man atrodo, kad kiekvieną kartą, kai Hermiona galvoja apie Roną ar Sneipus, jos vidinės mintys turi nekaltą vaikišką nuostabą, kuri tikrai nesutampa su mano įvaizdžiu apie jos protinę brandą, ji elgiasi taip, kaip aš dariau tada, kai buvau
i feel like every time hermione considers ron or snape she has an innocent childlike wonder quality to her inner thoughts that really doesnt jive with my image of her mental maturity she acts thinks like i did when i was