Jaučiuosi guodžiausi, kad jau daugelį metų esu paralyžiuotas ir gyvenu šioje keistoje nenormalaus atsiskyrimo nuo visko normalaus būsenoje, žinodamas, kad visada esu susijęs su Dievu, kad šie vienatvės jausmai praeis ir kad vieną kartą vienatvė mums gali būti naudinga.
i take comfort being paralyzed now for years and living in this weird state of abnormal separation from all things normal in knowing that i am always connected to god that these feelings of loneliness will pass and in once sense that aloneness loneliness can be good for us