Hvis det virkelig skulle skabe vækst, resiliens, værktøjer (eller noget som helst af værdi for individdet eller samfundet) at folk mangler - hvorfor er det kun vores studerende, der skal smage pisken? Ville vi ikke få nogle umådeligt dygtige(re) topchefer og politikere, hvis de gik halv ned i løn? Er det ikke synd, hvis kun de unge skal "belønnes" med denne mulighed for at udvikle sig og finde incitament? Hvis det faktisk ender ud som en belønning at have færre penge at leve for, burde alle vel mærke sparekniven - ikke bare unge mennesker.  Jeg er gudskelov ikke en kyniker. Ellers ville jeg overveje om hele denne sparerunde i virkeligheden ikke bare er en politisk manøvre, der skal finde penge til skattelettelser til de helt forkerte mennesker. Dette pakket ind i en giftig lille "Us vs. Them" splitting, hvor unge og gamle kan se hinanden som modstandere, i stedet for de inkompetente ledere og politikere, som oprigtigt yder modstanden. Det er mig forunderligt, at almindelige menneske i arbejderklassen så hurtigt tyr til at fremmedgøre og fjendtliggøre andre almindelige mennesker i arbejderklassen.  Men lad os da bitche over vores bedstefar og vores nevø, fremfor at rette kritikken mod for slibrige politikere, som har det sørgeligste modicum af loyalitet overfor vælgere kontra lobbyister og virksomheder i skattely. Tænk, at vi er så nemme at provokere.