Egyszer egy apóka eltipeg vendégségbe egy hasonló korú barátjához. A másik nagypapa felesége megkérdi:
- Akkor hozhatom a vacsorát, esztek?
- Igen, édes, drága szívecském, hozhatod.
Furcsállja e becézgetést a vendég, ám amikor az asszony tálalja az ételt, a barátja így szól újra:
- Köszönöm, egyetlen szerelmem.
Jó darabig így megy, s amikor az asszony kimegy vízért, a látogató halkan kérdi a barátját:
- Te, még mindig így beszélsz a feleségedhez?
- Jajj, ne is mondd! Idestova ötvenhárom éves házasok vagyunk, de már vagy húsz éve elfelejtettem a nevét.