Barátunk megelégeli, hogy teli a lakása svábbogarakkal. Mindenféle irtószert kipróbál, de nem válik be egyik sem.
Végül kínjában elmegy a boszorkányhoz:
- Boszi, teli a lakásom svábbogárral. Nincs valami klassz varázsigéd svábbogár ellen?
- Van, fiam, van, de nagyon nehéz alkalmazni!
- Mit nekem nehézség boszi, kérem a varázsigét!
- Jól van fiam. Menj haza, állj ki a lakás közepére és teli torokból üvöltsd el magad, hogy "Rohadék svábbogarak, takarodjatok a büdös francba!" De ne felejtsd el fiam, nagyon fontos, hogy a varázsige alkalmazása közben nem szabad nevetni!
- Kössz boszi, örök hálám!
Rohan haza a figura, beáll a lakás közepébe:
- ROHADÉK SVÁBBOGARAK, TAKARODJATOK A BÜDÖS FRANCBA!
És láss csudát, a lakás minden zegébõl, zugából elõsorjáznak a svábbogarak, és masíroznak kifelé az ajtón.
A manusz tátott szájjal bámulja, ez már döfi! Ez aztán a varázsige!
Már az utolsó svábbogár mászik át a küszöbön, amikor elõbukkan egy öreg svábbogár, mankóval dergázik a menet után és cérnavékony hangon kiáltozik:
- Várjatok meg! Várjatok meg!
Barátunknak ez úgy tetszik, hogy leül a földre a röhögéstõl.
A mankós döbbenten nézi, majd felderül az arca és fürgén a küszöbhöz biceg és kiordít:
- Srácok! Srácok! Gyertek vissza! Csak vicc volt!