Una truita d'ous o truitada és un plat que es prepara deixatant (sacsejant) els ous (rovell i clara) i posteriorment fregint amb poc oli el líquid que en resulta. La barreja d'ous batuts amb carns, peixos o vegetals, formant truites, és molt antiga i tradicional arreu de la Mediterrània. No existeix un acord sobre l'origen d'aquest plat tan tradicional i estès a nivell mundial. Amb l'ou com a base per a la seva elaboració, la truita presenta multitud de varietats que acullen tot tipus d'ingredients: verdures, hortalisses i carns, entre molts d'altres. Té un important valor, tant culinari com nutritiu.\n↑ 1,0 1,1 La cuina de les Terres de l'Ebre: receptes tradicionals del Baix Ebre, del Montsià i de la Terra Alta, Maria del Carme Queralt Tomàs, Cossetània Edicions, 2006. ISBN 84-9791-143-1\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Truita_d%27ous&oldid=18881788»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 oct 2017 a les 16:39.


Cap sanció per mirar l'historial clínic\nSalut arxiva dos dels quatre expedients oberts per mal ús de la història clínica compartida\nEls expedients afecten treballadors de l'hospital.\nActualitzada 09/12/2019 a les 12:35\nEl ministeri de Salut ha tancat dos dels quatre expedients que s’havien obert per un presumpte mal ús de la història clínica compartida per part dels professionals de l’Hospital Nostra Senyora de Meritxell sense interposar cap sanció. En concret, s’havien obert expedients a un metge, un auxiliar d’Infermeria i dues administratives que se sospitava que havien accedit a l’historial clínic de pacients per motius aliens a la seva tasca professional. Dos d’aquests professionals encara tenen una investigació oberta, però en el cas dels dos darrers ja s’ha conclòs sense cap conseqüència per als implicats. Segons van informar fonts governamentals, “després de llegir les al·legacions de les investigades, conèixer bé les seves funcions, parlar amb la cap del servei, amb companys laborals i altres testimonis i examinar quan i per què aquestes persones van accedir a la història clínica compartida, no s’ha trobat una causa clara que justifiqui sancionar aquests treballadors”. La resolució ja s’ha notificat als pacients afectats, que si no estan d’acord amb el resultat de la investigació tenen l’opció de portar el cas per la via judicial. Les fonts van indicar que el ministeri no disposa dels mitjans necessaris per investigar i determinar si la informació que els treballadors han pogut consultar l’han difós de manera indeguda. Aquest aspecte, que és constituent de delicte, depèn directament de la justícia. Aquest matís és important perquè el reglament de l’Hospital, que és previ a la llei del model de la història clínica, diu que “només s’expulsarà els professionals que revelin secrets” descoberts de manera indeguda.\nDos expedients per resoldre\nEl ministeri treballa encara en els altres dos expedients oberts. Segons les fonts, en els dos casos restants la situació és més complexa i per això s’està allargant més en el temps però s’espera que estiguin tancats, sigui quin sigui el resultat, abans d’acabar l’any. Sense voler entrar en detalls, es va especificar que la informació que s’hauria consultat a través de la història clínica compartida en aquests dos casos encara oberts és més sensible, fet que dificulta determinar si hi havia o no una raó professional que justifiqués l’entrada i si hi ha raons o no per sancionar els treballadors. En tot cas, mentre han durat les dues primeres investigacions i fins que no es resolguin les dues que resten obertes, els professionals que estan sota sospita d’haver actuat de forma irregular tenen accés limitat a la història clínica compartida però segueixen al seu lloc de feina fins que no es demostri –si finalment es fa– que són culpables. Cal recordar que la llei de drets i deures del pacient indica que el codi disciplinari preveu sancions per accés indegut que oscil·len entre els 50.000 i els 100.000 euros. En cas que durant la investigació el ministeri trobés indicis de delicte penal derivarien la qüestió a la Fiscalia. La implementació de la història clínica compartida inclou un sistema d’accés que obliga el professional a indicar el seu nom i el càrrec que ostenta, així com el motiu de la consulta per tal de garantir-ne un ús adequat. A més, queda registrat el dia i l’hora en què s’ha fet servir. En el cas que el mateix sistema detecti una incongruència en el moment que el professional intenta fer una consulta, el SAAS fa una primera avaluació i, si ho considera oportú, obre un expedient perquè Salut actuï en funció del codi disciplinari que preveu la llei. Des del ministeri sempre s’ha defensat que el nou sistema és més segur que l’anterior, ja que abans qualsevol podia consular el paper sense que ningú ho sabés ni quedés registrat.\nUN CAS AMB DENÚNCIA POLICIAL\nUna de les famílies que va demanar que s’investigués un professional del SAAS perquè sospitava d’un ús irregular de la història clínica compartida va decidir interposar també una denúncia policial contra la treballadora en concret i també contra l’organisme sanitari. Segons ha pogut saber aquest rotatiu, el cas que també va ser denunciat a la policia encara té l’expedient obert i els usuaris afectats segueixen a l’espera de la resolució. La parella que sospita de l’ús irregular va demanar que l’empleada fos acomiadada en entendre que ha comès un delicte de vulneració de la intimitat.\nno val la pena va dir..No han enxampat a cap administrativa "tafanejant". I segons Ministeri està arxivat.\nHan demostrat que estava dins de les seves funcions. Ara que ho demostrin els altres 2 casos. Deixeu a les administratives ja d'una vegada.\nLlegeix bè i informat.\ntot això es per fer veure que s'està fent bé la feina i que tot es segur i confidencial però tot es mentida, se'ls escapa de les mans\n#10 no val la pena\nSecret médic que es aixo. va dir..L´historia clínica compartida a Andorra es una aberració i una negació dels drets del pacient, de la protecció de dades i del secret mèdic.\n1 Es crea i comparteix la base de dades sense consentiment del pacient.\n2 Pot accedir qualsevol que tingui accés al programa sense consentiment del pacient. (nomes cal veure la noticia on han enxampat unes administratives “tafanejant”\n3 El pacient no té accés al contingut de l´historia ni als accessos a ella llevat que ho demani de forma justificada.\n4 El pacient no pot decidir amb qui vol compartir certes informació sensibles ( SIDA, Hepatitis, avortaments, historial psiquiàtric , etc….\nNo han enxampat a cap administrativa "tafanejant". I segons Ministeri està arxivat.\n#9 Modus operandi\nAnomalies va dir..El meu metge de capçalera s'ha donat d'alta com a metge referent amb el meu consentiment verbal, però no m'ha fet signar cap document. Vaig posar al corrent a la CASS d'aquesta anomalia funcional mitjançant resposta al mateix e-mail en que m'informaven de que s'ha acceptat la sol·licitud del meu metge referent, sense indicar-me de qui es tracta. Reclamo la informació i el fet de que jo hauria d'haver signat algun tipus d'imprès, i no m'han contestat des de fa ja més de 14 mesos. INCOMPETENTS!\nAixò s'anomena silenci administratiu,molt típic en aquest casos.\ni els estaments com protecció de dades, partits de l'oposició que han de preservar la nostra intimitat i confidencialitat de les dades privades no diuen res ni es manifesten comentant i buscant solució a les inquietuds dels ciutadans o pacients que no volen ser en aquesta línia d'actuació del govern que tenim ara !! esperem moviments ja\nEl meu metge de capçalera s'ha donat d'alta com a metge referent amb el meu consentiment verbal, però no m'ha fet signar cap document. Vaig posar al corrent a la CASS d'aquesta anomalia funcional mitjançant resposta al mateix e-mail en que m'informaven de que s'ha acceptat la sol·licitud del meu metge referent, sense indicar-me de qui es tracta. Reclamo la informació i el fet de que jo hauria d'haver signat algun tipus d'imprès, i no m'han contestat des de fa ja més de 14 mesos. INCOMPETENTS!\n#6 Secret médic que es aixo.\nL´historia clínica compartida a Andorra es una aberració i una negació dels drets del pacient, de la protecció de dades i del secret mèdic.\noposició, protecció de dades i raonador ningú diu res ni es possessionen en res, potser que treballin una mica pels ciutadans que no volem això\nO tots esteu en el mateix sac que govern ???\nfalta molt per fer a nivell de seguretat, he parlat amb diferents metges que fan les reunions amb els informàtics encarregats de la gestió del programa i estan en contra de com s'està gestionant, no s'en fien dels controls ja que els propis informàtics reconeixent la manca de seguretat en el nostre "peis". com sempre hem de claudicar i qui no ho vulgui serà penalitzat, això no es democràtic es una dictadura encoberta com sempre pels nostres governants que van del que no son, enganyant, manipulant i expolian la societat sense dret a opinar.\nreaccions i moviments ja\nGovern dels Millors = plagi permanent de Spanishtan. Amb una història clínica oberta a tot el col·lectiu sanitari, sempre hi trobarem ovelles negres tafaneres. Les informacions sensibles dels pacients ara queden a lliure disposició de qualsevol facultatiu. El meu metge de capçalera m'ha deixat mirar en pantalla el meu historial, com funciona el programa i les febleses del mateix. Ningú em pot garantir que aquesta persona autoritzada pugui fer lo mateix amb terceres persones que jo no controlo. A més, si vas a consultar una segona opinió, aquesta no serà secreta, el metge del primer diagnòstic sabrà que no hi ha confiança plena en ell, i és conegut que això frenarà a més d'un malalt, extorsionant per clientelisme. Només calia girar el cap i mirar cap a França, ells han creat el DMP (dossier médical paratgé), on és l'usuari qui en dona l'autorització i selecciona allò que vol deixar a lliure consulta del personal a qui ell autoritza. L'usuari passa a ser-ne el gestor directe.\nNo és estrany que la dona andorrana o resident no vulgui avortar a Andorra, i és que després tot se sap ....


La Generalitat aixeca la suspensió de l'acti... - Govern.cat\nquery_builder 3 desembre 2021 10:30\nLes inspeccions efectuades i els informes requerits en matèria de seguretat industrial acrediten que les plantes U-350, U-2500 i U-2360 compleixen la normativa relativa a establiments de risc químic\nDurant la tramitació s’han introduït millores a les plantes que van més enllà dels requisits establerts per la normativa, com la bunquerització de la sala de control, la instal·lació de sistemes per interrompre el procés productiu o l’increment dels equips de detecció i extinció d’incendis\nLa tecnologia emprada per la instal·lació que pot reprendre l’activitat és diferent a la de la planta accidentada\nEl Departament d’Empresa i Treball resoldrà aixecar la suspensió de l’activitat que afectava, des de l’accident del dia 14 de gener de l’any 2020, a les plantes de derivats de l’òxid d’etilè i òxid de propilè U-350, U-2500 i U-2360 que l’empresa IQOXE té a la Canonja. La decisió s’ha pres després de comprovar que les instal·lacions compleixen tota la normativa vigent en matèria de seguretat industrial i de verificar la implementació de mesures addicionals de seguretat. La instal·lació accidentada -que emprava una tecnologia diferent- està desmantellada i no tornarà a operar.\nTot i que les plantes U-350, U-2500 i U-2360 no van ser les que van patir l’accident, la sol·licitud per reobrir-la s’ha abordat pel Departament d’Empresa i Treball amb l’objectiu d’incrementar les garanties de seguretat mitjançant la reelaboració de tota la documentació i la realització de més revisions. A la tramitació també s’hi han incorporat les conclusions dels informes elaborats per la consultora DNV GL -encarregat per la Generalitat de Catalunya- i per l’Institut Químic de Sarrià (IQS) -encarregat per IQOXE- per investigar les causes de l’explosió del 14 de gener del 2020, i que han permès proposar l’adopció de mesures de seguretat que van més enllà de les previstes pel marc normatiu vigent.\nEn l’àmbit de les mesures previstes per la normativa, s’ha requerit a l’empresa la reelaboració de l’Informe de Seguretat (document que analitza la instal·lació i detecta els possibles riscos que presenta a partir de les matèries primeres i dels procediments que utilitza) i del Dictamen de Seguretat (document que ha inclòs una inspecció completa de la instal·lació), que són els documents que exigeix la normativa per autoritzar l’activitat dels establiments industrials químics de risc. També s’ha exigit, d’acord amb la normativa, una nova inspecció de tots i cadascun dels equips de pressió de la planta. L’avaluació de l’Informe de Seguretat ha anat a càrrec de diferents empreses externes, mentre que el Dictamen de Seguretat ha estat elaborat per una empresa de certificació.\nEl procediment de tramitació de la represa de l’activitat de les plantes U-350, U-2500 i U-2360 també recull l’adopció de diferents mesures que van més enllà dels requisits establerts per la normativa vigent. En primer lloc, s’ha bunqueritzat la sala de control: tant la instal·lació actual, que tindrà caràcter provisional, com la definitiva estaran equipades per resistir a les sobrepressions. En segon lloc, les plantes s’han equipat amb diferents sistemes que, en cas de detectar diferències significatives en la pressió o la temperatura de diferents punts del reactor, interrompen el procés productiu i activen la refrigeració, si s’escau. També s’ha condicionat la represa de l’activitat a la millora del sistema de protecció i extinció d’incendis, fet que ha suposat la instal·lació de detectors de gasos a més ubicacions, de detectors de flama per infraroigs i d’un nou sistema de ruixadors d’aigua polvoritzada. Finalment, s’inclou la instal·lació d’un sistema per guardar una còpia de seguretat de les dades dels processos productius.\nEl Departament d’Empresa i Treball manté obert l’expedient informatiu per tal de determinar les causes de l’explosió de la planta de derivats de l’òxid d’etilè U-3100 que l’empresa IQOXE tenia a la Canonja. La labor efectuada fins al moment ha facilitat la incorporació de millores en la seguretat de l’establiment, i l’expedient se seguirà instruint fins a disposar de tota la informació que es pugui recollir sobre l’accident.


Obtenció de dades registrals d'una fundació . Canal Empresa\n6354 - Obtenció de dades registrals d'una fundació Departament de Justícia canalempresaweb\nEl Registre de fundacions és públic i assumeix funcions de qualificació, inscripció i certificació. La publicitat del Registre es fa efectiva en suport electrònic o en paper, segons les modalitats següents:\n- Certificació de dades registrals\n- Notes simples i còpies certificades\n- Fotocòpies dels comptes anuals\nEls autònoms, professionals, empreses, entitats i altres col·lectius heu de tramitar per internet amb certificat digital. La documentació que aporteu fora d’aquest canal no es tindrà en compte ni es computarà a efectes de data de presentació.\nLLEI 21/2014, del 29 de desembre, del protectorat de les fundacions i de verificació de l'activitat de les associacions declarades d'utilitat pública. (DOGC núm. 6780 publicat el 31/12/2014)\nLLEI 7/2012, del 15 de juny, de modificació del llibre tercer del Codi civil de Catalunya, relatiu a les persones jurídiques. (DOGC núm. 6152 publicat el 19/06/2012)\nLLEI 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern. (DOGC núm. 6780 publicat el 31/12/2014)\nLLEI 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern. (articles 39 i següents) (DOGC núm. 6780 publicat el 31/12/2014)\nCORRECCIÓ D'ERRADES a la Llei 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (DOGC núm. 6780, de 31.12.2014). (DOGC núm. 6822 publicat el 03/03/2015)\nORDRE JUS/152/2018, de 12 de setembre, per la qual s'estableix el nivell de subjecció de les fundacions i de les associacions declarades d'utilitat pública als instruments de transparència establerts per la Llei 21/2014, del 29 de desembre, del protectorat de les fundacions i de verificació de l'activitat de les associacions declarades d'utilitat pública. (DOGC núm. 7707 publicat el 17/09/2018)\nCORRECCIÓ D'ERRADES a l'Ordre JUS/152/2018, de 12 de setembre, per la qual s'estableix el nivell de subjecció de les fundacions i de les associacions declarades d'utilitat pública als instruments de transparència establerts per la Llei 21/2014, del 29 de desembre, del protectorat de les fundacions i de verificació de l'activitat de les associacions declarades d'utilitat pública (DOGC núm. 7707, de 17.9.2018). (DOGC núm. 7785 publicat el 10/01/2019)\nCertificació de dades registrals\nComença Certificació de dades registrals\nNotes simples i còpies certificades\nComença Notes simples i còpies certificades\nFotocòpies dels comptes anuals\nComença Fotocòpies dels comptes anuals\nData actualització 22.10.2020


Així ha estat el debat decisiu de les eleccions a Sabadell\nEscrit per Lídia Arderiu el 23 maig 2019\nEl centre cívic de Can Rull ha acollit aquest dijous el debat decisiu de les eleccions municipals entre els principals candidats a l’alcaldia, en què han exposat les seves propostes en referència a la ciutat, al paper que ha de tenir el consistori en el procés i sobre els futurs pactes.\nModerat pel periodista de Rac1 Xavi Bundó, el debat està organitzat per iSabadell, Mola TV, Nació Sabadell i Ràdio Sabadell. Ha comptat amb la presència de Marta Farrés pel PSC, Joan Berlanga per Sabadell en Comú, Juli Fernàndez per Esquerra Republicana, Maties Serracant per la Crida, Lourdes Ciuró de Junts per Sabadell, Adrián Hernández per Ciutadans, Marisol Martínez per 100% Sabadell i, finalment, Esteban Gesa pel PP.\nLa gestió de la ciutat en els darrers quatre anys ha centrat la major part del debat, en què els partits de l’oposició han titllat el govern d’”ineficient” i “incapaç de gestionar” sobre problemes que afecten la ciutat com ara l’habitatge, la neteja, el transport públic o la mobilitat. El punt d’acord ha arribat a l’hora de parlar del Riu Ripoll, en què les formacions han coincidit en què ha de ser el gran pulmó verd de la ciutat i un espai d’oportunitats\nEl procés, l’altre gran tema de debat\nEl procés ha tornat a evidenciar les diferències entre candidats, tot i que aquesta vegada els blocs han estat diferents. Lourdes Ciuró ha destacat que “l’1 d’octubre va ser una gran acció de desobediència massiva”, mentre que “Fernàndez ha dit que estem en la defensa de la república del benestar i hi seguim treballant”. “Està en joc la democràcia, hem de lluitar contra la repressió”, ha assegurat Serracant.\nSerracant i Hernández. Autor: J.Peláez\nAdrián Hernández ha acusat Serracant de “fer un acte de desobediència contra el seu càrrec” durant l’octubre de 2017. “Serracant ha governat d’esquena a més de la meitat de la ciutadania”, ha assegurat Gesa, mentre que Farrés ha defensat l’aposta pel diàleg.\nJoan Berlanga, per la seva banda, ha manifestat la voluntat de celebrar un referèndum acordat i ha assegurat que “Ada Colau i el nostre espai molestem perquè som un espai transversal”. Finalment, Marisol Martínez ha utilitzat Torre-Romeu com a “exemple de convivència i respecte” com el que vol a la ciutat.\nPossibles pactes de govern\nEl tercer bloc s’ha centrat en els possibles pactes de govern que es poden configurar a partir de diumenge. Ciutadans ha defensat la necessitat d’un govern constitucionalista, mentre que ERC ha assegurat que “no pactarem amb les forces del 155” (PP, Cs, PSC). Per la seva banda, Farrés s’ha mostrat disposada a pactar amb gairebé totes les forces, excepte la Crida i Vox, “mentre l’única línia vermella sigui parlar de Sabadell” igual que el PP, que ha assegurat que “en temes de ciutat estarem amb qualsevol partit”.\nMarisol Martínez i la resta de candidats. Autor: Juanma Peláez\nEl mateix ha defensat Martínez, que ha assegurat que “governarem amb la gent que té capacitat de governar, independentment del partit”. Serracant, per la seva banda, ha apostat per reeditar un govern d’esquerres igual que Berlanga, que ha parlat de la necessitat “de fer un govern d’esquerres aprofundint en un programa de ciutat”. Finalment, Ciuró ha defensat la necessitat de “pactes de ciutat i pactes institucionals”.\nFoto portada: els candidats amb Xavi Budó abans de començar el debat. Autor: Juanma Peláez\nL’homenatge a Joan Brossa obrirà el primer concert del cicle de música de cambra\nAdri Cuevas: “no faig càlculs perquè crec que no és bo”\nSabadell Central? ZBE a Sabadell? Així ho vol Pedro Sánchez\nUna vianant atropellada mentre creuava el carrer\nConcert per l’emergència climàtica\nOliu (BS) emplaça Sánchez a actuar conforme les “lleis del mercat” perquè hi ha “incerteses”\nEls centres d’empreses municipals baten el seu rècord d’ocupació\nEls efectes del Gloria a Sabadell: 270 trucades al 112 i 126 incidències als carrers\nbarris (150) C.E.Sabadell (708) Carles Rossinyol (176) CE Sabadell (182) CiU (196) Ciutadans (219) CN Sabadell (406) contingut patrocinat (177) cultura (214) educació (182) ERC (160) Esteban Gesa (197) festa major (236) FGC (133) Fira Sabadell (172) futbol (393) habitatge (159) història (243) història de sabadell (182) incendi (151) Joan Berlanga (191) Josep Ayuso (150) Joventut de la Faràndula (152) Juli Fernàndez (363) Liga Adelante (170) Marisol Martínez (191) Marta Farrés (140) Maties Serracant (297) Mercuri (191) mobilitat (161) música (277) natació (134) obres (197) Operació Mercuri (153) opinió (1506) ple (221) Pol Gibert (141) Policia Municipal (224) PP (208) PSC (352) Sabadell (165) successos (286) teatre (271) teatre sant vicenç (130) waterpolo (165)


Quan tenia 24 anys i els embats d’un trastorn mental limitaven la seva vida, en José Luis Hernando va entrar a treballar a La Fageda. Desgrana amb molta precisió el record del seu primer dia “Em vaig entrevistar amb la Carme Jordà, jo estava molt malament, anava al Centre de… Llegir més\nDe Bermeo a La Fageda, entrevista a l’Alex Astuy, tècnic laboral de La Fageda.\nNascut a Bizkaia el 1976, l’Alex Astuy Layuno, és tècnic laboral de La Fageda. Forma equip amb la Sara Vidal, la Montse Anglada i la Laura Dalmau a la rebatejada Àrea de Gestió i Desenvolupament de Persones. S’encarrega d’administrar les nòmines i les altes i baixes dels treballadors, entre altres… Llegir més\nQuantes persones treballem a La Fageda? I d’elles, quants homes i quantes dones? Quina és l’edat mitjana de la plantilla? En quina secció hi ha més persones assalariades? Quina és també la mitjana d’antiguitat? Avui us presentem una radiografia dels treballadors del nostre projecte d’acord amb dades del 31 de… Llegir més\nAvui us parlem d’un animal que no és cap desconegut pels treballadors de La Fageda. De fet, és un dels habitants més voluminosos del bosc de la fageda d’en Jordà i més d’una vegada ens hem creuat amb algun exemplar en el camí que porta a la nostra finca. Això… Llegir més


Documental | CURT.DOC\nFestival Internacional de Curtmetratge Documental de Vidreres\nFestival Curt.doc (Vidreres)\n‘Godka Circa’: el forat de la història\nGodka Cirka (un forat al cel) és la història d’Alifa, una nena que és pastora i que està a punt de sofrir l’ablació, l’extirpació de clítoris que es practica en la majoria de regions africanes. Igual que la seva mare, la seva àvia, i generacions de dones des de molt abans que ella, Alifa haurà de lluitar per intentar sobreviure a aquesta pràctica que té com a finalitat mantenir les noies verges fins al casament i fidels després d’aquest.\nAquesta pràctica normalment es duu a terme de manera rudimentària, i per això causa que algunes de les nenes que se’ls aplica morin dessagnades o per infeccions posteriors. La conseqüència més a llarg plaç, és, però, la pèrdua de sensibilitat, de manera que les dones no poden gaudir del sexe. Així doncs, és un ritual per determinar el rol de la dona dins la comunitat: passen a ser un engranatge més de la cadena reproductora, un mitjà per parir les criatures dels seus marits. Aquesta subjugació està justificada no només per motius de control de la sexualitat, sinó també religiosos, d’higiene i fins i tot de pertinença; les dones a qui no se’ls practica l’ablació són rebutjades per la seva tribu i considerades impures, i se’ls prohibeix la manipulació de líquids i menjar.\nL’extirpació del clítoris de fet, no està lligada a la religió musulmana. Sembla ser que es remunta al segle V aC, és a dir, que és una pràctica que s’ha estat duent a terme des de fa més de dosmil cinc cents anys. I aquí cal plantejar-se un dilema: si, al ser una tradició arrelada de les terres africanes, s’ha d’interpretar com un tret cultural propi d’una regió, o com una mutilació contra el rol femení dins la societat, no només físicament sinó també psicològicament i socialment.\nGodka Circa és això, els moments previs a què Alifa perdi una part seva que mai més podrà recuperar. Això, si aconsegueix sobreviure aquest tràngol que li permetrà ser acceptada davant els ulls de la seva tribu. És el preu que ha de pagar per haver nascut dona.\nPosted in Uncategorized and tagged Àlex Lora, curtmetratge, Documental, godka cirka on Juny 11, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\nLa desesperança té un nom: ‘Kod Ćoška’\nTota comèdia, si vol ser digna de tal nom, ha de ser una tragicomèdia. El riure s’ha d’originar en la fossa de la nostra decència, en la incomoditat de veure’ns ni que sigui parcialment reflectits en les situacions més vergonyoses i indignes. És precisament de la tragèdia més absoluta, de la precarietat humana en la seva nuesa, d’on arrenca ‘Kod Ćoška‘, de Nikola Ilić i Corina Schwingruber Ilić, i per això mateix és un treball absolutament hilarant.\nFotograma de ‘Kod Ćoška’, de Nikola Ilić i Corina Schwingruber Ilić\nSota la forma d’un relat costumista, ‘Kod Ćoška’ ens acosta a la Sèrbia rural, a un encreuament de camins perdut enmig del no res. I just en aquesta intersecció de camins que, suposem, no porten enlloc, ens trobem amb una botiga de queviures que fa a la vegada de bar i centre social, de mercat de fruita i de parc infantil. L’establiment esdevé un microcosmos al voltant del qual s’articulen les vides d’una desena d’homes, de famílies senceres abocades a la misèria, les quals no poden fer altra cosa que esperar a que no passi res.\nEl que descobrim en aquesta botiga és l’epicentre de l’exclusió: exclosos de l’Europa progressista, exclosos de la seva pròpia societat, exclosos del dret a viure les seves vides. Però per més que allò que contemplem ens pugui semblar familiar —un exercit d’aturats, com els anomenava Engels— no és assimilable a la nostra repetida ‘crisi’: es tracta, en aquest cas, d’una situació endèmica, de les víctimes mortals del capitalisme. La pregunta que hauríem de fer-nos, més aviat, és si no anem camí de convertir el nostre estat d’excepció econòmica en la condició natural de les nostres vides.\n‘Kod Ćoška’ és un treball profundament ambigu, ja que al mateix temps que ens tanca en una realitat claustrofòbica, cíclica, que no pot ser definida sinó com una espiral d’autodestrucció i d’indignitat, aconsegueix fer-nos riure de mala manera. Fa gala d’un saber fer que il•lumina les situacions més grotesques i penoses, tornant-les terriblement còmiques: lluny de ridiculitzar els protagonistes, d’alienar-los i presentar-los com figures detestables, aconsegueix treure’n allò més humà. Una humanitat que no es resigna a ser trepitjada per la misèria.\nPosted in El Festival Curt.doc 2014 and tagged atur, crisi, Documental, Down the corner, Festival Curt.doc 2014, Kod Coska, Nikola Ilić i Corina Schwingruber Ilić, Sèrbia on Juny 9, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\n‘Madera’: tenir una filla, escriure un llibre, plantar mil arbres.\nMadera és la història d’Abelardo que, mentre cuida el bosc de darrere de casa seva, es proposa començar a escriure unes memòries per relatar la seva experiència com a ex-combatent de l’exèrcit rebel cubà. La seva dona, Marbelia, que vol viure 120 anys, l’intenta convèncer perquè vagin a viure a algun altre lloc, amb la seva filla, potser. Però Abelardo no es vol moure del costat de la seva fusta. Per ell, és la seva contribució al món.\nFotograma de ‘Madera’\nMadera, que el maig de 2013 va guanyar el premi especial del jurat al documenta de Madrid, és una petita reflexió sobre la transcendència de l’home en la història i la petjada que deixa darrere seu. El poeta cubà José Martí va dir que un home, abans de morir, ha de plantar un arbre, tenir un fill i escriure un llibre; Abelardo pretén complir amb això, però sense adonar-se que el que deixa l’empremta més profunda a la seva vida no és la biografia que intenta escriure, sinó el bosc al què es dedica a cuidar cada dia.\nEn aquest curtmetratge, Daniel Kvito ens mostra una faceta diferent de Cuba de la que ens arriba a través dels mitjans; a través d’una pau quasi bucòlica i de plans amb una fotografia molt neta i sobretot, sempre amb algun element de fusta o derivat com el paper dins la pantalla, Abelardo ens fa replantejar quin és el valor que atorguem a les coses materials i efímeres, i com enfoquem el nostre encaix dins la societat.\nEl director de Madera, Dani Kvito\nPosted in Uncategorized and tagged Cuba, curtmetratge, daniel kvito, documenta madrid, Documental, madera on Juny 9, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\n‘Enseguida Anochece’: poesia als suburbis\n“Ognuno sta solo sul cuor della terra\ned è subito sera. “\n“Cada uno está solo sobre el corazón de la tierra\ny enseguida anochece”\nEnseguida anochece és l’últim vers d’un poema de Salvatore Quasimodo. També es titula així la història d’Oscar, un anònim client d’un bar. Per ser més exactes, és la història de la seva mort.\nLa mort de d’Oscar, malgrat que no surt a les notícies ni als diaris, és comentada per tots els parroquians durant una setmana. No és famós perquè la mort l’hagi sorprès al local; no és la primera vegada que passa. El que feia que Oscar destaqués sobre la resta era la seva habilitat per no perdre ni una partida de ping-pong. Corrien llegendes sobre la seva imbatibilitat, que mantenia desafiant a tothom que entrés al bar i que encara no hagués jugat contra ell.\nGonzalo Gerardin i María Paula Trocchia, directors de Enseguida Anochece\nEnseguida anochece és una narració feta amb imatges, dirigida per Gonzalo Gerardin i María Paula Trocchia. Amb una fotografia excepcional i una veu en off que explica la vida (o la mort) d’Oscar, se succeeixen un seguit d’instants, d’accions i de reflexions que, com un puzzle, s’ajunten per aconseguir explicar una història.\nEl poema de Quasimodo que dóna títol a aquest curt pertany a un moviment literari anomenat ‘hermetisme’, que intenta transmetre el màxim amb el mínim de paraules. El metratge intenta fer el mateix; a partir de petits detalls, pensaments aparentment inconnexos i de primers plans de rostres al més pur estil Tom Hooper a Les Miserables, ens recrea no només la història d’Oscar, -que quasi passa a ser anecdòtica-, sinó que aprofundeix en el pes metafísic de l’existència, i en la càrrega que se suposa estar sol enmig de la multitud, impassible davant el temps que transcorre.\nFotograma de Enseguida Anochece\nEnseguida anochece és, doncs, una poesia visual. Malgrat que la història és explicada amb paraules, són les imatges les que ens permeten explorar amb més profunditat la realitat que ens presenten Gerardin i Trocchia.\nPosted in El Festival Curt.doc 2014, Uncategorized and tagged argentina, curt, Documental, enseguida anochece, Gonzalo Gerardin, María Paula Trocchia, Poesia, Salvador Quasimodo on Juny 3, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\n‘The Call’: la crida de la llar\nThe Call ens trasllada en un ambient de post conflicte bèl·lic. Entre el 1980 i el 1990 l’exèrcit turc va destruir milers de pobles kurds, obligant els seus habitants a exiliar-se on fos possible. Aquest és el cas de Habib Aydin, un pastor kurd que, després de viure vint i cinc anys a Istanbul, decideix tornar a la seva vila. La seva família, però, no el segueix, i per això un cop a casa seva es torna a casar. Malgrat tot, això no impedeix que cada dia pugi a la teulada de casa seva, des d’on rep millor cobertura, i truqui a l’únic fill amb qui té contacte per preguntar-li quan l’anirà a veure.\nFotograma de The Call\nA Habib li agradaria tornar a tenir tota la seva família amb ell, o com a mínim que el seu fill Ramazan es quedés a viure allà perquè així cuidarien el bestiar junts. Per això, quan finalment el visita, intenta per tots els mitjans fer-li una estada agradable perquè no torni a la ciutat: perquè troba a faltar la seva primera família. Però malgrat tot no té intencions de tornar a Istambul, ja que vol viure a la terra on van morir els seus pares, els seus avis i tots els seus avantpassats.\nPer què Habib i els seus van haver d’abandonar casa seva? El conflicte entre turcs i kurds es remunta a principis de segle: la constitució de República de Turquia, escrita el 1923, va definir el país com a pàtria dels turcs ètnics. Per tant els kurds, que voltaven el 20% no només no tenien drets culturals, sinó que havien de ser ‘turquificats’ la prohibició de la seva llengua. A més a més cal afegir que arran de la crisi del petroli dels anys setanta, el nivell d’empobriment i l’atur de Turquia pujà dràsticament, i que precisament foren els kurds –que s’encarreguen dels sectors agrícoles i ramades sobretot- els que més ho patiren. Per això no van tardar a sorgir revolucionaris que lluitaven per un Kurdistan independent.\nReber Dosky, el director de The Call\nArran d’aquesta exaltació, l’exèrcit turc va respondre amb la destrucció d’una gran part dels poblats kurds. I aquí és on la història bèl·lica s’enllaça amb la de Habib. Aquí neix el conflicte del ramader que només vol que el seu fill es quedi a la terra on van viure tantes generacions abans d’ells.\nPerò Habib es troba amb un altre problema que també trobem en molts indrets rurals i al que ja vam fer referència lleugerament a l’entrada d’America: la gent jove no es vol quedar al camp. L’èxode de les noves generacions dels pobles petits per anar a viure a la ciutat, que satisfà les necessitats que els imposa la vida moderna. I Habib es veu obligat a entendre el punt de vista del seu fill enmig dels paratges àrids de Kurdistan, de la mateixa manera que intenta que Ramazan entengui que no vol abandonar la terra que l’ha vist crèixer.\nPosted in El Festival Curt.doc 2014, Uncategorized and tagged curt, curtmetratge, Documental, Kurdistan, Reber Dosky, the call on Mai 29, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\n‘America’: l’evasió del costumisme\nAmerica és un film actual que mira cinquanta anys enrere. Un home viu amb la seva mare a la Vall d’Aosta, al nord est d’Itàlia, una petita regió en la qual el motor de l’economia és la ramaderia, i que durant els últims anys ha sofert l’èxode de la gent jove, de manera que hi resta només la gent gran.\nFotograma de America\nEn aquest panorama d’immobilitat, ell ens explica el que ha estat la seva vida, o més ben dit, el que no ha estat: no ha tingut tres fills, no es va quedar a viure a Amèrica, no va fugir amb un circ ambulant. Totes les possibilitats que ha tingut a marxar fora i tenir una vida de pel·lícula han quedat reduïdes en passejar a les tardes mentre la seva mare, una dona de cent anys, prepara el sopar.\nHa dedicat tota la seva vida a no fer infeliços els seus pares; i ara que ha fet 60 anys, recorda que en comptes de maquillador de cadàvers hauria pogut prosperar a Estats Units o ser un pallasso de circ. Però posa els records a la maleta i surt a fora de nit, als carrers, a cridar amb un casc de Viking al cap, com quan era petit i la gent d’Aosta deia a la seva mare que estava boig.\nAlessandro Stevanon, el director d’America\nAmerica hauria pogut ser un retrat fidel de la vida al nord rural d’Itàlia, la història d’un home que viu ancorat a un passat que ja no existeix, i fins i tot, no va existir mai. Però acaba esdevenint una fusió entre la vida real i les imaginàries del seu protagonista, un relat amb diversos camins que acaben en un no-res. Ens pot recordar al joc que proposava ara fa sis Jaco van Dormael ara fa cinc anys amb Mr Nobody, considerant totes les opcions que parteixen d’un individu i les eleccions que fa a la vida, però a America el seu protagonista només viu la vida que ha escollit: el dia a dia gris i monòton d’Aosta.\nPosted in El Festival Curt.doc 2014 and tagged Alessandro Stevanon, America, Aosta, Curt.doc, curtmetratge, Documental, italy on Mai 25, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\n‘A Girl’s Day’: Ser feliç no es pot donar per fet.\nQuè és la felicitat? Es pregunta una noia mirant-se al mirall. S’ha maquillat per sortir amb les seves amigues, i espera que el seus ulls li donin la resposta a la pregunta que l’ha perseguit durant tota la seva vida. Què és la felicitat? Sóc feliç?\nA Girl’s day explica la història de la Yasmin, una noia de 19 anys que, després de viure gran part de la seva vida en famílies d’acollida decideix instal·lar-se ella sola en un apartament a Walsrode. La seva mare, heroïnòmana, no la truca quasi mai, i el seu germà no parla amb ella. Vol estudiar literatura alemanya, però abans s’ha de treure el graduat en secundària. Gasto tota la meva energia intentant ser feliç per mi mateixa. Però els dies en què sóc feliç són cada vegada més curts i la distància entre ells cada vegada més llarga.\nFotograma de ‘A Girl’s Day’\nA vegades sembla ser que la societat aboqui a la felicitat: pràcticament tot s’articula al voltant del plaer. Treballem per guanyar diners per gastar-nos en coses que ens agraden quan no estem treballant, i aquesta és la nostra manera de ser feliços. Tenim llibres d’autoajuda per solucionar qualsevol problema que ens pugui succeir; milers d’entreteniments per distreure’ns i passar-ho bé una estona. Però què és, realment, la felicitat? Podem ser feliços, si intentem constantment estar contents?\nAquest és el dilema que busca plantejar de manera molt subjectiva A Girl’s Day. Yasmin ja ha deixat enrere la pitjor part de la seva vida, i està estudiant per acabar l’institut i poder fer el que a ella li agrada. Malgrat tot, és infeliç. Li falta una de les coses que ella considera el més important: una família.\nAixò és el que odio de la societat, explica amb la mirada fixa al terra la Yasmin. La gent em diu que tinc 19 anys i que hauria de posar en ordre la meva vida, però jo no vaig tenir el que van tenir els altres nens. Milan Kundera escriu a La insoportable levedad del ser que ser feliços és el desig de repetir, entenent-ho com a tornar a viure els moments que més plaer ens van provocar. Per Yasmin, potser, la felicitat també seria repetir la seva vida, però en el seu cas, per aconseguir allò que quan era petita li va mancar.\nPerò com que tornar enrere és impossible, no li queda cap altre opció que anar avançant i apuntar tot el que sent en el seu quadern de notes mentre espera la seva felicitat.\nPosted in El Festival Curt.doc 2014, Uncategorized and tagged A Girl's Day, curtmetratge, Documental, felicitat, Germany, happiness, Rosa Hannah on Mai 24, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\n‘The Questioning’: darrere les fronteres xineses\nGravar una conversa amb càmera oculta és un mètode èticament discutible que molts documentals o reportatges utilitzen. Però a vegades és precisament el secretisme el que permet que l’espectador vegi una realitat que no es reflexa en els mitjans oficials.\nAquest és el cas de The Questioning, un film que mostra la conversa entre el director, Zhu Rikun, i uns policies de Xinyu que entren a l’habitació on s’allotja per a un ‘registre de rutina’. Durant els 22 minuts de gravació, se’ns mostra un plànol general ininterromput, on veiem l’interrogatori sense cap tall. Això genera la sensació a l’observador que ell també es troba dins l’acció, i provoca un crescendo de tensió que dura pràcticament fins al final.\nfotograma de ‘The Questioning’\nRikun, juntament amb el seu company, va conduir fins la província de Jiangxi per donar ànims a tres activistes locals dels drets humans. A Xinyu, segons explica el director, s’han donat casos d’abús policial i tortures cap els defensors dels drets dels ciutadans. Per això The Questioning resulta un curtmetratge tant imprevisible: no hi ha un guió prèviament elaborat ni una intenció de conduir la conversa. La ‘inspecció rutinària a les habitacions de l’hotel’ es tracta d’una escena que posa els pèls de punta, en un joc de miralls que provoca que mentre un agent de policia grava a el director i el seu company, ells també estiguin enregistrant les forces de l’ordre. Els policies ho fan per assegurar-se que els sospitosos no incompleixin cap llei ni intentin fer res perillós: Rikun també.\nZhu Rikun, el director\nEl tema de la rigorosa política xinesa no ens ve de nou. Els casos de censura dels mitjans de comunicació estatals són reconeguts globalment i la població no pot accedir a llocs webs tan freqüents a nivell mundial com Facebook o Google. Per això, Rikun, una de les principals figures del moviment documental independent xinès intenta reflectir la realitat a través de filmacions clandestines com aquesta.\nPosted in El Festival Curt.doc 2014, Uncategorized and tagged curtmetratge, Documental, The Questioning, Xina, Zhu Rikun on Mai 14, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\n‘La Reina’ o el pes de la bellesa\nFotograma de ‘La Reina’\nQue la nostra és una societat obsessionada amb la bellesa no és cap novetat. Estem farts de llegir aquí i allà sobre operacions malaltisses de cirurgia estètica, de l’aclaparadora pràctica de modificar les fotografies amb Photoshop o de l’epidèmia real de casos d’anorèxia i bulímia. Però també som conscients d’una altra dimensió d’aquesta patologia, més horrorosa encara, que és la dels concursos de bellesa infantil i de sobreexposició dels menors a un món regit per uns ideals que no són —ni haurien de ser— els seus. Aquesta realitat ens sembla més cruel perquè aquí ja no es tracta de víctimes de la suggestió mediàtica o dels estàndards socials contra els quals, per més que vulguem, difícilment podem plantar batalla: al contrari, la contemplem com una imposició dictatorial directa, parental, i precisament per això més tràgica.\nAquesta és la realitat que aborda el curt documental ‘La Reina‘, de Manuel Abramovich. No es tracta del típic reportatge-denúncia, sinó d’un relat íntim que astora a l’espectador per la seva simplicitat brutal. Tot comença amb un somriure, el de Memi, que és escollida futura reina del carnaval. El seu privilegi serà dur una corona fastuosa, envejable, memorable. O això li diu la seva mare quan, entre xisclets i llàgrimes, intenta coronar la futura reina amb un instrument monstruós i pesat, una tiara descomunal que té més d’aparell de tortura o de corona d’espines que no pas de símbol principesc. Però és indubtable: estarà preciosa i tothom la mirarà —¡l’admirarà!— i constatarà que sí, que efectivament és La Reina, en majúscules, com ho havia sigut la seva mare temps enrere, i com la seva mare s’assegurarà que sigui ella també aquesta vegada.\nEl treball d’Abramovich no entra a jutjar les motivacions. És simplement una tradició familiar? Es tracta d’una sort de ritual de pas que veu en aquest procés un camí dolorós però necessari? O més aviat podem donar una resposta psicologista, gairebé psicoanalista, i pensar que la mare està projectant les seves il•lusions frustrades en la seva filla?\nPoc importa tot això, ja que la virtut del documental radica en mostrar la bifurcació de la realitat que es va produint a mesura que s’acosta el dia en que Memi haurà de lluir i suportar el pes de la corona. La imatge —que es centra, insistent, en el rostre de la nena— es contraposa sistemàticament a una narració monopolitzada per les explicacions de la seva mare, de tal manera que Abramovich deixa al descobert la creació d’una contrarrealitat en la qual Memi està vivint una experiència fantàstica, emocionant i inoblidable.\nLa dissonància del discurs respecte les imatges és tan immens que, com a espectadors, ens sentim com si estiguéssim veient un documental amb càmera oculta: participem d’un dolor palpable que ens sembla accessible únicament pel treball incisiu de la càmera.\nLa tragèdia, no obstant, és que no hi ha lloc per a la càmera oculta, ja que no hi ha res amagat que s’hagi de descobrir mitjançant estratègies d’aquest tipus. Tot està al descobert, i l’encert cinematogràfic d’Abramovich passa per aconseguir que allò que ens enlluerna i ens espanta no sigui tant el viacrucis tortuós al qual s’està sotmetent a Memi com la ceguesa patent de la seva mare.\nPosted in El Festival Curt.doc 2014, Reflexions sobre el documental and tagged bellesa, Curt.doc 2014, curtmetratge, Documental, La Reina, Manuel Abramovich on Mai 11, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\nEl documental: una eina per a la reflexió\nUn any més, els documentals seleccionats pel Curt.doc no es limiten als estàndards de gènere als quals el dia a dia de la televisió ens té acostumats. En altres ocasions havíem aprofundit en la porosa frontera que separa el documental de la ficció, o fixàvem l’atenció en les possibilitats creatives i la llibertat expressiva que aquest format conferia als cineastes. Aquest cop volem centrar-nos en un altre aspecte molt interessant: utilitzar el documental com una eina per a la reflexió.\nAl parlar de documental reflexiu no ens volem referir a aquells productes cinematogràfics destinats a commoure l’espectador mitjançant la crítica social, sinó a un tipus d’obra que és al mateix temps instrument i resultat de la reflexió. No es busca donar resposta a una pregunta preestablerta, ni reflectir una suposada realitat objectiva: es tracta d’una recerca subjectiva, un treball assagístic, on allò que passa a un primer terme és el propi realitzador del documental.\nEls dietaris són un exemple paradigmàtic d’aquest gir de la càmera envers el seu portador: el documentalista esdevé el tema de l’obra. Aquesta flexió de l’objectiu no és un tic narcisista, sinó l’oportunitat de parlar de la identitat, els llaços familiars o la memòria històrica d’una forma diferent.\nA més, no es tracta únicament d’una opció temàtica: també es veuen trastocades les convencions del gènere documental. És un paradigma que trenca amb la il•lusió cinematogràfica, de tal manera que l’univers representat es torna material mal•leable en mans del realitzador, que descaradament exerceix de titellaire.\nLa nostra relació amb el relat es torna molt més complexa: som contemporanis de la reflexió, vivim el work in progress del documentalista. La ironia, el diàleg amb la ficció i els jocs en el muntatge són habituals en aquest tipus de films. En poques paraules: es tracta d’un treball que redimensiona el valor estètic del documental i que en el Curt.doc no podem deixar de banda.\nPosted in Reflexions sobre el documental and tagged curtmetratge, Curtmetratge Català, Documental, Festival Curt.doc 2014, reflexió on Mai 11, 2014 by festivalcurtdoc. Deixa un comentari\nServei Educatiu del Museu del Cinema\nCurt.doc al Facebook\nEns trobareu també a Facebook\nCurt.doc al Flickr\nEns trobareu també a Flickr\nCurt.doc al Twitter\nEns trobareu també a Twitter\nCurt.doc al Wiquipèdia\nEns trobareu també al Wiquipèdia\nWeb oficial del festival Curt.doc


Una cinquantena de tractors marxen fins a la presó de Mas d'Enric per reclamar la llibertat dels presos - Imagina Ràdio\nUna cinquantena de tractors han marxat aquest dissabte fins al centre penitenciari de Mas d’Enric al Catllar (Tarragonès) per reclamar l’alliberament dels líders independentistes i per defensar “els drets i les llibertats del país”. Els pagesos, vinguts d’arreu de la demarcació, han confluït a la Imperial Tàrraco de Tarragona i, des d’aquest punt, han enfilat fins a la presó, fent sonar els clàxons i lluint molts d’ells estelades i cartells reivindicatius. A Mas d’Enric, els responsables d’Unió de Pagesos han llegit el ‘Manifest pels drets i les llibertats”, un text conjunt amb les tractorades organitzades a les presons de Lledoners i Puig de les Basses. La protesta ha acabat amb el crit unànime dels assistents desitjant un Bon Nadal a l’expresidenta del Parlament, Carme Forcadell.\nUn cop aparcats els tractors, els quals lluïen estelades i cartells reivindicatius amb lemes com ‘Pels drets i les llibertats’, els representants del sindicat han llegit el manifest conjunt, amb el qual han denunciat la “presó injusta” dels líders sobiranistes. També han denunciat la “vulneració de drets fonamentals i la manca de garanties processals per als set presos” empresonats a Madrid el passat setembre. Així mateix, entre les demandes del sindicat, han reclamat al govern espanyol que “aturi la repressió i que reparin el dany fet pel mateix estat de dret i a la democràcia”.\nArticle anteriorInterromputs ahir dissabte els trens de llarga distància i de la R16 a l’Ametlla de Mar per un atropellament\nArticle següent‘El Gordo’ de la loteria de Navidad, s’ha deixat caure entre Salou i el Centre Aragonès ‘El Cachirulo’ de Reus


XAREL·10: 649.- Curiositat matemàtica\n(-2), (-1), 0, 1, 2\nUna equació simple d'una sola incognita és suficient.\nNo sé posar exponents amb la tablet... Per tant l'equació si la poso no s'entendrà\nX (al quadrat) + (x+1) al quadrat + (x+2) al quadrat = (x+3) al quadrat + (x+4) al quadrat\nLes dues solucions que dóna són:\nEs clar que l'encerta la Carme, té molta experiència fent càlculs tot el dia pels comptes enrrera de la trobada virtual.\nHehehehe i posa "fàcil" :-DDD\nMarxo, marxo, que m'he d'anar a barallar a La Caixa i no em puc encantar...\nAssumpta, doncs això que tu has de fer sí que és difícil, molt i molt més difícil barallar-te amb la Caixa que aquest enigma... ;)\nSí, els mateixos números però negatius. El quadrat d'un nombre negatiu és positiu, així 10 al quadrat es 100 y (-10) al quadrat es també 100.\nAixí la igualtat serà la mateixa.\nCARME: Malgrat les dificultats "tecnològiques" te n'has sortit molt bé i t'ha quedat molt ben explicat. Felicitats, t'emportes el rètol vermell. :-))\nPONS: L'experiència és la mare de la ciència. ;-D\nASSUMPTA: Estic d'acord amb el que et diu la Carme després. Una equació de segon grau és poca cosa si la comparem amb barallar-se amb La Caixa. Ja ens diràs si te'n vas sortir! :-)\nALFONSO: Una altra opció ben correcta que també soluciona l'enigma. Felicitats! :-))


Calculadora per BitBars (BTB) Canvi de divises Tipus de canvi\nBitBar (BTB) Canvi de divises Calculadora de conversió\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de la moneda i premi el botó "Converteix". Per mostrar BitBars i només una moneda que no faci clic a qualsevol altra moneda.\nThe BitBar és la moneda en la cap dels països. El símbol per BTB pot ser escrit BTB. La taxa de canvi de the BitBar es va actualitzar per última vegada el 21 novembre 2020 de coinmarketcap.com. La BTB factor de conversió té 14 dígits significatius.


Esglésies buides, la COMUNITAT AL COR | Parròquia Sant Ignasi de Lleida\nEsglésies buides, la COMUNITAT AL COR\nEnviat per xavi el ds., 05/16/2020 - 22:40\nHem anat fent hàbit dins del confinament, però enyorant l’encontre. Ho estem suportant tot, però amb un esperit rebel que espera el dia de retrobar-nos, de poder celebrar, de poder-nos abraçar. I tot aquest temps l’església ha romàs buida com si estigués també esperant, amb el desig de tornar-nos a convocar. I en aquest temps malgrat la distància, els silencis i l’enyorança ens estem sentit, més que mai, que portem l’esperit de la comunitat al cor. Ens hem anat trucant, hem anat pregant, hem sabut, tot i els silencis, que compartim el mateix Esperit de Jesús.\nI les paradoxes del moment actual ens porten a veure esglésies buides i gent dormint al carrer. Discursos de solidaritat i excuses de protocols. Què esperes de nosaltres Senyor? Què hem de fer?\nDes de fora del carrer no veiem el crist nu de dins l’església, però sabem que hi ha més de 40 persones dormint al carrer. Quan passem aquests dies davant de la parròquia no veiem la creu, veiem l’atri de les plantes verdes que ens va deixar el Joan. De fet, a la llista de coses que havia de fer, el primer punt era tenir cura de les plantes de l’entrada. I els pocs cops que el Joan em va poder fer una mica de traspàs sempre començava amb el mateix: 1. Tenir cura de les plantes de la porteria. Aquestes dies he anat traient les fulles seques i les he anat regant. I mentre feia això pensava en vosaltres i pensava que les plantes que veiem des de fora ens parlen de vida, de pasqua, de lloc d’acollida. Portem la comunitat al cor, però estem esperant que les portes es tornin a obrir i que l’Esperit de Jesús ens inspiri en com fer de la casa de tots un lloc d’acollida, de pregària i de solidaritat.


Sàhara Occidental | 80/20 BLOG - Part 2\nEl 27 de febrer d’aquest mes se celebra el 40 aniversari de la Proclamació de la independència de la República Àrab Sahrauí Democràtica (RASD). No obstant això, el que els sahrauís no poden celebrar són aquests 40 anys que porten “esperant”. Esperant que no\nEl documental “A luta continua”, que vam rodar a Moçambic amb Kanaki Films, segueix el seu recorregut a festivals, mostres de cine i cinefòrums, recollint premis i reconeixements. El juliol va ser reconegut al festival italià “Un filme per la pace” amb el “Special Awar\nEls nostres documentals al Festival Artículo 31 de Madrid\ndret a la salut, medicusmundi, Moçambic, ONG, Sàhara Occidental, sistemes de salut\nDel 19 al 21 de juny es celebra a la Cineteca de Madrid el Festival Artículo 31, un festival de cinema documental i drets humans organitzat per Metges del Món i s’hi projectaran els nostres documentals “A luta continua” i “Kafana”. Divendres 19 a les 18h a la sala Borau de l


Aprovat el III Pla d’Igualtat de Gènere — Sala de Premsa - Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)\nEsteu aquí: Inici > Més notícies > Aprovat el III Pla d’Igualtat de Gènere\nAprovat el III Pla d’Igualtat de Gènere\nEl III Pla d’Igualtat de Gènere 2016-2020, aprovat pel Consell de Govern el 19 de juliol, serà el full de ruta de la UPC en matèria d’igualtat de gènere. Les línies estratègiques del pla segueixen les recomanacions de la xarxa d’universitats tecnològiques europees CESAER, de la qual la UPC n’és membre. El pla ha definit tres projectes inicials: Sostre de Vidre, + Noies TIC i Reforma Horària\nPromoure la responsabilitat social de la UPC en matèria d’igualtat, aprofitar el talent de les dones, configurar una comunitat amb més presència de dones, més real i més rica, transformar la realitat d'on partim per corregir els biaixos de gènere i donar resposta al marc legal vigent són els eixos d’actuació del III Pla d'igualtat de gènere. Es tracta del primer pla aprovat posteriorment a la separació dels àmbits d’igualtat de gènere i d’inclusió. Per dissenyar les línies estratègiques del III Pla, adaptades a la Universitat, s’han seguint les recomanacions de la xarxa d’universitats tecnològiques europees CESAER (Conference of European Schools for Advanced Engineering Education and Research), de la qual la UPC n’és membre. Com a universitat politècnica, la UPC comparteix amb CESAER el context, les singularitats i els obstacles associats al gènere.\nEl Pla té una durada de quatre anys (fins al 2020) i inclou un pla de treball per a dos anys, per facilitar-ne la revisió, actualització i reformulació de les línies de treball. Per a aquesta primera fase s’han definit tres projectes clau: Sostre de Vidre, +Noies TIC i Reforma Horària, en els quals ja hi treballen diferents grups formats per membres de la comunitat.\nLa finalitat del projecte Sostre de Vidre, la finalitat és analitzar i contextualitzar quins són els principals factors i barreres existents que dificulten la carrera acadèmica de les dones a la UPC i proposar mesures correctores d’aquesta situació.\nPel que fa a +Noies TIC, respon a la necessitat d’atraure i incrementar el nombre de dones als estudis de la UPC i l’objectiu és dur a terme accions de promoció a secundària i batxillerat, amb l’accent en els valors en la comunicació.\nEn el cas de la Reforma Horària, es tracta d’un projecte basat en els valors de la Iniciativa per a la reforma horària-Ara és l'hora, una plataforma que incideix en la reforma dels horaris per tal d’assolir l'adaptació a uns “temps més humans i més cívics”. La Universitat s’ha adherit a aquesta iniciativa. > Llegir notícia\nAcord per impulsar de manera separada les polítiques de gènere i d'inclusió (07/04/2016)\nS’aprova el II Pla d’Igualtat d’Oportunitats (17/12/2012)


Previsió d’obertura a La Molina pel cap de setmana\nInici > Actualitat > Notícies > Previsió d’obertura a La Molina pel cap de setmana\nAquest mes de novembre hem tingut baixes temperatures i nevades que ens han permès treballar a bon ritme de cara a l’obertura d’aquest cap de setmana. Gràcies a aquestes bones condicions ja es va poder obrir Pista Llarga el cap de setmana passat, amb un “Tast de neu” on els visitants van gaudir d’un gran ambient i 30cm de neu pols.\nLes previsions per aquesta setmana anuncien l'estabilitat de les baixes temperatures i possibles precipitacions de neu pel divendres 22, pel que les condicions per dissabte i diumenge s’espera que siguin molt bones, amb neu pols i més domini esquiable obert.\nAquest cap de setmana, 23 i 24 de novembre, tenim previst obrir gairebé el 40% de les pistes, amb 25 km esquiables i el 50% de remuntadors, inclòs el Telecabina Cadí Moixeró, facilitant l’accés al domini La Molina + Masella i amb arribada al Parc Natural Cadí-Moixeró. La tarifa serà reduïda de 38€ per adult, 35,5€ per a júnior i 29.5€ per a infants. Consulta aquí el comunicat de neu pel cap de setmana.\nSi no voleu esquiar però us ve de gust passar un dia a la neu amb família o amics, disposareu de moltes activitats: pista de trineus, tubbing, passeig panoràmic en telecabina, Escape Snow, parc d’aventura als arbres i excursions amb raquetes de neu. . + info sobre les activitats\nA partir del dissabte 30, es preveu obrir més domini esquiable, gràcies a les precipitacions i a la producció de neu.\nSeguirem actualitzant la informació!


Pinçaments (fiblades des de La Pinça): Dolços dobles\nNosaltres i les nostres circumstàncies. Bípedes orbitants passant comptes escènics per acció i omissió. Arran o a mil quilòmetres llum de les expectatives més exigents de la imperfecció humana. Aquest és el jou i alhora l'avantatge de viure el present a temps real. Jo, aquí i ara. Arquitecte d'un pla lineal, de vegades tortuós, d'esbós impenitent, però amb el constant domini del traç. Escric el punt. I canvio de paràgraf. Jo.\nAncestralment són les religions les que ens permeten un punt i seguit d'aquesta existència individual. Una pulsió diferida, ajornada, al cel dels sants. Una nova jugada, en un altre cos, guanyant la partida al samsara oriental. Recordo que el cel era d'un vellut de préssec quan el mercader de Varanasi em convidava tossudament a allunyar-me dels gossos de mirada esmorteïda. Deia que m'alliberava d'eixams de lladres de pèrfida estofa i mal final centenars d'anys ençà. Condemna a deambular eternament amb l'ànima papallonejant de cos magre a entitat animal espúria. El càstig de la reencarnació que ens retorna el jo amb un mirall encadenat, desafiant.\nPerò un dia, el present es deixa la porta oberta i permet l'entrada a una vida paral.lela. Sense necessitat de morir i al marge del nostre consentiment. I no parlo de les dobles vides dels mascles de vodevil i fulletó amb cercles domèstics concèntrics. És més aviat una còpia de nosaltres mateixos en caiguda lliure a l'embat de l'atzar i certa idolatria. L'oscaritzat documental Searching for Sugar Man n'és un relat. Ens presenta la vida de Sixto Rodríguez, un talent musical lluminós oblidat per la indústria als seus Estats Units natals i venerat a Sud-àfrica. Humil paleta a Detroit, flagell de Bob Dylan a Ciutat del Cap. Fracàs i èxit a temps real. Però amb una consciència en diferit de l'abast del seu lloc entre les estrelles. Paradoxes d'un món encara per globalitzar (googleritzar).\nWoody Allen ho va explorar en el seu últim film To Rome With Love. Un gris i mediocre funcionari de la ciutat eterna assisteix perplexe cada matí a la porta de casa seva a tropells de papparazzi i reporters delerosos de saber què ha menjat per esmorzar. I arribats a aquest punt jo confesso que quan tenia setze anys i vaig viure dos setmanes a Dinamarca, al creuar-me amb diversos escandinaus, sentia com entonaven en veu baixa el nom d'un tal Eric de cognom impronunciable. Va resultar ser un cantant famós que em portava un quart de segle d'avantatge. O sigui, com si ara em confonguessin amb en Serrat de jove. I jo, triomfant sense saber-ho.\nDolços dobles, en definitiva. Alter egos incontrolables. Segones oportunitats o existències que ens pertanyen però van per lliure, sense demanar-nos permís. I jo insisteixo. Pels volts de Tots Sants, al barri de les Corts, hi feineja una castanyera que si li treus el mocador i li desdibuixes el somriure és Angela Merkel.\nPublicat per pinçat a 21:43\nAnònim 9/7/13 22:51\nPodem resumir dient que no té consistència el dogma que destria l'essència dels atributs? sinó que una essència pot derivar en una altra i una altra...sense estorbar-se , cadascuan completa, paralel.la, sense punts en comú. Que tenen un sentit o altre segons la percepció dels altres que els fan de mirall....chapeau, nen.\npinçat 10/7/13 16:58\nEm sembla interessant, estimat anònim! El realment sorprenent, més enllà dels atributs que cadascú doni o pretengui, és com hi ha una part del nostre jo que va per lliure i configura una personalitat que ni ens havíem imaginat. I hi convivim!


Absolen l'autor de la mort el 2011 a la benzinera de Santa Coloma - FÒRUM.ad\nAbsolen l’autor de la mort el 2011 a la benzinera de Santa Coloma\nEl 16/07/20 15:20\nIncident a Santa Coloma amb el resultat d’un mort (ATV)\nEl setembre del 2011, l’antic resident gallec José Luis Pereiras i un amic andorrà van tenir una batussa amb dos joves peruans que estaven amb les seves parelles. L’andorrà va treure una navalla, hi va haver diversos cops de mans i finalment l’arma va acabar clavada en el cos de Pereiras, que va morir.\nLa fiscalia va acusar d’homicidi un dels joves peruans i la defensa en va demanar l’absolució perquè considerava que la víctima s’havia clavat la navalla accidentalment. També es va acusar l’acompanyant del resident gallec de maltractament greu. Tant ell com Pereiras havien superat el grau d’alcoholèmia permès en el moment dels fets.\nAra, el Tribunal de Corts ha absolt el resident peruà. En canvi, condemna a 16 mesos de presó condicional i 5 mesos d’arrest condicional l’acompanyant de la víctima. El considera autor de diversos delictes com port d’arma il·legal, maltractament greu, amenaces i conducció sota els efectes de l’alcohol. La pena era més alta però s’ha vist reduïda perquè s’ha beneficiat de l’indult dels Coprínceps.\nEl resident peruà ha agraït el suport d’aquells que havien cregut en la seva innocència des del principi, com el seu advocat. Ha expressat el seu desig de continuar vivint a Andorra i d’una manera tranquil·la.\nNotícia Anterior: El tràfic per internet augmenta un 48% al juny\nSegüent Notícia: L’IPC baixa un 0,5% al juny


Un Lluçanès de llegenda: educació i dinamització econòmica | Isaac Peraire Soler\nUn Lluçanès de llegenda: educació i dinamització econòmica\n(article publicat a la secció d’opinió de naciódigital.cat)\nEl programa Gran Recorregut de la Televisió de Catalunya emès el Divendres Sant va projectar un reportatge sobre la comarca del Lluçanès, en que a partir de quatre llegendes explicava quatre elements essencials del nostre territori.\nUn territori que es mou entre la pagesia, els paisatges feréstecs, la bruixeria, el bon menjar, el foc, les danses tradicionals, el romànic, el comerç, la indústria… ja de per si ha de tenir un gran recorregut, i en el programa es posava de relleu, i s’hi transmetia aquesta sensació de lloc amb moltes possibilitats.\nI és que ja sabem que el Lluçanès no és evidentment aliè a la crisi econòmica (i de valors!) que s’estén arreu del país i de més enllà. Però el Lluçanès no pot esperar només a que la solució a això vingui de fora i ha de fer tot el possible per aportar-hi llum. Així, institucions, entitats i persones han de mobilitzar-se per aconseguir sortir-nos-en. I això no vol pas dir créixer, ans al contrari perquè ja s’ha vist on porta la dinàmica de l’afany del creixement desmesurat.\nAixò vol dir reinventar-se i arremangar-nos la camisa per aportar positivisme i solucions. Per posar totes les eines possibles en funcionament. Per aquest motiu són tan interessants iniciatives com les endegades per la revista “la rella” a Prats, per exemple, que aporten solucions a la crisi, o el cicle organitzat a Olost sobre energia i canvi climàtic.\nAlhora, a Prats de Lluçanès, que ha de tibar del carro de la comarca al costat de tots els altres pobles sense voler ser ni més ni millor, si no que ha d’avançar conjuntament, hem aconseguit aportar dues propostes que no han de quedar com anècdota.\nUna és la Taula per a la Dinamització econòmica, i l’altra és el Projecte Educatiu de Poble. Ambdues propostes, aportades pel grup d’ERC però que han estat assumides també per CiU i que han de ser de tots, dels vilatans en general, han de tirar endavant estenent la mà a tot el Lluçanès. La primera encaminada a l’aspecte econòmic, de comerç i teixit empresarial; la segona, en el terreny educatiu, volent convertir la població en territori educador. Són dos elements que ens semblen claus pel present i futur del territori.\nHi ha hagut iniciatives que són perfectament compatibles, com tot l’entorn de l’esperançador “Lluçanès, territori serè”, per tant, no comencem de zero. Després de tot això, el Lluçanès de llegenda ho seguirà sent, a més d’una comarca ben real i activa.\nRegidor Portaveu d’ERC a l’Ajuntament de Prats de Lluçanès.\n11 abril 2013 Món ProperDeixar un comentari


Home | Construccions Ramirez\nÉs una empresa dedicada a les reformes, rehabilitacions i construcció en general des de l’any 1998. El nostre afany és el de donar un servei professional amb la màxima qualitat per gran o petita que sigui la feina. Des de Construccions Ramírez, el nostre equip de professionals, us acompanyaran i assessoraran en la realització de l’obra, per tal de fer-ne més fàcil tots els tràmits i treure-li el seu màxim rendiment.\nDes del 2018, Construccions Ramírez, obra un nou servei per als seus clients, Rehabita Immobiliària, on ens encarreguem de gestionar diversos serveis que cobreixen tots els aspectes vinculats amb la comercialització d’immobles.\nPresentem uns nous models de cases predissenyades 100% personalitzables en la fase d’acabats perquè tu puguis acabar de donar el teu toc personal en la finalització del teu projecte. En quant a la fase d’estructura, envolvents de la llar i aïllaments, hem dissenyat els diferents models per aconseguir uns estàndards amb un alt grau d’eficiència energètica, molt acurat disseny i el màxim aprofitament de l’espai, ja que pensem que la casa del present i futur es basa en l’aprofitament al màxim dels recursos.\nRSingular Furniture és l’àrea dedicada a la creació de mobles de la nostra empresa. Mobles realitzats amb fusta i ferro. Fustes velles, nobles i d’altres de reacondicionades, que amb conjunció amb el ferro mostra un estil industrial, atemporal i apte per a tots els gustos i edats. Els nostres dissenys són únics i realitzats pel nostre departament de creació artística. Fabricats per nosaltres mateixos amb la precisió que posem amb tots els nostres projectes, i l’atenció i estima que cada creació es mereix.\nSón cases prefabricades o d’obra tradicional?\nLes nostres cases, són d’obra tradicional, incorporant els materials amb les millors prestacions, després d’experimentar diferents materials al llarg de la nostra trajectòria professional\nSón cases ampliables?\nSí, les nostres cases són cases que estan pensades perquè si puguin afegir annexes sempre que siguin necessaris.\nEn quan temps puc tenir la meva casa?\nUn cop finalitzat el projecte i aprovada la llicència municipal, el termini màxim de construcció es de 6 mesos, garantida segons contracte.\nPuc tenir sorpreses amb el preu?\nUn cop escollit el model, i les diferents opcions d’acabat i adaptat a la seva parcel·la, el preu definitiu queda tancat amb el contracte d’obra acordat.\nLa parcel·la està inclosa en el preu?\nNo està inclosa\nTenen garantia aquestes cases?\nSí, aquestes cases tenen una garantia per escrit de 10 anys de bon funcionament\nSi no tinc parcel·la, me la podeu trobar?\nSinó tens parcel·la, et podem oferir alguna de les que disposem, o ajudar-te en trobar-te una a on tu vulguis\nHi ha servei d’ajuda, en l’elecció de materials i colors?\nEn tot el procés de l’obra hi ha un servei de coaching a disposició del client i inclòs en el preu\nDe quina manera es fa el pagament?\nHi ha diverses opcions de pagament. La millor opció per ambdues parts, és el pagament per cada certificació d’obra, per tant es paga per la feina feta conforme avança la casa. El nostre assessor comercial, l’informarà de les diferents opcions, i l’assessorarà a trobar el millor finançament\nAquestes cases compleixen el Codi Tècnic de l’edificació?\nAquestes cases compleixen rigorosament el CTE


6 millors substituts de brou de pollastre: intercanvis fàcils de brou de pollastre - Reducció De Substituts Que Probablement Ja Tingueu\nPer Què My Photo Està Borrosa?\nNecessiteu Assessorament. El Meu Fill Tracta De Matones.\nPreg-Provar L'arbre De Nadal\n6 millors substituts de brou de pollastre que probablement ja teniu a casa\nNo hi ha res més reconfortant que un deliciós recepta de sopa en un dia fred, i molts d’ells comencen amb el mateix ingredient senzill: el brou de pollastre. És un dels millors productes bàsics per a rebost: Ree Drummond sempre té a la mà alguns cartrons o llaunes. Però, i si esteu a punt per preparar la vostra recepta, les verdures ja estan trossejades i a l’olla i arribeu al rebost per saber que no teniu a mà cap brou de pollastre? No tingueu por, perquè hi ha alguns substituts fàcils de brou de pollastre que us ajudaran a elaborar els vostres guisats preferits i sopes instantànies d’olla , com i.\nEl brou de pollastre tampoc no només és per fer sopa: podeu fer-lo servir per desglossar una paella i fer una deliciosa salsa de paella, o el brou de pollastre pot ser un saborós líquid de brasa per a carns com l’all de Ree. Per descomptat, podeu fabricar el vostre propi brou, però necessitareu un parell d’hores bones per fer-ho, no exactament una solució ràpida. No us preocupeu: aquests substituts de brou de pollastre us estalviaran! Abans de sortir a la botiga de queviures o ratllar-ho tot i demanar menjar per emportar, seguiu llegint per trobar un intercanvi de brou de pollastre que ja teniu a la cuina.\nAnunci: continueu llegint a continuacióBrou de pollastre substitut: Brou de verdures Getty Images\nSi la vostra recepta requereix & frac12; tassa de brou de pollastre o menys, el vi blanc sec és un substitut fàcil i saborós. Afegirà un sabor lleugerament àcid i és ideal per quan necessiteu desglossar una paella o aprimar una salsa.\n5 Suplent de brou de pollastre: base de pollastre o concentrat de brou de pollastre Getty Images\nLa base de pollastre sol venir en un pot petit i el concentrat de brou de pollastre sovint es presenta en un paquet d’un sol servei; tots dos es poden dissoldre en aigua calenta. Tots dos afegeixen una profunditat de sabor similar a les vostres receptes i podeu augmentar el sabor encara més utilitzant menys aigua per dissoldre’s.\n6 Brou de pollastre substitut: Mantega salada + aigua Getty Images\nSi no teniu brou a mà i voleu una mica més de sabor que només aigua simple, proveu de subministrar 1 tassa d’aigua més 1 cullerada de mantega per cada tassa de brou de pollastre de la recepta. La mantega ajudarà a crear un sabor més ric que només l’aigua sola. No utilitzeu aquest intercanvi en receptes on el brou de pollastre és l’ingredient principal.\nEl Forn De Pollastre A La Barbacoa És El Millor\nEntrepans De Vedella Rostida Calenta\ncols de Brussel·les rostides i dona pionera de carbassa\nbotes de pluja amples de vedell per a dona\nsant jose novena per feina\npregària familiar dels sants boondock\nnovena a santa bernard


Santa María de Carracedo - Monestirs\nMonestir de San Salvador de Carracedo / Santa María de Carracedo\nMalgrat que existeixen diverses opinions, hom considera que aquest monestir fou fundat l’any 990 i que en aquella operació hi va participar activament el rei Bermudo II de Lleó, que va donar el lloc de Carracedo per poder aixecar el nou monestir, va posar la comunitat sota la regla de Sant Benet, alhora que el dotava econòmicament amb la finalitat de garantir la seva subsistència. Inicialment el lloc era conegut com San Salvador de Carracedo. En aquella època la comarca del Bierzo era lloc de refugi de molts monjos que fugien dels seus monestirs situats en llocs més exposats a les ràtzies islàmiques que assolaven les terres de Lleó i que van patir la seva destrucció. Un d’aquests monjos era Sampiro, que tenia una forta vinculació personal amb el rei i la cort.\nMonestir de Carracedo\nEl claustre i l'església\nFiliació de Carracedo\nMonestir de Carracedo / 1203\nMonestir de Villanueva de Oscos (Astúries) / 1203\nMonestir de Belmonte (Astúries) / 1206\nMonestir de Penamaior (Lugo) / 1225\nSeguidament aquella dotació inicial es va ampliar amb noves donacions al seu favor en forma de finques i també va fer-se amb el monestir de (San Salvador de Covas) (995). Aquest petit monestir havia estat fundat per Abregón Ioannes cap el 990, també a instàncies de Bermudo II. Potser a causa d’una ràtzia de l’islam o potser per la pacificació del territori, que va fer retornar els monjos als seus monestirs originaris, el cert és que Carracedo va entrar en forta decadència, fins el punt que deixa d’esmentar-se a mitjan del segle XI. El més probable que quedés deshabitat i en ruïnes.\nD’altra banda, cap el 991 s’havia fundat el monestir de Santa María de Valverde (després conegut com Santa Marina de Valverde, o de Corullón), a començament del segle XII aquest lloc va aconseguir un cert esplendor, sobretot amb el seu abat sant Florencio, un personatge prestigiós. El 1138 es va determinar el trasllat de la comunitat de Santa Marina a Carracedo a causa de la manca d’espai en el monestir situat a Corullón. De cop i volta, el gairebé desaparegut monestir de Carracedo esdevenia el centre d’un poderós domini monàstic amb influència sobre un ampli ventall de monestirs distribuïts sobretot per la zona lleonesa, Galícia i Astúries. En aquesta època es devien aixecar nous edificis sobre les restes anteriors.\nEscala a la planta superior\nDesprés d’una època de dubtes pel que fa a l’afiliació del monestir a l’orde del Cister, el 1203 una butlla d’Innocenci III va fer efectiu que Carracedo passés a formar part de la institució cistercenca i concretament amb dependència de l’abadia de Citeaux (Borgonya). Seria conegut ja com Santa María de Carracedo. Aquesta nova afiliació va traslladar-se a la majoria dels monestirs que depenien de Carracedo i que havien arribat a esdevenir una mena de congregació. Aquesta situació portaria a una nova època d’esplendor pel cenobi, que es va perllongar, amb més o menys entrebancs fins el segle XIX.\nVolta de la sala del Oratorio\nTimpà de la sala del Oratorio\nL'església i ruïnes del monestir\nGaleria de la Cocina de la Reina\nTimpà amb el Pantocràtor (foto de 1982)\nPantocràtor i Evangelistes (foto de 1982)\nPortada de l'església (foto de 1982)\nAntic timpà amb el Pantocràtor\nGravat de Francesc Xavier Parcerisa a Recuerdos y bellezas de España (1855-65)\n- BALBOA DE PAZ, José Antonio. El monasterio de Carracedo. Lleó: Diputación de León, 2005\nEl monestir és a Carracedo del Monasterio (Carracedelo), entre Ponferrada i Villafranca del Bierzo\nBaldiri B. - Novembre de 2011 / Actualitzat juliol de 2019


Ja disponible el 14é disc de La Gira d'Escola Valenciana | Tresdeu.com\nEscola Valenciana i Reviscola presenten el 14é Disc de la Música en Valencià. Aquest és un recopilatori de 22 cançons en valencià que artistes i grups cedeixen desinteressadament. S’ha llançat en format digital com a recurs d’entreteniment i prompte estarà disponible en format físic. Escola Valenciana ha posat tant aquest CD, com les altres 13 edicions a disposició de la ciutadania dins de la campanya Escola a Casa, una iniciativa que promou recursos i activitats en valencià per a aquestes setmanes de suspensió de l’activitat escolar i temps en casa.\nEl 14é Disc de la Música en Valencià compta amb la col·laboració dels grups i cantants valencians i valencianes. Compilat per Voro Golfe i masteritzat per Carlos Cabello i José Tomàs. Disseny gràfic i logotip de la Gira de Cèsar Amiguet.\nEl Disc de la Música en Valencià és el recurs amb el qual Escola Valenciana dona suport i impulsa el treball fet pels cantants i grups que empren el valencià. A l’hora d’expressar el seu missatge musical. Aquest recopilatori està ja disponible de forma lliure al Bandcamp d’Escola Valenciana fins que puguem gaudir també de la versió física del disc.\nEl disc ha estat possible gràcies a la col·laboració de les universitats públiques valencianes (UA, UV, UPV, UJI, UMH), la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport i el Col·lectiu Ovidi Montllor de Músics i Cantants en Valencià (COM).\nEl Disc de la Música en Valencià, Escola Valenciana, La Gira, recopilacio, Reviscola


Sota la catifa - Teatre Barcelona\nSota la catifa, dirigit per Òscar Molina, és un thriller que parteix de la desaparició d’un professor del Col·legi professional de detectius privats.\nRecomanable per passar una bona tarda de teatre\nQuè hi ha sota la catifa?\nSecrets?, aparences?, falsedat?\nJordi Calafí i Alexis García s’han unit per escriure “Sota la catifa”, un thriller amb tocs de comèdia, que sens dubte us farà passar una bona tarda de teatre aquest estiu al Teatre Gaudí.\nTots amaguem coses..., secrets, misèries i mentides sota una catifa imaginària, però que passaria si tot el que s’hi amaga sortís a la llum?\nTota l’acció transcorre en l’habitació d’un luxós hotel, tret d’alguns flashbacks entre els protagonistes que aniran sorgint al llarg de la representació.\nEls personatges són quatre. Tots són detectius. Medina (Jordi Cadellans),David (Ramon Godina), Toni (Óscar Jarque) i Àlex (Raül Tortosa).\nPresent i passat.\nUn desenllaç final sorprenent.\nEl món és ple de catifes on s’hi amaga merda. Les catifes dels polítics, de l’església, dels bancs, de la reialesa, de la societat,... Només cal aixecar-la una mica per descobrir tot el que hi ha sota.\nÉs estiu i molts teatres no tanquen la barraca, sinó que programen espectacles per tal que l'activitat cultural segueixi. És el cas del Teatre Gaudí, entre d'altres de la ciutat. Per aquest estiu, a la sala del Gaudí trobarem "Sota la catifa", una trama digna d'Agatha Christie on a poc a poc tot va sortint a la llum. Aquells detectius que busquen sota catifes alienes, hauran d'amagar la seva mateixa. Una hora i vint minuts d'espectacle que fa evadir-se de la realitat amb un text amb moments còmics i picades d'ullet a l'actualitat, però amb certes reflexions lluny de la ficció. És cert que hi ha alguns punts que queden amagats sota la catifa sense trobar resposta i que l'àudio de les projeccions poden millorar-se, de totes maneres, una proposta segura on Jordi Cadellans, tot i ser el protagonista gairebé invisible, agafa les regnes del carruatge.\nUn thriller en clau de comèdia\nPer sort, quan acaba el Grec no s'atura del tot la maquinària de les Arts Escèniques a la ciutat de Barcelona, gràcies a iniciatives com les dels teatres Gaudí, Versus, Teatre de l'Eixample, Teatre del Raval, El Maldà ... que continuen programant alguns espectacles pels teatraires que es queden a Barcelona durant aquest mes de "sequera" cultural.\nAhir dimarts 1 d'agost, era nit d'estrena al Teatre Gaudí Barcelona i gran expectació per veure aquesta proposta escrita a quatre mans per Jordi Calafí i Alexis García i dirigida per Oscar Molina.\nI abans de començar (20,15 h) té lloc un petit concert, al vestíbul del teatre, per part del grup Malacara and Wilson Band. Aquests concerts de mitja hora de durada es repetiran els dies 3,10,11,12,16,18,25,26 i 31 d'agost i l'1 de setembre, amb cervesa gratuïta inclosa.\nEstem davant d'un text escrit com un thriller en clau de comèdia. Els dos escriptors són experts en guions de sèries de televisió.\nUna habitació d'un luxós hotel. En Medina, un home elegant d'uns cinquanta anys, jau a terra, moribund. Hores després, David, Toni i Alex, tres detectius d'uns quaranta anys que són a l'hotel per participar en el congrés anual organitzat pel seu col·legi professional, venen a l'habitació del seu professor, Medina, a buscar-l0.\nMedina no s’ha presentat a fer el discurs inaugural. Troben l’habitació regirada i sota la catifa, taques de sang.\nDavid, Toni i Àlex intentaran esbrinar que és el que ha passat amb Medina. David és Ramon Godino, Toni és Óscar Jarque, Àlex és Raül Tortosa i Medina és Jordi Cadellans. Tots quatre ens han ofert unes excel·lents interpretacions en una posada en escena esbojarrada i a moments un pel massa exagerada pel nostre gust.\nEn la seva feina diària, estan acostumats a trobar la merda que la gent té sota la catifa, ara descobriran que tots ells també n'amaguen. Van revelant coses de les seves vides, que no tenien previst descobrir i que els altres desconeixien.\nUna proposta entretinguda, una comèdia vestida de thriller que ens ha fet riure i passar una bona estona, sense més pretensions..\nPodeu veure la nostra valoració original clicant AQUÍ\nMolt recomanable!! Sala íntima, els actors fan un bon paper i la història està bé!\nMuy recomendable. Fuimos en familia con mi hijo adolescente, nos gustó a los tres y nos reímos bastante. Da gusto ver obras de esta calidad a este precio.\nDes de: 22/01/2021


Tres esportistes catalans a la concentració nacional del grup d’èlit de la categoria BC4 de boccia - Diari de la Discapacitat\nIniciEsport AdaptatTres esportistes catalans a la concentració nacional del grup d’èlit de la...\nVasile Agache jugador de la selecció espanyola // Foto: FCEDF\nTres esportistes catalans participaran del 28 al 31 de gener a la concentració del grup d’èlit de la categoria BC4 de boccia a nivell nacional que tindrà lloc al Centre d’Alt Rendiment de Sant Cugat.\nEls esportistes catalans que participen a la concentració són, Vasile Agache i Ramón Prat de la SE MIFAS i Àlex Trullas com a independent. La direcció de la concentració anirà a càrrec del seleccionador nacional Francisco García Pastor.\nDurant la concentració al CAR de Sant Cugat es portaran a terme diferents sessions de treball destinades a millorar el nivell dels jugadors i per preparar les properes competicions internacionals d’aquest esport.\nArticle anteriorSiguem altaveus!\nArticle següentEs posa en marxa el primer Club Social per a persones amb malaltia mental al Baix Empordà


Aquest divendres se celebra el Dia Internacional per a l'Eliminació de la Violència contra la Dona. A Catalunya, aquest any han mort cinc dones per aquesta xacra. Cap no havia presentat denúncia i, en e casos, les dones convivien amb l'agressor.\nA més, des de principis d'any , s'han atès més d'11.700 víctimes, de les que 675 són menors d'edat, malgrat les campanyes de conscienciació. De fet, cada cop hi ha més noies joves, moltes adolescents, que denuncien actes de violència masclista. A Catalunya, més del 26% de les dones asseguren haver-ne patit algun cas greu al llarg de la seva vida.\nUN 27% DELS EUROPEUS JUSTIFIQUEN L'ABÚS EN DETERMINADES SITUACIONS\nUn 27% dels europeus justifiquen l'abús sexual en determinades situacions. L'Eurobaròmetre publicat per la Comissió Europea certifica que una mica més d'una quarta part dels europeus pensen que, si la dona ha begut, ha pres drogues o vesteix de manera suggerent, la violació pot tenir justificació.\nAquestes dades es contraposen al risc de patir un abús sexual o psicològic: un 30% de dones majors de 15 anys confessen haver-ne estat víctimes. El 25% dels espanyols i el 24% dels europeus que han participat en l'estudi asseguren que coneixen alguna dona en el seu entorn familiar o el seu cercle més tancat que ha estat víctima de violència sexual.\nDia Internacional Violència contra la Dona


L'edifici de l'antiga Biblioteca Municipal i el solar de 1.000 m2 adjacent, ja estan inscrits a favor del Servei Català de la Salut, a títol de cessió per part de l'Ajuntament de Sant Fruitós de Bages.\nCedeixen al CatSalut un terreny i un edifici.\nAmb aquesta cessió, el CatSalut podrà iniciar el projecte de reforma i ampliació del nou ambulatori municipal que substituirà les actuals instal·lacions. Concretament s'ha cedit un edifici de dues plantes de 500 m² útils i un terreny de 999 m2 del costat de l'edifici.\nEl projecte del nou CAP consistirà en la reforma de l'edifici existent i la construcció d'una ampliació per tal de poder encabir tots els serveis en un mateix equipament. Aquest nou equipament, es trobarà situat al carrer Jacint Verdaguer, al nucli del municipi i al costat de la residència per a la gent gran El Lledoner.\nArxivat a: SANT FRUITOS BAGES CATSALUT\nEl president d'Acció Climàtica de la Diputació visita la caldera de biomassa\nSúria celebrarà Sant Jordi\nSant Fruitós de Bages serà la seu convidada del CLAM