З ним пов'язаний епізод із життя великого князя литовського Войшелка. Після хрещення він вирішив прийняти схиму: Межибоже відокремлюється від Божської волости й стає центром самостійного уділу значно пізніше — у першій третині XIII ст. Це засвідчують записи Галицько-Волинського літопису 1227 року: і 1234 року, де наведено ім'я ще одного межибожського князя — Бориса.