Història de la física - L'Enciclopèdia, la wikipedia en valencià\nL'història de la física intenta explicar la naturalea i els fenòmens que, des de la més remota antiguetat, les tracten de comprendre: el pas de les estacions, el moviment dels cossos i dels astres, els fenòmens climàtics, les propietats dels materials, etc. Les primeres explicacions varen aparéixer en l'antiguetat i es basaven en consideracions purament filosòfiques, sense verificar experimentalment. Algunes interpretacions falses, com la feta per Ptolemeu en el seu famós Almagest ("La Terra està al centre del Univers i al voltant d'ella giren els astres") varen perdurar durant sigles.\n1 Diferències de la física elemental\n2 El sigle XVIII: Termodinàmica i òptica\n3 El sigle XIX: Electromagnetisme i l'estructura atòmica\n4 El sigle XX: La segona revolució de la física\n5 La física del sigle XXI\nDiferències de la física elemental\nEn el sigle XVI Galileu va ser pioner en l'us d'experiències per a validar les teories de la física. Es va interessar en el moviment dels astres i dels cossos. Utilisant instruments com el pla inclinat, va descobrir la llei de la inèrcia de la dinàmica, i en l'us d'un dels primers telescopi es va observar que Júpiter tenia satèlits girant al seu voltant i les taques solars de Sol. Estes observacions demostraven el model heliocèntric de Nicolau Copèrnic i el fet que els cossos celests no són perfectes i immutables. En la mateixa época, les observacions de Tycho Brahe i els càlculs de Johannes Kepler varen permetre establir les lleis que governen el moviment dels planetes al Sistema Solar.\nEn l'any 1687 Newton va publicar els Principis Matemàtics de la Natura (Philosophiae Naturalis Principia Mathematica), una obra en la qual es descriuen les lleis clàssiques de la dinàmica conegudes com: Lleis de Newton, i la llei de la gravitació universal de Newton. El primer grup de lleis permetia explicar la dinàmica dels cossos i fer prediccions del moviment i equilibri de cossos, la segona llei permetia demostrar les lleis de Kepler del moviment dels planetes i explicar la gravetat terrestre (d'açí el nom de gravetat universal ). En esta época es va posar de manifest un dels principis bàsics de la física, les lleis de la física són les mateixes en qualsevol punt del Univers. El desenroll per Newton i Leibniz del càlcul matemàtic proporcionar les ferramentes matemàtiques per al desenroll de la física com a ciència capaç de fer prediccions. En esta época varen desenrollar els seus treballs físics com Robert Hooke i Christian Huygens estudiant les propietats bàsiques de la matèria i de la llum.\nA finals del sigle XVII la física comença a influir en el desenroll tecnològic permetent al seu torn un avanç més ràpit de la pròpia física.\nEl desenroll instrumental (telescopis, microscopi es i atres instruments) i el desenroll de proves cada vegada més sofisticats varen permetre obtindre grans èxits com la mesura de la massa de la Terra a l'experiment de la balança de torsió.\nTambé apareixen les primeres societats científiques com la Royal Society a Londres en l'any 1660 i la Académie des sciences en París en l'any 1666 com a instruments de comunicació i intercanvi científic, tenint en els primers temps de les dos societats un paper preeminent les ciències físiques.\nPortades de dos obres cabdals de la Revolució científica\nSidereus Nuncius , Galilei, 1610.\nPhilosophiae Naturalis Principia Mathematica , Newton, 1610.\nEl sigle XVIII: Termodinàmica i òptica\nA partir del sigle XVIII Boyle, Young i atres varen desenrollar la termodinàmica. En l'any 1733 Bernoulli va usar arguments estadístics, juntament en la mecànica clàssica, per extraure resultats de la termodinàmica, iniciant la mecànica estadística. En l'any 1798 Thompson va demostrar la conversió del treball mecànic en calor i en 1847 Joule va formular la llei de conservació de l'energia.\nEn el camp de l'òptica el sigle va començar en la teoria corpuscular de la llum de Newton exposta en la seua famosa obra Opticks . Encara que les lleis bàsiques de l'òptica geomètrica havien estat descobertes algunes décades abans el sigle XVIII va ser ric en avanços tècnics en este camp produint les primeres lents acromàtiques, mesurant-se per primera vegada la velocitat de la llum i descobrint la naturalea espectral de la llum. El sigle va concloure en el célebre experiment de Young de 1801 en el qual es posava de manifest la interferència de la llum demostrant la naturalea ondulatòria d'esta.\nEl sigle XIX: Electromagnetisme i l'estructura atòmica\nLa investigació física de la primera mitat del sigle XIX va estar dominada per l'estudi dels fenòmens de l'electricitat i el magnetisme. Coulomb, Luigi Galvani, Faraday, Ohm i molts atres físics famosos estudiar els fenòmens dispars i contraintuitivos que s'associen a este camp. En l'any 1855 Maxwell va unificar les lleis conegudes sobre el comportament de l'electricitat i el magnetisme en una sola teoria en un marc matemàtic comú mostrant la natura unida del electromagnetisme. Els treballs de Maxwell en l'electromagnetisme es consideren a sovint equiparables als descobriments de Newton sobre la gravitació universal i es resumixen en les conegudes, equacions de Maxwell, un conjunt de quatre equacions capaç de predir i explicar tots els fenòmens electromagnètics clàssics. Una de les prediccions d'esta teoria era que la llum és una ona electromagnètica. Este descobriment de Maxwell proporcionaria la possibilitat del desenroll de la ràdio (comunicacions) unes décades més tart per Heinrich Hertz en l'any 1888.\nEn l'any 1895 Roentgen va descobrir els rajos X, ones electromagnètiques de freqüències molt altes. Quasi simultàneament, Henri Becquerel descobria la radioactivitat l'any 1896. Este camp es va desenrollar ràpidament en els treballs posteriors de Pierre Curie, Marie Curie i molts atres, donant inici a la física nuclear i al començament de l'estructura microscòpica de la matèria.\nEn l'any 1897 Thomson va descobrir el electró, la partícula elemental que transporta la corrent en els circuits elèctrics proponent en l'any 1904 un primer model simplificat de l'àtom.\nEl sigle XX: La segona revolució de la física\nEl sigle XX va estar marcat pel desenroll de la física com ciència capaç de promoure el desenroll tecnològic. A principis d'este sigle els físics consideraven tindre una visió quasi completa de la naturalea. No obstant això pronte es varen produir dos revolucions conceptuals de gran calat: El desenroll de la teoria de la relativitat i el començament de la mecànica quàntica.\nEn l'any 1905 Albert Einstein, va formular la teoria de la relativitat especial, en la qual l'espai i el temps s'unifiquen en una sola entitat, l'espai-temps. La relativitat fòrmula equacions diferents per a la transformació de moviments quan s'observen des de diferents sistemes de referència inercials a aquelles donades per la mecànica clàssica. Les dos teories coincidixen a velocitats chicotetes en relació a la velocitat de la llum. En l'any 1915 es va estendre la teoria especial de la relativitat per a explicar la gravetat, formulant la teoria general de la relativitat, la qual substituïx la llei de la gravitació de Newton.\nEn l'any 1911 Rutherford va deduir l'existència d'un núcleu atòmic carregat positivament a partir d'experiències de dispersió de partícules. Als components de càrrega positiva d'este núcleu se'ls va nomenar protons. Els neutrons, que també formen part del núcleu pero no tenen càrrega elèctrica, els va descobrir Chadwick en l'any 1932.\nEn els primers anys del sigle XX Planck, Einstein, Bohr i atres varen desenrollar la teoria quàntica per tal de explicar resultats experimentals anòmals sobre la radiació dels cossos. En esta teoria, els nivells possibles d'energia passen a ser discrets. En 1925 Heisenberg i en 1926 Schrödinger i Dirac formularen la mecànica quàntica, en la qual expliquen les teories quàntiques precedents. En la mecànica quàntica, els resultats de les mesures físiques són provabilístics, la teoria quàntica descriu el càlcul d'estes provabilitats.\nLa mecànica quàntica va suministrar les ferramentes teòriques per a la física de la matèria condensada, la qual estudia el comportament dels sòlits i els líquits, incloent fenòmens com ara estructura cristalina , semiconductivitat i superconductivitat. Entre els pioners de la física de la matèria condensada s'inclou Bloch, que va desenrollar una descripció mecano-quàntica del comportament dels electrons en les estructures cristal (1928).\nLa teoria quàntica de camps es va formular per estendre la mecànica quàntica de manera consistent en la teoria especial de la relativitat. Va arribar la seua forma moderna a finals de 1940 gràcies al treball de Feynman, Schwinger, Tomonaga i Dyson. Ells varen formular la teoria de l'electrodinàmica quàntica, en la qual es descriu la interacció electromagnètica.\nLa teoria quàntica de camps suministrar les bases per al desenroll de la física de partícules, la qual estudia les forces fonamentals i les partícules elementals. En 1954 Yang i Mills varen desenrollar les bases del model estàndart de física de partícules. Este model es va completar en els anys 1970 i en ell es descriuen quasi totes les partícules elementals observades.\nLa física del sigle XXI\nLa física seguix enfrontant-se a grans reptes, tant de caràcter pràctic com teòric, al començament del sigle XXI. L'estudi dels sistemes complexos dominats per sistemes d'equacions no llineals, tal com la meteorologia o les propietats quàntiques dels materials que han possibilitat el desenroll de nous materials en propietats sorprenents. A nivell teòric l'astrofísica oferix una visió del món en numeroses preguntes obertes en tots els seus fronts, des de la cosmologia fins a la formació planetaria. La física teòrica contínua els seus intents de trobar una teoria física capaç d'unificar totes les forces en un únic formulisme en el que seria una teoria del tot. Entre les teories candidates hem de citar la teoria de supercordes.\nObtingut de «https://www.lenciclopedia.org/w/index.php?title=Història_de_la_física&oldid=142549»\nEsta pàgina fon modificada l'última volta el 20 nov 2018 a les 21:03.


Els 20 anys del Concili Tarraconense el resituen en la renovació eclesial del papa Francesc\nInici > Els 20 anys del Concili Tarraconense el resituen en la renovació eclesial del papa Francesc\nPer Catalunya Religió. Dll, 13/04/2015\n(Jordi Llisterri -CR) "El cristià ha d'aportar a la nostra societat un estil de vida sobri, solidari, amb una visió positiva del nostre poble, d'alegria que es comunica, de gratuïtat, de compromís i de participació en la vida associativa i política, i també de llibertat davant dels nous ídols socials". Aquest és un text que quan llegeix en públic el bisbe emèrit de Girona, Carles Soler i Perdigó, diu que sempre ha d'aclarir que "no és un text del papa Francesc; és un text del Concili Provincial Tarraconense".\nÉs un exemple de la sintonia del moment eclesial actual amb les resolucions del Concili Provincial Tarraconense, vint anys després de la seva celebració el 1995. En això van coincidir plenament aquest dissabte les intervencions del Simposi d'aquest any  de la Fundació Claret sobre com poden servir avui aquestes resolucions. El "Concili Provincial Tarraconense és ben viu" i és "un esdeveniment únic i irrepetible", van ser algunes de les constatacions exposades en el Simposi pel bisbe Carles Soler, que va ser secretari general del Concili, i pel monjo de Montserrat Bernabé Dalmau, que va participar-hi com a membre de la ponència sobre Litúrgia.\nEn la presentació del Simposi, celebrat a la Llibreria Claret de Barcelona, l'arquebisbe d'Urgell Joan-Enric Vives, en nom de la Conferència Episcopal Tarraconense, va afirmar que el "Concili Tarraconense va ser l'acolliment del Concili Vaticà II a Catalunya" i "molt preparat per les comunitats". Una convocatòria en la que hi van participar més de 60.000 persones en una consulta prèvia i que l'any 1995 va reunir uns 200 capellans, religiosos i laics representant de les diòcesis catalanes. Durant vuit caps de setmana van debatre les 170 resolucions  que van aprovar els bisbes i que, posteriorment, va confirmar la Santa Seu conjuntament amb el document Arrels Cristianes de Catalunya . Un Concili, en el que, com va dir Soler, "no es van presentar propostes elaborades en una cúria episcopal o en un despatx de savis".\nVàlid i fecund\nTot i que no cal celebrar solemnement cada data data rodona de l'aniversari de Concili, el simposi si que va servir per deixar clar que l'actual moment eclesial és una bona oportunitat per rellançar el Concili.\n"No s'han completat totes les resolucions i queda molt per fer. Tenim molts reptes i noves urgències, però els principis teològics i pastorals són plenament vàlids i fecunds", va dir Soler. I encara "hem de treure suc a les resolucions conciliars", va assegurar Dalmau, per a qui és molt important remarcar la continuïtat del treball realitzat els darrers anys si també volem "augmentar l'autoestima de l'Església a Catalunya".\nPel bisbe Soler "el Concili Tarraconense és un veritable tractat de Doctrina Social de l'Església" i "en el camp de marginació és on s'ha fet més potser perquè s'hi troba una majoria de laics". El contingut de la primera resolució introductòria, conegut com el "davantal", la "professió de fe" que obre el capítol sobre la pobresa, o el missatge final redactat principalment pel bisbe Joan Carrera, són una mostra de com aguantem els textos del Concili Provincial vint anys després i en una línia ben actual.\n"Tot el capítol sobre la marginació és el que diu el papa Francesc sobre l'Església pobra i per als pobres", va dir afirmar Dalmau. Fins i tot, va explicar, que es troben mostres que recorden el llenguatge planer del papa, per exemple en la resolució número 83 quan es convida a evitar "el pecat capital de la mandra". Tot i això, per Dalmau "no es tracta d'imitar el papa Francesc" però si de seguir el programa de renovació que es proposa avui a tota l'Església.\nUn Concili amb denúncies\nEn el Simposi també es va reaparèixer l'etern debat del si el Concili Tarraconense va ser una reacció a la proposta que va llançar el bisbe Antoni Deig el 1991 a Prada de Conflent reclamant  una Conferència Episcopal Catalana, o si responia a la demanda de les institucions i de la vida diocesana. Si va ser primer l'ou o la gallina.\nI potser va ser una mica de tot. En la presentació, l'arquebisbe Vives va subratllar que, en tot cas, en la convocatòria hi va haver "l'audàcia de l'arquebisbe de Tarragona Ramon Torrella de saber posar bé els carros i la comitiva". I, per Soler Perdigó, "potser hi va influir la conferència de Prada del bisbe Deig, però a l'arquebisbat de Tarragona ja hi havia ganes de tornar a actualitzar la tradició conciliar tarraconense des de l'època de l'arquebisbe Pont i Gol", una tradició de concilis conjunts de les diòcesis catalanes que s'havia trencat al segle XVI. I "també va influir en la convocatòria el ressò d'Arrels Cristianes de Catalunya", publicat set anys abans.\nPerò també Soler va ser molt contundent en explicar que la resolució que preveia la creació d'una Regió Eclesiàstica per a les diòcesis catalanes "va ser veritablement i pràcticament la única dificultat amb la que vam topar a Roma i que va retardar un any l'aprovació de les resolucions". En canvi, no hi va haver cap problema doctrinal amb la resta de les 170 resolucions aprovades pels bisbes catalans "que van ser revisades amb lupa perquè havien arribat denúncies a la Santa Seu".\nEl consens al que es va arribar en aquell moment va ser demanar la constitució d'una Regió Eclesiàstica que oferís una personalitat jurídica conjunta a les diòcesis amb seu a Catalunya, sense deixar de formar part de la Conferència Episicopal Espanyola. Seguia un model semblant al de les regions eclesiàstiques italianes.\nSoler Perdigó va explicar que aquest punt "es va haver de negociar amb la Secretaria d'Estat" i finalment es va aprovar incloure una nota prèvia que acceptava la denominació Conferència Episcopal Tarraconense mentre no es fes efectiva la Regió. Però quan es va voler constituir la Regió, la Santa Seu va demanar que es fes quan hi haguessin altres províncies espanyoles que ho demanessin i alhora "els estatuts que ens van facilitar no eren aprovables per nosaltres". Així, "hem de mantenir com a definitiva la nota prèvia provisional esperant temps millors".\nDalmau, també coincidia en "esperar temps millor", però creu que això "ha anat en detriment de la relació interdiocesana" i que "l'episcopat d'ara està menys vertebrat que el del Concili". D'altra banda, parteix de la constatació que una Conferència Episcopal Catalana independent que proposava el bisbe Deig és impossible, tot i que, "evidentment, si un dia hi ha una Catalunya independent, hi haurà una Conferència Episcopal Catalana sense que cap bisbe hagi de moure un dit".\nEl Simposi es va tancar amb una taula rodona amb un laic, una religiosa i un capellà que van participar en les deliberacions conciliars. El periodista Marcel Joan, la Filla de la Caritat Catalina Verdera, i el professor de teologia de Vic Joan Torra, van remarcar també la validesa de les resolucions aprovades fa vint anys. També van exposar els nous reptes que han sorgit en aquest temps o els que s'han accentuat, com la immigració d'altres tradicions religioses, la crisi vocacional, o la transmissió de la fe als joves.\nEn el simposi també hi van assistir alguns vicaris episcopals com Salvador Bacardit, Jaume Berdoy, i Josep M. Domingo, i els responsables d'Afers Religiosos de la Generalitat i de l'Ajuntament de Barcelona, Enric Vendrell i Ignasi Garcia i Clavel. El provincial dels claretians, Màxim Muñoz, va fer la clausura. Les ponències es poden veure en video  al canal de la Llibreria Claret.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/articles/20-anys-del-concili-tarraconense-resituen-en


BiCircuit Festival | Ambient de gala en un dissabte frenètic i ple d’activitats al BiCircuit Festival\n22 Apr Ambient de gala en un dissabte frenètic i ple d’activitats al BiCircuit Festival\nPosted at 15:00h in Notícies\tby\tMiriam Ramos\nLa segona edició ha arrencat en una primera jornada amb la Cavall d’Acer, la Marxa BTT, la sortida de les 24 Hores Madform, les 3 hores BTT o la diversió del Campionat Mundial de Brompton.\nDia complet al Circuit de Barcelona-Catalunya en la primera jornada de la segona edició del BiCircuit Festival, amb sis competicions a la pista i moltíssimes activitats gratuïtes al pàdoc en un cap de setmana dedicat a la bicicleta.\nEl Circuit s’ha llevat amb la Cavall d’Acer, amb bicicletes clàssiques, i la Marxa BTT. Tots ells han gaudit d’un recorregut còmode i amb molt bones vistes de la Serralada Litoral i Barcelona. Després de la Copa Catalana Cadets i la de Fèmines Cadet-Júnior, ha arribat la diversió de la prova puntuable pel Campionat Mundial de Brompton. La prova ha tornat a posar el toc original al BiCircuit Festival amb la vestimenta dels seus participants, amb sortida en espiga, estil “Le Mans” i completant tres voltes al traçat del Circuit.\nA les 12 del migdia ha començat la prova més dura, les 24 Hores Madform BiCircuit, amb 77 equips participants que pedalaran sobre l’asfalt del Circuit amb l’objectiu de creuar la línia de meta demà diumenge al punt del migdia i finalitzar la prova.\nJa a la tarda i mentre els equips de les 24 Hores comencin a agafar les seves posicions de referència, es disputarà al Circuit Off-Road les 3 Hores BTT.\nFora de la pista, l’activitat també ha estat frenètica. Una de les activitats que ha cridat més l’atenció del públic per la seva originalitat ha estat l’exhibició de Bike Polo. També s’ha organitzat una xerrada sobre la dona i l’esport i el ciclisme, i l’assemblea de la Federació Catalana de Ciclisme. Altres activitats que es poden veure al BiCircuit Festival són les exposicions de fotografies i de bicicletes clàssiques, els circuits d’habilitats i seguretat viària pels més petits o els simuladors que permeten fer una volta amb sensacions reals al Circuit de Barcelona-Catalunya.\nDemà, el BiCircuit Festival continuarà amb les 24 Hores Madform BiCircuit, la Gran Fondo Barcelona-BiCircuit, la pedalada popular i la Copa Catalana Júnior/Fèmines. L’entrada al Circuit de Barcelona-Catalunya és gratuïta durant tot el cap de setmana.


3.ca.3 FERDINAND DE SAUSSURE | Oh my God 4\n26 Respostes to “3.ca.3 FERDINAND DE SAUSSURE”\nSaussure es un lingüista suís, també se’l considera com el pare de la semiòtica. Separa el signe en dues parts: significat(part mental), significant(part física). La llengua és el conjunt de signes. L’obra més destacada que va escriure va ser “Curs de LIngüistica General”.\nFerdinand de Sousure era un suís conegut per el descobriment de que totes les coses són signes és a dir tenen significat i significant . Despres de la seva mort els seus estudiants varen compilar els apunts i varen fer un llibre.\nFerdinand de Saussure és qui va separar els signes lingüístics en dues parts: el significant (Part física, perceptible, formada per lletres o sons) i significat (part mental, concepte associat), La llengua és el conjunt de signes i relacions d’aquests ja establerts, corresponent a la gramàtica, i doncs l’objecte d’estudi dels gramàtics. Mentre que la parla és l’ús concret de la llengua que fa cada individu segons la situació comunicativa en què es trobi. El signe lingüístic no apareix mai sol, la llengua no és un conjunt de mots, arrels i afixos sense relació. Les relacions que el mot estableix amb el sintagma o l’enunciat on està inserit l’afecten. La principal obra de Saussure és “Curs de Lingüística General”, que fou redactada després de morir ell, per dos dels seus col·legues, basant-se en els apunts que els estudiants havien escrit a les classes de Saussure.\nEn Ferdinand de Saussere és un lingüistic suís, conegut com el pare de llingüistica moderna i semiotica\nEll separa el signe lingüistic amb dues parts amb el significat i el significant.\nLa llengu està formada per un conjunt de signes i relacions.\nLa seva obra més famosa va ser Curs Llingüistic General.\nFerdinand de Seaussurer es el pare de la lingüistica moderna. Era professor i quan va morir, dos col·legues seus, varen fer un llibre a partir dels apunts que varen agafar el seus alumne sa les classes que ell donava.\nVa ser un professor de llinguística suíssa, i reconegut com el pare de la semiòtica i la llinguística moderna. Va estodiar a Leipzig i Berlín . Va separar el signe llinguístic en dos parts: significat i significant. La seva obra principal és ”Curs de linguística general”, que escribiren uns alumnes seus.\nFerdinand de Saussure va ser una gran persona perquè va descobrir que era el significat d’una paraula i el signe d’una paraula. Va tardar aproximadament cinc anys en explicar-ho. I va ser un professor de català del Ramon Llull.\n30 Abril 2012 a les 8:55\nFerdinand de Saussure, lingïsta suís, estudià Leipzig, a Alemanya. Era un geni de la semiòtica. Ell va crear moltes idees, el significat i el significant. Per a ell tot era un signe. La principal obra seva va ser ” Curs de Lingüistica general”, que va ser redactada després de la seva mort pels sus alumnes.\nFerdinand Saussure és un llingüista nascut a suissaell va descobrir que les oracions tenen part significant i significat.\nI això va surtir amb el apunts dels seus alumnes.\nés un lingüístic suís. Separa el signe en dos parts: el significat i significant. La seva millor obra és: ‘Curs de Lingüística general\nFerdinand de Saussire és un lingüista suís, considerat el pare de la lingüística moderna. Fou qui va separar el signe lingüistic en dues parts, el qual mai pot anar tot sol. El seu llibre més famós va ser redactat per dos col·legues seus amb els apunts dels seus alumnes, després de la seva mort.\nFerdinand de Saussure va neixer a Ginebra, 26 de novembre de 1857, va morir Vufflens-le-Château, 22 de febrer de 1913.\nEll separa el signe lingüístic en dues parts: el significant i significat.\nLa llengua és el conjunt de signes i relacions d’aquests ja establerts, corresponent a la gramàtica.\nLa principal obra de Saussure és “Curs de Lingüística General”, fou redactada basant-se en els apunts que els estudiants havien escrit a les classes de Saussure.\nFerdinand Saussure és un llingüista nascut a suissa,ell va descobrir que les oracions tenen part significant i significat.\nFerdinand de Saussure és un lingüista suís. Se’l considerava pare de la semiòtica. Ell separa el signe lingüístic en dues parts: el significant (part física) i significat (part mental). La llenguaés el conjunt de signes i relacions ja establerts, corresponents a la gramàtica. La paraula és l’ús concret de la llengua que fa cada individu.\nVa néixer a Ginebra ( Suïssa) en el 1857. Separa el signe en significat i el significant. Diu que tot és un signe. També explica el significat entre la llengua i la parla. La llengua és el conjunt de signes i relacions d’aquests ja establerts ,mentre que la parla és l’ús concret de la llengua que fa cada individu segons la situació comunicativa en què es trobi.\nFerdindand de Saussure fou un gramàtic que estudiava la semiòtica, què és la ciència que estudia els signes. També va arribar a la conclusió de que tot són signes; i també de que els signes es divideixen en dues parts:\n·Significant. Part física del signe formada per lletres o sons.\n·Significat. Part mental.\nTambé distinguí la sincronia.\nFerdinand de Saussure va ser un gramàtic que estudiava la semàntica que és la ciència que estudia els signes. Després alguns alumnes escriviren un llibre diguen lo que el explicava.\n30 Abril 2012 a les 9:01\nFerdinand de Saussure és considerat el pare de la lingüística moderna i de la semiòtica. Separa el signe lingüístic en dues parts: el significant (part física, lo que veim o que és perceptible) i significat (part mental).\nDiu que la llengua és el conjunt de signes i relacions d’aquests ja establerts. El signe lingüístic no apareix mai sol.\nLa principal obra de Saussure és “Curs de Lingüística General”. Que se va fer pels seus alumnes quan ell va morir. Els alumnes van fer el llibre amb els seus apunts.\n30 Abril 2012 a les 13:18\nFerdinand Saussire va ser un gràmaic suís considerat el pare de la línguistica moderna i la semantica.\nEll va dir que tot eren signes els cuals es dividien en significant i significat.\nEll va dir que el parlà és la forma de parlar d’una persona en concret i que una llengua és la forma de parlar de molta gent.\nTambé deia que els signes mai anaven sols, sino que anaven junt altres formant els sintagmes.\nUna vegada ell era mort a partir de els apunts dels seus alumnes feren un llibre sobre ell i les seves idees línguistiqjues.\n30 Abril 2012 a les 15:22\nFerdinadn de saussire fou un llïnguista. Va néixer el 23 de novembre al 1857. Va estudiar a Liepzig i Berlín (Alemanya). Aquest home es va fer famos per descobrir que els signes tenen significat i significant. També per l’estructura superficial i profunda. Aixó estava escrit als apunts dels seus alumnes.\n30 Abril 2012 a les 17:37\nFerdinand de Saussure és un lingüista suís considerat el pare de la lingüistica moderna i semiòtica. Va separar el signe en dues parts significant i significat. La seva obra principal va ser ” Curs de Lingüística General”; que fou redactada per dos alumnes seus a partir dls apunts que varen prendre amb ell.\n30 Abril 2012 a les 19:13\nFerdinand de Saussure nascut a Ginebra i mort a frança estudia a alemanya i fou professor a frança. Se’l coneix com a pare de la semiòtica.\nEll separa el signe en dues parts: el significat i el significant. La llengua es un conjunt de signes ja establert. La llengua es un fet comú però el parlar es una activitat individual.\nEl signe no apareix mai sol la llengua es un conjunt de mots.\nLa seva principal es curs de lingüistica general.\n1 Mai 2012 a les 8:36\nFredinand de Saussure va ser un gramàtic suís molt important, és considerat el pare de la lingüística moderna i de la semiòtica. Va descobrir l’universalitat del signe, que diu que tot és un signe, el significant i el significat. Després de la seva mort, dos dels seus col-legues, amb els apunts dels alumnes de Fredinand varen escriure el llibre: Curs de lingüística general.\n1 Mai 2012 a les 8:40\nPerdó m’he equivocat, és la universalitat del signe.\n1 Mai 2012 a les 16:31\nFerdinand de Saussure, va nèixer a Ginebra, i va morir a Vufflens-le-Château. Va ser un lingüista suís, considerat el pare de la lingüistica moderna i semiòtica. Va separar el signe en dues parts significant i significat. Després de la seva mort, dos dels seus col-legues, amb els apunts dels alumnes de Fredinand varen escriure el llibre: Curs de lingüística general.\n« 3.en 47 Geometry and pronunciation\n3.ca.4 ECO »


Jeffrey Dean Morgan diu que aquest paper gairebé el va fer deixar d’actuar - Notícies\nJeffrey Dean Morgan diu que aquest paper gairebé el va fer deixar d’actuar\nMorgan també diu que 'va suplicar' que no el matessin de Grey's Anatomy, qualificant Denny del paper que 'va canviar la meva vida'.\nLaura Jayne New Matthew Lawrence\nMentre Jeffrey Dean Morgan es va estrenar en el darrer episodi de 'Hot Ones', va obrir-se sobre la seva experiència professional que va ser encara més incòmoda que menjar ales de pollastre cada vegada més picants.\nDurant la seva sessió virtual amb Sean Evans, a l'estrella de 'Walking Dead' se li va demanar que ampliés una cita que li va dir a EW el 2012, en què anomenava el seu paper com a Xindi-Reptilian a 'Star Trek: Enterprise' el projecte que 'gairebé em va deixar deixar d'actuar'.\n'Aquesta cita és al nas, aquesta sensació és al nas, aquesta feina era al nas, d'una manera dolenta', va dir a Evans del concert d'un episodi.\nResulta que sóc claustrofòbic. Em va costar molt fer el procés de maquillatge, tenia unes palletes al nas ”, va recordar. 'Mai he estat en un plató on vaig tornar a casa a la nit i només vaig pensar:' Què faig? He pres la pitjor decisió de la meva vida, mai vull ser actor de nou '.\n'Estava segur que tot això estava malament i gairebé em va fer deixar', va afegir. 'Va ser horrible'.\nAquella feina va ser el 2003, només un parell d’anys abans de les pauses més grans tant a “Supernatural” com a “Grey's Anatomy” i als papers protagonistes de “Watchmen” i “P.S. T'estimo.'\nMentre suava algunes salses picants extremadament picants al programa viral, Morgan també va parlar de la seva amistat amb Norman Reedus, interpretant a un villà a 'TWD' i va reflexionar sobre les seves nombroses morts a la pantalla, inclosa la de Denny Duquette a 'Grey's Anatomy'.\n'' Grey's Anatomy '', sabia que era quelcom especial. Va ser l'única vegada que vaig veure venir la meva mort i vaig intentar tot el que pogués per sortir d'aquesta mort ', va explicar. 'Aquell personatge de Denny i aquella història d'amor amb Izzie van prendre el món per assalt. Sabia la sort que tenia d’estar-hi i em deia: ‘No em matis, si us plau’. Ho vaig fer, vaig suplicar [Shonda Rhimes]. Això és el que va canviar la meva vida. Ser Denny, on mai em vaig aixecar del llit, és per això que Zack Snyder em va contractar per ser The Comedian. Així de especial era.\nMireu els Hot Ones més amunt.\nbullint les patates abans de coure-les\ncançó del tema dels somnis de califòrnia\nalyssa milano i corey haim\na qui va perdre la virginitat Miley Cyrus?\nquè va passar amb els fills de Phil Hartman


Com a casa, res!: PIZZA ENROTLLADA DE SALMÓ, GORGONZOLA I NOUS\nQuina bona pinta i uns ingredients boníssims!\nEs una forma diferent de presentar la pizza, queda molt vistosa i amb el teu farciment, molt bona.\nQué bé anar a la classe que va fer la Gemma, segur que va ser mplt profitosa, ella es una bona mestra i tú una bona alumna.\namb una mestra així...aquesta pizza té una pinta excel·lent!! si pogués atravessar la pantalla....petons\nUna buena y enrollada manera de comer una pizza.Pinta muy apetecible.Estoy seguro que con lo que aprendiste seguro que lo harás igual que si estuviera la Gemma delante tuyo.Todo un referente para mi también la Gemma.\nbonissima, té una pinta excel.lent!!!, hmmmm


La Llei de governs locals pot tancar la porta a la comarca de la Vall de Camprodon | NacióRipollès\nLa Llei de governs locals pot tancar la porta a la comarca de la Vall de Camprodon\nL'avantprojecte fixa en 15.000 habitants el llindar per crear una nova comarca, el triple que la població de la Vall de Camprodon i cinc més que la Vall de Ribes\nper Arnau Urgell, 14 d'abril de 2013 a les 11:05 |\nLa comarca de la Vall de Camprodon, pràcticametn descartada. Foto: Ajuntament de Camprodon\nLa nova Llei de govers locals, que en breu iniciarà la tramitació parlamentària, pot tancar definitivament la porta a la creació de les comarques de la Vall de Camprodon i la Vall de Ribes. I és que l'avantprojecte preveu fixar, segons El Punt Avui, un llindar de 15.000 habitants per tal de tirar endavant una nova comarca. Es tracta d'una població que multiplica per tres l'actual dels sis municipis de l'entorn de Camprodon i per cinc els de Ribes.\nUn límit que pot refredar les principals reivindicacions\nL'Informe sobre la revisió del model d'organització territorial de Catalunya, conegut com l'Informe Roca (2000), i l'avantprojecte de Llei d'ordenació territorial (2004) impulsat per l'aleshores conseller de Governació, Joan Carretero, van posar sobre la taula la creació de noves comarques. Entre altres, hi havia la Vall de Camprodon així com el Lluçanès i el Moianès, les més demanades. La possibilitat de tirar endavant noves unitats supralocals també va fer aparèixer, tot i que amb menys força, la reivindicació de la Vall de Ribes.\nLa redacció de la Llei de governs locals permetia tornar a obrir el meló sobre la qüestió. Fa poques setmanes, en una visita al Lluçanès, la vicepresidenta Joana Ortega va assegurar que aquest territori o el Moianès es podrien convertir en comarca “si no suposaven cap cost ni estructura addicional”. Tanmateix, l'avantprojecte no ho posarà gens fàcil ja que fixa un mínim de 15.000 habitants i que els seus límits quedin compresos dins una mateixa vegueria. Una situació que pot dificultar els casos del Moianès (14.000 habitants) i el Lluçanès (8.000 habitants) i que tancaria definitivament la porta de la Vall de Camprodon (4.700 habitants) i la Vall de Ribes (2.845 habitants). Es dóna la circumstància que els quatre ajuntaments d'una altra subcomarca, com són les Valls d'Àneu, aposten en principi per fusionar-se creant un macromunicipi.\nFins ara, s'havien donat a conèixer altres elements de l'avantprojecte de la Llei de governs locals com la despolitització dels consells comarcals –passaran a ser controlats pel consell d'alcaldes-, l'establiment dels sous màxims d'alcaldes i regidors, així com l'aposta per la fusió voluntària de municipis. Tot i això, també es marcarà el mínim per crear nous ajuntaments: 10.000 habitants.\nSocietat, Joana Ortega, administració local, Vall de Ribes, Llei de governs locals, Vall de Camprodon\nPer l'anònim de les 20:15\nPer Anònim el 22 d'abril de 2013 a les 13:18\nEl que és de pena és el teu comentari que només fonamenta l'odi i la desavinença entre dos territoris propers que ho tindrien molt més fàcil per tirar endavant units que enfrontats. Estic orgullosa de la meva comarca, TOTA sencera. Però entenc perfectament els motius de les gents de les Valls de Ribes i Camprodon. Tothom vol uns millors serveis i esteu en el vostre dret a l'hora de reclamar-los i a buscar solucions. Feu el que feu per mi endavant teniu tot el dret del món. Ara... aquests aires de prepotència que tenen alguns dels vostres habitants us buiden d'arguments. El Baix Ripollès és preciós, i si us molestéssiu a fer excursions per els seus paratges i no limitar-vos a passar-hi amb cotxe quan en teniu necessitat "otro gallo cantaria". Sabeu allò que diuen que viatjar obre els ulls i l'esperit? Dons fins i tot serveix per distàncies tan curtes. I per cert... quan parleu del baix Ripollès, no se perquè, però us descuideu sempre de Vallfogona, les Llosses, Ogassa i Gombrèn.\nPer Anònim el 19 d'abril de 2013 a les 20:15\nEls d'Osona només us volen per abocar els seus purins, sereu el femer de la Catalunya central. Sense la vall de Ribes i la vall de Camprodon sou un una comarca de pena...\nPer Anònim el 15 d'abril de 2013 a les 08:36\nq dirieu si haguéssiu de fer 1h cotxe x anar a visitar-se al metge un capde o en cas d'urgència i d'altres qüestions q no trascendeixen tant? es tracta d'oferir un tracte = x tothom i aprofitar els punts forts de cada indret en benefici del col·lectiu, sense favoritismes ni pretensions de capitalitat.\nPer DDN el 15 d'abril de 2013 a les 08:16\nCamprodon, lliure i tropical\nSi no hi ha respecte no hi ha res!\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 23:00\nLa gent aqui te "l'ego bastant alt... Una cosa es defendre el seu poble i els seus interessos, una altre faltar al respecte a altres pobles de la mateixa comarca, aixi va el món amb tants llestos per la vida que l'únic que els importa es sentir-se superiors als altres sense cap motiu aparent. Tingueu una mica més de respecte a la resta de pobles perqué si no com voleu que es valori possitivament als habitants dels altres!\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 22:37\nUi si, quina enveja de la vall de Camprodon, una comarca dedicada exclusivament a viure del turisme sense cap altre activitat alternativa, i amb els preus dels habitatges inflats a mes no poder a causa de l´especulació de les segones residències!!!! Prefereixo viure a qualsevol dels tres pobles que quedarien al ripollès en cas que es creesin les comarques de la vall de Camprodon i la de Ribes que no pas a pixapilàndia.\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 22:29\nMillor ser del Ripollés que de l´Alt Barcelones!!!!\nÉs una inocentada, no?\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 18:15\nSi? Ripoll, Campdevànol i Sant Joan quina comarca tan guapa! Comenceu a fer hotels i càmpings que no donareu abast de tanta gent que us vindrà...\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 17:34\nAl que diu que el Ripolles sense la vall de Camprodon i de Ribes, no podria ser comarca, li recordo que Ripoll te 10700 habitants, Sant Joan 3600 i Campdevanol 3400, aixo suma mes dels 15000 minims. Abans de volguer fer-te el llest, informa´t.\nMarxar cap a la Garrotxa\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 15:29\nDoncs si s'independitza la vall de camprodon i la vall de ribes, el ripolles no podria ser comarca\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 13:44\nara què farà camprodon?vinga va ,ja està bé!!!que vagin a la garrotxa!!\nNo ni ha prou?\nPer Anònim el 14 d'abril de 2013 a les 12:47\nMés comarques? Més Consells Comarcals? Aneu a pendre pel .....


Agrupació DEIA: de juny 2012\nAGRUPACIÓ DEIA EXIGEIX QUE ES RETIRI LA DEDICACIÓ EXCLUSIVA A LA REGIDORA MAGDALENA LÓPEZ PER HAVER ANAT A UN ACTE DEL PP EN HORARI LABORAL\nLa coalició d'esquerres considera inacceptable que una persona que cobra per servir l'Ajuntament dediqui el temps de feina al partit\nAgrupació DEIA-PSM-PSOE-IV ha criticat que Magdalena López, regidora que cobra la dedicació exclusiva a l'Ajuntament de Deià, anàs a un acte del PP en horari laboral.\nLa coalició ha indicat que es va assabentar per facebook i twitter que Magdalena López havia anat a donar suport a José Ramón Bauzá al Parlament el passat dimarts, durant la votació de les esmenes a la totalitat a la modicació de la Llei de Funció Pública. Així, el PP de Deià va penjar a les 13:29 (horari laboral) una foto de la regidora a les xarxes socials amb l'escrit "Representació del PP de Deià al Parlament amb Magdalena López Vallespir"; a la foto i a l'escrit surt una altra militant deianenca.\nAgrupació DEIA ha qualificat de "possible malversació" la utilització del temps que es cobra de la institució en actes de partit, i per això demanarà al Ple que li retiri la dedicació exclusiva a la regidora.\nPublicat per Lear a 8:04 Cap comentari:\nDIMARTS NO ENS PODREM POSAR MALALTS\nA partir del juliol els dimarts not endrem metge a Deià. És una de les mesures d'austeritat del Govern Bauzá; austeritat en salut, s'entén, perquè cal recordar que ells s'han apujat el sou i han tengut milers de milions d'euros per als bancs!\nTot i les promeses electorals de no tocar ni sanitat ni educació, el PP no ha aturat de llevar-nos serveis en aquestes àrees que mai s'haurien de tocar. Aquesta és la seva "democràcia": dic que faré una cosa, i quan la gent ja m'ha votat, faig la contrària.\nA la retallada d'un dia d'atenció sanitària a la nostra Unitat Bàsica de Salut hi hem d'afegir la retallada en urgències al centre de Sóller, que haurà de tancar cada vegada que hi hagi una emergència. Haurem de turnar-nos per tenir els infarts. De la vella reivindicació de poder tenir ambulància de les nou del vespre a les nou del dematí ni pensar-hi. Però recordem: el Govern ha trobat centenars de milions d'euros per al Palau de Congressos, per a concertar escoles de l'Opus Dei o per a Marivent. Quina barra....\nDe poc ens ha servit als deianencs l'escalada del nostre batle dins el PP: el seu partit privatitzarà can Boi (deixant en una situació insegura els tres deianencs que hi fan feina), ens deixarà un dia sense metge i precaritzarà el servei d'urgències de la nostra zona. I des de l'Ajuntament no han aixecat la veu, i encara hem hagut de llegir a la premsa que "destaquen que el mes de juny encara s'obrirà tots els dies". Quin servilisme... La passada legislatura nosaltres no ens cansàrem de criticar la lentitud del Govern d'esquerres en arreglar la carretera de Deià a Valldemossa, però pareix que al PP no es tolera que es posi el poble per damunt el partit; així li ha anat a Pastor.\nSom un poble petit, però no per això hem de tenir manco drets que la resta de ciutadans. Són temps de lluita, i haurem de defensar amb dents i ungles l'escoleta, l'escola, la Unitat Bàsica de Salut, la nostra existència com a municipi... hem de ser conscients que tot això perilla. Des d'Agrupació DEIA lluitarem el que faci falta. Desitjam que el PP local se'ns sumi, però no els esperarem. Deià no pot esperar.\nAGRUPACIÓ DEIA EXIGEIX QUE ES RETIRI LA DEDICACIÓ ...


Coneix-nos Llistes d'Exits Actualitat Galeria Vídeos Arxius Programació Publicitat Contacte Info RmmWebcamPremis Col.laboradors 647 564 916 96 153 16 34 Escolta'nsNº 1 llista fmhits top 37Nº 1 llista fmhits top 20programació especialespecialsfacebookcanal Tvdossier de publicitat agenda de concertsIzalVlc - 21-01-17\nPabellón Fuente San Luis 20:30hSoledad VelezVlc - 09-02-17\nSala Wah Wah 22:00hMiguel PovedaVlc - 25-02-17\nPalacio de Congresos 20:00hIndia MartinezVlc - 04-03-17\nPalau de les Arts Reina Sofía 20:00hViva SueciaVlc - 14-03-17\nSala Wah Wah 22:30hactualitatProperament a l'Auditori GermaniesL'Auditori Germanies ens proposa la seva programació professional amb cinema, teatre, musicals i actes lúdics ... properament! REDACCION - Diumenge, 22 de gener de 2017Ràdio Live ShowComencem l'any amb una de les nostres propostes. En aquesta ocasió es tracta d'un cicle de directes sobre programes especialitzats de la nostra programació. REDACCION - Diumenge, 22 de gener de 2017Ràdio Manises et proposaVols promocionar el teu negoci? Aprofita la nostra oferta de benvinguda per a primers clients ... REDACCION - Diumenge, 22 de gener de 2017Manises Participa! Assemblees CiutadanesLa Regidoria de Participació està duent a terme l'elaboració d'un espai al pla de participació, on podreu trobar tota la documentació referida al procés Manises Participa. REDACCION - Diumenge, 22 de gener de 20172n Edició Taller de RàdioLa Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de Manises i Ràdio Manises, posen en marxa la 2º edició del seu taller de ràdio. L'inici del curs serà el 9 gener 2017. REDACCION - Diumenge, 22 de gener de 2017Gastronetas Street Food Festival a Manises.Els dies 4, 5 i 6 de novembre "Gastronetas Street Food Festival" arriba a Manises. Una ruta gastronòmica i cultural que recorre diferents localitats de la Comunitat Valenciana. REDACCION - Diumenge, 22 de gener de 2017II Trobada Internacional de Ceràmica de ManisesEls dies 4, 5 i 6 de novembre se celebrarà a Manises (València) la II Trobada Internacional de Ceràmica de Manises "El Turno del Torno II", que comptarà amb la participació d'Arturo Mora, Roque Martínez, i Georges Sybesma. REDACCION - Diumenge, 22 de gener de 2017twitterTweets por @radiomanises programescol·laboradorsaplicacions / serveisarxiu sonoro\t© 2017 Radio Manises-Mayor, 91 Bajo-Valencia [España]-Tel. 96 153 16 34


De csantroc | Publicat: 05/03/2016\nUna roca canvia massa a poc a poc com per percebre les seves mutacions. Igual, però a l’inrevés, un núvol transcorre pel cel massa de pressa com per analitzar els seus canvis. A partir d’aquesta constatació, frustrant, producte de l’impacte entre la capritxosa temporalitat de les transformacions i l’obsessió de representar l’irrepresentable, s’edifica la Dèria de Laura F. Gibellini, una Dèria amb la que l’artista porta temps treballant.\nLaura F. Gibellini és capaç, com molts mortals, de trobar un plaer estrany en el fluir de l’aigua; en el transcórrer d’un núvol; en l’observació de la pertorbadora solidesa d’una pedra. La seva força, la seva consistència o lleugeresa, la seva condició. Però la seva condició de teòrica del dibuix porta aquest plaer tres passos més enllà. Teoria, intuïció i pràctica es concentren amb un sol objectiu en el treball més recent de Laura F. Gibellini: la reproducció de l’irrepresentable, o més concretament, la investigació sobre com pensar i apropar-se a allò que, per mancat d’imatge/imatges estables, pot resultar (im)pensable.\nGibellini observa analíticament per mostrar el que encara considera “anotacions”, apunts per a una conclusió final que no té per què arribar; mostra i estira aquesta anàlisi en cadascun dels seus treballs, sovint estrictament pictòrics, però no només; exposa estadis de la seva investigació, però no conclusions.\nEl punt de partida és la seva intensa necessitat de representar el món, un món que és diferent amb cada visió que d’ell es té, i amb cada representació que d’ell es fa. Doctora en belles arts, artista i investigadora, Gibellini treballa varietat de disciplines com el dibuix, el vídeo, el site-specific o l’escriptura, centrant-se en la noció del lloc i la reflexió entorn el que suposa l’habitar el món.\nA la cinquena exposició del cicle Dèria, Laura F. Gibellini dibuixa sobre paret de la Capella de Sant Roc, i ho fa en els cinc colors bàsics que defineixen la seva obra i que està aplicant (recentment) a gairebé tot: també les sèries de dibuixos en paper segueixen el mateix esquema. Però el to i el matís s’ajusta al croma de la Capella de Sant Roc, que matisa en pigments fets expressament per Escapes i Dèria.\nEls dibuixos de Gibellini s’anomenen a partir dels colors que precisament, els fan escapar cap a representacions i paisatges (landscapes) diferents. A cada un d’ells, un nou món s’obre pas, plasmant un moment específic de l’anàlisi d’allò que l’artista percep en l’imperceptible. Representacions de núvols en un instant precís, onades, horitzons. Gibellini pren la Capella de Sant Roc i unes parets que, després de molt de temps, perden el blanc de la seva condició de recipient per tornar-se, ells mateixos, continent, transmissores d’obra, subjecte d’atenció.\nA més, les geometries que obté dels propis elements naturals que enregistra i dels que “pren notes”, (com les línies rectes o diagonals en què es converteix la neu per efecte del vent) li serveixen en els seus dibuixos i investigacions presents.\nLaura F. Gibellini fa un ús deliberat del dibuix com a element bàsic d’ordenació del món, de representació de la realitat. El dibuix és previ a l’escriptura, a la pintura. El dibuix és esquema mental, estructuració, representació (i configuració) d’allò l’objectiu i allò subjectiu; l’element més bàsic i primigeni de visualització. “Dibuixant, potser, mantenim oberta la possibilitat d’arribar a alguna cosa” (Laura F. Gibellini).\nFinissage i aperitiu romanès amb Ciprian Homorodean. Fotos\nEscapes. Anotacions Atmosfèriques, de Laura F. Gibellini. Inauguració 12 de març


Qui som – UPV Innovació\nLa UPV es reconeix com una universitat que contribueix a la innovació en les empreses i d’altres entitats de la nostra societat. Ho fa formant persones amb esperit innovador i emprenedor als centres docents. I ho fa mitjançant la transferència de coneixement des de les unitats de recerca.\nPer a facilitar que aquesta contribució en innovació puga arribar a la societat, la UPV disposa de diverses unitats especialitzades en la implementació de la relació amb empreses i institucions:\nEl Servei de Promoció i Suport a la Recerca, Innovació i Transferència, I2T, en l’àmbit de la transferència de coneixement UPV.\nLa Fundació Ciutat Politècnica de la Innovació, en serveis relacionats amb el Parc Científic de la UPV.\nEl Programa CPI2020, en l’àmbit de la preparació de projectes Horitzó 2020.\nEl Centre de Formació Permanent, en l’articulació de cursos al marge dels estudis oficials.\nIDEAS UPV en el suport a l’emprenedoria i creació d’empreses de l’alumnat de la UPV.\nEl Servei Integrat d’Ocupació, en la intermediació amb empreses per a la realització de pràctiques d’estudiants i contractació de titulats UPV\nLa Unitat d’Orientació Empresarial en Innovació (UNOI) de la Confederació Empresarial Valenciana col·labora amb les unitats de la UPV per propiciar la relació de la universitat amb les empreses valencianes.


Gabriel Fernandez » 2012 » maig\nmaig, 2012\tImbècil\nPassa a vegades. Ho desencadena una disputa. I sempre ha de ser amb algú que estimes. L’amor sempre és el millor material conductor, a favor o en contra d’un final feliç. I marxes. Amb un cop de porta. Pas ferm, marcial. Passats 5 minuts ja t’has girat un cop. Tot i això et segueix governant la fúria. Capes i capes de sentiments que soterren qualsevol argument. Al cinquè cop que et gires ho entens. Pares i t’asseus. I observes el que tens a davant. Tot just un paisatge. I ho entens. Has marxat però perquè et vinguin a buscar, no perquè te’n vulguis anar. Lluny però reparadorament present, la veus. La persona que fa un instant et feia treure foc pels queixals ha vingut a buscar-te, un cop més, i tu no pots estar més content ni més agraït de ser tu ni que ella sigui ella.\nEm sembla que a Andorra li passa igual. Ha donat un cop de porta però ho ha fet perquè l’anem a buscar. El tema dels trets a casa del Jordi Cinca és una fiblada massa forta, per aïllada que estigui. El Cinca és un bon paio. Sí, d’acord. Ha hagut de passar el seu projecte polític per un túrmix taronja per poder tocar poder. I què? És un bon paio que el que ha aconseguit a la vida ha estat sobre la base de treball i de sana ambició. Trets a casa seva?\nTu, el tirador, ets imbècil i estaria bé que ho sabéssiu tu i la teva absurda consciència. Ja mirarem que quan anem a buscar el país allà on hagi anat i el convencem perquè torni no digui que no ho fa per culpa de tu i de quatre com tu que no heu entès absolutament res.\nCategories: Uncategorized\tTags: Alguna cosa és Mou\nLa vida, a vegades, són detalls. Una carícia, una mirada, un petó, un instant, en definitiva, pesen tant o més que hores, dies i mesos de foscor. Suposo que per això el tema aquest de viure és tan apassionant. En gramàtica un accent ho pot canviar tot. Parlem molt de la campanya Alguna cosa es mou a Andorra quan només un accent al verb ens en presenta una altra que no patrocina ningú però que ha fet molta fortuna, Alguna cosa és Mou a Andorra. I és que la comparació amb Mourinho, un home sempre enfadat amb el món i d’educació escassa, m’ajudaria a entendre determinat perfil d’habitant d’aquestes valls que sembla haver proliferat els darrers anys: el cabrejat per Internet. No sé quants són però la mala folla que gasten els fa semblar una tropa. Tampoc sé si estan així per algun dèficit vitamínic o perquè el darrer cop que van cardar venien de veure l’estrena de Grease. El que sí que sé és que estan esperant qualsevol motiu, el que sigui, per repartir un calbot a qui tregui el cap a l’actualitat. Tot és una merda. I d’aquí no els treus. A més, com que opinen de manera anònima, ancha es Castilla. Hi ha camp per córrer. Adéu als dies de vi i roses, ara toquen tweet i coces. I que consti que ja em sembla bé que la gent critiqui i opini però si és possible fent cooperar el cervell amb les entranyes. Un exemple d’aquesta mateixa setmana. L’Estadi Nacional. Qualsevol país és el primer que fa, nosaltres serà l’últim. El Govern presenta el projecte insistint en la seva austeritat més que en la seva aplicació i virtuts. Ho fan acollonits del que els diran a la xarxa. Alguna cosa és Mou a Andorra, sens dubte.\nCategories: Uncategorized\tTags: És a tu!\nblocs\t22 comentaris\nCategories: Uncategorized\tTags: La carrera d’un polític\nTenim dret a saber quines persones hi ha darrere dels polítics que hem votat. Per com està el pati fa més falta que mai. La carrera d’un polític hauria de ser la seva acció de Govern, no el nombre d’eleccions guanyades. Categories: Uncategorized\tTags: RSS\nEstafaPlats per rentar“Perquè és allà”Ells i nosaltresEl vaixell\tNúvol de Tags


Tradició clàssica en alguns espais públics del barri barceloní de\nInstitut Emperador Carles, Barcelona jalberi4@xtec.cat\nEn aquest article es presenta l’experiència docent d’intentar introduir l’alumnat en alguns aspectes de la cultura clàssica referents a l’urbanisme, l’arquitectura i l’escultura tot comparant l’entorn més immediat del centre on estudien, situat al barri barceloní de Sants, amb algunes manifestacions artístiques del món grecoromà o de tradició clàssica.\nL’objectiu principal que es persegueix és doble. D’una banda, es vol fomentar la consciència que la realitat física i urbana més propera i quotidiana val la pena que sigui coneguda. I, d’altra banda, s’intenta establir-hi connexions amb el món clàssic per tal de comprovar que pel que fa a la cultura no som gaire diferents dels nostres avantpassats grecoromans.\nParaules clau: barri de Sants, tradició clàssica, pervivència, Cultura Clàssica, experiència docent.\nEl contingut del que es presenta tot seguit és un breu resum d’una experiència docent duta a terme durant els cursos 2009-2010 i 2010-2011 amb alumnes de tercer d’ESO en la matèria optativa de Cultura Clàssica.\nLa matèria s’imparteix dos dies a la setmana durant un semestre del curs. Les sessions teòriques de preparació a l’aula d’audiovisuals s’alternen amb sortides, que solen durar una hora i mitja, és a dir, el temps de la classe i la mitja hora de l’esbarjo. D’aquesta manera es procura no ocupar la durada de la classe de la matèria següent. La sortida es fa a peu, ja que només es visiten in situ espais públics propers del centre educatiu.\nEls objectius que es persegueixen fonamentalment són dos. D’una banda, es vol fomentar la consciència que la realitat més propera, encara que sigui quotidiana i humil, és digna de ser estudiada i fins i tot estimada. I, d’altra banda, s’intenta apropar l’alumnat al món clàssic no com una cosa llunyana en el temps i en l’espai del nostre món, sinó com una experiència propera i valuosa que ha inspirat, directament o indirecta, els humans i que encara pot continuar essent un focus inesgotable de creativitat en el futur.\nEls continguts tracten alguns aspectes de la cultura clàssica referents a l’urbanisme, l’arquitectura, l’escultura i fins i tot la pintura, tot comparant l’entorn immediat de l’alumnat de l’institut on treballo, amb algunes manifestacions urbanístiques, arquitectòniques, escultòriques, pictòriques, ceràmiques i de mosaics de l’antiguitat o bé posteriors que mantenen viva la flama de la tradició clàssica.\nDels espais visitats i de les obres d’art comentades i comparades, se’n faciliten fotografies amb el mateix número que figura entre parèntesis dins del text escrit en una presentació de diapositives.1\n1. Sants en el context de Barcelona\nDesprés de situar en un mapa el pla de Barcelona, entre la serralada de Collserola i els rius Llobregat i Besòs (fig.1), es consideren alguns punts on s’han fet troballes arqueològiques (fig. 2).\nTambé s’intenta establir un paral·lelisme entre els tradicionals set turons de Roma amb set elevacions orogràfiques del pla de Barcelona: mont Tàber, el Cogoll (Sant Pere de les Puel·les), turó de Monterols, el Putget, la Creueta del Coll, muntanya del Guinardó (Carmel, Turó de la Rovira i Muntanya Pelada) i turó de la Peira (fig. 3).\nEs vol fer palès que en el territori del districte actual Sants-Montjuïc hi van posar els peus els nadius ibèrics, els grecs i els romans, com ho demostren algunes sitges ibèriques (fig. 4) de les pedreres de Montjuïc, explotades des de temps immemorials fins al segle XX (fig. 5), i les troballes arqueològiques exhumades en el territori que ens ocupa: una roda de carro ibèrica (fig. 6), restes de ceràmica àtica (fig. 7), ceràmica procedent d’Apúlia amb un cap de Faune (fig. 8), un Priap magnífic, trobat a Hostafrancs i conservat al Museu d’Arqueologia de Catalunya amb seu a Barcelona (fig. 9), etc.\nTot seguit es considera el fet de la centuriació romana, o subdivisió del territori per a l’assignació de terres de conreu als ciutadans romans. El territori de Sants devia formar part de l’ager prouincialis dels voltants de Bàrcino, del qual s’ha fet una reconstrucció aproximada (fig. 10). Aquesta centuriatio, que des de l’aire encara es pot veure als voltants de Pàdua (fig. 11), va ser una continuació exterior de l’esquema hipodàmic emprat a l’interior de les colònies de nova creació com Bàrcino, i en certa manera coincideix amb la xarxa reticular de carrers de l’eixample barceloní (fig. 12) dissenyada per l’il·lustre urbanista i enginyer Ildefons Cerdà (fig. 13).\nFent un lleuger repàs de la història de Sants cal fer esment que aquest barri (fig. 14) era un municipi independent que fou agregat a Barcelona el 1897. Dues vistes aèries del barri preses amb uns cinquanta anys de diferència ens poden fer adonar, globalment, dels canvis urbanístics del barri (fig. 15). De l’annexió del barri a Barcelona podem treballar dos documents: un dibuix que satiritza el centralisme de la ciutat comtal fent entrar els diversos barris a la ratera de Barcelona (fig. 16) i una representació al·legòrica del barri, obra de Jordi Grisola en una de les dependències de l’Ajuntament de Barcelona (fig. 17), que il·lustra plàsticament, en els quatre pals de la creu la grafia Sans\nen lloc de Sants, la misoglòssia vers el català del comitent que encarregà la pintura.\n2. L’església de Santa Maria de Sants i la festa major del barri\nL’església més antiga de Sants està situada a la plaça de Bonet i Muixí. La seva història pot ser interessant per veure com una institució secular ha canviat la seva fesomia adaptant-se a l’estil arquitectònic que impera en cada moment de transformació. Fins a la segona dècada del segle XIX, Santa Maria de Sants fou una església romànica, de la qual queden il·lustracions (fig. 18). Va ser substituïda el 1828 per un edifici neoclàssic de Francesc Renart i Arús (fig. 19 i 20), el qual fou incendiat el 1936. El\ntemple actual de tres naus, d’inspiració noucentista segons el projecte de Raimon Duran i Reynals, fou iniciada el 1940 i consagrada el 1965 (fig. 21). Com a pervivència d’elements clàssics podem assenyalar el doble vessant de la coberta de la nau principal, propi dels temples clàssics, i els frontons triangulars que coronen cadascuna de les finestres de la nau principal (fig. 22). També és interessant fer notar la presència d’una coberta de doble vessant en cadascun dels tres cossos del Centre Cívic on hi hagué les antigues cotxeres de Sants, obra dels arquitectes Ricard Perdigó, Antoni Pujol i Tomàs Rodríguez Coll. S’hi pot observar el manteniment de la tradició clàssica, tot i que tenen un llenguatge arquitectònic ben diferenciat (fig. 23).\nQuant a la Festa Major de Sants, dia de sant Bartomeu, cal dir que gairebé tots els alumnes del barri saben que se celebra el vint-i-quatre d’agost. És més difícil que siguin conscients del motiu de la festivitat i de la personalitat del sant apòstol i màrtir. De fet, el patró del barri fou un dels deixebles de Jesús del qual els Evangelis no ens donen gaire informació. Segons el Martirologi romà, sant Bartomeu va predicar el cristianisme a Armènia, a Mesopotàmia i a l’Índia, on fou martiritzat. La tradició assegura que fou crucificat o potser escorxat. Per això fou considerat patró dels assaonadors, carnissers, relligadors, guanters, sastres i estucadors i emblanquinadors. Com a representacions artístiques del sant podem esmentar la pintura de Miquel Àngel del Judici Final de la Capella Sixtina a Roma, en la qual el sant porta la seva pell a la mà, on hi ha l’autoretrat de l’autor (fig. 24), la de Josep de Ribera, amb clares influències de Caravaggio, del MNAC (fig. 25), i l’escultura de l’apòstol amb un tallant a la dreta com a atribut del seu martiri, la qual es troba en segon lloc del brancal esquerra de la façana principal de la catedral de Barcelona, d’Agapit Vallmitjana (fig. 26). La representació artística del martiri del patró de Sants ens permet comparar-la amb la de l’escorxament del silè frigi Màrsias. Amb la lira, el silè gosà desafiar el déu Apol·lo, fet que és representat en una pintura d’Il Perugino al Louvre (fig.27). Vençut pel déu de la música, fou penjat en un arbre, tal com observem en una escultura del Museu Arqueològic de Magnèsia de Sípil, ara Manisa, a Turquia (fig. 28), i en un relleu de Hieràpolis de Frígia, ara Pamukkale, a Turquia (fig. 29). Escenes de la mateixa representació les podem contemplar en diverses obres pictòriques, com en una obra de Tintoretto del Museu Cívic de Pàdua (fig. 30), en una de Tiziano del Museu Capodimonte de Nàpols (fig. 31) i en una altra de Josep de Ribera també conservada al Museu Capodimonte de Nàpols (fig. 32).\n3. Plaça dels Països Catalans\nEs tracta d’una plaça dura on la majoria de persones passa de pressa per anar a l’estació de tren, llevat dels més joves que s’hi esbargeixen tot patinant. Molt poques vegades el ciutadà hi dedica una mirada atenta per gaudir de la seva bellesa abstracta i minimalista, potser per manca d’informació, de ganes de badar i, més que res, per manca de context. A hores d’ara encara és un espai que caldrà reparar seriosament quan acabin les obres provocades pel pas subterrani del tren d’alta velocitat. Tampoc al seu voltant encara no s’hi han construït prou edificis que li confereixin un caliu plenament cívic i acollidor.\nSom conscients que nosaltres proposem una comparació agosarada en fer-ne una lectura actual tot buscant semblances amb l’àgora d’Atenes (fig. 33). Però també hi veiem una certa coincidència en el fet que aquest venerable espai urbà atenès no és gaire visitat pels nombrosos turistes apressats que van a la capital de Grècia. També el visitant necessita una sensibilitat arqueològica i una informació prèvia, ja que cal fer una mica d’esforç d’imaginació per tal de reconstruir virtualment parets i cobertes\ndamunt de les restes dels fonaments dels edificis públics per a l’administració de l’antiga polis, com el Pritanèon o presidència del govern (fig. 33, 7), la seu de la Bulé o consell (fig. 33, 8), les restes de l’Heliea o tribunal popular (fig. 33, 9), les estoes (fig. 33, 6), com l’estoa Reial on s’iniciaven els processos d’impietat, com el de Sòcrates, l’estoa Pècila, on els estoics o ciutadans «indignats» van instal·lar-hi la seva seu, etc. Tot plegat constituïa el lloc, on encara queden les petjades materials de les principals institucions que donaren lloc a la primera democràcia del món, en la qual tants humans s’hi han emmirallat per honestedat política o simplement per tal de dissimular l’eròtica del poder.\nÉs interessant subratllar que, per una feliç casualitat històrica i literària, la descripció més antiga d’una àgora coincideix en bona part amb els trets que caracteritzen la plaça del Països Catalans de Barcelona. Vegem com la princesa Nausica de l’illa d’Esquèria descriu a Odisseu la ciutat dels feacis en la qual trobà tan bona acollida: «Allí a la vora, al voltant del magnífic temple de Posidó, hi ha l’àgora empedrada amb lloses portades d’una pedrera, ben encastades».2\nEfectivament, la nostra plaça també està tota empedrada amb lloses naturals i artificials. També molt a prop hi ha un espai, que nosaltres piadosament l’anomenem «tèmenos», és a dir una porció de terreny reservada a un déu. En aquest cas es tracta de l’espai de l’interior del llac artificial dels jardins del parc de l’Espanya Industrial, presidit majestàticament pel mateix déu que diu l’Odissea (fig. 34). Es tracta d’una escultura de Manuel Fuxà recuperada dels magatzems de l’Ajuntament (fig. 35) i venturosament col·locada en aquest lloc a l’atzar, ja que no ens atrevim a assegurar que els responsables de l’embelliment del lloc fossin uns devots lectors de l’obra homèrica.\nSi l’àgora d’Atenes anteriorment havia estat un cementiri micènic dels segles XII i XI aC, la plaça dels Països Catalans també fou un espai ampli ocupat per vies de tren de Barcelona cap a Madrid, des del 1855, i un lloc prou espaiós per fer-hi via morta per a vagons per la càrrega i descàrrega de mercaderies.\nDurant una quinzena de segles, l’espai de l’àgora d’Atenes fou desfigurat per les invasions dels hèruls i convertit en un barri extramurs de la muralla encongida des del final de l’antiguitat. A finals del XIX, en recuperar Atenes la capitalitat del nou estat lliure de l’Hèl·lada moderna, el lloc fou un barri humil fins a mitjans del segle XX, en què, amb l’ajut nord-americà es recuperà l’espai per a l’arqueologia (fig. 36, 37 i 38) i es reconstruí l’estoa d’Àtal, que ara estotja el Museu de l’Àgora (fig. 43 i 44). També, en el darrer terç del segle XX, l’espai de la plaça que ens ocupa fou recobert i s’hi construí l’edifici de la nova estació subterrània per als trens amb la zona de serveis a la planta baixa, coronat per un gran hotel. Quedaren dos espais enormes que permeteren urbanitzar dues grans places: la de Joan Peiró, a la banda meridional, i la dels Països Catalans, a la banda del nord (fig. 39).\nLa superfície recuperada pel soterrament de les vies (fig. 40) esdevingué una gran plaça, urbanitzada segons el projecte dels arquitectes Helio Piñón i Albert Viaplana i inaugurada el 7 de juny de 1983 (fig. 41). Cal dir que els qui la van projectar meresqueren el reconeixement dels entesos en rebre el premi FAD d’Arquitectura el 1984.\nSi a totes les àgores gregues hi havia una o més estoes al voltant de la part central amb un costat obert i una columnata amb la funció de porxo per aconseguir ombra a l’estiu i aixopluc a l’hivern (fig. 42, 43 i 44), a la plaça del Països Catalans hi ha una gran pèrgola interior a la banda de muntanya amb un sostre sinuós per recordar el fum desprès per les antigues locomotores de tren (fig. 45 i 46). D’altra banda, si al mig de\nl’àgora d’Atenes hi havia la via de les Panatenees per on discorria cada quatre anys la solemne processó de les Panatenees (fig. 33, 1) des del Pompèon del barri del Ceramic fins a l’Acròpolis (33, 2), al mig de la plaça dels Països Catalans hi ha un gran pal·li o tàlem (fig. 47 i 48), és a dir un gran dosser metàl·lic amb diverses barres llargues per aixoplugar el sacerdot que porta la custòdia en una processó o personatges rellevants a l’entrada d’un edifici de la seva jurisdicció (fig. 49). Aquest pal·li, sempre obert, a més de proporcionar una mica d’ombra a l’estiu, cobreix permanentment la processó incessant de transeünts que es disposen a viatjar.\nSi a les excavacions de l’àgora atenesa es trobà una de les fites de pedra amb la inscripció que hi deia «límit de l’àgora» (fig. 50) per tal de barrar el pas al trànsit de carros i fer prevaler el pas de vianants, a la nostra plaça també hi ha unes boles metàl·liques que impedeixin que els cotxes envaeixin l’espai públic (fig. 51). Si prop de l’àgora d’Atenes hi havia la presó, on probablement Sòcrates fou reclòs i morí (fig. 31, 5), ben a prop de la plaça dels Països Catalans hi ha la presó Model (fig. 52). D’altra banda, si al mig de la plaça dels Països Catalans hi fou penjat un rellotge rodó per tal d’indicar l’hora a tothom i a tothora (fig. 53), també a l’àgora atenesa, a més dels rellotges de sol, que han desaparegut, hi havia una clèpsidra o rellotge d’aigua, de la qual només es conserva el pouet que a mesura que pujava el nivell elevava un artefacte que hi surava, de manera que a l’exterior indicava l’hora aproximada (fig. 54). Així mateix, a la banda meridional de l’àgora atenesa hi havia dues fonts per tal que les dones anessin a buscar-hi aigua per a l’ús privat de la majoria de cases (fig. 55, 56 i 57), mentre que a la nostra plaça hi ha un conjunt de fonts que actualment només poden tenir un sentit lúdic i decoratiu (fig.58 i 59).\nLes diferències més notables entre la funció de l’àgora i la plaça dels Països Catalans potser està en el fet que encara no és el lloc de l’aplec dels ciutadans per als afers oficials i de vida quotidiana, perquè les institucions del país i de la ciutat són en altres lloc de Barcelona.\n4. Parc de l’Espanya Industrial\nEn un principi, Sants fou un poble agrícola que esdevingué industrial a partir de finals del segle XVIII i amb l’esclat de la implantació de grans fàbriques a mitjans del segle XIX. El fet del creixement de les fàbriques és degut a la impossibilitat de construcció de noves indústries a l’exterior immediat de la Barcelona reclosa dins les muralles a partir del desastre de l’onze de setembre de 1714. Els tallers de teixits només podien ser a l’interior de la ciutat i no se’n podien construir fora muralla, perquè per raons militars imposades pel govern central, s’exigia una zona de seguretat de més de mil dos-cents metres, distància que podia aconseguir un tret de canó (fig. 60). Per això, Sants, situat a uns 1200 m de la muralla medieval barcelonina, pogué acollir fàbriques d’indústria tèxtil, com el Vapor Vell (fig. 61), impulsat per Joan Güell, i el Vapor Nou o Espanya Industrial. Cal recordar que els barcelonins no pogueren enderrocar les muralles fins al 1854 a causa de la normativa centralista que ho impedia.\nEl parc ocupa l’espai de l’antiga fàbrica (fig. 62) fundada per Josep Antoni Muntades i Güell (1816-1880) (fig. 63) i inaugurada el 1847 amb assistència de la família reial (fig. 64). Aquesta indústria celebrà el centenari al mateix lloc el 1947, com podem veure en un cartell publicitari que es va fer per commemorar l’efemèride (fig. 65) i funcionà fins al seu trasllat a Mollet del Vallès el 1972. Després de la lluita aferrissada per diverses entitats del barri per tal d’aconseguir espais públics per al barri, tal com palesa un cartell reivindicatiu conservat (fig. 66), finalment la fàbrica fou\ncomprada per l’Ajuntament de Barcelona i esdevingué un parc, inaugurat el 26 d’octubre de 1985, segons el projecte de Luis Peña Ganchegui i Francesc Riu (fig. 67).\nPer salvar el desnivell entre la zona de l’estació de Sants i de la plaça dels Països Catalans i l’àrea del parc, els autors projectaren unes grades i un llac (fig. 68 i 69), l’aigua del qual suggereix la idea d’unes termes custodiades pel gran Drac de sant Jordi (fig. 70 i 71), fet d’acer per l’escultor Andrés Nagel, que nosaltres comparem amb el drac mític que retenia Andròmeda fins que Perseu l’alliberà, com podem veure en un quadre de Rutilio Manetti de la Galeria Borghese de Roma (fig. 72) i una pintura de Giorgio Vasari, conservada al Palazzo Vecchio de Florència (fig. 73).\nPer tal de diferenciar els dos nivells hi ha una àmplia escalinata pautada per nou fars erigits per tal de fer ostensible el desnivell (fig. 74 i 75). La denominació d’aquestes llanternes ens permet remuntar-nos al nom propi Faros, esmentat per primera vegada a l’Odissea, i recordar el Far d’Alexandria, una de les set meravelles de l’antiguitat (fig. 76), en el lloc de la qual hi ha la fortificació de Qat Bey (fig. 77). La populosa ciutat d’Alexandria a l’antiguitat (fig. 78 ) i ara (fig. 79) pot donar joc a establir comparacions amb la creació i l’evolució de Barcelona.\nA més del Drac, els jardins contenen diverses escultures de caire menys o menys classicista que ens serveixen per fer referències a la tradició clàssica i que comentem tot seguit.\nL’escultura de Posidó o Neptú (fig. 80) amb el trident a la dreta de Manuel Fuxà fou executat el 1881 per a la cascada del parc de la Ciutadella fins que fou retirat i substituït per una còpia. Un cop recuperada l’escultura dels magatzems municipals (fig. 81), exerceix el seu poder a l’interior del llac (fig. 82). Podem constatar la pervivència clàssica si comparem aquesta obra amb el Posidó de Melos, conservat al Museu Nacional Arqueològic d’Atenes ( fig. 83).\nEl conjunt escultòric Bous de l’abundància d’Antoni Alsina (fig. 84 i 85), pensat originàriament per ocupar un espai a la plaça de Catalunya quan fou definitivament dissenyada el 1927, estigué fins als anys setanta al recinte de l’Exposició Internacional de Montjuïc. Després de passar uns anys als magatzems de l’Ajuntament (fig. 86), finalment fou restaurat i emplaçat en el lloc actual. El grup representa la demarcació provincial de Barcelona formada per dos bous, símbol del treball constant i pacient, damunt dels quals cavalquen la Fortuna portant el corn de l’abundància i la Poesia.\nAquesta escultura ens permet fer una aproximació a algunes representacions de bous amb la figura humana al damunt. Fent un lleuger repàs considerem una pintura egípcia d’una mòmia als lloms del bou Apis, del Louvre (fig. 87), un déu hitita dalt d’un brau, conservat al Louvre (fig. 88), l’estela del déu assiri Adad, al Louvre (fig. 89), del qual deriven les imatges de Júpiter Doliquè que tant s’expandiren entre els militars romans del limes del Rin i del Danubi, com l’exemplar conservat a Stuttgart (fig. 90) i el conservat a Viena (fig. 91), i les representacions del rapte d’Europa tant a l’antiguitat, com l’àmfora grega del Louvre (fig. 92), la mètopa de Selinunt, al Museu Arqueològic de Palerm (fig. 93) i la terracota arcaica del Louvre (fig. 94), com les representacions barcelonines de la barana del pati del Palau Dalmases (fig. 95) i el relleu dels jardins del Laberint d’Horta (fig. 96).\nAlhora hi ha l’anomenada Venus moderna asseguda a terra (fig. 97), que també fou recuperada dels magatzems municipals després d’haver format part de l’ornamentació de l’Exposició del 29. El nom de l’autor que figura a la base és José Pérez Pérez, conegut amb el pseudònim de Peresejo. La postura desinhibida de la dea ens permet comparar-la amb l’Afrodita ajupida de Dedalsas de Bitínia, de la qual ens han arribat diverses còpies romanes, com la conservada al museu de Rodes (fig. 98).\nUna altra escultura de regust classicista és Tors de dona una còpia en bronze (fig. 99), ja que l’original de marbre hagué d’emigrar al vestíbul de l’Ajuntament de la ciutat per evitar els atacs vandàlics dels incívics. L’autor Enric Casanovas optà per una representació amb influències arqueològiques en modelar-la sense braços ni cames, tal com l’Afrodita de Milo o les nostres Venus romanes d’Empúries (fig. 101), de Badalona (fig. 102) o de Tarragona (fig. 103).\n5. Escultura del «Xato» o del «Vell» de la plaça de Sants\nLa major part de l’espai de l’actual plaça de Sants, abans anomenada de Salvador Anglada, és fruit de l’enderrocament d’alguns edificis, com el que estotjava els estudis de cinema on Fruitós Gelabert filmà algunes pel·lícules (fig. 104). Aquesta plaça ens interessa especialment pel fet de trobar-s’hi l’escultura jacent de la personificació del riu Llobregat (fig. 105). Popularment aquesta escultura rep el nom de «Xato», perquè té el nas aixafat, o bé de «Vell». Es tracta d’una escultura itinerant barcelonina atribuïda a Damià Campeny. Fou instal·lada en el lloc actual el 1975 després de ser al parc de la Ciutadella. Originàriament era al Pla de les Comèdies de la Rambla entre el 1816 i 1877. Formava part d’una fornícula d’un monument coronat per la personificació de Barcelona (fig. 106). Actualment ocupa el seu lloc el monument modernista al dramaturg Serafí Pitarra, obra de Pere Falqués (fig. 107). És opinió generalitzada que representa el riu Llobregat. De fet, és la personificació d’una deïtat fluvial, la part dreta del qual es troba recolzada sobre una gerra de la qual raja aigua abundant. A l’esquerra hi ha una cornucòpia amb fruits abundosos propis d’una deïtat fecundadora de la terra (fig. 105).\nAquesta escultura manté la tradició de representar les deïtats fluvials amb una postura i atributs semblants tant en les manifestacions escultòriques, com la personificació del Nil (fig. 108) i del Tigris (fig. 109) dels Museus Vaticans o del Tíber del Louvre ( fog.110), com en les pictòriques de T. Conca de Villa Borghese (fig. 111) i de la representació de la Terra fecundada per l’aigua de Rubens de l’Ermitage (fig. 112) i en les representades en els mosaics, com l’Eufrates, procedent de Zeugma i conservat al museu de Gaziantep, a Turquia (fig. 113).\n6. Escultura del nen de la plaça de Can Mantega\nLa denominació Can Mantega ens recorda que la plaça fou una masia amb aquest nom, una part de la qual ha esdevingut espai públic. Nosaltres fixarem l’atenció en la font circular damunt de la qual hi ha una columna formada per tres cossos i coronada per una estàtua d’un infant que porta una cratera al cap aguantada amb la mà esquerra, mentre que a la mà dreta aboca aigua d’una àmfora que sosté per l’ansa (fig. 114 i 115). Aquesta escultura és obra d’Agapit Vallmitjana i fou encarregada per l’Ajuntament independent de Sants el 1880 per tal que ornamentés la plaça de Víctor Balaguer, desapareguda el 1969, quan es va obrir el Primer Cinturó de Ronda (fig. 116).\nL’obra escultòrica d’un infant de línies classicistes permet posar en relleu que l’aparició dels infants ens les manifestacions de l’art grec fou força tardana. En efecte, els escultors no mostraren gaire interès per les imatges infantils. Potser una de les primeres escultures amb un infant és la representació d’Irene i Plutos, o la Pau i la Riquesa, erigida a l’àgora d’Atenes el 375 aC, de la qual es conserva una còpia d’època romana a la Gliptoteca de München (fig. 117 i 118). Sol ser atribuïda a Cefisòdot el Vell, que potser fou el pare de Praxíteles, autor del famós Hermes portant Dionís infant,\nexhumada el 1887 a Olímpia (fig. 119 i 120). Un altre exemple és el Silè amb Bacus infant als braços, còpia d’un original atribuït a Lisip, conservada als Museu Vaticans (fig. 121 i 122). Per trobar escultures d’infants aïllades cal esperar l’època hel·lenística, quan es féu evident un certa sensibilitat semblant a l’art rococó. Una de les estàtues d’un infant sense un adult que l’acompanyi és el nen intentant ofegar una oca, atribuït a Boetos de Calcedònia, escultor que estigué actiu entre el 220 i el 160 aC (fig. 123). A partir de Boetos trobem altres escultures infantils, com l’infant de Làmia (fig. fig. 124) i la nena procedent del temple d’Ilitia de l’Ilissos (fig. 125), conservades al Museu Arqueològic Nacional d’Atenes, Hèracles ofegant una serp dels Museus Capitolins de Roma (fig. 126) i les representacions d’Harpòcrates amb el ditet a la boca per demanar silenci gràcies a la difusió dels cultes isíacs procedents d’Egipte (fig. 127).\nRamonALBERCH I FUGUERAS (1997),Els barris de Barcelona,Barcelona, Enciclopèdia\nJosé MaríaALGUERSUARI;Maria PilarQUERALT DEL HIERRO (2006),Barcelona des de l’aire, Barcelona, Planeta.\nAlejandro BAHAMÓN; Àgata LOSANTOS (2007), Barcelona. Atlas histórico de arquitectura,Barcelona, Parramón.\nXavierBARRAL I ALTET (2000),Guia del patrimoni monumental i artístic de Catalunya,\nAntonio BLANCO FREIJEIRO (1975), Arte griego, Madrid. Consejo Superior de Investigaciones Científicas.\nCarlesCARRERAS (1993), Sants, Barcelona, Museu d’Història de la Ciutat.\nAgustíDURAN I SANPERE et al. (1975),Història de Barcelona de la prehistòria al segle XVI, Barcelona, Aedos.\nJaume FABRE; Josep M. HUERTAS,(1980),Tots del barris de Barcelona. El Clot, Poble Nou, La Sagrera, Sants, La Bordeta, Hostafrancs, Barcelona, Edicions 62. MagdaFERNÁNDEZ; XavierHERNÁNDEZ;AlíciaSUÁREZ;Mercè TATJER; MercèVIDAL\n(1985), Passat i present de Barcelona (II). Materials per a l’estudi del medi urbà, Barcelona, Universitat de Barcelona.\nJosep Emili HERNÁNDEZ-CLOS (dir.) (1987), Catàleg del patrimoni arquitectònic històrico-artístic de la ciutat de Barcelona, Barcelona, Ajuntament de Barcelona.\nJosep M. HUERTAS CLAVERIA (1996),50 vegades Barcelona. Guia de visita de la ciutat,\nBarcelona,Ajuntament de Barcelona.\nIgnasi DE LECEA et al. (2009), L’art públic de Barcelona, Barcelona, Universitat de\nBarcelona, Ajuntament de Barcelona i Àmbit.\nLluís PERMANYER; Melba LEVICK (1991), Barcelona, un museu d’escultures a l’aire lliure,Barcelona, Polígrafa.\nJerome JordanPOLLITT (1986), El arte helenístico, Madrid, Nerea (trad. de Consuelo\nLuca de Tena).\nJoan Alberich i Mariné és professor d’ensenyament secundari des de l’any 1969. Ha estat professor associat de grec a la Facultat de Lletres de la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha\ntraduït al català algunes obres d’autors grecs, com Homer, Eurípides, Marc Aureli i Plató. També ha publicat diversos articles sobre el món clàssic i llibres per a l’ensenyament del grec i del llatí.\nDescargar ( - 10 página - 58.01KB)\nCatàleg de les formigues (Hymenoptera:Formicidae) dels Països Catalans\nS’inclou la descripció de dues noves espècies ( Camponotus haroi sp. n.) basades en material procedent de la zona estudiada..\nTarifes per l ús dels espais, equipaments i instal lacions, 2018 A continuació t...\nSituat en el districte de la innovació del 22 @ , disposa d’un modern auditori i de sales i espais amb l’equipament necessari per desenvolupar-hi conferències, congressos, actes\nEntenem, doncs, que la primera consigna de pronunciació de les vocals en els topò- nims dels Països Catalans és que cal respectar la pronunciació local en alguns casos de vocalisme àton\nEls mapes literaris a Internet. Anàlisi dels webs de literatura geo-referenciada...\nAnàlisi dels webs de literatura georeferenciada dels Països Catalans | Objecte d’estudi 39 Gràfic 2: Distribució dels recursos web segons el focus d’interès dels mapes literaris..\n47 Tingueu en compte que les subespècies (o més rarament les varietats) que en la nova edició han passat a ser tractades com a espèci- es o microespècies han fet augmentar, certa- ment,\nEn aquest cas s’ha d’observar també que la producció agrària dels territoris moriscos es va aconseguir amb un descens de la seva població relativa superior entre el moment de\nSEDE DE LA REUNIÓN Hotel Barceló Sants Plaça dels Països Catalans, s/n , Barcelo...\nUnidad de Reumatología y Enfermedades Autoinmunes Sistémicas Servicio de Medicina Interna.. Hospital Universitari de la Santa Creu i Sant\nPara recibir dichos créditos deberá cumplimentar la encuesta de evaluación de la Reunión, disponibles en la página web de S&H Medical Science Service www.shmedical.es y cumplir\nSEDE DEL CONGRESO Hotel Barceló Sants Plaça dels Paisos Catalans, s/n , Barcelon...\nLouise Coote Lupus Unit, Guys Hospital.. Disease remission in systemic\nDiseño de la Infraestructura Común de Telecomunicaciones e implantación de las T...\na) Interruptor general automático de corte omnipolar: tensión nominal 230/400 Vca, intensidad nominal 25 A, poder de corte suficiente para la.. intensidad de cortocircuito\nORDENANÇA NÚMERO 2 REGULADORA DELS PREUS PÚBLICS PER LA PRESTACIÓ DELS SERVEIS I...\nEn el cas de les activitats puntuals esportives realitzades per a les entitats inscrites en el Registre Municipal d’Entitats de Santa Coloma de Gramenet, que\nMetodologia per a l’anàlisi i l’avaluació de la seguretat dels espais i equipame...\nL’avaluació dels espais i equipaments esportius escolars és una tasca decisiva per prevenir molts riscos a la classe d’Educació Física; considerem que són una competència\nAixí doncs, el projecte Geografia literària dels Països Catalans porta de camí un inventari dels racons literaris de tot l’àmbit lingüístic, un recull de paisatges que no es limita\nRamón Garrabou (coord). 2006. Historia agraria dels Països Catalans. Vol. IV. Se...\nLa Barcelona dels barris : nou impuls per una ciutat més pròxima : el barri, esp...\nOrdenança sobre l'ús de les vies i els espais públics de Barcelona \nPreus públics per a l'any 2001 i successius : serveis dels equipaments culturals...\nPreus públics per a l'any 2002 i successius : serveis dels equipaments municipal...\nPreus públics per a l'any 2014 i successius : regulació general i preus públics...\nPreus públics per a l'any 2019 i successius : serveis dels equipaments dels dist...\nArquitectura defensiva a la Marca Hispànica. Castells i torres dels segles IX, X...


Es dispara la venda de cotxes elèctrics i híbrids endollables - Noticia L'Hospitalet - lhdigital.cat\nLa venda de turismes i tot terreny electrificats ha crescut al conjunt de l'estat el 2021, amb un un 58,76% més de matriculacions que l'any anterior. De fet, els cotxes 100% elèctrics i els híbrids endollables ja representen un 7,80% de la quota de mercat, més de tres punts percentuals per sobre de l'any 2020. Un augment de la demanda que també s'ha vist reflectida als concessionaris de L'Hospitalet.\nEn aquest sentit, Llorenç Caballeria, responsable de Comunicació i Màrqueting del concessionari Auto MAAM Peugeot, explica que "l'augment ha estat substancial, aproximadament hem venut un 50% més de cotxes electrificats que el 2020. Al nostre concessionari, la venda d'híbrids endollables i electrics representa entre un 12 i un 15% de la venda total de turismes".\nAixí, assegura que l’estalvi en el consum i la creixent sensibilització medioambiental expliquen aquest increment de vendes. "Ha canviat la percepció a l'hora de comprar un vehicle. Ara els clients es plantegen la compra d'un híbrid endollable o elèctric perquè valoren la sostenibilitat i el consum. Abans era impensable", explica.\nUn exemple és en Jaume Felip, que fa sis mesos que condueix un hídrid endollable. El baix consum, les bonificacions per a la compra i els avantatges com l’aparcament gratuït a les zones regulades van fer que s’acabés de decidir. I és que malgrat que el preu d’adquisició sigui més car que el d’un cotxe de combustió, assegura que s’acaba recuperant.\n"A la llarga amortitzes bastant, perquè no només s'ha de veure el preu del cotxe sinó allò que realment pagaràs. Jo vaig fer un petit estudi comparatiu amb un vehicle de benzina i realment m'estalviava bastants diners amb l'híbrid", afirma.\nDes del sector pronostiquen que els cotxes electrificats seran majoritaris d’aquí una dècada. Per això, però, asseguren que cal que l'Admnistració augmenti els punts de recàrrega al carrer i que els fabricants segueixin millorant l’autonomia de les bateries.\nCreix la xarxa metropolitana d'electrolineres a L'Hospitalet\nPrecisament, L’Hospitalet compta amb tres punts públics de recàrrega instal·lats per l’Àrea Metropolitana de Barcelona.\nDos d'ells són electrolineres, una ubicada al polígon Pedrosa, concretament al carrer Salvador Espriu a tocar de la Granvia. La segona, que es va posar en marxa el passat mes de desembre a la Rambla de la Marina amb la Travessia Industrial, dona servei al polígon de la Carretera del Mig.\nA més, a l'avinguda Carrilet, proper a l'encreuament amb la Rambla Marina, hi ha una fotolinera, és a dir, un punt de recàrrega que s'autoalimenta gràcies a una coberta de panells solars.\nPoperament, està previst instal·lar un nou punt de recàrrega per a vehicles elèctrics a l’avinguda Joan Carles I amb el carrer de la Botànica, davant del recinte de Fira Granvia.\nDe fet, es preveu que la xarxa pública metropolitana d’electrolineres passi dels 10 punts actuals a gairebé 50 abans del 2024. En el mateix període, el Pla SolarMet de l'AMB planteja arribar a 44 les fotolineres en el conjunt de municipis metroplitans.\nNou punt de recàrrega per a vehicles elèctrics al polígon industrial de la Carretera del Mig\nMapa de fotolineres


Pedro Martínez: «Tenim la sensació que els àrbitres no ens estan respectant» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPedro Martínez: «Tenim la sensació que els àrbitres no ens estan respectant»\nPedro Martínez, en ple temps mort JOAQUIM ALBERCH/ACB PHOTO\nPedro Martínez, en ple temps mort\nMolt crític amb l'actuació arbitral es va mostrar Pedro Martínez al final del partit. «Ha estat igualat i hem tingut la sensació que ha estat a prop la victòria. Hi ha hagut accions a l'últim quart en què els àrbitres no han estat encertats. Però som el Manresa i ens hi hem d'acostumar». Martínez va afegir que «em quedo amb la determinació que ha tingut l'equip, la lluita ha estat molt bona. També hi ha hagut l'antiesportiva a Carroll de l'inici. Tenim la sensació que no se'ns està respectant».\nScott Eatherton, per la seva banda, va recordar que «vam tenir una derrota forta la setmana passada. Però ens hem refet i hem de demostrar la mateixa força per a les setmanes següents». Al seu torn, Pablo Laso es mostrava «content per la victòria, alabar la feina dels nois. Veníem de jugar molts partits seguits i ens ha faltat frescor. Penso que hauríem pogut tenir més avantatge. Però també és mèrit del Manresa, i semblava que quan el partit estava decidit, han tornat amb encert, amb tot de triples, i ha fallat el que no sol fallar, que és Janning».


Formació per orientadores de secundària sobre l'abordatge de violències masclistes als instituts - L'Esberla\nL’abordatge de les violències masclistes als instituts – formació per orientadores\nTot tipus d'organitzacions educatives\nOrientadores i orientadors d’instituts de secundària de tot Catalunya\nRealitzar una formació per ajudar als i les orientadores dels instituts a detectar, acompanyar i derivar situacions de violències masclistes mitjançant l’adquisició de coneixements i estratègies d’abordatge.\nEn aquesta formació sobre l’abordatge de les violències masclistes als instituts per orientadores de secundària, hem realitzat, conjuntament amb la cooperativa Fil a l’Agulla, 4 formacions de 20h cada una d’elles.\nEls continguts formatius es van dividir en 5 mòduls:\n– El “Pla d’Escoles Lliures de Violència” i els protocols d’actuació davant la detecció de casos de violència masclista.\n– Les violències masclistes en el sistema educatiu. Feminismes i interseccionalitat.\n– Cap a un sistema d’educació feminista: la coeducació.\n– Mirada restaurativa i acompanyament de la violència i de les agressions masclistes i LGTBIQA+ amb els nens i homes.\n– Assessorant i acompanyant a professionals: treballat el posicionament, l’acompanyament emocional i la revisió de casos.\nFinalment les i els orientadors van realitzar un treball individual a partir de casos reals que va ser supervisat per les formadores.\nL’aproximació a la feina i als casos que es troben diàriament les orientadores als instituts ens reafirma en la necessitat de continuar realitzant aquests tipus de formacions que permetin millorar els sistemes de detecció i d’acompanyament en situacions de violència masclista.\nFormació – Coeducació


ARA MATEIX: pels serveis públics, no hi ha pasta...\npels serveis públics, no hi ha pasta...\nni per pagar la factura del llum, diuen, o fotocòpies, material fungible... escoles sense cap seguretat de poder subsistir en allò bàsic...\nni per posar més persones a treballar en sanitat i en educació, el primer que han suprimit són diners relacionats amb serveis públics, necessaris, subjectes de dret, i que per dret pertoquen...\nrecordo ara la meva germana, molts anys al Trueta, (ja ho he explicat alguna vegada), que sap per experiència pròpia com van patir durant els anys de govern de CIU...\nfins al punt que hi havia qui es comprava les lliteres per la consulta de l'hospital de la seva butxaca...\nles culpes són tan negres que ningú les vol, d'acord, no hi ha hagut previsió, d'acord, però si quan entres, només tens una prioritat, reduir despeses, i les que escapces són les públiques, ja has ensenyat el voraviu, ja sabem quin pa menjarem...\ni si per postres, molts dels càrrecs grossos que nomenes vénen del sector privat (llegiu Esade i d'altres "vellesglòriesbenestants") ho acabes de veure clar.\nel poble que el donin pel sac...\nescrit per zel a les 00:03\nQue li (ens) donen molt pel sac...\nEn sortir escollit CiU ja sabíem de què aniria la cosa. No han trigat massa a mostrar les seves armes.\nLa veritat és que sempre pateixen els de sempre, i la sanitat i l'educació solen ser els més mal parats. No entenc com no se n'adonen del mal que fan.\nEnhorabona pel blog, m'agrada molt.\nS'admeten apostes sobre qui serà el nou Millet.\nEn canvi, sí que hi ha diners per a endollar esposes de dirigents de CiU i augmentar el sou a càrrecs de confiança. Que es deixin de retallar i vagin a buscar els diners allà on ens els roben. Amb aquests diners, ni retallades ni dèficits, ni deutes ni històries. Ja està bé de ser cornuts i pagar el beure!\nI a més a més zel hem d'eliminar el fracàs escolar amb menys mitjans i més alumnes....com es menja això? suposo que amb les mans ( per estalviar-nos els coberts)\nal poble que el donin pel shuidubi ua-ua!\nI en canvi treuran l'impost de successions pels més benestants... colla de %&$&$\nacabarem menjant "Montaditos" de clofolla de pinya a la menta...\nEt veig ben combativa ;-)


sentint el món: ELS ABORÍGENS\nEls Aborigens són els primers pobladors d’Austràlia, van arribar procedents del Sur Est Asiàtic fa ja més de 40.000 o 50.000 anys. Es distribuïen per tot el territori en petits clans o grups de no més de 40 persones. Eren nòmades i es desplaçaven en busca de menjar, bàsicament plantes, llavors, tortugues, peix i cangurs. La seva cultura és conciderada la més antiga que encara perdura en l’actualitat. Els Aborigens no tenen llengua escrita i la transmissió de coneixaments la feien a partir de relats on utilitzaven cordes per fer figures, amb les mans, dels animals que caçaven. També utilitzaven cançons i les famoses pintures sobre la roca (pintures rupestres), és d’admirar la riquesa del seu art. El temps dels somnis és un conjunt de llegendes que expliquen els seus origens, la seva estreta relació amb la terra i el futur. És la base de la seva cultura i els serveix de guia en la vida cotidiana.\nPerò la vida dels Aborigens va canviar totalment l’any 1770 quan el Capità James Cook en nom de la corona Anglesa va pendre possessió d’aquelles terres. A partir de les hores s’inicia la colonització per part dels Anglesos del territori Australià suposant quasi l’extermini del poble Aborigen: Les expulsions dels aborigens fora del seu territori van suposar periodes de hambruna. Així com l’arribada amb els blancs de virus com la varicela, el xarrampió, la grip, la tubercul.losi, etc. O les drogues com l’alcohol, el tabac i l’òpi. I Ja més endevant, en les missions, l’intent dels blancs “d’educar-los” agafant i segrestant els fills i filles dels aborigens, internant-los en escoles on se’ls vestia, se’ls ensenyava a escriure i a parlar anglès, i a comportar-se com a blancs desarrelant-los de la seva terra. Episodis de maltractaments i violacions de les noies. Tot això va suposar la quasi extinció del poble aborigen.\nActualment el govern destina moltes ajudes i facilitats als aborigens. Tot i això a les ciutats del nord hem pogut veure molts aborigens vivint als parcs, sota d’un arbre i molts d’ells beguts bagabundejant pels carrers de les ciutats com zombis i el més trist és que semblen invisibles pels ulls dels blancs.\nLa biblioteca dels Aborígens\nLa tortuga del coll llarg, un deliciós àpat pels Aborígens\nEl cangur Australià\nDescobrint la terra Aborígen\nUbirr, Parc Nacional de Kakadua\nEtiquetes de comentaris: 12. AUSTRÀLIA\nAnònim 5 de novembre de 2011 a les 8:34\n¡¡¡VISCA LA CIVILITZACIÓ ALLÀ ON L'HOME BLANC I POSA EL NAS U ESPATLLA TOT!!!\n¿LES PINTURAS SON AL AIRE LLIURE O A DINS COVES\nCOM LES DE AQUI?\nMOLTS, MOLTS, PETONASOS\nAnònim 6 de novembre de 2011 a les 1:39\nÉs trist veure com l'home destrueix a l'home, és ben bé que l'home sempre vol més, en totes les civilitzacions i al llarg de tots els segles ha anat passant. És una llàstima.\nUs està agradant Austràlia? Ha de ser un país fascinant!\nDes d'aquí us enviem una plujosa abraçada!\nKas, Lluc, Anna i Bruna\nAnònim 6 de novembre de 2011 a les 10:37\nEn teorìa esteu en un continent del primer món, però ull, que putser serà el primer que us deixi pelats com una rata, aprofiteu lo que pogueu, y descobriu de nou aquest enorme país dels mil climes. Bona sort.\nJaume i Cati\nAnònim 6 de novembre de 2011 a les 11:16\nQuina pena que passin totes aquestes cosses i tot per la dixosa ambiciò de sertes persones que es pensen ser els amos del món.\nespero que mai passi amb els aborigens catalans..\nles pintures molt guapes,estan fetes a la roca oi??\naquest parell de la brusa blava ja semblen mulatos jajajaja....\nmulatos,negres o blancs us segueixo estimant molt...petons.....Mas Pous\nDavid 6 de novembre de 2011 a les 13:41\nS'hauria de fer una llista amb totes les atrocitats que s'han fet al llarg dels anys, crec que sortiria un bon llibre. El període de colonitzacions ha estat potser un dels més dolorós per la humanitat. La pèrdua d'identitat d'un poble per la supremacia d'un altre sempre ha portat la pobresa per part de les dues societats, la colonitzada i la colonitzadora. M'agraden molt els vostres repassos d'història, sempre són un bon toc d'alerta per despertar consciències adormides.\nQue tingueu una bona setmana guapos. Aquí l'acabem amb pluja i potser la continuem amb pluja, la tardor fa veritable acte de presència.\nAnònim 8 de novembre de 2011 a les 11:48\nAustràlia? primer món? sembla impossible que encara trobem situacions com aquestes... és ben bé que l'home sempre fa de les seves!!! Malgrat em faci ràbia saber que actualment passen coses tan terribles com aquestes, us haig d'agraïr les vostres explicacions sobre el món... hi ha tants indrets que estan oblidats... i que realment necessiten ajuda! Aquests aborigens,però, amb la vostra visita ja han guanyat, perquè, si més no, hi ha algú més que coneix la seva trista història.\nCèsar i Anna 8 de novembre de 2011 a les 13:44\nDoncs amics és ben cert tot el què dieu! sembla estrany on puguin passar coses similars en països com aquest, però noi, ningú es perfecte.\nMeri i Carme, les pintures estan fetes a la roca, a l'aire lliure, tot i que a vegades queden força amagades ja que son coves naturals!\nUn petonas tot esmorzan una llet amb cocoapuffs "cereals australians".\nJordi Ups 12 de novembre de 2011 a les 14:27\nFa força temps vaig legir un llibre que parlava de tot aquest poble. "Las voces del desierto", molt recomanable ja que parla d'una persona que passa una temporada vivint amb els aborigens. Colonitzar = aniquilar, exterminar...\nNOVA GALES DEL SUD\nVA DE PEL.LÍCULES\nSTUART HIGHWAY II\nYO, TÚ, NOSOTROS, TODO.\nMATARANKA I DEVILS MARBEL