nesu emociškai paranojiškas ar pavydus žmogus, bet pastarąsias kelias savaites verkiu dėl visko, jaučiuosi paranojiškai dėl menkiausio dalyko ir vis labiau pavydžiu tiems, kurie gali daryti dalykus, kol negaliu
im not an emotional paranoid or jealous person but the past few weeks i cry at anything i feel paranoid about the slightest thing and im becoming increasingly jealous of those who can do things while i cant