Jeg genkender to ting i det du skriver.  1. At føle at den kærlighed du har fundet til den éne pige, kan ikke findes hos andre. Desværre kan jeg ikke rigtig hjælpe dig her. På den front har jeg selv været heldig og 10 år senere mødt en anden dame der vagte samme følelse i mig. Jeg har aldrig glemt min første store kærlighed, men der kom en ny person i mit liv, der fylder det tomrum den første efterlod.  2. Følelsen af at ens præstationer bliver ligegyldige. Jeg vil ikke gå i detaljer. Men det som har fået mig til at falde bedre på plads i mit eget liv er to bøger af Chriss Norre: https://www.chrisnorre.dk/butik  Han beskæftiger sig med fænomenet at nogle folk altid presser sig selv videre, og altid skal gøre tingene bedre. I stedet for at anerkende ens bedrifter, og at give en selv plads til at være fejlbarlig.