Rüstringen  Rüstringen var i middelalderen et frisisk landskab, som i dag modsvarar Butjadingen, store dele af den nuværende havbugt Jadebusen og en del områder i Jeverland i Østfrisland.   Rüstringen var nært forbundet med to andre landskaber i den østlige del af den ostfrisiske halvø, Östringen og Wangerland. Rüstringen omtales første gang i 787, og omkring år 1200 var det et af de frisiske landskaber, som slog sig sammen i den så kaldte frisiske frihed. Udsendinge fra de frisiske landskaber kom årligt i forbindelse med pinse til "Upstalsboom" uden for Aurich for at diskutere frisiske rets- og lovspørgsmål.   Efter den frisiske fred fulgte den så kaldte "høvdingetid", som prægedes af krig og konflikter. En af de ledende høvdinge var "Edo Wiemken den ældre". Rüstringens høvdinge boede på "Sibetsburg", som ligger i nutidens Wilhelmshaven. Efter et angreb fra Hamborg flyttedes høvdingasædet til borgen i Jever, som lå uden for landskabet Rüstringen.   Dele af Rüstringen ødelagdes ved en række stormfloder i 1100- til 1400-tallet og forsvandt ud i havet, det nuværende Jadebusen. Således området øst for Jade, Butjadingen, mistede landforbindelsen med det øvrige Rüstringen. Andre dele af det gamle Rüstringen endte med at indgå i Wilhelmshaven, Jever og Varel. Alle dele af Rüstringen kom efterhånden til at indgå i Oldenburg.  Navnet Rüstringen levede videre takket være byen Rüstringen på Jadebusens vestre bred, hvilken oprettedes 1911 men ophørte i 1937, da den indlemmedes i Wilhelmshaven.