Aš tiesiog taip jaučiuosi, nes skaičiau dieviškąją komediją kaip viduramžių literatūros pamokos kulminaciją, kurioje daugiausia dėmesio buvo skirta angelų ir demonų vaizdavimui literatūroje ir buvo keli tekstai, susidedantys iš vienuolių, tariamų šėtono ir pragaro vizijų.
i just feel that way because i read the divine comedy as the culmination of a medieval literature class that focused on the portrayal of angels and demons in literature and included several texts consisting of monks supposed visions of satan and hell