Egy mezõn egymás mellett lakik a tücsök és a hangya. Egész nyáron a hangya szorgosan dolgozott, gyûjtögetett, készült a télre. Eközben a tücsök csak muzsikált naphosszat. A hangya ugyan mondta a tücsöknek, hogy a nyár lassan véget ér, és éhen fog pusztulni a télen. De a tücsök nem hallgatott rá. Egy késõ õszi napon a tücsök kopog a hangya ajtaján:
- Te hangya, koncertre megyek a városba, hozzak neked valamit?
- Nem, köszi. Én megdolgozom mindenemért. - válaszolja a hangya.
Hetekkel késõbb ismét kopog a tücsök:
- Szia, hangya! Országos turnéra megyek. Volna kedved eljönni velem?
- Nem lehet, dolgoznom kell. Készülök a télre.
A hideg tél során a tücsök ismét kopog a hangya ajtaján. Szegény hangya fázik, és éhes is, és már alig várja a tavaszt.
- Szia, hangya! Európai koncertkörútra indulok. Hozzak neked valamit külföldrõl?
- Nem, csak egy szívességre kérnélek.
- Persze, csak mondjad, mi kell.
- Párizsban is lesz koncerted?
- Természetesen.
- Hát ha arra járnál, megköszönném, ha leköpnéd nekem La Fontaine sírját.