Нею користувалися в тому разі, якщо збивалися з основного шляху (що було доволі небезпечно). Розповідали, що жив колись на лівому березі, проти Вільного порога якийсь француз-землевласник. Лоцмани, поглядаючи на хутір того француза, говорили: «Французе, французе, пливу на твоє щастя». Вірили — якщо промовити це «закляття», то все буде гаразд.