llibres llegits: 2015\nNovè llibre de la sèrie Fjällbacka on Erika continuarà ajudant Patrik a les seues investigacions policíaques. L'estructura de la història, com acostuma l'escriptora, combina una història passada que va transcorrent a l'inici de cada capítol i una sèrie d'històries actuals entrellaçades que transcorren simultànies, sense cap separació dins del capítol.\nCom sempre, també, Patrik s'enfadarà davant la intromissió de la seua dona Erika, i Erika arriscarà la seua vida fins al punt de posar-se en perill de mort. Les pistes que l'escriptora va deixant ens portaran, els lectors i els protagonistes, a sospitar d'uns i altres fins arribar a una solució final inesperada tot i que no gaire.\nPer amants del gènere.\nAprendre a practicar Mindfulness. Vicente Simón y Christopher Germer\nManual entre autoajuda i propaganda de la meditació des d'una òptica occidental. Supose que convenç als prèviament convençuts.\nLlegir els contes de Primo Levi és llegir la seua autobiografia a petites estampes, contemplar un àlbum de fotos dolorosament confegit tal com proposava Julio Cortázar a Rayuela.\nSobretot si parlem d'un dels seus reculls més important: "La taula periòdica".\nJueu italià al temps del feixisme, supervivent d'Auschwitz, químic, irònic, escriptor.\nPublicat per julio navarro peris a 0:45 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: autobiografia, contes, Primo Levi\nReeixida novel·la que ens relata una història anterior a la magnífica i ben coneguda d'El Senyor dels Anells. El màgic Gandalf enrola un pacífic hobbit, Bilbo Bolson, en una companyia de tretze nans que busquen recuperar el seu reialme perdut a mans d'un dragó. Els hi caldrà lluitar contra trolls, wargos i trasgos i patir nombroses penalitats.\nHomes, elfs i nans, enfrontats pel tresor, acabaran unint-se in extremis contra el veritable enemic, els trasgos.\nUna deliciosa narració del fantàstic univers creat pel gran J. R. R. Tolkien.\nEtiquetes de comentaris: espasa i bruixeria, J.R.R. Tolkien, novel·la\nUna història de guerra, de la primera gran guerra per ser exactes. últims dies abans de l'armistici. Un oficial arribista i malànima i dos soldats que en patiran les conseqüències. Conseqüències que s'hi perllongaran als temps de la postguerra.\nMelancòlica novel·la que m'ha recordat Un llarg diumenge de prometatge de Sebastien Japrisot, que relata la gènesi i execució de dues estafes, una de les dues, reeixida, tot i que amb la mort d'un dels dos soldats protagonistes.\nEtiquetes de comentaris: bèl·lica, novel·la, Pierre Lemaitre\nHe rellegit aquesta magnífica novel·la de ciència ficció la qual, sota la meua opinió va molt més enllà del gènere. Una història sobre la impossibilitat radical del contacte intercultural, llevat que acceptem que les coses, les persones, són només allò que ens semblen, llevat que comprenguem que el doble, la còpia, no és ni més ni menys que l'original.\nHistòria d'amor, de segones oportunitats, de remordiments, de negacions i acceptacions, d'investigacions, d'anàlisis, l'autor ens evita l'ineludible final, per si algun primmirat disconforme volia donar-li el seu.\nImpressionant. Imprescindible pels amants del gènere.\nPublicat per julio navarro peris a 15:29 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per julio navarro peris a 20:45 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEl libro sagrado de las tortugas. Lamberto García del Cid\nLlegidor llibre d'aforismes i petits apòlegs zen, molts d'ells amplament coneguts, d'altres no tant, encertats tots (o quasi). A l'autor, la seua ironia, i el seu bon ofici literari, ja el coneixia per la seua activitat primer a la plataforma (desgraciadament ja no d'utilització pública) de blocs del País i més tard a Facebook.\nDivertit, agradable i alliçonador, deixaré unes poques mostres:\n"La tradició és la fe viva de les tortugues mortes; el tradicionalisme, la fe morta de les tortugues vives."\n"La intersecció entre un elefant i un bacteri és un bacteri."\n"Qui tem patir, pateix de temor."\n"No et preocupi tenir por de morir. En què millor empraràs la teua por?"\n"Només quan declaris la guerra a totes les religions, estaràs en pau amb Déu."\nPublicat per julio navarro peris a 19:52 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: aforismes, Lamberto García del Cid, zen\nCinc novel·les de l'escriptor britànic de les quals només n'havia llegit una. Històries de perdedors totes elles, de persones turmentades, arrossegades per la vida, per les voltes i revoltes que fa la vida.\nBrighton Rock, història d'un adolescent a qui les circumstàncies han posat al front d'una banda dedicada a l'extorsió i la protecció. Un assassinat encobert que sembla una mort natural, i una dona divorciada que, insistent, acabarà descobrint què ha succeït.\nL'agent confidencial. Un representant del govern de la República, vidu, en plena guerra civil, arriba a Londres amb la missió d'aconseguir un contracte de subministrament de carbó. Els sublevats també han enviat llur agent que intentarà repetits sabotatges contra d'ell. Novel·la negra hereva de les de Dashiell Hammett, Raymond Chandler o Chester Himes, on el protagonista rep bufetades per totes parts.\nEl tercer home. Un escriptor de novel·letes de l'oest, en plena postguerra, és invitat per un amic de la infància a Viena. Quan arriba, aquest és mort. La policia l'acusa de certes pràctiques il·legals, cosa que el subleva i l'impulsa a intentar netejar el seu nom. Però les coses són el que semblen i el llibre acabarà amb una ja famosa i cinematogràfica persecució per les clavegueres de Viena.\nL'americà tranquil. Guerra d'Indochina. Un corresponsal britànic, divorciat i amistançat amb una vietnamita, coneix un jove americà de la legació comercial, idealista, volenterós, simpàtic. L'americà és assassinat. Però qui ho ha fet? Per què? L'anglès, sotmès a la investigació d'un policia francès, ens va introduint en els inicis d'una guerra que seria molt més dura encara del que ja ho era en temps dels francesos.\nI, la que ja havia llegit, El nostre home a l'Havana, un petit comerciant britànic, establert fa molts anys a Cuba, divorciat i amb una filla, amb problemes de liquiditat, és enrolat pel servei secret britànic. A fi d'aconseguir diners, comença a inventar-se una xarxa d'informadors i unes construccions secretes a la muntanya. Però de sobte, algú comença a atemptar contra persones amb noms coincidents amb els seus ficticis informadors. I inclús intenten enverinar-lo i mor un vell amic de fa molts anys. Divertida i trista, molt trista.\nUn escriptor del que ja no se sent parlar gaire, però les històries del qual són dignes representants de la vida sota la guerra freda.\nEtiquetes de comentaris: espionatge, graham greene, novel·la\nAprendre a practicar Mindfulness. Vicente Simón y ...


Jaume Duch, premi al Millor Portaveu als VI Premis Gabinets de Comunicació – dossier europa\nEl portaveu del Parlament Europeu, Jaume Duch, va rebre el guardó al Millor Portaveu dels VI Premis Gabinets de Comunicació que organitza anualment el Col·legi de Periodistes de Catalunya (CPC) i que es van entregar al Teatre de l’Escorxador de Lleida el dilluns, dia 27 d’octubre. L’Hospital de Sant Celoni i la Confederació de Comerç de Catalunya van ser els altres premiats pels seus respectius plans de comunicació.\nL’acte, que va comptar amb la presència dels guardonats i autoritats locals i professionals del gremi periodístic, fou presidit pel vicedegà del Col·legi, Marc Vidal, així com pel president de la comissió de Gabinets del Col·legi, Jordi Navarro, i el president de la demarcació de Lleida, Rafa Gimena.\nJaume Duch va rebre el guardó de mans de l’alcalde de Lleida, Àngel Ros, que va recordar la posada en funcionament del gabinet de premsa de la Paeria.\nL’objectiu dels Premis Gabinets de Comunicació és reconèixer i impulsar la tasca dels gabinets de comunicació i dels professionals que hi treballen, així com fomentar els esforços del sector privat i públic per donar accés a una informació veraç i útil. Els premis es convoquen i s’atorguen cada any tenint com a referència el Manual de Bones Pràctiques elaborat pel grup de treball dels Gabinets de Comunicació.//\nRafa Gimena. President Col·legi Periodistes de Catalunya a Lleida


T'interessa: Els centres cívics de Lleida obren per a vacunar contra la grip\nEls Centres Cívics de Lleida, a punt perquè comenci la campanya de vacunació de la grip\nEls centres de la Bordeta, Balàfia, Cappont i Magraners s’habilitaran per descongestionar els CAPS d'aquests barris\nper M.R. dimarts, 13 d’octubre 2020 - 14:30h\nEls Centres Cívics, a punt perquè dijous comenci la campanya de vacunació de la grip | LleidaDiari.cat\nEls Centres Cívics de la Bordeta, Balàfia, Cappont i Magraners estan a punt per acollir a partir de dijous la campanya de vacunació de la grip. La Regidoria de Participació i Lluita contra la corrupció dona suport a la campanya, organitzada per l'Institut Català de la Salut, que comença el 15 i continuarà la setmana que ve.\nAmb aquesta mesura es pretén disminuir aquests dies el volum de presencialitat als Centres d'Atenció Primària (CAPS) i augmentar les mesures de seguretat per la Covid-19. Les vacunacions es faran de manera programada, establint les cites per anar-hi. Els CAPS seran els encarregats de facilitar l'hora i el dia específics als usuaris i les usuàries dels barris de Bordeta, Balàfia, Cappont i Magraners.\nLa campanya s'iniciarà dijous al Centre Cívic de Cappont\nLa campanya s'iniciarà dijous, al Centre Cívic de Cappont, a les 10 h, a l'espai del Taller 1. S'anirà de menys a més usuaris/àries, tenint en compte l'evolució de l'operatiu. La Regidoria agraeix la predisposició de les entitats dels centres a l'hora de col·laborar en tot el fet necessari per al desenvolupament de la campanya de vacunació d'enguany.\nLes vacunacions es duran a terme en els espais, dies i hores següents:\n-Centre Cívic de Cappont: el dijous 15 d'octubre, de 10 h a 13 h i de 16 h a 19 h, a la sala Taller 1.\n-Centre Cívic de la Bordeta: el dilluns 19 d'octubre, de 10 h a 13.30 h, a la sala Taller 2.\n-Centre Cívic de Balàfia: el dilluns 19 d'octubre, de 9 h a 13.30 h i de 16 h a 19 h, a la sala Taller 3.\n-Centre Cívic de Magraners: el dilluns 19 d'octubre, de 15 h a 16.30 h, a la Sala d'actes.


El Vallès Occidental, pioner en la tecnologia dels pagaments ràpids | La torre del Palau\nEl Vallès Occidental, pioner en la tecnologia dels pagaments ràpids\nper C. B., 15 de desembre de 2012 a les 15:26 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 15 de desembre de 2012 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nAquesta via de pagament és més ràpid Foto: La Torre\nTotes les poblacions del Vallès Occidental ja disposen de targetes contactless, pensada per fer pagaments i operacions ràpides en comerços. La transacció es realitza en acostar la targeta a un terminal amb lector contactless, ja sigui datàfon o caixer; tots dos connecten per proximitat, sense necessitat d'inserir físicament la targeta, i el pagament s'efectua instantàniament.\nDesprés d'implantar-les amb èxit a les Illes Balears i a Barcelona ciutat, la Caixa ja les ha començat a emetre per als clients que hagin de renovar les seves targetes i també per als comerços que siguin clients de l'entitat, als quals se'ls distribueixen datàfons amb lectors contactless.\nLa tecnologia està considerada com la forma de pagament amb targeta més ràpida que existeix, i és una eficaç alternativa als diners de butxaca. Resulta especialment útil per als micropagaments o compres de baix import, que poden realitzar-se de manera electrònica, però de manera molt més àgil i còmoda de l'habitual.\nPer al comerciant, el cobrament de petites quantitats per aquesta via també resulta interessant, especialment en establiments amb gran afluència de públic: restaurants de menjar ràpid, taxis, quioscs, cafeteries i restaurants, supermercats, tendes turístiques...\nLa seguretat del sistema està plenament garantida i inclou tots els avantatges de la tecnologia EMV (el xip actual). En compres superiors a 20€, el client haurà de teclejar el número PIN de la seva targeta per validar l'operació. Per a operacions inferiors -les de més gran potencial de ser contactless- el client pot realitzar l'operació simplement acostant la targeta al terminal del comerç.\nA més, el bon ús de les targetes queda avalat per una cobertura que protegeix tots els clients de targetes de l'entitat davant possibles usos fraudulents dels seus mitjans electrònics de pagaments. D'altra banda, el sistema serà totalment compatible amb altres targetes o dispositius de pagaments sense contacte emesos per altres entitats, estatals o internacionals. A més, aquesta tecnologia és compatible amb els pagaments amb telèfon mòbil.\nEconomia, targeta, contactless, La Caixa, tecnologia, pagaments ràpids, Vallès Occidental


Suport unànime a l'alcalde Josep Fortuny\nRedacció 02:13 27/10/15\nEl plenari municipal aprova per unanimitat personar-se en la causa interposada per les víctimes del franquisme. En Pere Fortuny, fill de l'alcalde molletà afusellat el 16 de juliol de 1939 a Barcelona, Josep Fortuny, va ser present al Ple.\njosep L’alcalde Fortuny Suportànime\nL'Ajuntament es personarà en la causa seguida pels tribunals de Buenos Aires pel genocidi i els crims de lesa humanitat per l'afusellament de l'alcalde de Mollet Josep Fortuny. A la Junta de Portaveus del passat juliol Ara Mollet-ERC-MES presentava la moció per demanar la personació de l'Ajuntament i al Ple de novembre aquesta petició es feia efectiva amb els vots afirmatius de tots els grups municipals. A més, el debat d'aquest punt de l'ordre del dia comptava amb la presència del fill de Josep Fortuny entre el públic, en Pere Fortuny, que estava emocionat en rebre el recolzament de tot el Consistori.\nEl regidor del PSC, Josep Ramon Bertolín, explicava que "volem personar-nos per participar en qualsevol iniciativa que ajudi a reparar les injustícies del passat", tot recordant que "el temps no cura les ferides".\nEl portaveu d'Ara Mollet-ERC-MES, Oriol López, es lamentava perquè aquesta querella contra el crims del franquisme, que està instruïda per la jutgessa de Buenos Aires, Maria Servini de Cubría, no es pogués dur a terme a l'Estat Espanyol. La regidora de Canviem Mollet, Núria Muñoz, també es queixava perquè "la justícia espanyola no ha pogut entendre aquest procediment". El portaveu de Convergència, Joan Daví, creia que "és una llàstima que la causa es segueixi des d'Argentina i no des de l'Estat Espanyol" i recordava que "també hi havia víctimes col•laterals d'aquests assassinats: les famílies".\nAbans d'aprovar la moció per unanimitat, l'alcalde de Mollet, Josep Monràs, també manifestava que "hagués estat bé que la justícia espanyola fes front a aquesta qüestió".\nEl Ple dóna suport a la realització d'un referèndum


ADAM Protectora - Argos: Bona 2011\nADAM Protectora P�gina principal Quienes s�mos D�nde estamos Animales Ver animales Ver adoptados Seguimientos Particulares en adopci�n Perdidos/ Encontrados En el Cielo Gatos de la calle para ver y leer Galerias Videos Noticias Eventos Art�culos como puedes ayudar Socios Voluntarios Acogidas Adopciones Apadrinamientos Donativos nuestros amigos Enlaces amigos Colaboradores Argos: Bona 2011 Bona 2011\nFoto 1 de 2 | Ei amics, hem estat de festa grossa per que es veu que canvia no se que...\nI per celebrar.ho els dues cames es posen coses horribles al cap i bufen per uns tubs escandalosos que m'espanten...\nJo que estava tant content per que m'encanten les visites, i en un moment de desconcert va i em disfressen a mi també. Ja sabeu, aquests dues cames NO SON DE FIAR!!!\nPerò de tota manera jo també desitjo a tots; tingueu les cames que tingueu, un bon 2011...sigui el que sigui això\tAgregar a FriendFeed\npor: OLGA - 02-01-11 # Bon Any !!!\nJajaja Argos tu sempre tan ocurrent.. De totes maneres tens raó els dues cames de vegades fan coses una mica absurdes pero es que per cap d'any es el que toca..\nMolt Bon Any per tu i la teva familia i esperem que els Reis et portim moltes coses.\nI per cert estas molt guapo amb aquesta disfressa..\npor: Carme - 02-01-11 # Un 2011 inmillorable!!\nApa, si que has quedat guarnit!\nÉs el que tenen els dues cames, que te'n refies, els hi vas agafant confiança, i quan menys t'ho esperes, ja t'han vestit de hawaiano!\nTot i així, he de dir-te que estàs força atractiu.\nJa has fet la carta als reis? Espero que et portin moltes coses bones i boniques, i res de carbó.\nPer tu i per tots els qui t'envolten, que aquest any vingui carregat de esperances, pau, tranquilitat, salut ...que sigui un bon any!\npor: Montserrat Aguilera - 03-01-11 # OSTRES ARGOS, QINA PINTA MES GUAY!!!\nMolt bonic has quedat, si senyor!!, es el que ens pasa els dues cames, que quan hi ha sarau, ens comportem d'aquesta manera, i a més guarnim a les nostres mascotes, ves que hi farem som així!!, però la veritat es que has quedat preciós, be a tu no et fan falta guarniments, per que ja ho ets de veritat.\nPetonets i rascadetes!.\npor: Esther - 11-01-11 # Sí noi, el que hem d'aguantar!\nQue si flors, que si banyes, gorrets de Pare Noel... Diuen els dues cames que ens senten molt bé, "Estàs molt guapa, Bonnie!" No sé, no sé...\nEn fi, moltes llepades i saltirons de part meva i de la Katia, una rascada de melenes de les mamas, i una mossegadeta dels gats... No, aquests no es persegueixen, ja m'ho tenen avisat, eh?\npor: ANNI - 12-01-11 # Caram que guapo que estas, tens més pel que avans o és que et cuiden molt bé i quina fila amb aquestes "guirnaldes" al coll, jeje estas molt divertit. Pensa que has de tenir paciencia amb els dos potes, no tenen les mateixes costums ni les mateixes necessitats que tú i sobre tot és diverteixen d'una manera...... que no m'estranya que no ho acabis de veure clar.\nOs desitjo molt bon any per tots. Una abraçada i una llepadeta.


Hebert le da un\n"Està (molt) bé, això"\nHi anava amb barreja d’interès i reticència a aquesta nova adaptació del text de Nathalie Sarraute. Una llarga relació d’amistat entre dues dones s’ha vist tocada ¿de mort? per com es van pronunciar tres paraules. Una lleugera? condescendència, potser no buscada, rebuda com a ofensa, provoca que amigues de tota la vida s’hagin allunyat sense parlar-ne explícitament. Assistim a la xerrada que mantenen per aclarir les coses. L’important no és aquella frase, un detonant, sinó el que hi havia darrera, el que envoltava aquell comentari, aquella felicitat que no és plena si algú no ens observa – i ens enveja?-, la manipulació, relacions desiguals entre amigues... La por era per l’únic referent que tenia, la versió del 2016. Em vaig avorrir moltíssim, rialles buscades i fora de lloc, participació absurda del públic, ritme discontinu… L’ interès me’l despertaven el text (les reflexions sobre què amaga o insinua una pausa, la importància de com es diuen les coses...) i la direcció d’Elena Fortuny, actriu (aquell enyorat Un disgust danès...) que va debutar, diria, com a directora amb una proposta gens fàcil com Los niños oscuros de Morelia. Doncs vaja si valia la pena anar-hi. Elena Fortuny ha donat una volta al text. Bé, dues com a mínim. Al 2016 acabava la meva opinió dient que aquesta conversa difícilment la mantindrien dos homes. Aquesta hipnotitzant discussió sobre matisos, entonacions, punts suspensius i el seu significat…la veia més creïble amb, al menys, la participació d’una dona. La proposta actual ha fet que siguin dues amigues les distanciades. A més, la direcció ha aportat una posada en escena simbòlica i pràctica alhora. Jugant a crític, cosa que odio, diria que transmet com de difícil és prendre partit de forma objectiva. La col·locació de les actrius, esplèndides, als extrems de l’escenari o que seguin entre nosaltres, fa que no ens ressonin igual els seus arguments, sentiments, reflexions. Involuntàriament, ens sentim més a prop d’una d’elles. Serà que no és tan fàcil decidir entre “un sí o un no”.\n"Magnífica interpretació d'una obra de redempció"\nMoltes sensacions després de “Vespres de la beata verge” però poques paraules per descriure-les i que facin justicia a aquesta proposta dirigida per Josep Prat i Coll (Requiem for Evita). Com és possible que no estigués ple al menys aquell dia? Sí, és un text difícil i dens de Antonio Tarantino (Stabat Mater, que no us confongui el cognom) però dirigit i interpretat d’una manera que no importa per moments el significat literal de les paraules sinó què transmeten, què amaguen, si són d’ara o records, memòria real o creada per fer més fàcil la càrrega de la tragèdia. Un pare espera per poder recollir el cadàver del seu fill, que s’ha suïcidat. Amb aquest interessant punt de partida podia descarrilar per la banda sentimental sense fre i ser un dramón. I ho és, però d’una manera poètica, sense amagar ni un bri de cruesa però sense sentimentalisme facilón entra ben bé fins el moll de l’os i et buida. El pare rememora/recrea/reinventa xerrar amb el seu fill, passant per la complicitat inicial, la fractura familiar, la incomprensió, els retrets... per passar a acompanyar el seu fill en el seu nou camí, creant? una nova complicitat i un enteniment mut que faci més suportable, si això és possible, el moment actual i la resta de la vida ja sense ell. Que difícil és perdonar-se! Una escena final perfectament lligada a la inicial d’intens dolor, un patiment ben quotidià i humil que és impossible que no et deixi tocat, tant, que al sortir de la sala i trobar-me que encara era de dia, notés que el món estava fora de lloc. Llàstima que els espectadors es perdin en part aquest inici per ignorar que mentre seuen, hi ha un actor que JA està interpretant, i xerrin, mirin mòbils… en lloc de contemplar aquell dolor silent que es trenca just al començar l’obra i et descol·loca. El millor: Tothom ho diu i és veritat, una interpretació brutal, excelsa de l’Oriol Genís que transita pel camí del dolor i l’acceptació, per començar, de si mateix.\n"Musical de qualitat del clàssic conte infantil"\nMusical de qualitat del clàssic conte infantil Nou apropament al conte dels Germans Grimm, dirigida i amb música de Joan Olivé i, cal remarcar-ho, direcció de moviment de Maria Clausó que, coses de la programació, coincideix amb una proposta al Liceu sobre el mateix text. Quatre animals a punt de ser sacrificats o abandonats doncs ja són massa vells per a ser productius decideixen fugir cap a Bremen on esperen poder ser músics. Es troben pel camí i formen una divertida troupe que descobreix que treballant junts poden aconseguir grans fites, superar les seves pors i el valor de l’amistat. En aquesta adaptació s’incorporen elements com desitjar tenir una ciutat lliure de fums (calia?) i una eficaç denúncia contra el maltractament als animals. La proposta té música en directe interpretada (i molt bé) pel propi repartiment. amb caracterització ben cuidada, vestuari molt adient i descriptiu de la personalitat de cadascú d’ells, que seuen al centre de l’espai escènic al voltant d’un element vertical (arbre, escala) que fa que a estones els tinguem d’esquenes, però han incorporat molt treball de moviment i força acció transcorre a prop de les grades, així que no ens perdem res de res. El menys millor: la música en directe (que s’agraeix i molt!) tapa en ocasions les veus dels actors i costa un xic entendre els lletres de les cançons. El millor: Proposta de molta qualitat musical i interpretativa, amb Joan Rigat (Cuentos cruentos), el Ruc massa vell ja per treballar, és el líder, o ho intenta, simpàtic i proper a la canalla, d’aquests animals més humans que les persones que els han explotat, Berta Peñalver (Generació de merda) posa la seva magnífica veu a la Gallina, el fidel i innocent Gos ens el porta Ivan Herzog (Lo tuyo y lo mío) i l’elegant Gata és l’Aina Vallès (Poe, el cabaret macabre), acompanyats per un grill percussionista, David Maculé. En resum: una proposta musicalment excel·lent, interpretada de forma molt simpàtica, com cal, a mig camí entre el teatre familiar i l’infantil.\nUna de las mejores obras que nunca he visto y veo muchas, muchas -cada uno tiene su pedrada- y de las que más he repetido. El fenómeno Blanca, basado en el boca oreja, hace que cada año agote, así que daos prisa. Blanca Desvelada es una avalancha de emociones de la mano de una actriz sublime. Alejandra Jiménez-Cascón representa, es, los 12 personajes del texto, que con sutiles transformaciones nos transmiten ternura, drama, ira o comedia; todo fluye en una perfecta coreografía interpretativa y olvidas que sólo ella está en el escenario. Una historia que va directa al alma, sobre el perdón, con perlas de humor, gran dirección, diseño de sonido impecable y una iluminación cuidada al milímetro, tan tenue en prisión como radiante en un soleado patio andaluz . Para mí, imprescindible para todo amante del teatro. Y miras de soslayo y ves que la persona de la butaca de al lado está riendo y llorando, descubriendo esta Blanca desvelada. Y sientes envidia de no poder verla con ojos de primera vez. Aprovechad los que podáis.\n"Records que no es poden perdre amb una interpretació magnífica"\n"Iaia, memòria històrica" és un homenatge a tantes i tantes dones que, malauradament, ja no es troben entre nosaltres o estan perdent els records. Així, a més d’experiència teatral és un exercici de memòria històrica de la de veritat. L’Alba Valldaura, directora, autora i intèrpret és la iaia (la de l’Alba, però són moltes), que ens explica la seva vida mitjançant records disseminats, amb una naturalitat total. Una vida com tantes però no per això menys singular: la guerra civil, el festeig, la repressió, l’exili, la gana, la presó, l’alegria del primer amor, la tristesa de la pèrdua, la violència domèstica…Veiem/revivim els seus records amb cançons, teatre gestual, d’ombres, d’objectes…. Potser tants llenguatges acaben fent de menys la interpretació de l’Alba (a mi personalment, m’hagués encantat que tota l’obra fos la narració de la iaia, real, inconnexa, tendra, una mica infantil…). Com diu la iaia, podem passar pàgina del passat, però primer cal llegir-lo. No hi ha grans discursos polítics, tret d’algun referent històric recreat; el dia a dia que explica és eloqüent per si sol com a denúncia i recordatori de què va suportar tanta gent. I a tot això, rius. I segur que algú plora. Ho té tot. El menys millor: potser es buscat, com els milers de records que atessorem, cadascú important per is mateix, però pot acabar essent una successió de vivències més que una vida. El millor: L’Alba Valldaura ens ofereix una interpretació memorable. La seva transformació física en una iaia molt, molt gran és absoluta: tics, parla, la mirada!, veu, entonació, pauses, moviments… No només això sinó que a més abandona i recupera el personatge de forma immediata.\n"Un Hamlet absolutament humà… amb titelles"\nHamlet, una altra vegada? Doncs sí i quina sort. La temporada passada la companyia valenciana Bambalina Teatre Practicable ens va acostar una Celestina, que a mi, apassionat del llibre, em va semblar potser la més humana (passional i visceral) que he vist … amb 2 actors i titelles. Ara, aposta igualment valent o temerària, aquest Hamlet, com la seva solitud interior acompanyada d’espectres, amb un sol intèrpret i 10 títelles. Malgrat conèixer, sigui a través del text o de les incomptables adaptacions (de Laurence Olivier a El rey león, de Kenneth Branagh a la proposta de l’any passat al Lliure…) a aquest príncep ¿trastornat? per la mort / assassinat del seu pare a la podrida Dinamarca, aquest Hamlet de Bambalina ens sorprèn. El mèrit és que aquesta sorpresa no es basa “només” en el llenguatge escènic escollit, sinó en la veritat i sentiments que hi trobem (la vívida venjança, obsessió, ambició…) i per preservar la riquesa i complexitat, dificultat fins i tot, del text original. No seria possible sense el treball de direcció i el gran treball de l’actor Jorge Valle, no només titellaire; interpreta i sap fondre’s i separar-se de la titella, lliurar-li l’ànima sense tapar a cadascun dels personatges. i és fàcil oblidar que només hi ha un actor en escena. El menys millor; potser cinc minuts menys… El millor :oblides que només hi ha un actor a escena. En resum: una adaptació fidel, original i respectuosa, que conserva l’essencial de l’obra i toca les emocions humanes de el text, més que altres propostes amb “només persones”.\n"Pensar, el terror dels poderosos"\nNo pas una adaptació deFarenheit 451 de Bradbury sinó una mena de continuació: què li va passar aMontag, el bomber que es va rebel·lar contra el sistema que li feia cremarllibres? Una distòpia (el meu gènere literari preferit) que, com cal, passa en un temps futur inconcret... si bé no costa gens veure paral·lelismes amb l’actualitat. Un text, com l’original, que genera diferents lectures: la crítica a la censura per part del poder (la crema de llibres per a evitar la propagació d’idees n oortodoxes), que és la primera explicació que donava Bradbury, la manipulació mitjançant la por a un atac extern poc concret… A mi em va captivar la visió sobre la infantilització a que ens aboca la sobreexposició als continguts buits de la televisió i similars, que també ens impedeix pensar, arribant a tractaments mèdics i psicològics aplicats a aquells que volen pensar per sí mateixos i fer-los oblidar aquesta capacitat. Aquesta lectura -la que va defensar Bradbury amb posterioritat- em va atrapar; de fet, cadacop es llegeix menys i estem enganxats a qualsevol pantalla disponible. Allò que la vida imita l’art. Bones interpretacions per a un text difícil, no per dens, sinó per les arestes, personatges doblats, salts en el temps…molt ben lligats per la direcció, que combina moments dramàtics (el Montag vell) amb tendres (Montag de jove amb la noia aparentment innocent però amb la força destructora de dogmes del pensament lliure, que li farà obrir els ulls) i còmics (la vida quotidiana). El millor: sortir amb ganes de rellegir l’original; objectiu aconseguit.\nFelipe Cabezas (Houdini, l’art de la fuga) s’allunya de les màscares i al costat d’Albert Requena (L’asssassí imprevist), tots dos experts en el llenguatge gestual, es basten per a través d’històries aparentment inconnexes, provocar reflexions mitjançant l’humor, sobre els diners, el seu poder sobre nosaltres, com acostumen a treure el pitjor (bé, a vegades el millor), com fan girar el món, que cantaven a Cabaret, tot i que sovint no sigui en la millor direcció. Tres històries i un lloc on conflueixen, com a metàfora d’allà on pot portar-nos confondre un mitjà, els diners, amb una fi. Hi ha humor, recurrent, gestual, de rèpliques enginyoses, amb bon ritme per no perdre’ns en les històries però tampoc veure’ns atropellats, i crítica social, no massa populista, que s’agraeix, en el reflex de banquers (i bancaris) ben documentat. Però no es queda en aquest aspecte, que seria el més fàcil, sinó també sobre com els diners ens canvien, modifiquen els nostres valors, perverteixen amistats (i no desvetllarem més). Amb mínims elements, una taula, un sofà, molt lleugers canvis de vestuari, transicions ben marcades, voilà, passem d’un món a un altre, que no seria possible sense la versatilitat de Cabezas i Requena, que donen vida a una desena de personatges, des canalles a pusil·lànimes, pobres diables o taurons. I, a la fi, ¿són els diners el culpable de tot? O només reflecteixen allò que som? O som el que som pels diners? Quin és el nostre preu? Així, per mitjà de l’humor, a estones físic, a estones absurd, però mai exagerat, avança aquesta comèdia “seriosa” a bon ritme sense pretendre, crec, pontificar ni llançar un discurs anticapitalista de consigna sinó reflexionar sobre la preponderància del vil metall en la nostra societat, món, relacions …\n"Rialles improvisades i assegurades"\nAdmeto que hi vaig anar més per veure intèrprets que mai deceben i a qui fa anys que segueixo que no pas per la impro, que és un gènere amb el que em costa connectar. Potser és que, com la màgia, sé que hi ha truc, molta, molta feina d’assaig darrera i percebem una il·lusió. Bé, doncs sort que hi vaig anar. Feia temps que no reia tant ni veia els actors passar-s’ho tan i tan bé, gairebé tant com el públic. La particularitat d’aquesta proposta d’impro és la vessant musical, el fet de crear també cançons a partir de conceptes inconnexes. Veure com amb l’ajut dels suggeriments del públic que hem deixat escrits a l’entrar, van improvisant històries absurdes, delirants, divertides i esborrajades és tota una festa. I, per si fos poc, es posen entrebancs argumentals els uns als altres provocant les seves - i nostres- rialles. Amb Roger Julià (Rhümia) a la part instrumental i Rai Borrell (registres inacabables, veus, accents) com a guies, s’hi sumen noms amb trajectòria i talent demostrat al gènere musical: Xavi Duch (Sugar), Jordi Coll (Hair), Àfrica Alonso (Rent), Clara Solé (Fun Home)... més convidats sorpresa. Com a cloenda hilarant, un número final absolutament surrealista on fan servir la resta de suggeriments que encara no han sortit a l’espectacle, un darrera l’altre, en un ritme frenètic. En resum: diversió assegurada,amb menys part musical de la que esperava, en un ambient gamberro, trapella, simpatiquíssim i absolutament còmplice amb el públic\n"Per 20 anys més, com a mínim"\n20 Anys no son ná és més que un repàs a la trajectòria dels 20 anys (ja?!) de Joan Vàzquez. No ben bé un concert sinó més, tot un show. Un autohomentage, retrospectiu, cançons (i quines cançons!), conèixer una mica el Joan Vázquez persona, i molt, molt espectacle. Perfectament acompanyat per Gerard Alonso (Ciutat de Gespa) al piano, amb Jofre Alamany al saxo i Laura G. Ballbé (Broadway a cappella), que no només l’acompanya sinó que és part del contingut dramatúrgic, en el paper d’alumna que pot pujar a escena amb un crack, que fa que s’ho creu, dels escenaris. Veiem, i en algun moment no ha de ser fàcil, el Joan més humà i còmplice. Intel·ligent, divertit, seriós quan toca i autoparòdic, moments gairebé de monòleg, amb anècdotes i pulles (aquelles que tots pensem) a la professió i companys, des del carinyo. Ambicions, somnis perseguits i assolits, entrebancs, alegries…. que han rodejat molts dels musicals on ha participat, des de les escandaloses audicions de Rent a Mamma Mia (amb espineta de voler interpretar alguna peça de les Dynamos), enamorar-se de projectes, aquell protagonista no del tot guanyat, perseguir actuar allà on es mesura l’èxit (NY i Londres), els referents, papers que ja formen part d’ell com Paquito i propostes fetes per ell com la propera Ocaña. Al Joan l’acompanyen a cada representació amics i germans d’aventures com Marta Ribera, Àngels Gonyalons, Mariona Castillo, Chipper... El dia que jo hi vaig anar, vaig gaudir (i com!) amb Jordi Coll, que va pujar a recordar un apassionant Hair i Sylvia Parejo , a més de la veu, simpatia i comicitat total.


Crítica: 'Vidas de mujer que el cine cuenta', María Ángeles García\nA 'Vidas de mujer que el cine cuenta' María Ángeles García proposa una nova mirada a diverses pel·lícules\nImatge de la pel·lícula 'Thelma i Louise' de Ridley Scott.\nVidas de mujer que el cine cuenta (Antonio Machado Libros) és un recorregut molt complet sobre el cinema des d’un punt de vista original i modern: la mirada que el setè art ha fet planar damunt de les dones i que ha contribuït a la seva educació sentimental i, fins fa pocs anys, a la repetició de tòpics habituals i valoracions conservadores. El llibre té dues parts. A la primera es parteix dels records i vivències de l’autora, María Ángeles García, una nena de la postguerra, aquell temps en el qual el cinema de barri era la distracció més esperada per les classes modestes. La tolerància habitual en aquells cinemes possibilitava que els infants i adolescents poguessin accedir a la gran majoria de projeccions de les sales de reestrena, tan nombroses i populars aleshores. A això hi podem afegir el cinema que es passava en algunes escoles, centres morals i parròquies.\nA finals dels setanta la imatge de la dona començaria a canviar i les dones anirien accedint a tasques de direcció. En aquest primer apartat trobarem referències al western, el cinema d’aventures, els dibuixos animats, els realismes i neorealismes, les ironies a l’entorn de les dones professionals, l’amor i el casament honrat i exitós com a objectiu habitual de les noies de l’època, la mística de la maternitat obligatòria, el menyspreu per les noies conques o lletges. En la segona part es fa una revisió força completa de biografies fílmiques de dones rellevants en molt camps, o conegudes a causa d’una vida complicada i poc ortodoxa, moltes de les quals parcials o retocades, destinades a un consum bàsicament femení. L’autora, Fiscal Emèrita del Tribunal Suprem, amb un currículum impressionant lligat al Dret i un gran nombre de reconeixements i distincions en el seu àmbit, ens avisa, al principi del llibre, que no és una especialista i que escriu i recorda des de la seva afició i amor al cinema.\nEl gran mèrit del llibre és la seva manca d’academicisme i de complexos, el llenguatge planer, irònic amb grapa, intel·ligent i divertit quan cal. Cap crític de cinema professional, encara menys un home, no hauria pogut endegar un llibre com aquest, em temo. És una delícia llegir el castellà utilitzat per l’autora, tan correcte, tan brillant, tan viu. Sense caure en dogmatismes feministes ni en prèdiques que no venen al cas, Ángeles García ens obre els ulls a l’entorn de detalls que ens van passar per alt, distingeix una bona interpretació o una direcció reeixida del rerefons d’uns arguments que sovint retornen al de sempre, amb excepcions, és clar, perquè el temps passa i les mentalitats evolucionen. Tot i que potser no tant com caldria. Una pel·lícula mediocre pot ser molt interessant pel que fa al tema de la dona i també pot passar a l’inrevés.\nLes afeccionades al cinema segurament haurem vist moltes de les pel·lícules mencionades i, gràcies al llibre, en buscarem d’altres que potser ens han passat per alt. La segona part pot resultar, sense que sigui l’objectiu primordial, una guia educativa imprescindible, un material excel·lent per a cinefòrums de tota mena en els quals, em temo, possiblement l’assistència femenina superaria la masculina, i escric això per pròpia experiència.\nEl llibre compta amb una bibliografia cinematogràfica i una altra de més general, així com amb una extensa filmografia. Els comentaris sobre les pel·lícules poden semblar informals, irregulars, talment com si fóssim en una xerrada sense pretensions, però palesen a bastament l’ampli i polièdric coneixement de l’autora sobre tota mena de temes. Aquest passeig pel cinema, des d’una perspectiva feminista intel·ligent, sense caure en la correcció política puritana dels nostres temps, és també un passeig per la història de gairebé tot un segle, per l’evolució de la mentalitat respecte a la dona i a les relacions de parella, per la presa de consciència feminista, que en els darrers anys ha fet un salt considerable.\nL’autora fa referència a alguns títols del cinema mut, sovint oblidat, i a sèries més actuals. És aquest un llibre que no cal seguir de forma ordenada, que es pot llegir i rellegir i que esdevé, sense proposar-s’ho, un manual de consulta obligada a l’hora de parlar de cinema i no tan sols des d’una perpectiva de gènere. Fa reflexionar i fa somriure en moltes ocasions, com ara quan aquella història d’amor que de jovenetes vam copsar com a romàntica i desitjable se’ns presenta avui com a carrinclona i misògina, per bonica que sembli, encara avui. Ens adonem de detalls que no vam percebre, com ara que les índies casades amb blancs o les dones de mala vida, penedides o no, acostumen a morir, a la pantalla, de forma ben oportuna.\nAmb aquest llibre podem estendre una nova mirada sobre títols de culte i populars i observar alguns detalls sense acritud, des de l’amor al cinema i la comprensió vers un passat en el qual la dona tenia poques opcions en la vida. Per altra banda, que l’autora del llibre, amb aquells models endegats per la gran fàbrica de somnis que és el cinema, fes una carrera professional tan impressionat, em desvetlla una gran admiració.\nAntonio Machado LibrosJúlia CostaMaría Ángeles García\nPublicat per\tRedacció\t- juny 9, 2021


objectius de dèficit | NacióGirona\nobjectius de dèficit\nEl Consell d’Iniciatives Locals per al Medi Ambient de les comarques gironines (CILMA), dissolt com a organisme autònom el 2019, exercirà ara com a òrgan consultiu i assessor sense personalitat jurídica\nLa Diputació de Girona posarà en funcionament el 2021 una eina de compensació de CO2\nL’objectiu d’aquesta actuació, que impacta en 10 dels 17 objectius de desenvolupament sostenible (ODS), és assolir contractes climàticament neutres\nEl dèficit fiscal català és de 15.006 milions d'euros\nEl conseller d'Economia Andreu Mas-Colell presenta les balances fiscals\nLes autonomies incomplidores, sense ajudes per a trasplantaments\nL'Estat impedirà que els metges de comunitats que incompleixen l'objectiu de dèficit puguin accedir a cursos de formació contínua, claus per conèixer les noves tècniques\n«Ara toca a les autonomies» retallar el dèficit públic\nL'Estat sosté que ja "ha fet molts passos" per contenir la despesa i es nega a relaxar l'objectiu de l'1,5% que haurà d'acomplir la Generalitat\nEls municipis confien en els crèdits ICO per reduir dèficit\nEs formarà una comissió mixta Generalitat-ajuntaments per definir la llei de governs locals\nEl dèficit català, passat de frenada\nEs situa en 4.706 MEUR l'any 2009\nFuncionari, tinc una carta per a tu\nVaga de funcionaris el 8 de juny\nEls sindicats convoquen a mig milió de funcionaris i empleats públics a la protesta.\nEsporgada de 1670 milions\nEl govern espanyol recula, i endarrereix la prohició d'endeutament dels ajuntaments\nEl govern espanyol prohibia als consistoris endeutar-se fins el 2012, ara la mesura no s'aplicarà fins el gener de 2011.\nTanquen la caixa dels ajuntaments\nEl govern espanyol prohibeix als consistoris endeutar-se fins el 2012.\nC's demana eliminar els Consells Comarcals\nDemanarà al Parlament que els polítics catalans cobrin menys que els espanyols.\nCastells presenta «l'economia de guerra» per retallar el dèficit\nK19 a la Ciutadella\nJornada parlamentària marcada per la retallada del dèficit i de la despesa de l'administració. Montilla assegura una rebaixa "exemplar del sou del govern i ... més coses"\nAmenaça: 2 de juny, vaga de funcionaris\nEls sindicats desterren la destral de guerra. UGT i CCOO debatran la convocatòria d'una vaga general en el sector públic. Les mobilitzacions començarien el 20 de maig.\nAusàs anuncia que dimarts estudiaran la retallada de la Generalitat\nEl President i consellers també es retallaran els sous.\nZapatero passarà el ribot per la nòmina dels funcionaris per aturar el dèficit\nLes retribucions del personal del sector públic en un 5% de mitjana el 2010 i congelar-les en 2011. Suspensió pel 2011 de la revisió de les pensions.\nCastells toca arravatament: retallada de sous i puja d'impostos


Presentació de la integral de les cançons de Joan Manén en partitura\nEdicions Musicals Nausica en col·laboració amb l'Associació Joan Manén acaba de publicar la partitura "Joan Manén · Complet Songs" que inclou les 26 cançons que Joan Manén va compondre al llarg de la seva vida. Aquesta nova edició suposa un gran pas endavant en la difusió d'aquest repertori que ha estat enregistrat pel tenor David Alegret, la soprano Julia Farrés-Llongueras i el pianista Daniel Blanch en dos discos publicats per La mà de guido amb l'impuls de l'Associació Joan Manén.\nLa varietat i qualitat de les cançons de Joan Manén s'ha fet palès sovint en concerts organitzats per l'Associació Joan Manén. Amb aquesta edició l'Associació presenta la integral en partitura de totes les seves cançons amb textos en català, alemany, francès i espanyol, obres inspirades que demostren l'habilitat de l'autor per sorprendre a l'oient amb girs harmònics molt personals i una capacitat evocadora que sedueix el instant. Són obres de gran eclecticisme que van formar part del repertori habitual d'importants cantants històrics com Conchita Supervía, Mercè Plantada, Conxita Badia o Francesc Viñas. La publicació del disc "Joan Manén · Complet Songs", permetrà la difusió d'aquest repertori el qual mereix tenir una major presència en les programacions de concerts.\nEl proper dia 5 de març a les 18.30 h. a l'Ateneu Barcelonès tindrà lloc la presentació de la partitura i del disc "Esclat d'amor" que inclou una gran part de les cançons publicades. L'acte serà presentat pel musicòleg Xavier Chavarria i comptarà amb la participació dels intèrprets de el disc.\nLa partitura es pot adquirir a: https://nausicaem.com/ca/tienda-es/joan-manen-cancons-per-a-veu-i-piano/


Transformacions economiques i socials al primer terç del Segle XX | Geografía | Xuletas, chuletas para exámenes, apuntes y trabajos\nEscrito el 17 de Octubre de 2019 en catalán con un tamaño de 11,24 KB\nL'inici de la transició demogràfica a Espanya es va caracteritzar per la davallada de la taxa de mortalitat. La reducció del nombre de morts va ser deguda sobretot a la menor incidència de les malalties infeccioses gràcies a la millora dels serveis de neteja i de clavegueram. L'esperança mitjana de vida al moment de néixer va augmentar de 34,8 anys a 50 entre el 1900 i el 1930. Com a conseqüència d'aquesta davallada de la mortalitat, la població espanyola va créixer de manera considerablement. A partir de la segona dècada del segle\nXX es va anar produint a poc a poc un descens de la natalitat com a conseqüència d'uns nivells més alts d'urbanització i de racionalitat en la planificació familiar. La modernització de la demografia espanyola va tenir un retard considerable en comparació d'altres països europeus i no va arribar a completar-se fins a la segona meitat del Segle XX. Catalunya va aprofundir el procés de transició demogràfica i hi va haver una davallada molt notable de la mortalitat. Al seu torn, l'esperança de vida va passar de 45 anys el 1910 a 53,8 el 1930. Els habitants de Catalunya van passar d'1,8 a 2,8 milions, però aquest creixement no va estar motivat tant pel creixement vegetatiu, que va ser moderat, com per una nova onada migratòria a la segona dècada del Segle XX.\nEntre els anys 1900 i 1931 Espanya va tenir un gran creixement de les migracions interiors, que van comportar una redistribució regional de la població. Madrid i Barcelona, Bilbao i Sevilla, es van convertir en els pols d'atracció d'emigrants. L'arribada d'immigrants a Catalunya va ser molt intensa. L'emigració a ultramar, va assolir un màxim sense precedents, tot i que va disminuir notablement amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial. Les causes van ser una economia en què l'ocupació creixia menys que la població i, d'una altra, en el millorament de la navegació. La majoria dels emigrants eren homes joves van salpar amb destinació a l'Amèrica Llatina.\nL'acabament de la Primera Guerra Mundial i la crisi del 1929, una bona part de la població espanyola va tendir a concentrar-se als nuclis urbans més grans. Com a resultat del procés migratori, les ciutats grans com Madrid i Barcelona van crèixer notablement. També segons dades de l'any 1930, altres ciutats van experimentar un augment de població espectacular arran d'haver esdevingut centres industrials o miners importants. En aquesta etapa Barcelona va experimentar una gran transformació de la fisonomia urbana. Les dimensions de la ciutat van augmentar. A més, es va dur a terme una reestructuració interior amb l'obertura de la Via Laietana (1907), la construcció de Xarxes de transport urbà modernes i la remodelació de Montjuïc arran de l'Exposició Internacional del 1929.\n5.1.El món rural\nEn el conjunt d'Espanya va comportar que el món rural mantingués una presència important en 1a vida econòmica i social del primer terç del Segle XX. A Catalunya, a conseqüència d'una superior industrialització i del creixement urbà, el pes de la pagesia era menor.\nEls grans propietaris rurals\nLa modernització de l'economia, la societat espanyola considerava el patrimoni rústic com una font de riquesa i un senyal de prestigi social. La primera va ampliar el seu patrimoni amb la compra de terres. La segona va adquirir també patrimonis rurals importants amb la intenció de diversificar les inversions i les rendes. A la Manxa, a Andalusia i a Extremadura l'oligarquia agrària controlava grans extensions de terra i acostumava a tenir una actitud absentista. A Castella i Lleó hi predominaven les propietats petites i mitjanes, igual com a Aragó, a Catalunya i al País Valencíà.\nLa pagesia espanyola havia sofert una disminució considerable. Dintre d'aquest grup social hi havia diferències notables uns eren propietaris, uns altres eren arrendataris i, finalment, hi havia una gran massa de jornalers. A Galícia eren freqüents els sots-arrendaments de les propietats (foros i subforos). A Extremadura i a Andalusia el predomini del latifundisme comportava la presència massiva de jornalers en condicions laborals molt precàries. A Catalunya els pagesos gaudien d'una propietat mitjana o d'uns contractes d'arrendament estables, la qual cosa va afavorir la millora agrícola. Un fenomen característic d'aquest període va ser la creació de cooperatives agràries tenien com a objectiu promoure un associacionisme dels pagesos per facilitar l'emmagatzemament en cellers cooperatius.\nLes classes urbanes, que amb els seus nous hàbits i valors socials van significar la irrupció de l'anomenada societat de masses. L'estratificació social era percebuda en la segregació per barris, en les diferents associacions lúdiques i culturals i també en les pràctiques d'oci. A Espanya la burgesia industrial era, relativament escassa i estava integrada bàsicament pels industrials tèxtils catalans i els siderúrgics bascos. El desenvolupament econòmic del primer terç del Segle XX va fer créixer la importància d'aquest grup i va consolidar també una burgesia financera que va augmentar el seu pes amb la consolidació dels nous negocis. El desenvolupament comercial, financer i administratiu va comportar el sorgiment de les classes mitjanes. A Catalunya el pes de les classes mitjanes va anar augmentant al llarg de les primeres dècades del Segle XX, però en el conjunt d'Espanya va estar sempre per sota del que tenia en altres societats occidentals, on aquest sector social constituïa l'element principal de la societat industrial moderna. Els obrers industrials formaven el gruix de les capes populars urbanes. El seu nombre havia augmentat considerablement com a conseqüència del desenvolupament industrial i de l'èxode rural de les primeres dècades del Segle XX. El seu tret més característic va ser l'alta concentració en unes zones determinades, com Catalunya, el País Basc, Astúries i Madrid. Havien de suportar llargues jornades laborals, sous insuficients i habitatges insalubres en barris mancats de les infraestructures bàsiques. Per tant, les conjuntures de crisi econòmica, amb l'augment dels preus i de l'atur, empitjoraven la situació i provocaven protestes obreres i l'augment de la conflictivitat social.\n5.3. Noves formes de sociabilitati cultura urbanes\nEl desenvolupament de les ciutats i la configuració d'una societat de masses van comportar la imposició de nous valors socials i de noves formes de sociabilitat i d'oci, així com l'extensió de la cultura entre capes socials més àmplies. El primer metro d'Espanya es va construir a Madrid l’any 1919 Al Novembre de l’any 1924 va començar a emetre Ràdio Barcelona.Una de les transformacions més rellevants de l'inici del Segle XX va ser el millorament de la qualificació educativa. L'any 1877 només un terç de la població estava alfabetitzada. Tan important com el progrés de l'alfabetització va ser el progrés del sistema educatiu. L'augment de l'alfabetització va provocar més demanda d'oci cultural. El millorament dels mitjans tècnics (rotatives, linotips...) va afavorir l'expansió de la premsa escrita, que es va evidenciar en l'augment de la tirada del nombre d'exemplars. Va sorgir, doncs, una premsa de masses. Així, per mitjà de la premsa es creaven estats d'opinió, es difonien arguments crítics i s'afavoria la formació progressiva d'una opinió pública independent, que va passar a ser cada vegada més influent. A les ciutats van proliferar els casinos i els cercles entre les classes més benestants, i els ateneus entre els grups socials populars. Aquest període també es va estendre el costum de dedicar hores d'oci a les activitats a l'aire lliure i a la pràctica de l'excursionisme ide l'esport entre àmplies capes de la població. La passió per l'esport espectacle es va consolidar al començament del Segle XX amb la fundació dels principals clubs de futbol espanyols.\nEconomia i societat al primer terç del Segle XX El desenvolupament de les ciutats i la config La conflictivitat social durant el primer terç del Segle XX Les transformacions econòmiques i socials al Segle XIX Noves formes de sociabilitat i cultura urbanes economia i societat al primer terç del segle xx


Holiday home Solsortevej G- 4275 Augustenborg Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nConvenientment situat a Tandslet, Holiday home Solsortevej G- 4275 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Holiday home Solsortevej G- 4275, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Tandslet, faci de Holiday home Solsortevej G- 4275 la vostra llar.


Inici Descobreix la ciutat Les millors platges a 20 minuts de Barcelona\nOctober 13, 2015 Descobreix la ciutat\tDeixa un comentari\nTu i els teus amics i amigues esteu cansats de la Barceloneta, Nova Icària i la resta de platges de Barcelona? T’has plantejat aprofitar aquestes últimes setmanes de calor per treure partit a altres costes a pocs minuts del centre de Barcelona? Si creus que ja vas tard, vine i visita alguna de les platges que et recomanem, o deixa-les apuntades perquè l’estiu ve que tinguis molta sorra i aigües cristal·lines de les quals gaudir a la Mediterrània catalana.\nUna de les més visitades de la costa barcelonina és la Platja del Garraf (Autor: oarranzli / Foter / CC BY-ND)\nSense necessitat d’apropar-te fins l’Ametlla de Mar o el Cap de Creus, la Platja del Garraf, a Sitges, és una de les més visitades durant l’estiu. Allà podràs gaudir de la zona de cases blanques de pescadors (Casetes del Garraf) que s’han rehabilitat per tal d’oferir una imatge tradicional accessible amb transport públic.\nPropera a Barcelona, la platja de Castelldefels és una gran opció (Autor: Gavin Gilmour / Foter / CC BY-SA)\nEntre el delta del Llobregat i el massís del Garraf, el litoral de Castelldefels ofereix sorra fina i aigües tranquil·les en dos ambients molt diferenciats entre el dia i la nit: pel dia, la diversió és familiar i entre amics; a la nit, la costa s’omple de festa i bones vibracions fins a altes hores de la matinada.\nPlatja de Sitges. (Autor:Jorge Franganillo / Foter / CC BY)\nPosta de Sol a la Platja d’Ocata\nBonica, llarga i tranquil·la són alguns dels avantatges que fan d’Ocata una platja molt recomanable. Molt ben situada per anar-hi en rodalies, en autobús i amb cotxe particular, un ambient familiar i un espai fantàstic per la qual cosa és una de les millors platges urbanes a prop de Barcelona.\nPel Maresme també, Vilassar ofereix diverses opcions interessants amb baixa ocupació i sorra daurada sense passeig marítim (tallat per les línies del tren de rodalies, a l’estil de la costa de Badalona). És freqüent veure surfers a la recerca d’una bona onada els dies de mar brava.\nAquestes són molt bones opcions si no volem allunyar-nos gaire de Barcelona per unes hores, primant distància i mantenint una qualitat més que acceptable per al bany i la diversió.\nSituat a prop de l’estació de Sants, l’Alberg Pere Tarrés és l’allotjament de Barcelona ideal per descobrir les platges a 20 minuts del centre de Barcelona. T’esperem!


El professor Esteve Almirall analitza el futur del sistema capitalista\nEsteve Almirall Professor i director Center for Innovation in Cities d’ESADE Barcelona. 17 d’octubre de 2019 13:22\nEl futur del capitalisme va lligat al de la democràcia. | Pxhere\nBranko Milanovic va presentar el seu nou llibre Capitalism alone ara fa una setmana a la sala d’actes de la Facultat d’Econòmiques de la UB amb Germà Bel com a presentador d’excepció. Milanovic torna a escena aquest dijous en una conferència al Palau Macaya organitzat per la Fundació Ernest Lluch i acompanyat per l'economista David Soskice per fer-se la següent pregunta: Tindrà rostre humà el nou capitalisme? És el futur del capitalisme, però també de la democràcia. La sala gran de la UB marcada amb les cicatrius de la manca d’inversió en universitats i recerca que patim, és plena de gom a gom amb gent expectant i àvida per escoltar noves sobre un model econòmic que després de la caiguda del comunisme a l’Est i l’adopció de l’economia de mercat a Xina, s’ha convertit en l’únic del planeta. D’aquí ve el títol del llibre Capitalism Alone: el capitalisme ha triomfat arreu.\nBranko Milanovic és un economista serbi que va treballar durant molts anys com a economista en cap al Banc Mundial, ara és professor a la City University de NY i a la London School of Economics (LSE). Els estudis se centren en distribució de la renda i desigualtat. Ha escrit molts llibres, el darrer és Capitalism Alone: The Future of the System that rules the World (2019) i abans Global Inequality: A new approach for the Age of Globalization (2016) o The Haves and Haves-Nots: A brief and idiosyncratic History of Global Inequality (2010), entre molts altres.\nTé un blog molt conegut, globalinequality, però potser el que l´ha fet més popular és la seva corba de l’elefant.\nÉs una corba que descriu els canvis en la distribució de renda entre el 1998 i el 2008. Veiem com per als molt pobres, fins al percentil 15, la renda ha pujat poc o gens... És el cas d'Haití o Àfrica. Però, hi ha molts països que han sortit de de la pobresa! Entre el percentil 15 i el 60, la renda ha arribat a pujar un 80% al llarg d'aquests 20 anys. És el cas d'Àsia, principalment Xina. Després, ve la trompa de l’elefant, pels moderadament rics, percentils entre 60 i 95, la renda ha pujat molt poc i fins i tot en alguns casos ha baixat fins a un 10%. Aquestes són les classes mitjanes d'Europa i Amèrica. Finalment, pels molt rics, la renda ha pujat fins a un 60% en aquests 20 anys.\nLa corba de l’elefant d’en Branko Milanovic s’ha fet famosa com a explicació de molts dels fenòmens populistes que han assaltat la política aquests darrers anys com ara Trump o el Brexit. Arribats a aquest punt, potser alguns de vosaltres direu que ja ho sabíeu... Els que som classe mitjana ho sabem molt bé, d’una manera molt propera, íntimament propera! Així doncs, hi ha res de nou?\nLa resposta és que sí. Més enllà de l'anàlisi, que cal fer-lo per entendre-ho, el problema és que les polítiques públiques que hem utilitzat fins ara no només ja no funcionen, sinó que funcionen progressivament menys. Ens en calen de noves! Però, no avancem esdeveniments, primer cal entendre què passa. Milanovic divideix el capitalisme en quatre tipus depenent de la distribució entre capital i treball. Del primer en diu capitalisme clàssic, és el capitalisme descrit per Marx i Engels, en el que uns pocs tenien el capital i els mitjans de producció i molts altres, el treball. En aquest capitalisme qui rebia rendes de capital no rebia rendes de treball i viceversa.\n"La corba de l’elefant de Milanovic s’ha fet famosa com a explicació de molts fenòmens populistes que han assaltat la política aquests darrers anys com Trump o el Brexit"\nAquest capitalisme s’acaba però amb la segona guerra mundial. A partir d’aquell moment comença allò que ell anomena capitalisme lliberal meritocràtic, i agafa les definicions creades per John Rawls a la Theory of Justice. En aquest capitalisme, ens trobem que qui rep grans rendes de capital, també les rep de treball. Qui té una empresa és a la vegada CEO, en dirigeix vàries o és un conegut artista, esportista, arquitecte, acadèmic, etc... La divisió entre capital i treball ha desaparegut. A partir de la segona guerra mundial apareix una variant socialdemòcrata que es caracteritza pel desenvolupament de la societat del benestar i, a partir dels anys 80, el capitalisme liberal meritocràtic que ens porta a una progressiva desigualtat.\nMés info: Els gegants digitals i el perill de monopoli\nFinalment, tenim el capitalisme polític o autoritari de la Xina i altres parts d’Àsia (Singapore, Vietnam, Burma) i Europa (Rússia, Àsia Central, Algèria, Etiopia...). En aquest capitalisme, el poder polític té la capacitat de dirigir una bona part de les decisions econòmiques com ara decidir amb qui es pot arribar a acords i fins i tot, el contingut d'aquests acords.\nCom ha arribat el capitalisme?\nUn tema certament interessant és com ha arribat el capitalisme. És a dir, un sistema en el que la producció de béns està orientada al benefici privat fent servir mà d’obra lliure, en base majoritàriament a capital privat coordinat de forma descentralitzada i en la que la major part de les decisions les prenen empreses privades o emprenedors. Milanovic esmenta dos factors:\nEn primer lloc, que el capitalisme en el seu afany pel benefici facilita i impulsa la globalització mitjançant el comerç i el moviment de capital més enllà de les seves pròpies fronteres. En segon lloc, l'alineament de la base econòmica (la infraestructura en terminologia marxista) i les institucions polítiques i judicials (la superestructura en termes marxistes) fa que tothom entengui i segueixi unes regles que esdevenen universals, el llenguatge dels guanys, del benefici. Aquest alineament d’interessos, especialment en la vessant lliberal i meritocràtica del capitalisme en la que molta gent té capital (per exemple, l’habitatge que incrementa el seu valor i contra el que es pot demanar una hipoteca) i rendes del treball, és una de les grans conquestes del capitalisme.\n"El capitalisme té associats, especialment en la seva darrera versió de liberalisme meritocràtic, tota una sèrie de problemes, com ara la creixent desigualtat social"\nAra bé, aquest capitalisme té associats, especialment en la seva darrera versió de liberalisme meritocràtic, tota una sèrie de problemes, com ara la creixent desigualtat social, que preocupa especialment a Milanovic.\nEn efecte, una part cada vegada més gran dels ingressos provenen del capital. Això fa que el capital i els que el posseeixen són progressivament més importants que els treballadors i capturen un major poder polític i econòmic. Aquest és un fet nou que no succeïa en la variant socialdemocràtica predominant a Europa fins als 80. Això crea una progressiva desigualtat ja que el capital es concentra progressivament en un nombre menor de persones.\nMés info: La transformació digital de l’Administració – tot es complica!\nAra bé, es pot objectar que la concentració de capital en el capitalisme clàssic era major i certament ho era. Al voltant de 1914, el 70% de la riquesa anglesa estava en mans de l’1% de la població. En contrast ara es mou al voltant del 20%. També podem objectar que algunes d’aquestes característiques que creen desigualtat són desitjables. O no és desitjable que la gent pugui esdevenir rica treballant? O que els nostres ingressos vinguin tant de rendes de capital com de rendes del treball?\nEns cal diferenciar també aquelles causes que són sistèmiques de les que no ho són. Per exemple avui en dia els sous de Data Scientist, Data Engineers, Cloud Engineers... són molt alts. Ara bé, això succeeix per la seva relativa escassetat que es corregirà en uns anys. No és doncs una característica sistèmica.\nTroba les sis desigualtats sistèmiques\nMilanovic identifica sis característiques sistèmiques d’aquesta creixent desigualtat sobre les quals cal posar l’accent a l’hora de dissenyar polítiques públiques.\nLa primera d’aquestes desigualtats sistèmiques és que la participació de les rendes del capital respecte a les rendes del treball s’ha incrementat i es va incrementant. Si les rendes del treball a la UE eren el 67% del total a 1970, aquestes han baixat quatre o cinc punts percentuals, mentre que les del capital, que ja eren una tercera part, han pujat 4-5 punts. Alguns estudis han trobat que això es degut a la davallada d’ingressos de la classe mitja i a l’increment de les rendes de l’emprenedoria que es comptabilitzen com a rendes de capital.\nLa segona característica sistèmica és l’alta concentració de capital. Edward Wolff explica en el seu llibre A Century of Wealth in America que al 2013 el top 1% posseïa la meitat de les accions i fons d’inversió, el 55% dels valors financers, el 65% dels trusts financers i el 63% del capital empresarial. Potser encara més revelador és que el top 10% posseeix el 90% dels actius financers.\nEl cas d’Espanya no és pas gens diferent. Aquí tenim les gràfiques de l'índex de desigualtat Gini per a les rendes del treball i el capital (“1” indica total concentració):\nAnd I promised to send Ginis for capital and labor income for Spain. Note that K income Gini is ~0.9 and labor income Gini has increased from ~0.45 to ~0.55. (@lisdata) pic.twitter.com/TcIAsgf6wI\nAquest no és un cas exclusiu d’Espanya, és comú a tot Occident i al Japó amb l’excepció de Taiwan que té una distribució de riquesa molt estesa tant en capital com en treball:\nJuntament amb aquest fet ens trobem que els rendiments del capital en mans dels més rics superen de llarg als de les classes mitjanes. Tots coneixem aquest fet i és degut a un millor accés a la informació, a un millor assessorament fiscal, a la capacitat d’accedir a productes i oportunitats de més alt rendiment.\nUna altra característica sistèmica totalment nova és allò que Milanovic anomena homoploutia, és a dir igual riquesa (“homos”, similar i “ploutia”, ric). Això vol dir que els que tenen més guanys per capital també ho són els top en guanys per treball. És a dir, els rics ja no són ociosos sinó CEOs, artistes, emprenedors o articulistes d’èxit.\n"Els rics ja no són ociosos sinó CEOs, artistes, emprenedors o articulistes d’èxit"\nAquesta figura del seu llibre que mostra l’evolució de capitalistes d'acord amb les rendes de treball mostra la clara evolució cap a una coincidència total entre tots dos grups:\nAnd this by homoploutia.\nWhy you put all of this together you have couples where both partners are individually wealthy, &are so both in terms of income from property and income from labor.\nNeither homogamy nor homoploutia are ethically wrong, but they do impact inequality. pic.twitter.com/llthYVBajw\n— Branko Milanovic (@BrankoMilan) September 29, 2019\nPotser la més curiosa d’aquestes característiques sistèmiques és el fet de que les dones que pertanyen als grups més afavorits tenen una tendència creixent a ajuntar-se amb homes d'aquests mateixos grups, a sota tenim la gràfica corresponent als anys 1970-2017 per les edats entre 20 i 35 anys als Estats Units.\nHigh-earning women increasingly tend to marry high-earning men (US data). Also from "Capitalism, Alone". pic.twitter.com/OBVlJho9sC\n— Branko Milanovic (@BrankoMilan) October 9, 2019\nLa cinquena i sisena característiques sistèmiques són ben conegudes per a nosaltres. Corresponen a la creixent capacitat de participar en el procés polític per part d'aquests grups degut a l’aparició de partits i grups polítics que representen els seus interessos i a l’afebliment d’altres com sindicats i a la creixent capacitat de transmetre la riquesa acumulada als descendents a causa de la reducció o desaparició dels impostos de successions.\nSegurament, aquestes sis característiques sistèmiques que subratlla Branko Milanovic no esgoten tots els fenòmens que estan polaritzant les nostres societats i creant desigualtats. Temes com la digitalització, els monopolis digitals sorgits a partir de processos de concentració pels efectes xarxa i l'escalabilitat de les tecnologies Cloud, la Intel·ligència Artificial i els seus efectes en el món del treball i la concentració de capital són importants i es troben a faltar a l'anàlisi. Ara bé, els que s’analitzen són importants i deixen clar que el capitalisme actual tendeix a una polarització on uns pocs capturen la major part de les rendes tant del capital com del treball.\n"La digitalització, els monopolis digitals dels processos de concentració pels efectes xarxa i l'escalabilitat de les tecnologies Cloud, la IA i els seus efectes en el món del treball i la concentració de capital són importants i es troben a faltar a l'anàlisi"\nLes intervencions sobre el mercat per redreçar aquesta situació i alinear el resultat del mercat amb el valor socialment desitjat d’una certa igualtat social les podríem situar en dues grans famílies.\nUn futur més enllà de Blade Runner\nPer un costat, els països del nord d'Europa han escollit tradicionalment una via redistributiva d’impostos alts a rendes altes tant de capital com de treball amb beneficis socials amplis, com ara educació gratuïta d’alta qualitat des de la guarderia fins a la universitat, serveis mèdics gratuïts, etc. Aquesta via ha tingut èxits importants, especialment fins els 80, en el període que Milanovic anomena capitalisme socialdemòcrata. Ara bé, un cop passat el llindar del 50% en les càrregues impositives, aquests impostos esdevenen no només socialment inacceptables sinó que anul·len els incentius a la creació de valor. La via redistributiva té límits i aquests límits ja fa temps que els hem trobat.\nPer una altra banda, les societats del sud d'Europa, com la nostra, han optat majoritàriament per una via legislativa a on es posen límits a les actuacions i es garanteixen els drets dels ciutadans. Jo crec que no cal abundar en la ineficàcia d’aquesta via, una ineficàcia que tots patim amb una legislació molt extensa que xoca habitualment amb les habilitats a l'hora esquivar-la per part d’alguns grups i les impossibilitats de fer-la complir per part de l’administració. Més enllà d’això crea un sistema feixuc, poc flexible, poc distributiu i garantista només sobre el paper.\n"Calen noves vies que generin una distribució més igualitària, sinó sembla que estem condemnats a la societat distòpica de Blade Runner"\nCom veiem les dues vies conegudes per superar aquesta desigualtat social semblen inviables, una per esgotament i l’altra probablement perquè mai ho ha estat. Calen, doncs, noves vies que, mantenint els incentius, generin aquesta distribució més igualitària si les nostres societats volen preservar aquests valors que han estat fundacionals de l’estat modern democràtic. Sinó sembla que estem condemnats a la societat distòpica que tant encertadament Ridley Scott va retratar a Blade Runner, una societat on molt pocs ho tenen pràcticament tot, on les classes mitges pràcticament han desaparegut i on per viure una mica bé cal ser un dels millors professionals, condemnant a la resta a una vida de subsistència.\nBranko Milanovic proposa algunes alternatives. Entre elles, algunes de ben conegudes, com una educació pública de millor qualitat que faci d’ascensor social. No deixa de ser curiós escoltar aquesta proposta en una de les universitats més castigades per les retallades on la mateixa sala de la conferència ja les evidencia plenament. Sembla obvi que Silicon Valley no seria el mateix sense Berkeley i Stanford, que la costa est dels Estats Units no seria el mateix sense Harvard, Columbia, MIT... Però, aquí ens permetem el luxe de maltractar les nostres universitats i dilapidar el futur dels nostres fills.\n"Aquí, ens permetem el luxe de maltractar les nostres universitats i dilapidar el futur dels nostres fills"\nD’altres semblen encara més radicals i difícils d’implementar, com ara reduccions fiscals per les classes mitjanes, ciutadania pels immigrants, limitar els diners de les campanyes polítiques o remunerar amb participacions empresarials els treballadors.\nLa feina dels mercats no és la de la política\nDarrere la conferència de Branko Milanovic reposa una idea que en temps de canvi on cal reinventar-se i reinventar la societat en què vivim esdevé fonamental. Els mercats per si mateixos no s'alineen amb els objectius socials dels ciutadans que els utilitzen com a mecanisme per aconseguir un major benestar. Aquesta és la feina de la política i de la societat, no és la feina dels mercats. Els mercats per si mateixos donaran una solució, però possiblement no és la que ens agradi perquè no serà ni la més igualitària ni la més justa, serà simplement una solució a l’atzar que funcionarà, ni tant sols serà l'òptima.\n"Els incentius a empreses i ciutadans s’han de preservar perquè sinó no disposarem de capital i el límit regulatori fa temps que, en un món de sobiranies compartides, està a les mans de moltes organitzacions"\nSi volem alinear les solucions dels mercats amb els nostres objectius com a societat, això és feina nostra. Cal dissenyar els mercats, regular-los i intentar que la solució resultant estigui alineada amb els objectius que volem aconseguir com a societat. És ben cert que alguns d'aquests objectius ens venen imposats. La solució ha de ser competitiva amb les d’altres països si volem poder repartir la prosperitat i no la misèria. Els incentius a empreses i ciutadans s’han de preservar perquè sinó no disposarem de capital i el límit regulatori fa temps que, en aquest món de sobiranies compartides, està a les mans de moltes organitzacions, no només de nosaltres. Ara bé, tot i això i malgrat que el capitalisme sigui hegemònic, hi ha espai per un ampli ventall de solucions com ja ho demostra la diversitat de les existents.\nEl primer pas és entendre bé el problema. Capitalism alone potser no ho explica en la seva totalitat i segurament, tindrem contribucions posteriors que afegiran nous matisos. Ara bé, és un gran pas endavant en la seva comprensió. Entendre un problema és la meitat de la solució o com deia Einstein: Given one hour to save the world, I would spend 55 minutes defining the problem and 5 minutes finding the solution.\nNo us perdeu el llibre! Costa de trobar en paper, però a Kindle el tindreu a l’instant!\nLliçons de la Xina: els diners\nLliçons de la Xina: AI & Competitivitat – It’s the adoption stupid!


Sala de premsa de Cossetània: "Quaderns deltaics", de Josep Igual, guanyador del III Premi de Narrativa Cristòfol Despuig, es presenta a Tortosa\n"Quaderns deltaics", de Josep Igual, guanyador del III Premi de Narrativa Cristòfol Despuig, es presenta a Tortosa\nEl llibre Quaderns deltaics, de Josep Igual, guanyador del III Premi de Narrativa Cristòfol Despuig, es presentarà dijous 12 de març, a 2/4 de 8 del vespre, a la Biblioteca Marcel·lí Domingo, de Tortosa.\nLa presentació anirà a càrrec de Maria Josep Margalef, professora de llengua i literatura i escriptora.\nOfrenen literatura en estat pur, aquests quaderns, trenats des d’un jo o des de tota una assemblea d’ànimes, un relat en marxa on la trama no és cap altra que el pas dels dies i els sediments, fragmentaris i fràgils, que la voluntat del prosista va deixant-nos en la pàgina creativa i reflexiva. L’autor reuneix, amb destra cocteleria personal, tradicions i modernitats, certeses provisionals, perfils del do de gents, sabors, músiques… Aquests Quaderns deltaics apleguen les visions i plasticitats d’un escriptor de raça (Gerard Vergés dixit) que s’acull a l’eterna actualitat de l’humanisme.\nJosep Igual va néixer a Benicarló, Baix Maestrat, el 1966. Viu a Sant Carles de la Ràpita, Montsià, des dels anys noranta. Ha conreat la poesia, la narrativa i el periodisme. La seva obra ha rebut diversos guardons com són el Ciutat de València de poesia del 1988, o el Sebastià Juan Arbó de novel·la del 1997. Entre els seus títols destaquen els llibres de versos 35 poemes (1988), Lector d’esperes (1990), Rebotiga del brocanter (1999), Poemes escollits (2007) i Ditades al vidre (2008). Ha publicat el llibre de contes Faules mamíferes (2007), els perfils biogràfics Retrats de butxaca (2006), els dietaris L’any de la fi del món (1999) i El rastre dels dies (2004), i les novel·les Cabotatge (1997), El cor cansat (1997), Les clarianes i els dols (2000) i Torn de nit (2005). En paral·lel a la seva vessant literària ha musicat textos propis i d’altres autors com a cantautor. Ha editat el CD Sort de tu (1998), i ha fet recitals arreu de la nostra geografia. Ha col·laborat com a articulista en diverses publicacions periodístiques, culturals i literàries. Amb Quaderns deltaics ha guanyat el premi Cristòfol Despuig de Tortosa del 2008.


3.1 | Pla de Desenvolupament Econòmic\nA Sants-Montjuïc la meitat de la superfície destinada a l’activitat econòmica correspon a la indústria (49%), seguida del comerç (18,6%) i les oficines (11%), de manera que en la seva comparació amb la ciutat destaca el fet que el pes de la superfície industrial és 20,4 punts superior a la mitjana (és el Districte amb més superfície dedicada a la indústria), mentre que el de les oficines i el comerç és clarament inferior.\nA més, són molts els veïns i les veïnes de Sants-Montjuïc que tiren endavant incipients projectes d’emprenedoria (individual o col·lectiva), així com emprenedors i emprenedores d’altres districtes estan pensant on ubicar els seus negocis.\nCal atendre tots aquests perfils de les empreses consolidades (petites, mitjanes i grans), de l’emprenedoria (individual i col·lectiva), així com també les iniciatives de l’economia comunitària i de les entitats socials que treballen o volen treballar en el desenvolupament local. Per això, per atendre l’activitat econòmica existent i per promoure’n de nova, es desenvoluparan accions d’informació i assessorament que contribueixin a crear o consolidar iniciatives econòmiques al Districte:\nSessions informatives, amb periodicitat trimestral, sobre recursos de suport a l’emprenedoria i a l’empresa oferts per Barcelona Activa o altres operadors públics o privats.\nSessions informatives, amb periodicitat semestral, sobre el potencial econòmic de Sants-Montjuïc que pugui ser rellevant per emprendre o evolucionar una activitat econòmica (inventari d’establiments en planta baixa, locals buits per barris, eixos i associacions de comerciants, fires, entitats d’inserció laboral, entre d’altres).\nAssessorament i assistència a entitats del Districte que desenvolupin o vulguin desenvolupar projectes de desenvolupament local, amb una mirada especial a aquells projectes socioeconòmics que comptin amb la implicació de persones en situació de risc d’exclusió social, als quals es procurarà fer un acompanyament integral.\nAccions per incentivar la vinculació entre el comerç i altres activitats econòmiques del Districte, per incrementar la despesa i les oportunitats creuades existents. Actuacions dirigides fonamentalment a impulsar les possibilitats de connectar el comerç de proximitat amb el polígon industrial, la cultura, la restauració i les activitats turístiques.\nS’espera que les accions contingudes en aquesta mesura resultin en un increment de l’atenció a iniciatives econòmiques consolidades o en fase de creació del districte de Sants-Montjuïc. En concret, s’espera superar anualment el nombre absolut d’empreses i altres actors econòmics amb seu social al Districte atesos abans d’iniciar el Pla. Així mateix, s’augmentarà el nombre absolut dels projectes d’emprenedoria del Districte atesos per serveis de Barcelona Activa.


Llengua per marxar d'Erasmus - UAB Barcelona\nUAB IDIOMES > UAB Idiomes Campus > Anglès > Llengua per marxar d'Erasmus (Informació general)\nAnglès: taller de llengua i cultura anglesa per a Erasmus.\nEstudiants acollits en programes de mobilitat de sortida que han de fer una estada acadèmica en una universitat estrangera\nLlengua per Marxar d'Erasmus (Get Ready for Exchange)\nDates: Segon semestre: inici el 27 d'abril.\nConsulteu aquí totes les dates i horaris dels cursos\nPreu: subvencionat 100 %.\nCertificació: si necessiteu acreditar el vostre nivell de coneixements d'idioma, podeu matricular-vos als nostres exàmens d'acreditació. Aquí trobareu informació de les diferents convocatòries i dels nivells dels quals us podeu examinar.


Pere Regull: “Amb les Fires de Maig Virtuals molts petits comerços han perdut la por al comerç online i això és molt positiu” | FIRES DE MAIG\nInici / Notícies / Pere Regull: “Amb les Fires de Maig Virtuals molts petits comerços han perdut la por al comerç online i això és molt positiu”\nAquest dilluns l’edifici de l’Enològica ha acollit la roda de premsa de valoració de les primeres Fires de Maig Virtuals de Vilafranca del Penedès, celebrades el 22, 23 i 24 de maig al web firesdemaig.cat. Amb la presència de l’alcalde de Vilafranca, Pere Regull, i del regidor de Promoció Econòmica i Comerç, Joan Manel Montfort, s’han donat a conèixer les dades recollides a les enquestes als expositors, als visitants i les dades de visites al web i les xarxes socials. Joan Manel Montfort assegurava que la valoració que fan, tant expositors com visitants, de les Fires de Maig Virtuals 2020, és “molt positiva. Ha estat un èxit col·lectiu com a comunitat poder celebrar unes fires multisectorials virtuals úniques a Catalunya”. Montfort ha explicat que a les Fires de Maig Virtuals 2020 hi varen participar 118 expositors. D’aquests més d’un centenar d’empreses han participat en l’enquesta, valorant amb un 8,1 la seva satisfacció amb l’esdeveniment. Els quasi 30.000 usuaris que varen visitar la web de les fires, també la recomanen en un 78% dels enquestats, que valoren molt positivament la facilitat de navegació i l’estructura entenedora.\nEl regidor també destacava les activitats a l’Espai Demo, que han registrat una assistència de 1.089 assistents en global. Aquesta xifra suposa triplicar les dades registrades en un format presencial l’any passat. En destaquen la ponència inaugural a càrrec de l’economista Emili Duró, que va registrar 637 visualitzacions. Pel que fa al sorteig de 1.000€ en compres de maquinària agrícola, organitzat pels 10 expositors participants d’aquest pavelló, hi han participat 28 usuaris.\nExpositors satisfets amb el format virtual\nUna de les dades més destacades per part dels expositors a les fires ha estat l’atenció rebuda per part de l’organització i les facilitats per participar-hi. Al 8,1 de puntuació se li afegeix que el 63% de les empreses participants repetirien l’experiència de participar en unes fires amb les mateixes característiques. També un 63% recomanaria a altres empreses participar en unes properes Fires de Maig en format virtual. Una de les dades més positives per part dels expositors ha estat la repercussió que han obtingut, ja que el 17% afirma que durant les fires han vist incrementat les visites a la seva web d’empresa.\nEl regidor de Promoció Econòmica s’ha mostrat satisfet d’haver generat “a través d’unes fires virtuals creades des de zero, un negoci que, si no s’haguessin muntat no s’hauria generat” i ha assegurat que l’any vinent es podria mantenir el format virtual junt amb el format presencial i que estigués obert abans i després de fires.\nPerdre la por al comerç online\nPer la seva banda, l’alcalde Pere Regull ha recordat que la Comissió de Fires va decidir tirar endavant les Fires de Maig Virtuals en el moment més àlgid de la pandèmia i en ple confinament. “Valoro molt totes les empreses que es va comprometre a ser-hi presents, malgrat que en aquells moments tots els missatges econòmics i sanitaris eren molt negatius. Quan vam decidir fer les fires ni el Servei de Promoció Econòmica ni les empreses estaven preparades. Si en el futur torna a passar, ja estarem a punt”, ha dit l’alcalde. Pere Regull també s’ha mostrat satisfet per fet que les fires virtuals hagin suposat per a molts petits comerços la seva entrada en el món d’Internet. “Han perdut la por al comerç online i això és molt positiu. La supervivència del comerç de proximitat està molt vinculada a la seva presencia a la xarxa”, assegurava l’alcalde.\nFinalment Pere Regull ha donat un missatge d’optimisme davant la situació econòmica. “Es percep que hi ha ganes de reactivar l’economia, de sortir al carrer, de comprar... aquestes ganes ens faran ressorgir. Hi haurà sectors que els costarà, però ja es detecta en alguns més activitat que abans de confinament”, ha afirmat Regull.


Endesa renova un centre de transformació a la Segarra per a millorar el servei a 3.300 clients\nS’ha reformat tecnològicament les cabines de la unitat per guanyar en seguretat, robustesa i resistència\nper Redacció dimecres, 22 de novembre 2017 - 17:00h\nEndesa ha finalitzat recentment els treballs de reforma tecnològica d’un centre de transformació de la Segarra amb l’objectiu de millorar la qualitat i la continuïtat del subministrament elèctric a gairebé 3.300 clients repartits entre els municipis de Guissona, Massoteres i Torrefeta i Florejacs, a la Plana de Lleida. L’actuació, que ha suposat una inversió de gairebé 29.000 euros, aportats íntegrament per la Companyia, ha consistit a canviar els elements de maniobra convencionals d’un centre de transformació, ubicat al municipi de Guissona, per unes cabines compactes, més fàcils de maniobrar i que incorporen elements de característiques especialment aïllants, fet que les fa més segures i robustes de cara a suportar ambients salins i humits o de forta pol·lució. Igualment, gairebé no requereixen manteniment, a diferència de la tecnologia anterior, en què aquestes tasques obligaven a tallar temporalment el servei als clients.\nIgualment, la reforma ha comportat deixar el centre de transformació a punt per dotar-lo, a curt termini, dels equips d’actuació remota i un sistema de comunicacions que permeti accionar a distància els seus dispositius de maniobra des del Centre de Control de la Companyia té a Barcelona. Aquesta característica permetrà, així, evitar la necessitat de desplaçar equips sobre el terreny en cas d’incidències, ja que siguin pròpies o derivades de l’acció d’agents externs. D’aquesta manera s’estalvia temps en la localització d’avaries i s’agilitza, en molt, la resolució i el temps d’interrupció del subministrament elèctric.\nAquests treballs formen part dels plans d’inversió de la Companyia a la Segarra, com un pas més per dotar la infraestructura elèctrica de la comarca dels darrers avenços tecnològics i permetre una major homogeneïtat en la xarxa de distribució de manera que es guanya en seguretat, en una regularitat en el seu funcionament i, de retruc, per tant, en una millora en la continuïtat en el subministrament dels clients.\nMollerussa tindrà una cervesa que porta el seu nom\nTàrrega endega una campanya contra els tics masclistes en el si de la parella


Això és el que ha pagat fins ara la Caixa de Solidaritat ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dilluns, 10 de maig de 2021 10:44 h\nPolítica Última actualització Divendres, 10 de novembre de 2017 15:00 h\nLes entitats sobiranistes creen un compte corrent per fer front a les represàlies econòmiques de l'Estat\nLa presidenta del Parlament, Carme Forcadell, ha dipositat aquest matí la fiança de 150.000 euros que el jutge va decretar per eludir la presó. Els diners, segons confirma l'ANC, provenen, en la seva totalitat, de la Caixa de Solidaritat de l'entitat. Precisament, la Caixa de Solidaritat va abonar els 2,2 milions d'euros que van dipositar Mas, Rigau, Ortega i Homs dels 5,2 finals que han de pagar per l'organització del 9-N, segons ha confirmat l'ANC al directe!cat.\nPla mig llarg de la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, acompanyada del membres de la Mesa Nuet, Guinó, Simó i Barrufet\nAnna Simó, Carme Forcadell, fiança, Llu, Mesa del Parlament, presó, Ramona Barrufet\nCarme Forcadell ha sortit de la presó d'Alcalá-Meco, on ha passat la nit després que el magistrat Pablo Llarena decretés presó sota fiança a la presidenta del Parlament, acusada de possibles delictes de rebel·lió, sedició i malversació.\nSegons ha confirmat l'ANC, els diners de la fiança de Forcadell han sortit de la Caixa de Solidaritat de l'entitat. L'ANC ja va crear un compte corrent per cobrir les possibles represàlies econòmiques pel referèndum de l'1-O.\nDe la mateixa manera, el passat mes de setembre, la caixa de solidaritat va dipositar els 2,2 milions d'euros dels 5,2 totals que han de pagar Mas, Rigau, Homs i Ortega al Tribunal de Comptes arran de l'organització de la consulta sobiranista del 9-N.\nEn aquest sentit, l'ANC ha agraït la resposta massiva de la ciutadania. Per la seva banda, Crida per la Democràcia ha volgut agrair tothom qui ha col·laborat. "Ja està en llibertat després de fer-se efectiva la fiança pagada gràcies a les vostres aportacions a la Caixa de Solidaritat", ha dit en un missatge de WhatsApp.\n@enricblanes a @PopapCatradio La Caixa de Solidaritat va rebre moltes peticions i es va superar la capacitat de resposta del web en alguns moments. La resposta de la gent ha estat espectacular. L'energia que tenim com a poble ens dona molta força. #Llibertat\nTanmateix, la caixa de Solidaritat assumirà les fiances dels membres de la Mesa Lluís Guinó, Anna Simó, Ramona Barrufet i l'exvicepresident Lluís Maria Corominas, que el jutge va deixar en llibertat i va donar un marge de set dies per abonar els 25.000 euros cadascun.\nUn cop abonin les fiances, tots ells tindran la prohibició d'abandonar el territori espanyol, hauran d'entregar el passaport i hauran de personar-se davant del jutge setmanalment.\n11 de novembre de 2017, 09.24 h\nMatxacar als nostres patriotes es matxacar al poble català , quan els empresonen a ells m'estan empresonant a mi.\n10 de novembre de 2017, 19.23 h\nJo tambe he donat, i per tenir la conciencia tranquila, intento treure aquest dines d'altres coses prescindibles, i vaig sumant el IVA de menys que rep montoro, fins a fe un balanc = 0,\n10 de novembre de 2017, 19.18 h\nJo tambe he donat, i per tenir la conciencia tranquila, intento treure aquest dines d'altres coses prescindibles, i vaig sumant el IVA de menys que rep montoro, fins a fe unh balanc = 0\n10 de novembre de 2017, 19.09 h\nConfisquen a Colombia 5,4 milions de dolars d'Iganacio Gonzalez de la gestaPPo.\nJa ha sortit de la preso per 400.000 € de fiança de la Gurtel.\nNo era pres politic, era xorisso per la gestaPPo i aquests sempre surten rapid.\nSon aquells dels sobres del Barcenas, "el gurtelero mayor del reino"\n10 de novembre de 2017, 17.47 h\nNOSALTRES TAMBE......HAN DONAT MOLT PER TOTS NOSALTRES\n10 de novembre de 2017, 17.36 h\nJo també hi he col.laborat. Cadascú que doni el que pugui..\n10 de novembre de 2017, 16.48 h\nHem sento molt agraït d'haver pogut col.laborar econòmicament en l'excarceració d'una persona tant digna com la Sr. Forcadell


Ivanka Trump reparteix menjar en una església evangèlica de Miami\nMentre ho feia, va rebre una trucada del seu pare per felicitar-li el Nadal\nIvanka Trump repartint menjar a Miami INSTAGRAM\nBarcelonaIvanka Trump, la filla i assessora del president dels Estats Units, Donald Trump, va participar aquest dimarts en un acte nadalenc de distribució d'aliments per a persones necessitades en una església evangèlica de Miami, a l'estat nord-americà de Florida. La filla del mandatari va participar en un esdeveniment de distribució gratuïta de caixes amb aliments a famílies d'escassos recursos que es van arribar en els seus vehicles fins a l'església King Jesus International Ministry.\nImatges divulgades pel canal Local 10 News a Twitter mostren Ivanka amb mascareta carregant diverses caixes d'un carpa instal·lada als voltants de l'església i dipositant-les al portaequipatges de diversos automòbils. Des de primera hora del matí, els conductors feien cua en una llarga fila per recollir les caixes de menjar que oferia gratis aquesta església que el 2019 va acollir un esdeveniment organitzat pel president Trump.\nEn el moment del lliurament d'aliments, justament va coincidir que el president Trump va trucar a la seva filla per desitjar-li un bon Nadal i ella va activar l'altaveu de el telèfon, segon recull Efe del citat mitjà. Ivanka Trump i el seu marit, Jared Kushner, van comprar recentment per 31,8 milions de dòlars un terreny de 7.284 metres quadrats. La parcel·la, sense edificar però amb embarcador, està situada a Indian Creek Village i era propietat del cantant espanyol Julio Iglesias.


Sant Joan i Sant Vicenç també tenen aquests dies els seus campionats populars - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSant Joan i Sant Vicenç també tenen aquests dies els seus campionats populars\nredacció 08.07.2018 | 23:56\nLa passió pel vòlei platja a les nostre comarques està creixent any rere any. Molts pobles de laCatalunya Central ja tenen els seus habituals tornejos d'estiu organitzats. Aquest any, Sant Joan de Vilatorrada s'estrenarà com a organitzador dels seu particular torneig en aquesta disciplina. Del 16 al 20 de juliol es disputarà, a les piscines municipals de Sant Joan de Vilatorrada, la primera edició del torneig de vòlei platja.\nLa competició està oberta als majors de 16 anys i constarà de deus categories: el 4x4 mixt elit i el 4x4 obert amateur. Per participar-hi, cal inscriure's prèviament, abans de l'11 de juliol, a través del web torneigvolei@gmail.com o bé trucant als telèfons 658 897 213 o 686 929 390. El preu de la inscripció és de 10 euros per jugador i inclou una samarreta, aigua i l'entrada a la piscina municipal, a més d'obsequis per als finalistes.\nSant Vicenç de Castellet també organtizarà, del 16 al 19 de juliol, el seu torneig de vòlei platja. La competició es durà a terme a la zona esportiva des de les 6 de la tarda fins a les 9 del vespre. Les inscripcions es podran fer al Casal de Joves el RKÓ fins al 13 de juliol.\nEl clàssic Open de Puig-reig arranca amb 52 equips. Esports\nHighlights 3.0 guanya el torneig de Manresa de vòlei de la plaça Major. Esports


Súria edita un llibre de receptes de cuina fet per avis i àvies del poble - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSúria edita un llibre de receptes de cuina fet per avis i àvies del poble\nLa presentació s'ha fet en el marc de la Setmana de la Gent Gran, que s'acaba aquest divendres\nredacció | súria 06.10.2016 | 18:30\nAssistents a la prsentació del llibre AJUNTAMENT DE SÚRIA\nAssistents a la prsentació del llibre\nSúria ja disposa del seu propi «Llibre de Receptes», que recull diverses propostes de cuina tradicional que hi han aportat persones grans del poble. Ha estat una iniciativa de l'àrea de Benestar Social de l'Ajuntament i del Consell Municipal de la Gent Gran, que han aprofitat la setmana de la Gent Gran que se celebra aquests dies per fer-ne la presentació.\nAmb aquesta publicació es vol preservar part de la cultura gastronòmica tradicional de la vila de cara a les futures generacions a través de l'experiència de la gent gran, a qui l'Ajuntament agraeix la col·laboració i anima a seguir compartint aquests coneixements per jugar «un paper actiu en la societat», segons va apuntar la regidora de Benestar Social, Carme Besa, en la presentació que s'ha fet aquesta setmana. L'acte també va incloure una xerrada de la nutricionista Josefina Llargués, en què va defensar l'alimentació tradicional com la més saludable, i un tast de productes de Súria.\nEls actes, a la recta final\nLa Setmana de la Gent Gran de Súria s'acaba aquest divendres amb un acte de cloenda, a partir de 2/4 de 6 a l'Esplai. Comptarà amb la presència de la regidora Carme Besa, i servirà per presentar les activitats del Consell Municipal de la Gent Gran per al curs 2016-17. També hi haurà un taller d'expressió corporal i humor a càrrec de la clown Paqui Borjas, i un berenar de germanor.\nA banda de la presentació del llibre, la Setmana de la Gent Gran de Súria també ha comptat amb una xerrada-taller sobre la influència positiva de la música i un cinefòrum. A més, s'ha acompanyat de la iniciativa anomenada Tant per compartir, que convida nois i noies d'entre 11 i 18 anys a fer-se selfies reflectint un moment de trobada o una activitat compartida amb persones grans.