Nesu įsitikinęs, kad visa tai daro, nes kalbėjimas niekada nesijaučia nuoširdus ir galbūt gyvenimo temos atrodo per didelės, bet kokia prasmė, kai tai jau jaučiasi kaip bejausmė savęs trokštančio dėmesio duobė
im not convinced that it all makes since because the talking never feels sincere in its execution and maybe the themes in life seem to large to ever fathom but what s the point when it already feels like an emotionless pit of self craving attention