I Danmark har vi det nogle gange lidt for godt. Vi har penge nok til at nærmest enhver kan bo alene, og så dem som ikke har evnen rent psykologisk.  I andre lande er det helt normalt at gå igennem livet uden at bo i et hjem med under 3 generationer. Vi kalder dem u-lande eller 3. verdenslande og synes det er synd. Men vi har et hav af problemer som de slet ikke kender til.  Nogle gange tænker jeg, at vi som samfund nok ikke har så godt af at være så selvstændige. Hvorfor skal ældre være så syge at de skal på plejehjem, før de kan slippe for at bo alene? Hvorfor er det så unormalt at bo sammen med sin familie i Danmark?  Måske ville det være godt for os at have nogle 1,5-familiers hjem. Altså et 1-familiers-hus med lidt ekstra. Det ekstra kan være som en lille lejlighed hvor den ældste generation kan have et komplet hjem hvor de bor alene de dage de har lyst til det, men til hverdag er de  sammen med børn og børnebørn. Det vil i øvrigt også løse en masse praktiske udfordringer.