Egyetemista kislány levele szüleinek:
Drága Szüleim!
Már 3 hónapja itt vagyok az egyetemen, és még nem írtam Nektek.
Nagyon szégyellem magam, de ígérem, hogy most mindent bepótolok!
De mielõtt még folytatnám a levelet, kérlek, üljetek le! Semmi esetre se olvassátok tovább a levelet állva!
Már majdnem teljesen rendbe jöttek az égési sérüléseim, és a sokkot, amit az okozott, hogy ki kellett ugranom a negyedik emeletrõl, szinte egészen kihevertem.
Csak 2 hetet kellett a kórházban feküdnöm, már majdnem jól látok, és az a szörnyû hányás is csak egy héten egyszer jön rám.
Mivel a tüzet én okoztam, 1 milliót kell fizetnünk az egyetemnek a károkért, de ez mind semmi, hiszen az a lényeg, hogy életben maradtam.
Az volt a szerencsém, hogy a szemközt lakó férfi észrevette, mi történt, és kihívta a mentõket és a tûzoltókat. Õ volt, aki aztán meglátogatott a  kórházban, és mivel, nem volt hova mennem (a szobám hamuvá égett), olyan kedves volt, hogy felajánlotta, lakjam vele. Egyszobás lakása van,  de azért nagyon jól megvagyunk. Õ vagy kétszer olyan idõs, mint én, de õrülten egymásba szerettünk, és össze szeretnénk házasodni.
Még nem döntöttük el, hogy pontosan mikor, de még azelõtt megtartjuk az esküvõt, mielõtt túl feltûnõvé válik, hogy terhes vagyok. Bizony drága szüleim, anya leszek!
Tudom, hogy alig várjátok már, hogy nagyszülõk lehessetek, és biztos vagyok benne, hogy a kisbabákat (merthogy hármas ikrek lesznek) azzal a  szeretettel fogjátok körülvenni, amivel engem is kiskoromban.
Az egyetlen dolog, ami egy kicsit késlelteti az esküvõnket az egy fertõzés, amit a võlegényem szedett össze valahol. Emiatt most megint kórházban vagyunk, mert persze én is elkaptam, de már sokkal jobban vagyunk az antibiotikumoknak köszönhetõen, amit vénásan adnak nekünk.
Az orvosok valami szifilisznek hívják a betegséget, azt hiszem.
Tudom, hogy a férjemet tárt karokkal fogadjátok majd, és hamarosan olyan lesz majd, mint egy igazi családtag.
Nagyon kedves ember, és bár nem végezte el a 8 általánost sem, rendkívül ambiciózus.
Természetesen más vallású, mint mi, de tudom, hogy milyen toleránsak vagytok, és így az sem fog titeket zavarni, hogy sötétebb a bõre, mint a mienk.
Biztos vagyok benne, hogy legalább annyira fogjátok majd szeretni, mint én!
Mivel nagyjából a ti korotok beli, biztos nagyon jól kijöttök majd egymással, ha majd hazaköltözünk hozzátok a gyerekekkel (mert hát a mi lakásunk túl kicsi ennyi embernek).
Az õ szülei is nagyon rendes emberek, azt hiszem, az apja valami híres kábítószercsempész Afrikában, ahonnan a jövendõbelim is származik.
Most, hogy már mindenrõl részletesen beszámoltam, azt hiszem itt az ideje, hogy bevalljam nektek, hogy nem égett le a lakásom, és így nekem kutya bajom, nem is voltam kórházban egy napot sem, nincs se võlegényem, se szifiliszem, se semmilyen néger pasim.
Az igazság az, hogy meghúztak analízisbõl meg makróból, és kettest kaptam informatikából, és csak azt szerettem volna tudatosítani bennetek, hogy vannak ennél a világon sokkal rosszabb dolgok is!
Sokszor csókol
Lányotok