDF “Joc de memòria, els ous de pasqua” clicant AQUÍ. Necessiteu dues copies de l’arxiu\nopcional: si plastifiqueu cada un dels ous serà un material més llarg en el temps, que el podeu deixar a l’aula perquè els infants hi juguin a les seves estones lliures.\nELS COLORS A TREBALLAR:\nCada ou està format per unes circumferències del mateix color però de diferets tonalitats. Això els ajudarà a observar i introduir-se a la gamma cromàtica dels colors.\nCom podeu observar és un joc molt senzill i molt fàcil d’elaborar, que el pots tenir tant a l’aula com a casa i jugar en les estones lliures alhora que treballes diferents objectius pedagògics.\nCal tenir en compte, també, el nivell i les capacitats de cada un dels infants. No cal jugar amb tots els colors de cada un dels ous, pots anar introduint de mica en mica els diferents colors, alhora que augmenta la dificultat de l’activitat.


Un banyolí es presenta a la comissaria amb un ganivet, una navalla i un punxó - Empordà\nAgents de la Policia Local de Banyoles l'han reduït | L'home ja havia provocat aldarulls poca estona abans llançant objectes des del balcó de casa seva\nACN 06.12.2018 | 16:06\nEl punxó l'amagava a la zona dels genitals. ACN\nEl punxó l'amagava a la zona dels genitals.\nLa Policia Local de Banyoles ha reduït un veí que s'ha presentat a comissaria armat amb un ganivet de cuina, una navalla i un punxó. Els fets han tingut lloc aquest dijous, 6 de desembre, a la matinada. L'individu, que viu al barri de La Farga, ja havia provocat aldarulls poca estona abans, llançant objectes des del balcó de casa seva.\nCap a les cinc de la nit, ha anat a la comissaria i, quan ha tocat el timbre, els agents ja han vist que s'amagava alguna cosa entre la roba. A l'avantbraç hi duia un ganivet de cuina d'uns 55 centímetres. Després de forcejar amb ell i reduir-lo, quan els agents l'han escorcollat, li han trobat un altre ganivet i un punxó. La Policia Local ha arrestat l'home i ha traspassat la detenció als Mossos d'Esquadra.\nLa detenció de l'individu ha tingut lloc aquesta matinada. Abans, però, l'home ja havia obligat la Policia Local i els Mossos d'Esquadra a mobilitzar-se, perquè estava llançant objectes des del balcó de casa seva (un pis situat al carrer Barcelona). Després de rebre l'avís d'un veí, la policia ha anat fins al lloc per intentar calmar-lo, però en veure que la seva presència encara l'alterava més, han optat per no intervenir.


20 de novembre: Naixia Elena Jordi\nÉs considerada la primera directora de cinema de l'estat espanyol\nper Redacció 20 de novembre de 2021 04:00\nEl 20 de novembre de 1882 naixia a Cercs (Berguedà), Montserrat Casals i Baqué, coneguda com a Elena Jordi. Actriu i empresària teatral del vodevil, va desenvolupar la seva carrera al Paral·lel, i és considerada la primera directora de cinema de l'estat espanyol.\nDesprés de traslladar-se amb la seva família a Barcelona, entre 1908 i 1914 Jordi debuta al teatre, amb papers que al principi eren discrets, però que cada vegada van ser més importants. Havent aconseguit el reconeixement del públic, va formar companyia pròpia el 1914 al Teatre Espanyol, amb el nom de Companyia Catalana de Vodevil Elena Jordi.\nMitjançant l'empresa Studio Films, i probablement amb l'ajuda de Domènec Ceret, que dirigia aquesta productora, va entrar a partir de 1916 al món del cinematògraf, primer com a actriu, i més tard com a productora i directora, sempre acompanyada en aquesta aventura per la seva germana Tina Jordi.\nJordi moria a Barcelona el 5 de desembre de 1945.


Aposta per replicar l’FP basca amb un centre pilot - Diari de Sabadell\nAposta per replicar l’FP basca amb un centre pilot\nLa intervenció d’Iñaki Mujica va aplegar un centenar de persones a la Cambra de Comerç de Sabadell / CEDIDA\nCrear un centre pilot per impulsar la formació professional (FP) al Vallès Occidental. Aquesta va ser la proposta que va fer Iñaki Mujika, el director executiu de Tknika –el centre d’investigació i innovació de Formació Professional del País Basc– al cicle Diàlegs d’Economia del Consell d’Economia Productiva (CEP), que es va celebrar ahir a la Cambra de Comerç de Sabadell.\nEn el marc d’aquesta intervenció, el CEP –integrat per la Cambra de Comerç, el Consell Intersectorial d’Empresaris (CIESC) i Pimec– va denunciar que la formació professional és una assignatura pendent a Catalunya. Si més no, la llei d’FP és del 2015 i encara està pendent de desplegament en espera de la creació de l’Agència de Formació i Qualificació Professionals de Catalunya, que ha de regular beques i ajudes, i el disseny del pla de formació. “L’oferta de l’FP vallesana no està ni gestionada ni planificada des d’una visió integral de conjunt que abasti tot el territori de manera coherent i raonada”, va afirmar ahir l’organisme empresarial. Això fa que trobar personal qualificat per cobrir les ofertes de feina sigui un problema. “Es fa necessària la posada en marxa d’un pla estratègic de l’FP com a element de millora de la qualificació professional de la població i de la competitivitat de les empreses”, va reclamar el CEP.\nDavant d’aquesta situació, els empresaris aposten per elaborar una proposta integral d’organització de l’FP en el Vallès. Per això Mujika va anar més enllà i els va proposar que comencin amb una “experiència pilot” seguint el model basc de Tknika, amb la participació inicialment de 4 o 5 centres. “Ha de tenir èxit perquè repercuteixi a les empreses i perquè altres centres ho vegin i vulguin replicar-ho en xarxa”, va explicar el director executiu de Tknika. Fins i tot, es va oferir a col·laborar-hi. Tot i això, va advertir que aquest impuls requereix temps i inversions en personal i equipament.\nL’interès del centenar d’assistents en aquesta conferència era saber com es podia replicar el model basc d’FP, reconegut internacionalment, al Vallès. Una de les claus que va explicar Mujika va ser la creació d’una viceconselleria de la formació professional, al mateix nivell que l’àrea d’universitats. L’altre tret diferencial és la setantena de centres integrats, on es troben els joves que estudien FP, els cursos per a desocupats i els treballadors que fan formació contínua. Això fa que la formació professional estigui al mateix nivell que la universitat. A més, Tknika fa vigilància dels casos d’innovació que desenvolupen en empreses, universitat i centres tecnològics, i transferir-los a tots els professors d’FP, que desenvolupen durant dos o tres anys els projectes.\nEn defensa de l’FP catalana\nSònia Mora, tècnica de la Direcció General d’FP de la Generalitat, va voler “trencar una llança” a favor del sistema català assegurant que ja estan en marxa molts programes. “Ens falta màrqueting perquè es conegui més”, va dir. Adrià Trujillo, assessor tècnic del Consell Català de l’FP, va assegurar que l’Agència de Formació i Qualificació Professionals de Catalunya estarà creada a l’estiu.\nEls escolars s’acosten a l’ofici de fuster\nAlumnes de 5è de primària de l’Escola Sant Julià han conegut de primera mà el món de la fusta. Els escolars van participar dimarts i ahir dimecres en l’activitat La fusta i les noves tecnologies aplicades a l’ofici de fuster, que està impulsada pel Gremi de la Fusta de Sabadell i Comarca i l’Institut Escola Industrial. La iniciativa, que forma part del programa municipal Ciutat i Escola i s’emmarca dins la Setmana de la Fusta de Catalunya, té com a objectiu acostar els nens i nenes a la fusta i als seus processos, des del bosc, passant per la fàbrica i fins a arribar als mobles i eines que tots utilitzem cada dia. L’activitat, que va dur a terme a l’Institut Escola Industrial, va fer dues sessions, una per a cada classe. Cada sessió va constar de diverses accions en què els alumnes van construir un joc de dòmino de fusta que posteriorment se’l van poder emportar a l’escola.\nTemes:Cambra de Comerç, CEP, Ciesc, Formació professional, FP, Iñaki Mujika, propostes formatives, Tknika\nEl comerç i la restauració resisteixen la Covid, però necessiten ajuts\nLes entitats veuen amb bons ulls l’Arc Metropolità\nLa Cambra impulsarà les ‘startups’ tecnològiques amb Conector


Felip VI: "que ningú construeixi murs amb els sentiments" - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nFelip VI: "que ningú construeixi murs amb els sentiments"\nEl monarca demana "evitar les fractures socials que tant de mal fan a les consciències"\nefeoviedo 24.10.2015 | 00:00\nEl rei en el seu discurs en l´entrega dels premis Princesa d´Astúries cehma moya/efe\n"Que ningú construeixi murs amb els sentiments. Les divisions mai fan gran un poble; només l'empobreixen i l'aïllen", va dir el rei Felip VI en el seu discurs de la solemne cerimònia de lliurament dels premis Princesa d'Astúries, en referència al procés independentista català.\nAquest va ser el missatge principal d'una al·locució en la qual Felip va incidir en la necessitat de conservar els valors comuns a tots els espanyols i de fer-ho units: "ser és també voler construir el millor futur per a tots des dels fonaments sòlids de l'obra que, junts, hem edificat".\nAixí, va instar a continuar construint Espanya "convençuts i molt conscients que una nació europea, amb arrels mil·lenàries i vocació universal com la nostra, seguirà unida en el seu camí cap a un futur de més concòrdia i progrés, amb la dignitat, el respecte i l'orgull que mereix la seva història i la seva memòria".\nLa reina Letícia va acompanyar Felip a l'escenari del teatre Campoamor d'Oviedo en el lliurament dels 35 premis que per primera vegada porten el nom de Princesa d'Astúries. I la reina Sofia va seguir la cerimònia des de la llotja d'honor.\n"Reflexionem i valorem amb sinceritat i honestedat el que els espanyols hem construït junts, que ens uneix i ens enforteix; allunyem el que ens separa i ens debilita", va dir el monarca, que a més va fer una altra petició: "apartem-nos, especialment, de tot el que pretengui assenyalar, diferenciar o rebutjar l'altre".\nEls ministres d'Educació i de Foment, Iñigo Méndez de Vigo i Ana Pastor, eren entre els més de 1.500 convidats a l'acte, al qual també van assistir el cap de l'oposició, el socialista Pedro Sánchez, i el líder de Ciutadans, Albert Rivera.\nDavant tots ells, el cap de l'Estat espanyol va advertir que "quan s'aixequen murs emocionals o es promouen divisions alguna cosa molt profunda es trenca en nosaltres mateixos, en el nostre propi ésser, en els nostres cors". I després d'exhortar a no crear aquests murs, va sol·licitar evitar "les fractures socials que tant de mal fan a les consciències de les persones, als afectes, a l'amistat, a les famílies i també a les relacions entre els ciutadans".


El desafiament de salvaguardar el llegat infinit de Carles Santos\nJordi Sebastià ofereix una visió panoràmica sobre el llegat de Carles Santos que enguany hauria fet vuitanta anys\nEnguany, el creador vinarossenc Carles Santos hauria fet vuitanta anys. Les activitats commemoratives que la Fundació Caixa Vinaròs tenia previstes –com tantes altres coses–, se les ha endutes la covid-19, però la tasca minuciosa i callada de catalogació del seu llegat continua i trau a la llum cada dia un gavadal de sorpreses que amplien encara més l’empremta d’un artista infinit i compromès.\nCarles Santos (Vinaròs, 1940-2017) ho tenia tot per a ser un nen prodigi. De fet, a cinc anys tocava el piano amb una tècnica considerable i quan en tenia deu va fer el primer concert públic. També ben prompte, però, va decidir que el seu camí era un altre i que la seua genialitat no es deixaria encotillar per cap etiqueta, per molt clàssica i prestigiosa que fos. Una formació musical exquisida –a Vinaròs, a Barcelona, a París, a Suïssa– va ser només el punt de partença per a un artista que volia anar més enllà dels paràmetres establerts. Era un gran intèrpret, sí, i també un compositor extraordinari, però la seua energia creativa no admetia ni categories ni límits. Les col·laboracions amb creadors tan diversos com els músics John Cage i Charlie Morrow, el poeta Joan Brossa, el cineasta Pere Portabella i el ballarí Cesc Gelabert foren per a Santos un magma del qual sorgiren espectacles molt personals i inclassificables en què la musica, l’escenografia, el vestuari, les coreografies i també els cartells i les fotografies portaven la seua empremta inequívoca.\nPerò precisament aquesta concepció global de l’espectacle i el tarannà ‘genial’ del seu autor –amb totes les implicacions– fan que accedir al seu llegat no siga avui gens fàcil. Ni tan sols la seua obra musical és a l’abast del públic, que s’ha de conformar només amb alguna mostra parcial. L’actitud de Carles Santos respecte del futur de la seua obra va ser ambigua. Per un costat, a partir de la inauguració de la Fundació Caixa Vinaròs, Carles Santos, sempre fortament lligat a la ciutat natal, va decidir de col·laborar-hi i en el seu testament, redactat l’any 2014, va establir que aquesta fundació seria l’encarregada de gestionar el seu llegat; però per un altre, mantenia una manera de treballar personalíssima, moltes vegades difícil de comprendre, i considerava que tant els seus espectacles com la música que feia tan sols tenien sentit en el moment de la interpretació… i, per tant, no calia preocupar-se per la pervivència.\nEl musicòleg Joaquim Ortells, professor de la Universitat Jaume I de Castelló, va dedicar la tesi doctoral a l’obra musical de Carles Santos. És la primera aproximació rigorosa a l’univers de Santos, però ell mateix reconeix que no és de cap manera completa. ‘Per començar –manifesta–, em vaig centrar exclusivament en l’obra musical: pianística, vocal, escènica, orquestral, per a banda… i Carles Santos anava molt més enllà. Però, a més, la manera de treballar de Santos fa molt difícil de catalogar-ne tota la música. Ben sovint, no posava nom a les composicions i a més reutilitzava molt la seua obra. Una part de l’espectacle sobre els Borja, per exemple, es converteix en una cantata i després, amb una reinstrumentalització, es fa servir en la cerimònia d’inauguració del Campus de la Universitat Jaume I; són obres que poden tenir una base comuna però a la vegada són ben diferents. I d’algunes no en tenim ni rastre. Per a posar un exemple del tarannà de Carles Santos, moltes vegades ni tan sols es molestava a retirar el material dels faristols quan havia acabat la representació d’algun espectacle, i tot allò es perdia; també, mentre visqué, refusà de fer una edició crítica i metòdica de la seua obra: en declaracions textuals va dir més d’una vegada que pensava que la seua música moriria amb ell.’\nAfortunadament, no va ser així; tot i que encara no hi ha cap edició de la seua obra musical completa i que molts dels treballs editats són introbables o totalment exhaurits –com ara Lo bo ve per baix, la compilació en 4 CD de les seues creacions per a piano–, la Fundació Caixa Vinaròs, fidel a la confiança que hi va depositar Carles Santos, s’ha encarregat de la catalogació, que aporta descobertes inesperats. ‘La relació de Carles Santos amb la Caixa de Vinaròs –explica Nati Romeu, amiga personal del creador i responsable del seu llegat– començà en el moment que l’entitat va haver de crear un ens dedicat a l’obra social per poder sobreviure com a caixa independent. Era l’any 2000 i Carles Santos va prometre als responsables de l’entitat que quan tingueren un espai físic per a fer la seua programació cultural els regalaria el seu piano Bösendorfer gran cua.’ I així va ser: el piano de Carles Santos ocupa avui l’auditori que porta el seu nom a l’antiga terrassa de la Casa Membrillera, un palau renaixentista al centre de Vinaròs. Aquell espai, que també va ser l’escenari de la capella ardent de l’artista, es va convertir en el seu lloc de treball quotidià.\nPartitures, fotografies i cintes de vídeo\nComplint els desigs de Carles Santos, la Fundació porta a terme una tasca de catalogació i promoció de la seua obra. ‘Els objectius –explica Nati Romeu– són per una banda conservar tant com siga possible “l’univers Santos”, i això implica registrar tota la seua obra i després guardar-la convenientment, i tenim des de partitures o fotografies fins a vestuaris o escenografies; i, per una altra banda, mantenir viu el seu llegat, programant exposicions i facilitant que els espectacles es representen.’ Amb un creador de les dimensions i la multiplicitat de Santos, la faena és immensa, i apassionant. El treball en la seua darrera residència aporta una bona quantitat de sorpreses.\n‘Hem descobert més d’un centenar de cintes de so –continua Nati Romeu–, en diversos formats i estats de conservació. N’hi ha que estan tan malament que s’han desfet abans que les poguéssem sentir, n’hi ha que estan registrades en formats actualment en desús i no és fàcil d’esbrinar què hi ha. A voltes tenim sort, perquè a la casa també hi havia l’aparell per a poder-les sentir, però no sempre.’ A més de les cintes de so també han aparegut unes quantes cintes amb imatges i partitures, moltes partitures, sense identificar. Què deuen contenir? Són partitures d’obres ja conegudes de Carles Santos o, per contra, corresponen a obres inèdites? No és fàcil de saber-ho, cal llegir-les i interpretar-les, ‘però Carles Santos –ens comenta Joaquim Ortells– componia música d’una manera molt personal i particular, ni tan sols escrivia la clau, per exemple. Hem fet l’experiment de donar les partitures a gent amb bons coneixements de música i no han sigut capaces de llegir-les, perquè ell defenia per damunt de tot la llibertat de l’intèrpret a adaptar la forma de fer la seua música segons l’espai, el públic i el moment de la interpretació.’ Carles Santos era també un apassionat de la fotografia i un col·leccionista d’aparells fotogràfics molt diversos; en molts hi han aparegut les targetes d’imatge amb les instantànies corresponents; algunes han format part d’exposicions i cartells ja coneguts, però algunes altres eren desconegudes fins ara.\nEntre els anys 70 i 80 del segle passat, Carles Santos va tenir una fecunda relació amb el cinema, tant musicant obres dirigides per altri –per Carles Duran, Agustí Villaronga i sobretot per Pere Portabella–, com dirigint les seues creacions. Ara precisament és l’estudi amb què treballa Pere Portabella l’encarregat de digitalitzar tota la seua obra, incloent-hi les troballes que van apareixent. ‘La tasca de digitalització serà llarga –diu Nati Romeu–, sobretot per la diferència de suports, però és imprescindible per a poder fer una bona catalogació. Hi ha cintes que estan simplement en blanc però en algunes altres ja sabem que hi ha enregistraments molt interessants i que fins ara no coneixíem o teníem per desapareguts.’\nReinterpretant ‘Els segadors’\nUna d’aquelles interpretacions que semblaven perdudes ha recordat el compromís polític amb el país que Carles Santos va mantenir tota la vida. De fet, una de les seues darreres aparicions públiques va ser durant la consulta sobre el futur de Catalunya organitzada el 9 de novembre de 2014, quan va visitar la Ràpita per donar suport a la convocatòria. El compromís li venia de lluny: entre el juliol i el novembre del 1972, Carles Santos va ser un dels responsables tècnics de la ràdio clandestina que havia impulsat l’Assemblea de Catalunya. No sols s’encarregava de les qüestions tècniques sinó que també cercava els pisos des d’on s’emetia, que canviaven sovint per esquivar la persecució de la policia, i interpretava al piano la sintonia inaugural del programa, una peça ben coneguda: ‘Els segadors’. Els qui coneixien personalment Carles Santos saben ben bé que sempre havia dit que ‘Els segadors’ era musicalment una peça molt pobra –ell ho deia amb més rotunditat– i en canvi considerava ‘increïble’ la Muixeranga. I, això no obstant, entre les cintes trobades a sa casa ha aparegut una interpretació seua molt particular –fàcilment identificable per l’estil i la contundència– de l’himne de Catalunya; era la que obria cada setmana aquell programa radiofònic amb què l’Assemblea de Catalunya volia informar i encoratjar el poble català. També, entre les partitures encara inèdites, ha aparegut l’himne que Santos mateix va compondre per a l’Assemblea.\nPerò, a més de la digitalització i la catalogació del material inèdit, també queda pendent posar a l’abast del públic interessat el material que es va arribar a editar i que, per motius diversos, ara és difícil de trobar. Per una banda, hi ha tot allò que Carles Santos va publicar abans de llegar la seua obra a la Fundació Caixa Vinaròs: els drets d’autor pertanyen a persones i companyies molt diverses, de vegades desconegudes. ‘Quan, per exemple –comenta Nati Romeu– es va intentar reeditar en un format més actual el seu disc Voice tracks, publicat el 1981 a Nova York en format de vinil, aparegué una dona als Estats Units –a qui Carles Santos anomenava ‘la russa’– que va demostrar que ella havia pagat aquella edició en canvi de quedar-se’n els drets d’autor… i la quantitat que demanava per a permetre’n una nova edició era inassolible…’ A més, també resten els seus espectacles. Molts pocs van ser enregistrats amb la intenció de convertir-se en un producte audiovisual. De la majoria només en queden imatges parcials. Això no obstant, en alguns casos i amb l’ajut d’una bona edició, hi ha prou de material per a conservar almenys una imatge orientadora d’allò que va ser aquell muntatge irrepetible. ‘Falta molt per a fer i les nostres possibilitats són limitades –diu Nati Romeu–; la Caixa Vinaròs al capdavall és una caixa de gent treballadora i de les empreses de Vinaròs. Des de l’any passat, la Generalitat Valenciana ens ha concedit una subvenció anual de 20.000 euros, que representa una ajuda important, però sabem que la responsabilitat és nostra i som plenament conscients que Carles Santos volia que el seu llegat es quedara al seu poble, a Vinaròs. I això és un gran privilegi. Podria ser a València o a Barcelona, però no seria igual: Vinaròs i Santos estan totalment incardinats. Tenim molts projectes i la idea final és establir un gran espai Carles Santos, on el seu llegat convisca amb noves propostes… Costarà, però no defallim.’\nJoaquim Ortells reivindica encara més facetes del llegat del geni de Vinaròs. ‘Amb el grup d’investigació EDARSO de la Universitat Jaume I (Educació, Art i Societat) –ens explica– fem una revisió crítica de la música que va escriure per a banda, volem que el treball i “l’esperit” de Carles Santos forme part del repertori bandístic, que tinga la projecció popular que ell volia donar-hi. I també és importantíssim que la seua obra pianística passe a estudiar-se als conservatoris, perquè ell tenia una perspectiva totalment diferent de la música que pot enriquir molt els nous músics. Per a ell la puresa tècnica no era tan important com l’energia en el moment de la interpretació, la capacitat d’adaptar-se al públic i les circumstàncies del moment. I per fer això l’intèrpret havia de ser lliure; Carles Santos va demostrar que això era possible.’ I no era la llibertat, al capdavall, l’ingredient fonamental del món infinit de Carles Santos?


Més de 100 persones assisteixen al sopar de Molins amb el Sàhara – Viu Molins de Rei\nL’associació està contenta amb la participació en l’esdeveniment. Ja hi ha set famílies disposades a acollir aquest estiu en el projecte Vacances en Pau.\nFamílies al sopar solidari pel Sàhara // Molins amb el Sàhara\nMés de 100 persones van assistir al sopar solidari organitzat per Molins de Rei amb el Sàhara el passat divendres. “Va ser un èxit total, no ens ho esperàvem”, valora Sara Vidal, membre de l’associació. La plaça de la Llibertat a partir de les 19:30 hores es va començar a omplir de les persones que assistien a l’esdeveniment de l’entitat solidària.\nA Molins amb el Sàhara estan molt contents amb el que s’ha recaptat. Vidal especifica que “encara no tenim la xifra exacta perquè s’han de mirar els costos dels més de 100 sopars que es van repartir”. Respecte a les famílies acollidores del projecte Vacances en Pau, Vidal ha detallat que “la nit del sopar vam aconseguir una família més i actualment en tenim 7. Hi ha famílies que s’ho estan rumiant”.\nEls timbalers del Camell actuant al sopar solidari // Molins amb el Sàhara\nAquest esdeveniment va comptar amb les actuacions dels timbalers del Camell, el mag Joansen i el saxofonista Elevatesax. Unes funcions que animaven a tothom que passava per allà perquè, tal com comenta Vidal, “la ubicació era ideal”.\nBons resultats pel Club Atletisme Molins en un cap de setmana de mítings


serveis – El blog del teu col·legi professional\nAprofita els avantatges i descomptes del teu carnet col·legial\n15/05/2012 Deixa un comentari\nEls col·legiats, els estudiants COMB* i també els titulars de la VISA del COMB podeu gaudir d’avantatges i descomptes en botigues, empreses de serveis, espectacles, alimentació… presentant el vostre carnet acreditatiu per les vostres compres personals com pel consultori.\nAl web del Col•legi podeu consultar quines són les ofertes vigents actualment, ja que aquestes es van ampliant contínuament. L’apartat d’“Avantatges i descomptes” s’ha remodelat recentment per oferir la informació d’una forma més clara i visual, i per això us volem animar a visitar-lo i a aprofitar tots els descomptes que us ofereixen. Aquests avantatges intenten ser variats, cobrir els màxim d’àrees possibles i estar repartits geogràficament.\nAlguns dels últims avantatges establers són, per exemple, a la botiga Delishop, a la missatgeria Ara Vinc, uniformes Regàs o amb la operadora de telecomunicacions Orange per la compra de tablets… però en trobareu molts més.\n*L’Estudiants COMB és una figura que ha creat el Col·legi per apropar als estudiants de medicina de segon cicle a la professió i les seves institucions. Amb aquesta vinculació es vol facilitar la transició del període d’estudis a l’exercici professional. Més informació.


Capacitat de bescanvi catiònic - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nBescanvi catiònic:Granulo de concime (grànul d'adob potàssic), colloide (col·loide,argila), radice (arrel)\nLa capacitat de bescanvi catiònic o capacitat d'intercanvi catiònic (CIC) (en anglès:cation exchange capacity, CEC) en edafologia o pedologia, és la capacitat que té un sòl per a fer bescanvi (retenir i alliberar) d'ions positius (és a dir de cations) entre el sòl i una solució de sòl a un pH determinat. La capacitat de bescanvi catiònic és una característica de l'argila i l'humus d'un sòl. La CIC és una mesura de la fertilitat d'un sòl, de la seva capacitat de retenir nutrients, de protegir l'aigua subterrània de la contaminació catiònica i de la capacitat tampó (mantenir el pH).\nLa CIC correspon doncs al nombre de llocs negatius (carregats negativament) dins la matriu del sòl\nLes argiles estan carregades negativament mentre els cations ho estan positivament, per la qual cosa els sòls amb més concentració d'argila tenen capacitat de bescanvi catiònic més important i resulten més fèrtils a igualtat de condicions.\nEn les anàlisis de sòls la capacitat de bescanvi s'expressa en mil·ligrams equivalents (miliquivalents, meq) d'hidrogen per 100 g de mostra seca, (meq/100 g). Una altra expressió equivalent, més utilitzada per científics, és en centimols per kilogram de mostra (cmol/kg). (L'expressió numèrica és la mateixa per a ambdues unitats.)\n1 CIC en els sòls\n1.1 Exemples de CIC\nCIC en els sòls[modifica]\nEn sòls agrícoles es considera adequada una CIC de 10 a 30 meq/100 g\nExemples de CIC[modifica]\nCaolinita: 10 mq/100 g.\nClorita: 25 mq/100 g\nEsmectita: 110 mq/100 g\nVermiculita: 125 mq/100 g\nMatèria orgànica: 100 mq/100 g.\nEls cations més importants presents en els sòls per al creixement de les plantes són el calci (Ca++), magnesi (Mg++), potassi (K+), amoni (NH4), sodi (Na+) i hidrogen (H+). Els quatre primers són nutrients. En sòls àcids gran part dels cations són hidrogen i alumini en diverses formes en aquests sòls la CIC indica la quantitat de cal a aportar (encalat) per pujar el pH del sòl.\nTambé contribueixen a la CIC les classes, quantitats i combinacions dels minerals argilencs i les quantitats de matèria orgànica i el seu estat de seccomposició. Els tipus d'argiles amb major capacitat de bescanvi tendeixen a enllaçar els cations bivalents com són el Ca++ i el Mg++, amb més energia que el K+ i això pot afectar la disponibilitat de nutrients.\nSaturació de bases és quan la CIC està neutralitzada principalment per calci, magnesi, potassi i sodi.\n↑ Font : "Guide des analyses en pédologie" par Denis Baize\n"One Hundred Harvests Research Branch Agriculture Canada 1886-1986". Historical series / Agriculture Canada - Série historique / Agriculture Canada. Government of Canada\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Capacitat_de_bescanvi_catiònic&oldid=24550847»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 ago 2020 a les 19:32.


La fira Temps de Vi de Vilanova i la Geltrú estrenarà tastos enogastronòmics, un espai dedicat als professionals i una Festa Joves Confrares del Cava - Penedès Econòmic l El diari econòmic online de la Vegueria Penedès\nRedacció .- La sisena edició de la fira Temps de Vi, que se celebrarà del 9 a l’11 de juny a la Rambla Principal de Vilanova i la Geltrú, presentarà enguany diverses novetats.\nDestaquen els tastos enogastronòmics, amb presència de formatges, ostres i fins i tot un tast de sobrassades. També hi haurà un espai dedicat als professionals, amb un showroom de vins tranquils i escumosos del Massís del Garraf que tindrà lloc el dilluns posterior a la fira (12 de juny). A la fira hi seran presents 42 cellers de les diferents DO catalanes. El cartell i alguns dels principals detalls de la fira s'han presentat aquest matí al pati del castell de la Geltrú.\nL'acte ha comptat amb la presència del regidor de Promoció Econòmica, Nova Governança i Comunicació, Juan Luís Ruiz; i dels dos organitzadors de la fira Temps de Vi, Carles Carbonell i Òscar Villagarcía. Ruiz ha destacat que la fira "és un exemple d'iniciativa d'èxit a la ciutat de dos joves emprenedors locals que han sabut dur a terme un projecte clar, per acabar obtenint un model de fira que funciona".\nLa presentació del cartell ha servit com a tret de sortida per a una fira que arriba ja a la seva sisena edició amb un èxit indiscutible de públic, i mantenint els seus elements diferencials: els tastos i maridatges a diferents espais del poble, així com els tastos en vaixell i els concerts que animen la fira durant tot el cap de setmana. Tots aquests eixos es troben enguany representats al cartell, obra de l’artista Chema Peral, un il·lustrador barceloní conegut pels seus treballs al diari Ara o a fanzines com ara Colibrí.\nEntre els plats forts de la fira es troben el primer tast que l'associació de cellers del Penedès Qalidès organitzarà el divendres 9 de juny al restaurant Marejol, i la Festa Joves Confrares del Cava, que se celebrarà el dissabte 10 de juny a la Daurada Beach Club, i que arrencarà passada la mitjanit. Entre els maridatges d'enguany destaca també el sopar que el restaurant Ceferino organitzarà amb els vins i caves del celler AT Roca la setmana prèvia a la fira, divendres 2 de juny. Com cada any, no faltaran els concerts als dos escenaris situats a banda i banda de la rambla. Entre els artistes més destacats enguany: Judit Neddermann, D-Covers i Jazz de Copes. A més, el swing tindrà també un lloc destacat amb l'actuació de Los 3 Juanetes del Apocadixie.\nEn aquesta línia que busca potenciar els lligams de la fira amb la cultura, tant dissabte com diumenge (12h) hi haurà pintura en directe a càrrec de dos artistes locals que pintaran dues bótes de vi. Dissabte serà el torn de Ferran Ferrer Margalet a l’escenari Nord, mentre que diumenge, a l’escenari Sud, serà Lluís Amaré l’encarregat de mostrar la seva feina.\nTota la informació sobre la fira es pot consultar al web www.tempsdevi.cat.


El CIAC gestionarà part dels 2,8 M? dels Fons FEAG | Clúster de la Indústria d'Automoció de Catalunya\nEl CIAC gestionarà part dels 2,8 M€ dels Fons FEAG\nEls diners van destinats a ajudar 450 persones acomiadades d'empreses proveïdores després de l'anunci del tancament de Nissan.\nEls objectius que es busquen són la millora de capacitats, l'obertura a nous sectors econòmics per trobar feina i la creació de noves empreses del sector.\nEl Clúster de la Indústria d'Automoció de Catalunya gestionarà part dels 2,8 milions d'euros provinents del Fons FEAG de la Unió Europea. "Uns diners que hem perseguit i lluitat perquè arribessin a Catalunya desde fa molts mesos, de fet, des del juny del 2020 quan vam començar a treballar amb la Generalitat per fer-ho possible. Des del primer minut ens hem implicat un 200% i seguirà així fins que acabi el projecte. Ara ja tenim el vist-i-plau de la Unió Europea i, per tant, quasi 500 persones d?una desena\nd'empreses proveïdores que van perdre la feina després de l'anunci del tancament de la fàbrica de Nissan, s'aprofitaran d'aquest programa", ha destacat Josep Maria Vall, president del CIAC.\nEls Fons FEAG es gestionaran a través del Clúster amb un triple acord entre la indústria, la Generalitat i els agents socials, com els sindicats. L'objectiu que es busca és oferir una triple possibilitat a aquestes persones acomiadades.\nEn primer lloc millorar les seves capacitats i habilitats per buscar un nou lloc de feina en una posició superior a la que tenien.\nEn segon lloc és millorar i adaptar les noves capacitats a altres sectors econòmics que puguin oferir noves opcions.\nEn tercer i últim lloc és acompanyar i facilitar la creació de noves empreses dins el sector de l'automoció. En aquest sentit, està previst que es pugui ajudar amb 5.000? a la seva posada en marxa i disposar d?un assessorament que faciliti la creació d'aquestes empreses.\nPer acabar, Josep Maria Vall ha dit que "per part del Clúster, serem els responsables de la formació especialitzada en el sector, de la part d?emprenedoria i la detecció de necessitats i la creació dels itineraris formatius".


Publicat el Dijous, 30 Mai 2013\nClub Patí Roquetes. El passat dissabte i diumenge, 25 i 26 de maig es van celebrar les FINALS dels JOCS ESPORTIUS 2012-2013 de la província de Tarragona, al Pavelló Municipal de Riudoms. On hi va ser present la patinadora del Club Patí Roquetes, MARIA FABREGUES MAÑE. Aquesta patinadora va assolir la primera posició dintre de la seva categoria.\nClub Deportiu Roquetenc, la jornada del cap de setmana (25-26 de Maig) i la propera jornada.\nClub Futbol Sala Roquetes, la jornada del cap de setmana (25-26 de Maig) i balanç de la temporada.\nClub Volei Roquetes, la jornada del cap de setmana (25-26 de Maig) i balanç de la temporada.\nPublicat el Dimecres, 22 Mai 2013\nClub Deportiu Roquetenc, la jornada del cap de setmana (18-19 de Maig) i la propera jornada.\nClub Futbol Sala Roquetes, la jornada del cap de setmana (18-19 de Maig) i la propera jornada.\nPublicat el Dilluns, 20 Mai 2013\nA la nostra tertúlia volem conèixer quin és l'estat actual de Roquetes, si més no saber quina valoració en fan els nostres polítics, per això hem convidat als representants de tots els grups polítics que formen el consistori de Roquetes per saber quina és la seva opinió sobre l'estat de la ciutat. A la tertúlia hi participen, d'esquerra a dreta, Joaquim Llopis Colomina (PP), Jesús Fernàndez Adell (PxC), Imma Casado Borrull (PSC), Paco Tafalla Querol (Moderador), Paco Gas Ferré (ERC) i Gerard Gas Vilanova (CIU). Fes clic per veure el vídeo\nPublicat el Dijous, 16 Mai 2013\nClub Deportiu Roquetenc, la jornada del cap de setmana (11-12 de Maig), i la propera jornada.\nEl CD Roquetenc Benjamí Roig es va proclamar el passat dissabte campió de la lliga comarcal de futbol 7 del Baix Ebre dels Jocs Esportius Escolars. Els roquetencs van vèncer en la tanda de penals a la final al CF Camarles-Blau, després de produir-se un empat a tres gols durant el temps reglamentari. Els dos equips van accedir a la final després de proclamar-se campions dels seus respectius grups. El campionat, organitzat pel Consell Esportiu del Baix Ebre, es va iniciar el passat 27 de novembre i ha comptat amb la participació d'un total de 23 equips. Aquest cap de setmana, el campió del Baix Ebre es medirà al campió del Montsià. (Nota del Consell Esportiu del Baix Ebre).\nClub Futbol Sala Roquetes, la jornada del cap de setmana (11-12 de Maig) i la propera jornada.\nClub Volei Roquetes, la jornada del cap de setmana (11-12 de Maig) i la propera jornada.\nPublicat el Dijous, 09 Mai 2013\nAl programa ''A Micro Obert'' d'Antena Caro, entrevistem a l'alcalde de Roquetes, Paco Gas i Ferré, per conèixer quina és la actualitat de la ciutat pel que fa referència a serveis, obres i projectes que s'estant portant a terme actualment al municipi.\nEsports, la jornada del cap de setmana (20-21 d'abril 2013)\nEsports, la jornada del cap de setmana (13-14 d'abril 2013)\nPle Extrordinari del 12 d'abril de 2013 a l'Ajuntament de Roquetes\nEsports, la jornada del cap de setmana (06-07 d'abril 2013)\n"A Micro Obert" - Sisco Ollé Garcia, Regidor de Cultura, Ensenyament, Joventut i Festes de Roquetes - 08-04-13.


Blanquejament dental: Quan la teva salut somriu - Terrassa Dental Clínic\nPer què ens hem de blanquejar les dents?\nSegons un estudi realitzat per la Fundació Dental Espanyola, el 63% de la població declara fer tot el possible per millorar l’aspecte de les seves dents. Així com l’estètica ja forma part de l’odontologia, sent el blanquejament dental un dels tractaments més demandats.\nA mesura que s’envelleix, les dents comencen a enfosquir-se . A vegades pot fins i tot estar determinat per la genètica o veure alterat per factors externs com la ingesta de productes amb un alt contingut en colorant . Tots hem sentit a parlar de com influeix el cafè, el vi o el tabac . També l’aparició de càries o altres malalties pot alentir la pèrdua del color.\nPerò, es pot frenar d’alguna manera?\nMolts pacients arriben a la consulta amb aquesta pregunta. La resposta serà sempre diferent per a cadascun. Abans d’iniciar qualsevol tractament per blanquejar el teu somriure (fins i tot aquell que es realitzi des de casa), convé consultar al teu dentista de confiança. Només ell podrà aconsellar sobre el mètode més adequat per a tu. De fet, el resultat més eficaç del blanquejament dental s’aconsegueix adaptant la tècnica de forma individual (font: Revista d’Blanquejament Dental, 2010).\nPerquè si hi ha alguna cosa que no s’ha de perdre de vista és la importància de la salut bucal. I és que les dents no són només un tret estètic. Per això, qualsevol tractament de blanquejament dental ha de realitzar-se de la forma més segura. A Terrassa Dental Clínic apostem per una nova tècnica mitjançant fèrules de peròxid de carbamida.\nLa fèrula de blanquejament es realitza mitjançant acrílic transparent i es col·loca en l’arc dentari. Després del raspallat i des de casa, tu mateix pots col·locar unes gotes de gel blanquejador en cada espai de la fèrula. A continuació, introdueixes la fèrula a les dents i remous l’excés de gel.\nLa fèrula ha d’estar col·locada durant 4 hores diàries, per això es recomana el seu ús nocturn. El tractament es prolongarà durant 10-15 dies.\nÉs especialment recomanable en aquells casos en què les dents són groguencs, tenen tincions lleus o estan enfosquites per l’envelliment.\nQuins són els beneficis del blanquejament dental?\nEl blanquejament dental aconsegueix baixar 2 o 3 tons les teves dents en menys de dues setmanes.\nÉs més barat que el blanquejament per làser.\nEs realitza a la llar, sense necessitat d’acudir a l’especialista. Molt més còmode per a tu.\nSi prefereixes apostar pel mètode tradicional, a Terrassa Dental Clínic també comptem amb el mètode de Blanquejament dental amb làser. En aquest cas, s’aplica un producte blanquejant entre les dents i es realitza l’operació a través d’una llum LED.\nA més, cap tractament realitzat per un odontòleg especialista provoca dolor, desgast o empitjora l’estat de les teves dents. Quan acudeixis a la consulta, tu mateix podràs comprovar les tècniques i instruments específics que s’utilitzen per garantir la teva seguretat. I és que no només es persegueix un objectiu estètic sinó també i, sobretot, per a la salut bucal.\nSigui quin sigui el motiu pel que vols realitzar un blanquejament dental, posa’t en contacte amb el teu dentista i explica-li el teu cas. Tu només has de buscar els motius per no deixar de somriure. Nosaltres t’ajudem a que el teu somriure sigui perfecta i saludable.


El fiscal demana 4 anys de presó per violar una noia de 16 anys a Palafrugell - Diari de Girona\nEl fiscal demana 4 anys de presó per violar una noia de 16 anys a Palafrugell\nL'acusat hauria mantingut relacions sexuals no consentides amb la víctima al seu cotxe\nelisabet don 12.10.2017 | 09:13\nUna nit que va acabar de manera tràgica per a una noia de 16 anys durant les festes de Palafrugell quan un jove, amb qui feia un temps que parlava a través de Whatsapp, presumptament l'hauria violat al seu cotxe. La fiscalia el va acusar ahir d'abús sexual, ja que va considerar que la víctima no havia mantingut relacions sexuals «de manera consentida» amb ell.\nEl jove s'enfronta a quatre anys de presó i una multa de 5.000 euros per aquests fets, els quals es van jutjar a l'Audiència de Girona.\nEl cas es remunta al 20 de juliol del 2015, una nit en què el noi i la noia havien quedat per veure's. El processat tenia 18 anys en aquell moment, mentre que la víctima en tenia dos menys i encara era menor. Segons el relat de l'acusat, «les relacions van ser consentides» i, de fet, «la jove va entrar voluntàriament al cotxe i va ser ella qui va portar la iniciativa».\nEl jove també va assegurar que si ella no hagués volgut tenir relacions, en qualsevol moment hauria pogut cridar o sortir del cotxe, ja que estaven «en un lloc amb gent al voltant, a l'aparcament de davant de l'institut». El relat de la noia és completament oposat, i la declaració d'ahir va optar per fer-la a porta tancada, mantenint la seva versió dels fets.\nDurant el judici van declarar alguns testimonis, antics amics de la víctima i els seus cosins, els quals van coincidir que ella els havia dit el dia de la festa que ell l'havia «forçat», i també que es va negar a anar a la policia i a l'hospital quan van tenir lloc els fets.\nEn un primer moment la fiscalia demanava 10 anys de presó per a l'acusat i 10.000 euros d'indemnització, però va deixar la pena en 4 anys i la meitat de la quantitat pel concepte de responsabilitat civil. El ministeri continua mantenint la culpabilitat del jove, al·legant que la víctima no va «consentir lliurement» les relacions. «Ell potser pensa que sí, però la denunciant li va dir que parés i un no és un no», va explicar. Posteriorment, la defensa de l'acusat en va demanar l'absolució. El judici va quedar vist per a sentència.


El Concurs Internacional Maria Canals encara la recta final | betevé Web\nTxell Partal Maresma@txell_pm diumenge 18 de març, 2018 , 21.29\nEl Concurs Internacional Maria Canals encara la recta final. Aquest diumenge se n'ha celebrat les semifinals al Palau de la Música. Els sis pianistes que hi han concursat són provinents de països tan diversos com Suïssa, Rússia o el Brasil, i han ofert un recital de piano davant un jurat exigent.\nPer conèixer el guanyador caldrà esperar el 22 de març, dia que se celebrarà la gran final a la Sala de Concerts del Palau de la Música. Els tres finalistes estaran acompanyats de la Jove Orquestra Nacional de Catalunya (JONC). Finalment, el guanyador s'endurà un premi de 25.000 euros, mentre que el segon i tercer finalistes guanyaran 10.000 i 6.000 euros, respectivament. A més, obtindran el premi de fer més de 30 recitals i concerts amb orquestra remunerats per tot el món.\nDes de l'organització han destacat que aquesta edició s'ha batut un rècord de participació, i això ha fet que les proves hagin estat molt disputades. Des del jurat destaquen l'alt nivell de tots els participants. Divendres el Saló de Cent de l'Ajuntament acollirà el recital de cloenda amb el lliurament de premis en què es farà públic el nom del guanyador.\nMentre ha durat la 64a edició del Concurs Internacional Maria Canals els carrers de Barcelona s'han omplert de pianos de cua. Tothom que s'hi acostava ha pogut tocar-los. Aquest dilluns serà l'última oportunitat de tocar al piano al carrer. A les 11 del matí es col·locarà un piano de cua just davant de La Pedrera.\nConcurs Internacional de Música Maria CanalsPalau de la Música Catalanapiano\nComencen les proves del Concurs Internacional de Música Maria Canals\nUn jove rus de 22 anys porta el romanticisme de Chopin al Palau\nLa pianista ucraïnesa Regina Txernitxko guanya la 60a edició del Concurs Maria Canals


Partides de raspall, aquesta setmana al poble:\n07/05/2012 Raspall Sense comentaris\nPel que fa al campionat de la mancomunitat només hi ha una partida de quarta aquesta … Continua llegint\nConcedeixen a Quatretonda una subvenció per a cobrir el carrer del Raspallot\n04/05/2012 Locals, Raspall 6 Comentaris\nEn l’anunci que va tindre lloc el 2 de maig per part de Diputació, el president Alfonso Rus, firmava els convenis de col·laboració amb els municipis de Faura, Agullent, Almoines, Barx, Palma de Gandia i Quatretonda, amb … Continua llegint\nContinuen els campionats de raspall\n26/04/2012 Raspall Sense comentaris\nComença la segona volta del acampionat de la mancomunitat i no tenim partides al poble, per partides aplaçades i altres que ja s’han jugat. El dissabte esta lliure de moment, qualsevol canvi es posarà als comentaris … Continua llegint\nVallada 3 – 4 Quatretonda C.F.\n17/04/2012 Futbol Sense comentaris\nMerescuda i treballada victòria a domicili del nostre equip, que va saber sofrir fins l’últim minut front al Vallada, en un partit difícil en el qual l’àrbitre va assenyalar fins a 3 penals.\nTorna el voluntariat ambiental a Quatretonda per Pasqua.\n08/04/2012 Locals, Senderisme i muntanya Sense comentaris\nCom cada any, amb les vacances de Pasqua torna el voluntariat ambiental a Quatretonda. Aquesta edició es du a terme del 5 al 16 d’abril, ambdós inclosos.\nAquest programa es realitza gràcies a la tasca desinteressada dels Amics del Buscarró que l’organitzen i coordinen al nostre poble, obrint les portes a tots els veïns de Quatretonda que estiguen interessants en col·laborar en la vigilància i prevenció d’incendis forestals. … Continua llegint\nEl Quatretonda C.F. perd contra el Barxeta per 3-1 i s’abona a les expulsions en els últims minuts.\n28/03/2012 Futbol Sense comentaris\nPartit sense massa futbol el disputat el passat Diumenge 25 de Març entre el Barxeta i el Quatretonda C.F., on l’únic toc de qualitat el va aportar la jugada de l’empat a 1 on el nostre equip va demostrar que si vol, sap jugar a futbol.\nV pujada al Buscarró i calçotada\n25/03/2012 Senderisme i muntanya 1 Comentari\nAquest dissabte ha tingut lloc, la ja típica pujada al Buscarró i calçotada, que venen organitzant els “Amics del Buscarró” en els darrers anys. El nombre de participants va en augment, sent tot un èxit cada any i en aquesta última edició … Continua llegint\nEl Quatretonda C.F. deixa escapar un partit que anava guanyant 1-0, i acaba perdent per 2-4 contra el Canals B.\n14/03/2012 Futbol 1 Comentari\nEl passat diumenge 11 de Març el Quatretonda C.F. es va enfrontar al Canals B amb una situació inicial semblant a la de l’ultim partit contra el Fenollet. D’inici, el Quatretonda només contava amb 1 suplent, degut a les lessions i les sancions.\nVictòria del Quatretonda C.F. SOBRE la U.D. LLocnou d’En Fenollet per 1-2.\n05/03/2012 Futbol 3 Comentaris\nL’equip del nostre poble s’imposa amb un bon futbol a un Fenollet sense idees ni recursos, a pesar de no comptar amb cap reserva i estar bona part del segon temps en inferioritat numèrica.\nComença el 4rt campionat local de raspall.\n02/03/2012 Raspall Sense comentaris\nComença el 4rt campionat local de raspall, el de “Primavera 2012“, amb rècord de participació, un total de 14 equips participaran en el campionat, i més de 50 jugadors, on el nivell va pujant, participen els tres anteriors campions, Bar Avinguda, Antimadridistes i Els Badenes, i a més equips amb molt de nivell que s’han reforçat, com Volem TV3, Clinica 2 de maig o Talleres Roberto. Ja sabeu els diumenges tot el dia raspall.