matau ar girdžiu žmones, diskutuojančius apie bažnytinius dalykus ir teologiją, krūpteliu ir jaučiu kritišką dvasią, nes už pompastikos ir aplinkybių viskas atrodo tuščia ir šiurkštu.
i find myself cringing and having a some what of a critical spirit when i see or hear people discussing church stuff and theology because behind all the pomp and circumstance it all feels empty and gross