Toronyház építkezésen délben, fenn, leül egymás mellé ebédelni a barna hajú, a fekete hajú és a szõke férfi. A barna kinyitja az ételes dobozát:
- Hát nem igaz! Már megint sonkás zsemle!
Ha mégegyszer sonkás zsemlét találok délben a dobozban, leugrom, öngyilkos leszek!
A fekete hajú is kinyitja az ételes dobozát:
- Hát nem igaz!
Már megint szalámis zsemle!
Ha mégegyszer szalámis zsemlét találok délben a dobozban, leugrom, öngyilkos leszek!
A szõke férfi is kinyitja az ételes dobozát:
- Hát nem igaz!
Már megint fasirtos zsemle! Ha mégegyszer fasirtos zsemlét találok délben a dobozban, leugrom, öngyilkos leszek!
Másnap délben a barna férfi ismét sonkás zsemlét talál a dobozában.
Feláll, leugrik a magasból, és szörnyethal.
A fekete is szalámis zsemlét talál a dobozában. Feláll, leugrik, szörnyethal.
Hasonlóan jár a szõke férfi is.
A temetésen sírva borulnak egymás vállára az özvegyek:
-Ó, ha tudtam volna, hogy ennyire utálja a sonkás zsömlét, mást csomagolok neki!- mondja a barna felesége.
-Ó, ha tudtam volna, hogy ennyire utálja a szalámis zsömlét, mást csomagolok neki!- mondja a fekete felesége.
A szõke felesége szótlanul bandukol tovább.
-Te nem mondasz semmit?-kérdik tõle a többiek.
- Mit is mondhatnék?
Az én drágám mindig maga készítette és csomagolta az ebédjét....