Fremsat den 11. november 2021 af sundhedsministeren (Magnus Heunicke)
Forslag
til
Lov om ændring af sundhedsloven, lov om elektroniske cigaretter m.v. og lov 
om tobaksvarer m.v.1
(Mellemkommunal refusion for kommunale sundhedsydelser til borgere på sociale botilbud m.v. og tilpasning af 
gebyrmodellerne for produkter omfattet af lov om elektroniske cigaretter m.v. og lov om tobaksvarer m.v.)
§ 1
I sundhedsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 903 af 26. 
august 2019, som ændret bl.a. ved lov nr. 1053 af 30. juni 
2020 og lov nr. 1184 af 8. juni 2021, foretages følgende 
ændringer:
1. I § 247, stk. 1, 1. pkt.,  indsættes efter »§§ 120-123«: », jf. 
dog stk. 2«.
2. I § 247  indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til forebyggende ydelser efter §§ 
120-123 til børn og unge, der efter medvirken af en anden 
kommune eller anden offentlig myndighed har bopæl i kom-
munen på et anbringelsessted efter servicelovens § 66. Re-
fusionen skal svare til bopælskommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.«
3. I § 248, stk. 1,  ændres »stk. 2« til: »stk. 2 og 3«.
4. I § 248  indsættes efter stk. 1 som nyt stykke:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til den kommunale børne- og ungdoms-
tandpleje efter §§ 127 og 129 til børn og unge, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted efter 
servicelovens § 66. Refusionen skal svare til bopælskommu-
nens faktiske udgifter ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter 
lov om social service.«
Stk. 2 bliver herefter stk. 3.
5. I § 249  indsættes efter »135«: », jf. dog stk. 2«.
6. I § 249  indsættes efter stk. 1 som nyt stykke:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til tandpleje efter §§ 131, 133 og 135 
til personer, der efter medvirken af en anden kommune eller 
anden offentlig myndighed har bopæl i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Re-
fusionen skal svare til bopælskommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.«
Stk. 2 bliver herefter stk. 3.
7. I § 250  indsættes efter »§ 138«: », jf. dog stk. 2«.
8. I § 250  indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.  Opholdskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til hjemmesygeplejeydelser efter § 138 
til personer, der efter medvirken af en anden kommune eller 
anden offentlig myndighed har ophold i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refu-
sionen skal svare til opholdskommunens faktiske udgifter 
1Loven indeholder bestemmelser, der gennemfører dele af Europa-Parlaments og Rådets direktiv 2014/40/EU af 3. april 2014 om indbyrdes tilnærmelse af 
medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobak og relaterede produker og om ophævelse af direktiv 
2001/37/EF (EU-Tidende 2014, nr. L 127, side 1).
Lovforslag nr. L 85 Folketinget 2021-22
Sundhedsmin., j.nr. 2110419DI000356ved levering af ydelsen. Refusion ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.«
9. I § 251, stk. 1  indsættes efter »§ 140«: », jf. dog stk. 2«.
10. I § 251  indsættes efter stk. 1 som nyt stykke:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til genoptræningsydelser efter § 140 til 
personer, der efter medvirken af en anden kommune eller 
anden offentlig myndighed har bopæl i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Re-
fusionen skal svare til bopælskommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.«
Stk. 2 bliver herefter stk. 3.
11. I § 251 a  indsættes efter »140 b«: », jf. dog stk. 2«.
12. I § 251 a  indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 
a og 140 b til personer, der efter medvirken af en anden 
kommune eller anden offentlig myndighed har bopæl i kom-
munen på et anbringelsessted efter servicelovens § 66, på 
et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et bo-
tilbudslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, 
stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til bopælskommunens 
faktiske udgifter ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.«
13. Overskriften  før § 252 affattes således:
»Offentligt finansieret behandling for alkoholmisbrug, 
lægesamtaler og lægelig stofmisbrugsbehandling«.
14. I § 252, stk. 1,  indsættes efter »og til«: »lægesamtaler 
og«, og »stk. 3« ændres til: »stk. 3 og 4«.
15. I § 252  indsættes som stk. 4:
»Stk. 4.  Bopælskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til behandling for alkoholmisbrug efter 
§ 141 og til lægesamtaler og lægelig stofmisbrugsbehand-
ling efter § 142 til personer, der efter medvirken af en an-
den kommune eller anden offentlig myndighed har bopæl i 
kommunen på et anbringelsessted efter servicelovens § 66, 
på et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et 
botilbudslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, 
stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til bopælskommunens 
faktiske udgifter ved levering af behandlingen. Refusionen 
ydes af den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter 
lov om social service.«
16. I § 261, 1. pkt.,  indsættes efter »§ 170«: », jf. dog stk. 
2«.
17. I § 261  indsættes som stk. 2:»Stk. 2.  Opholdskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til befordringsgodtgørelse efter § 170 
til personer, der efter medvirken af en anden kommune eller 
anden offentlig myndighed har ophold i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refu-
sionen skal svare til opholdskommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.«
18. I § 263  indsættes efter »§ 168, stk. 1«: », jf. dog stk. 2«.
19. I § 263  indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellemkommunal 
refusion for udgifter til befordring i forbindelse med gen-
optræning efter § 140 og § 168, stk. 1, til personer, der 
efter medvirken af en anden kommune eller anden offentlig 
myndighed har ophold i kommunen på et anbringelsessted 
efter servicelovens § 66, på et botilbud efter servicelovens 
§§ 107-110 eller på et botilbudslignende tilbud omfattet af 
socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare 
til bopælskommunens faktiske udgifter ved levering af ydel-
sen. Refusionen ydes af den kommune, der endeligt afholder 
udgifterne efter lov om social service.«
20. I § 278, stk. 2,  udgår »247,«.
§ 2
I lov om elektroniske cigaretter m.v., jf. 
lovbekendtgørelse nr. 1876 af 20. september 2021, foretages 
følgende ændringer:
1. I § 3, stk. 1, nr. 2,  ændres »§§ 20 og 21« til: »§ 21, stk. 2, 
og §§ 101 og 102«.
2. I § 5, stk. 1,  indsættes som 2. pkt.:
»Anmeldelsen bortfalder, hvis anmelderen undlader at op-
retholde anmeldelsen og ikke betaler gebyr, jf. § 32, stk. 1.«
3. I § 5 a, stk. 1,  indsættes som 4. pkt.:
»Registreringen bortfalder, hvis registranten undlader at 
opretholde registreringen og ikke betaler gebyr, jf. § 32, stk. 
2.«
4. I § 5 b, stk. 1,  indsættes som 2. pkt.:
»Anmeldelsen bortfalder, hvis anmelderen undlader at op-
retholde anmeldelsen og ikke betaler gebyr, jf. § 32, stk. 1.«
5. § 32 affattes således:
»§ 32.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver et gebyr for anmel-
delse efter § 5, stk. 1, og § 5 b, stk. 1, og for årlig fornyelse 
af anmeldelsen.
Stk. 2.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver et gebyr for registre-
ring af markedsføring efter § 5 a, stk. 1, og for årlig fornyel-
se af registreringen.
Stk. 3.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler om undta-
gelser fra opkrævningen af gebyrer efter stk. 1 og 2.2Stk. 4.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler om størrel-
sen og opkrævningen af gebyrer efter stk. 1 og 2.«
§ 3
I lov om tobaksvarer m.v., jf. lovbekendtgørelse nr. 1489 
af 18. juni 2021, foretages følgende ændringer:
1. I § 26, stk. 1,  indsættes som 2. pkt.:
»Anmeldelsen bortfalder, hvis anmelderen undlader at op-
retholde anmeldelsen og ikke betaler gebyr, jf. § 44, stk. 1.«
2. I § 28, stk. 1, indsættes som 2. pkt.:
»Indberetningen bortfalder, hvis indberetteren undlader at 
opretholde indberetningen og ikke betaler gebyr, jf. § 44, 
stk. 1.«
3. I § 36, stk. 2, nr. 1,  indsættes efter »§ 19 a, stk. 2,«: »eller 
§ 22 c,«.
4. I § 43, stk. 1,  indsættes efter »§ 3«: », stk. 1, og § 3 a, stk. 
1, eller regler udstedt i medfør af § 3, stk. 2, eller § 3 a, stk. 
2,«.
5. I § 43, stk. 2, 1. pkt.,  ændres »tobaksvarer, der er omfattet 
af indberetningspligten i § 3, stk. 1« til: »tobaksvarer og tobakssurrogater, der er omfattet af indberetningspligten i § 
3, stk. 1, og § 3 a, stk. 1«.
6. § 43, stk. 2, 3., pkt.  affattes således:
»På produkter omfattet af denne lov, foretages vurderin-
gen af den enkelte fabrikants eller importørs markedsandel 
på baggrund af punktafgiften, indberettet til Told- og Skatte-
forvaltningen.«
7. § 44 affattes således:
»§ 44.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver gebyr for anmeldel-
se efter § 26, stk. 1, og indberetning efter § 28, stk. 1. End-
videre opkræves gebyr for årlig fornyelse af anmeldelse 
eller indberetning.
Stk. 2.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler om undta-
gelser fra opkrævningen af gebyrerne efter stk. 1.
Stk. 3.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler om størrel-
sen og opkrævningen af gebyrer efter stk. 1.«
§ 4
Stk. 1.  Loven træder i kraft den 1. januar 2022, jf. dog stk. 
2.
Stk. 2.  Lovens §§ 2 og 3 træder i kraft den 1. april 2022.3Bemærkninger til lovforslaget
Almindelige bemærkninger
Indholdsfortegnelse
1.Indledning
2.Lovforslagets hovedpunkter
2.1. Mellemkommunal refusion for kommunale sundhedsydelser, der leveres til borgere på specialiserede botilbud efter 
lov om social service m.v.
2.1.1. Gældende ret
2.1.2. Sundhedsministeriets overvejelser
2.1.3. Den foreslåede ordning
2.2. Ny finansierings- og kontrolmodel for e-cigaretområdet
2.2.1. Gældende ret
2.2.2. Sundhedsministeriets overvejelser
2.2.3. Den foreslåede ordning
2.3. Ny finansierings- og kontrolmodel for området vedrørende tobaksvarer og tobakssurrogater
2.3.1. Gældende ret
2.3.2. Sundhedsministeriets overvejelser
2.3.3. Den foreslåede ordning
3.Konsekvenser for opfyldelse af FN’s verdensmål
4.Økonomiske konsekvenser og implementeringskonsekvenser for det offentlige
5.Økonomiske og administrative konsekvenser for erhvervslivet m.v.
6.Administrative konsekvenser for borgerne
7.Klimamæssige konsekvenser
8.Miljø- og naturmæssige konsekvenser
9.Forholdet til EU-retten
10.Hørte myndigheder og organisationer m.v.
11.Sammenfattende skema
1. Indledning
Der er i de seneste år gennemført en række analyser af 
understøttelse af en hensigtsmæssig organiseringsstruktur på 
området vedr. kommunernes forsynings- og finansieringsan-
svar for borgere i tilbud efter lov om social service (service-
loven), jf. lovbekendtgørelse nr. 1548 af 1. juli 2021. Analy-
serne har identificeret en række udfordringer.
Der var derfor i Aftalen om Kommunernes Økonomi for 
2019 enighed mellem regeringen (VLAK) og KL om at 
igangsætte en analyse, som skal bidrage med løsningsmo-
deller, der kan fremme en omkostningseffektiv organisering, 
der samtidig sikrer den bedst mulige indsats og progression 
for borgeren.
Mange borgere i tilbud efter serviceloven har behov for 
både sociale og sundhedsfaglige indsatser under deres op-
hold. Det er derfor almindelig praksis på det specialiserede 
socialområde, at borgere modtager sundhedsfaglige indsat-
ser samtidig med opholdet enten som led i opholdet eller 
parallelt med dette.
De foreslåede ændringer af sundhedslovens regler om fi-
nansiering af kommunale sundhedsydelser vil bidrage til 
i højere grad at understøtte en velfungerende organisering 
af de specialiserede sociale botilbud m.v. for så vidt angår 
kommunale sundhedsydelser, der måtte blive leveret af den kommune, hvori tilbuddet er beliggende til borgere på det 
pågældende botilbud.
Der henvises i øvrigt til lovforslag nr. L 27 fremsat af so-
cial- og ældreministeren den 6. oktober 2021, hvor reglerne 
om beregning af takster for sociale tilbud og ydelser foreslås 
ændret, så der kan fastsættes regler om, at udgifterne til 
visse former for sundhedsfaglig indsats indregnes i taksterne 
for sociale tilbud. Formålet er på samme måde som nærvæ-
rende lovforslag bl.a. at hindre barrierer for, at kommunerne 
opretter specialiserede tilbud.
Endelig foreslås det med lovforslaget at foretage en min-
dre tilpasning af sundhedslovens territorialbestemmelse for 
Færøerne.
Lovforslaget har desuden til formål at ændre i lov om 
elektroniske cigaretter m.v., jf. lovbekendtgørelse 1633 af 
18. juni 2021, og lov om tobaksvarer m.v., jf. lovbekendt-
gørelse 1489 af 18. juni 2021, da Regeringen (Socialdemo-
kratiet) ønsker at ændre de nuværende modeller for finansie-
ring og kontrol med tobaks- og e-cigaretområdet. Kontrollen 
med området finansieres i dag af en gebyrmodel, som blev 
indført i 2016 på baggrund af implementeringen af dele 
af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/40/EU af 
3. april 2014 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstater-
nes love og administrative bestemmelser om fremstilling, 
præsentation og salg af tobak og relaterede produkter og 4om ophævelse af direktiv 2001/37/EF (Tobaksvaredirekti-
vet). Formålet med ændringen er at bringe gebyrordningen 
i overensstemmelse med forudsætningerne i den nationale 
handleplan mod børn og unges rygning samt i højere grad at 
sætte ind over for ulovlige produkter.
Sikkerhedsstyrelsen under Erhvervsministeriet fører pro-
duktkontrol med tobaksvarer, herunder nye kategorier af to-
baksvarer samt urtebaserede rygeprodukter og elektroniske 
cigaretter på vegne af Sundhedsministeriet. Der er i 2019 
gennemført en ekstern evaluering af den gældende kontrol- 
og finansieringsmodel med henblik på at fastsætte niveauet 
for den fremtidige kontrol- og finansieringsmodel. Samtidig 
blev den nationale handleplan mod børn og unges rygning 
indgået i december 2019, hvilket har medført en række nye 
restriktioner vedr. tobak og elektroniske cigaretter. Handle-
planen mod børn og unges rygning har bred tilslutning i 
Folketinget og har til formål netop at beskytte børn og 
unge mod de skadevirkninger, som brug af hhv. tobak og 
elektroniske cigaretter har, både ved direkte brug og ved 
passivt brug. De nye restriktioner, som blev vedtaget i med-
før af handleplanen, er løbende blevet indført i 2021, og 
der forventes fuld indfasning i 2022. På baggrund heraf 
har forudsætningerne for den nuværende kontrol- og finan-
sieringsmodel ændret sig.
Kontrol- og finansieringsmodellen for tobaksvarer kan 
med små justeringer fortsættes, men på området for elektro-
niske cigaretter er forudsætningerne for opretholdelse af den 
nuværende model ikke længere til stede. De regler, som er 
blevet indført på baggrund af handleplanen mod børn og un-
ges rygning, forventes at medføre et markant fald i antallet 
af lovlige (og dermed gebyrpligtige) typer af elektroniske 
cigaretter fra ca. 1.750 i dag til ca. 200 fra den 1. april 2022, 
med kun en lille risiko for tilgang af nye produkter. Hvor en 
stor del af ressourcerne i dag bliver brugt på kontrol og mar-
kedsovervågningen af lovlige produkter, vil den nye ordning 
målrette ressourceforbruget mod det forventede øgede ille-
gale markedsudbud og online salg af elektroniske cigaretter.
Samtidig med, at dele af Tobaksvaredirektivet blev gen-
nemført i Danmark i 2016, er der ligeledes opstået et ik-
ke ubetydeligt marked for illegale og ulovlige elektroniske 
cigaretter. Illegale produkter bliver ikke anmeldt til Sikker-
hedsstyrelsen, hvilket medfører, at styrelsen ikke kan fore-
tage kontrol og overvågning af disse produkter, som kan 
være sundhedsskadelige for forbrugerne. Derfor er det vig-
tigt, at der foretages en øget indsats rettet mod det illegale 
markedsudbud af elektroniske cigaretter, således at børn og 
unge bedst muligt beskyttes mod den skadelige virkning, 
som nikotin har på kroppen.
På baggrund heraf foreslås det, at der indføres hjemmel 
til en ændring i kontrol- og gebyrmodellen for tobakspro-
dukter samt elektroniske cigaretter, som kan hjælpe med 
at inddæmme det stadigt stigende illegale markedsudbud af 
sådanne produkter.
2. Lovforslagets hovedpunkter
2.1. Mellemkommunal refusion for kommunale sund-hedsydelser, der leveres til borgere på specialiserede bo-
tilbud efter lov om social service m.v.
2.1.1. Gældende ret
Siden kommunalreformen i 2007 har kommunerne haft 
det fulde myndigheds-, forsynings- og finansieringsansvar 
på socialområdet. Det betyder, at kommunerne som ud-
gangspunkt har ansvaret for at visitere borgere til sociale 
ydelser og tilbud samt for at sikre forsyning med og finan-
siering af disse tilbud.
Hver enkelt kommune kan i praksis ikke drive tilbud, der 
imødekommer alle de mangeartede behov hos udsatte bor-
gere og borgere med funktionsnedsættelse i en given kom-
mune. Kommunerne opfylder derfor deres forsyningsansvar 
ved både at bruge egne tilbud og ved at købe pladser hos 
andre kommuner, hos regionerne eller hos private leveran-
dører.
Mange borgere med ophold i sociale tilbud vil have behov 
for både sociale og sundhedsfaglige indsatser under deres 
ophold. Det er derfor almindelig praksis på det specialise-
rede socialområde, at borgerne modtager sundhedsfaglige 
indsatser samtidig med opholdet enten som led i opholdet 
eller parallelt med dette.
Hvis et tilbud, herunder et anbringelsessted, er beliggende 
i én kommune, mens andre kommuner eller myndigheder 
også visiterer borgere til tilbuddet eller anbringer børn og 
unge på anbringelsesstedet, vil det almindeligvis være den 
kommune, hvor tilbuddet er beliggende, der efter sundheds-
loven er ansvarlig for at levere og finansiere de kommunale 
sundhedsydelser, som den enkelte borger måtte have behov 
for eller er henvist til. Det gælder f.eks. hjemmesygepleje, 
genoptræning, vederlagsfri fysioterapi, befordring og tand-
pleje.
Efter sundhedsloven er den kommune, hvor borgeren op-
holder sig, opholdskommunen, ansvarlig for at tilbyde hjem-
mesygepleje efter lægehenvisning og for at afholde udgiften 
hertil. For øvrige kommunale sundhedsopgaver efter sund-
hedsloven, som f.eks. genoptræning, vederlagsfri fysiotera-
pi og tandpleje, er det bopælskommunen, der afholder ud-
gifterne. Ved bopælskommune forstås den kommune, hvor 
borgeren er bopælsregistreret i Folkeregisteret. Det betyder, 
at når en borger får ophold på et offentligt eller privat til-
bud, der er beliggende i en anden kommune end handlekom-
munen, og samtidig bliver bopælsregistreret i Folkeregiste-
ret med adresse ved tilbuddet, er det den kommune, hvor 
tilbuddet er beliggende, beliggenhedskommunen, der efter 
sundhedsloven er forpligtet til at levere de kommunale sund-
hedsindsatser til borgeren, som denne har behov for og af-
holde eventuelle udgifter hertil. Det gælder f.eks. genoptræ-
ning, vederlagsfri fysioterapi og tandpleje. For hjemmesyge-
pleje er det ikke et krav, at borgeren bliver bopælsregistreret 
i Folkeregisteret i beliggenhedskommunen for at have ret til 
hjemmesygepleje i beliggenhedskommunen, da ansvaret for 
at yde hjemmesygepleje i henhold til sundhedslovens § 138 
påhviler den kommune, hvor borgeren opholder sig, hvorfor 
det også er denne kommune, der er ansvarlig for at afholde 
udgiften hertil. Ved handlekommune forstås den kommune, 5som efter reglerne i retssikkerhedslovens § 9 har pligt til at 
yde hjælp til borgeren.
Det følger af sundhedslovens § 124, at kommunalbesty-
relsen vederlagsfrit bistår skoler, daginstitutioner for børn 
og unge og den kommunalt formidlede dagpleje med vejled-
ning om almene sundhedsfremmende og sygdomsforebyg-
gende foranstaltninger, ligesom det følger af sundhedslovens 
§ 125, at børn og unge, der går i skole i en anden kommune 
end bopælskommunen, skal tilbydes de forebyggende ydel-
ser i den kommune, hvor skolen er beliggende. Det følger 
af sundhedslovens § 247, 2. pkt., at den kommune, hvor 
institutionen eller skolen er beliggende, afholder udgifter til 
ydelser efter sundhedslovens §§ 124 og 125.
Det følger af sundhedslovens § 127, stk. 1, at kommunal-
bestyrelsen tilbyder alle børn og unge under 18 år med bo-
pæl i kommunen vederlagsfri forebyggende og behandlende 
tandpleje, ligesom det følger af sundhedslovens § 129, stk. 
1, at børn og unge under 18 år, der ønsker et andet tandpleje-
tilbud end det, kommunalbestyrelsen vederlagsfrit stiller til 
rådighed, kan vælge at modtage børne- og ungdomstandple-
je hos en privatpraktiserende tandlæge efter eget valg eller 
på en anden kommunes tandklinik. Det følger af sundheds-
lovens § 248, stk. 1, at bopælskommunen afholder udgifter 
forbundet med den kommunale børne- og ungdomstandpleje 
efter sundhedslovens §§ 127 og 129.
Det følger af sundhedslovens § 131, stk. 1, at kommunal-
bestyrelsen tilbyder forebyggende og behandlende tandpleje 
til personer, der på grund af nedsat førlighed eller vidtgåen-
de fysisk eller psykisk handicap kun vanskeligt kan udnytte 
de almindelige tandplejetilbud. Kommunalbestyrelsen tilby-
der endvidere et specialiseret tandplejetilbud til sindsliden-
de, psykisk udviklingshæmmede m.fl., der ikke kan udnytte 
de almindelige tandplejetilbud i børne- og ungdomstandple-
jen, praksistandplejen eller omsorgstandplejen, jf. sundheds-
lovens § 133, stk. 1.
Det følger desuden af sundhedslovens § 135, stk. 1, at 
kommunalbestyrelsen yder støtte til tandproteser til person-
er i tilfælde af funktionelt ødelæggende eller vansirende 
følger af ulykkesbetingede skader på tænder, mund eller 
kæber. Det følger af sundhedslovens § 249, at bopælskom-
munen afholder udgifter forbundet med tandpleje efter sund-
hedslovens §§ 131, 133, 134 a og 135.
Det følger af sundhedslovens § 138, at kommunalbestyrel-
sen er ansvarlig for, at der ydes vederlagsfri hjemmesyge-
pleje efter lægehenvisning til personer med ophold i kom-
munen. Det følger af sundhedslovens § 250, at opholdskom-
munen afholder udgifter til hjemmesygeplejeydelser efter § 
138.
Det følger af sundhedslovens § 140, stk. 1, at kommunal-
bestyrelsen tilbyder vederlagsfri genoptræning til personer, 
der efter udskrivning fra sygehus har et lægefagligt begrun-
det behov for genoptræning. Det følger af sundhedslovens § 
251, stk. 1, at bopælskommunen afholder udgifter til genop-
træningsydelser efter § 140.
Det følger af sundhedslovens § 140 a, stk. 1, at kommu-
nalbestyrelsen tilbyder vederlagsfri behandling hos en fysio-terapeut i praksissektoren efter lægehenvisning. Det følger 
af sundhedslovens § 251 a, at bopælskommunen afholder 
udgifter til fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 a og 140 b.
Det følger af sundhedslovens § 141, stk. 1, at kommu-
nalbestyrelsen tilbyder vederlagsfri behandling til personer 
med alkoholmisbrug, ligesom det følger af sundhedslovens 
§ 142, stk. 1 og 3, og at kommunalbestyrelsen tilbyder per-
soner, som ønsker at komme i stofmisbrugsbehandling efter 
sundhedsloven eller efter serviceloven, en vederlagsfri læge-
samtale og lægelig stofmisbrugsbehandling. Det følger af 
sundhedslovens § 252, stk. 1, at bopælskommunen afholder 
udgifter til behandling for alkoholmisbrug efter § 141 samt 
til lægelig stofmisbrugsbehandling efter § 142.
Det følger af sundhedslovens § 170, stk. 1, at kommunal-
bestyrelsen yder befordring eller befordringsgodtgørelse til 
og fra alment praktiserende læge til personer, der er omfattet 
af sundhedslovens § 59, stk. 1, og som modtager social 
pension, hvis personen modtager behandling for regionens 
regning efter sundhedsloven. Det følger af sundhedsloven § 
261, at opholdskommunen afholder udgiften til befordrings-
godtgørelse efter § 170. Det følger endvidere af sundhedslo-
vens § 263, at bopælskommunen afholder udgifter til befor-
dring i forbindelse med genoptræning efter sundhedslovens 
§ 140 og § 168, stk. 1, om tilskud til ydelser købt eller 
leveret i et andet EU/EØS-land.
2.1.2. Sundhedsministeriets overvejelser
Det vurderes uhensigtsmæssigt i forhold til at understøt-
te en velfungerende organisering af specialiserede sociale 
botilbud m.v., at det er bopæls- henholdsvis opholdskom-
munen, der afholder udgifter til de kommunale sundheds-
tilbud, som borgere på specialiserede sociale tilbud måtte 
have behov for, f.eks. i form af hjemmesygepleje, genop-
træningstilbud, vederlagsfri fysioterapi, tandpleje og sund-
hedspleje, mens den pågældende borger bor på det sociale 
botilbud. Udgifter til sundhedsydelser, der leveres af den 
kommune, hvor et specialiseret socialt tilbud er beliggende, 
er således ikke indregnet i den takst, som ligger til grund 
for den betaling, som den kommune, der i øvrigt betaler for 
borgerens ophold på tilbuddet, betaler.
En sådan organisering mindsker det kommunale incita-
ment til at oprette og drive specialiserede sociale tilbud til 
gavn for såvel egne som andre kommuners borgere. Det 
vurderes derfor hensigtsmæssigt at ændre gældende regler 
på en måde, som kan fjerne barrieren for, at der oprettes nye 
specialiserede tilbud og at eksisterende specialiserede tilbud 
bevares uanset beliggenhed.
Lovforslaget forventes i højere grad at bidrage til at un-
derstøtte en velfungerende organisering af de specialiserede 
sociale tilbud. En mere velfungerende organisering af disse 
tilbud vil have størst betydning for de kommuner, som har 
specialiserede sociale tilbud beliggende i kommunen, og 
hvor det samtidig er andre kommuner eller en anden offent-
lig myndighed, der har medvirket til, at en person får eller 
har fået ophold i tilbuddet.62.1.3. Den foreslåede ordning
Det foreslås på denne baggrund, at der for de kommu-
nale sundhedsydelser, der leveres til borgere på specialise-
rede sociale botilbud m.v. af den kommune, hvori tilbud-
det er beliggende, etableres hjemmel i sundhedsloven til 
mellemkommunal refusion, således at henholdsvis opholds-
kommunen for hjemmesygeplejen og bopælskommunen for 
de øvrige kommunale sundhedsydelser (forebyggende sund-
hedsydelser til børn og unge, kommunal tandpleje, genop-
træning, fysioterapi, befordring og befordringsgodtgørelse, 
behandling for alkoholmisbrug samt lægelig stofmisbrugs-
behandling), har ret til mellemkommunal refusion fra den 
kommune, der i henhold til reglerne i lov om retssikkerhed 
og administration på det sociale område betaler for borge-
rens ophold på tilbuddet.
Den foreslåede ordning, hvor der etableres mulighed for 
mellemkommunal refusion for kommunale sundhedsydelser 
vil indebære, at bopæls- henholdsvis opholdskommunen vil 
kunne opkræve refusion for de faktiske udgifter til kommu-
nale sundhedsydelser, der er leveret til borgere på sociale 
tilbud beliggende i kommunen, når borgeren opholder sig 
på botilbuddet efter medvirken af en anden kommune eller 
anden offentlig myndighed i medfør af lov om social servi-
ce. Den foreslåede ordning vil således alene finde anvendel-
se i tilfælde, hvor borgerens handlekommune eller anden 
offentlig myndighed har visiteret en borger til ophold eller 
anbragt et barn eller en ung, i henhold til lov om social 
service, i et tilbud i anden kommune.
Refusionen vil, jf. ovenfor, skulle ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.
Konkret foreslås det, at opholdskommunen har ret til 
mellemkommunal refusion for udgifter til hjemmesygepleje-
ydelser efter sundhedslovens § 138, og at bopælskommunen 
har ret til mellemkommunal refusion for udgifter til forebyg-
gende ydelser efter sundhedslovens §§ 120-123, for udgifter 
forbundet med den kommunale børne- og ungdomstandpleje 
efter sundhedslovens §§ 127 og 129, for udgifter forbundet 
med tandpleje efter sundhedslovens §§ 131, 133 og 135, 
for udgifter til genoptræningsydelser efter sundhedslovens 
§ 140, for udgifter til fysioterapiydelser m.v. efter sundheds-
lovens §§ 140 a og 140 b, for udgifter til behandling for 
alkoholmisbrug efter sundhedslovens § 141, for udgifter til 
lægelig stofmisbrugsbehandling efter sundhedslovens § 142, 
for udgifter til befordringsgodtgørelse efter § 170, og for 
udgifter til befordring i forbindelse med genoptræning efter 
§ 140 og § 168, stk. 1. Refusionen ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne til hjælp efter lov om social 
service.
Refusionen skal svare til kommunens faktiske udgifter 
ved levering af de pågældende kommunale sundhedsydel-
ser. De faktiske udgifter omfatter en forholdsmæssig andel 
af fællesudgifter og udgifter til ledelse og administration, 
der er en følge af driften af sundhedstilbuddet.
Fastlæggelse af hvilken kommune, der endeligt afholder 
udgifterne til de pågældende kommunale sundhedsydelser 
til borgere sker efter reglerne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område (retssikkerhedsloven), 
jf. lovbekendtgørelse nr. 1647 af 4. august 2021.
Det bemærkes, at den foreslåede ordning alene har betyd-
ning for finansieringen af sundhedsydelser til personer, der 
efter medvirken af en anden kommune eller anden offent-
lig myndighed har ophold eller bopæl i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Ord-
ningen har således ikke betydning for, hvilken kommune der 
har myndighedsansvaret for at levere kommunale sundheds-
ydelser til borgeren, eller for hvilke opgaver de pågældende 
botilbud eller anbringelsessteder kan eller skal kunne vareta-
ge.
Det vil således fortsat være henholdsvis opholdskommu-
nens ansvar at levere hjemmesygeplejeydelser efter sund-
hedslovens §138, og bopælskommunens ansvar at levere 
forebyggende ydelser efter sundhedslovens §§ 120-123, 
kommunale børne- og ungdomstandpleje efter sundhedslo-
vens §§ 127 og 129, tandpleje efter sundhedslovens §§ 131, 
133 og 135, genoptræningsydelser efter sundhedslovens § 
140, fysioterapiydelser m.v. efter sundhedslovens §§ 140 a 
og 140 b, behandling for alkoholmisbrug efter sundhedslo-
vens § 141, lægelig stofmisbrugsbehandling efter sundheds-
lovens § 142, befordringsgodtgørelse efter sundhedslovens 
§ 170, og udgifter til befordring i forbindelse med genoptræ-
ning efter sundhedslovens § 140 og § 168, stk. 1.
Anden offentlig myndigheds medvirken kan være, når po-
litiet træffer afgørelse om placering af en udlænding under 
15 år uden lovligt ophold i Danmark på en sikret døgninsti-
tution efter reglerne i udlændingelovens § 37, når lederen 
på et forsorgshjem efter servicelovens § 110 eller et kvin-
dekrisecenter efter § 109 træffer afgørelse om optagelse i 
tilbuddet, når Familieretshuset træffer afgørelse om optagel-
se i botilbud uden samtykke, eller når domstolene træffer 
bestemmelse om at placere domfældte med udviklingshæm-
ning i botilbud efter serviceloven.
Den foreslåede ordning vil indebære, at opholdskommu-
nen i forbindelse med hjemmesygeplejeydelser og bopæls-
kommunen i forbindelse med øvrige kommunale sundheds-
ydelser (forebyggende sundhedsydelser til børn og unge, 
kommunal tandpleje, genoptræning, fysioterapi, befordring 
og befordringsgodtgørelse, behandling for alkoholmisbrug 
samt lægelig stofmisbrugsbehandling) vil skulle videregive 
personoplysninger til den kommune, der endeligt skal afhol-
de udgifterne efter lov om social service, i det omfang det er 
nødvendigt for, at den kommune, der endeligt skal afholde 
udgifterne, kan tage stilling til refusionsopkrævningen. Der 
vil således skulle videregives oplysninger fra bopæls- eller 
opholdskommunens økonomisystem til betalingskommunen, 
i forbindelse med at bopæls- eller opholdskommunen frem-
sender en faktura til betalingskommunen vedr. de udgifter, 
som betalingskommunen endeligt skal afholde.
Kommunernes - opholdskommunens, bopælskommunens 
og betalingskommunens - behandling, herunder videregivel-
se af personoplysninger i forbindelse med gennemførelsen 
af den foreslåede mellemkommunale refusion vil skulle ske 7i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets 
forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse 
af fysiske personer i forbindelse med behandling af person-
oplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger 
og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (herefter databeskyt-
telsesforordningen) og lov om supplerende bestemmelser til 
forordning om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse 
med behandling af personoplysninger og om fri udveksling 
af sådanne oplysninger (herefter databeskyttelsesloven).
De personoplysninger, der vil skulle videregives fra op-
holdskommunen eller bopælskommunen vil som udgangs-
punkt være oplysninger om borgerens navn og personnum-
mer, angivelse af hvilken ydelse efter sundhedsloven der 
ønskes refusion for, f.eks. om der er tale fysioterapi eller 
hjemmesygepleje, herunder hjemmel til udgiften, udgiftens 
elementer og antal enheder, f.eks. hvor mange timers fysio-
terapi, der er bevilget.
Det er således Sundhedsministeriets vurdering, at der i 
forbindelse med opkrævning af refusion for faktiske sund-
hedsydelser vil kunne blive behandlet både personoplysnin-
ger omfattet af databeskyttelsesforordningens artikel 6 og 
helbredsoplysninger, som er omfattet af databeskyttelsesfor-
ordningen artikel 9.
Efter databeskyttelsesforordningens artikel 6, stk. 1, er be-
handling af personoplysninger kun lovlig, hvis og i det om-
fang mindst ét af de forhold, der er nævnt i bestemmelsen, 
gør sig gældende. Behandling er f.eks. lovlig, hvis behand-
lingen er nødvendig for at overholde en retlig forpligtelse, 
som påhviler den dataansvarlige, jf. artikel 6, stk. 1, litra c, 
eller hvis behandling er nødvendig af hensyn til udførelse af 
en opgave i samfundets interesse, eller som henhører under 
offentlig myndighedsudøvelse, som den dataansvarlige har 
fået pålagt, jf. artikel 6, stk. 1, litra e.
Det følger af databeskyttelsesforordningens artikel 9, stk. 
1, at behandling af en række særlige kategorier af oplysnin-
ger (herefter følsomme personoplysninger) er forbudt. Der 
gælder imidlertid en række undtagelser til dette forbud. Det 
følger endvidere af databeskyttelsesforordningens artikel 9, 
stk. 2, litra f, at forbuddet mod behandling af følsomme 
oplysninger, som følger af artikel 9, stk. 1, ikke finder an-
vendelse, hvis behandlingen er nødvendig, for at et retskrav 
kan fastlægges, gøres gældende eller forsvares, eller når 
domstole handler i deres egenskab af domstol. Behandling 
af personoplysninger efter denne bestemmelse omfatter be-
handling, der sker i den dataansvarliges interesse, den regi-
streredes eller i tredjemands interesse. Bestemmelsen omfat-
ter bl.a. offentlige myndigheders behandling af oplysninger 
som led i myndighedsudøvelse, når der skal fastlægges et 
retskrav.
Det er Sundhedsministeriets opfattelse, at den nødvendige 
behandling, herunder videregivelse af personoplysninger vil 
kunne ske med hjemmel i artikel 6, stk. 1, litra c og e, 
og for så vidt angår følsomme personoplysninger, herunder 
helbredsoplysninger, artikel 6, stk. 1, litra c og e, jf. artikel 
6, stk. 2 og 3, sammenholdt med artikel 9, stk. 2, litra f.
Kommunalbestyrelsen - i opholdskommune, bopælskom-mune og betalingskommune - er forpligtet til at overholde 
de grundlæggende behandlingsprincipper i databeskyttelses-
forordningens artikel 5, herunder bestemmelsens stk. 1, litra 
c, hvorefter personoplysninger skal være tilstrækkelige, rele-
vante og begrænset til, hvad der er nødvendigt i forhold til 
de formål, hvortil de behandles (princippet om dataminime-
ring).
Dette princip indebærer bl.a., at opholdskommune/bo-
pælskommune ikke vil kunne videregive flere personoplys-
ninger til betalingskommunen end, hvad der er nødvendigt 
for at betalingskommunen kan tage stilling til refusionsop-
krævningen.
Sundhedsministeriet bemærker endvidere, at kommunal-
bestyrelsen som dataansvarlig er forpligtet til at overholde 
databeskyttelsesforordningens øvrige regler, herunder plig-
ten til at oplyse borgeren, når kommunalbestyrelsen indsam-
ler personoplysninger hos borgeren, jf. databeskyttelsesfor-
ordningens artikel 13, og når kommunalbestyrelsen indsam-
ler personoplysninger om en borger hos andre end borgeren 
selv, jf. databeskyttelsesforordningens artikel 14.
Det bemærkes, at i det omfang der i forbindelse med 
gennemførelse af mellemkommunal refusion opstår behov 
for, at sundhedspersoner skal videregive oplysninger fra pa-
tientjournaler m.v., skal kommunerne overholde reglerne i 
sundhedslovens kapitel 9, herunder sundhedslovens § 40 om 
sundhedspersoners tavshedspligt, og sundhedslovens § 43 
som fastsætter betingelserne for sundhedspersoners videre-
givelse af oplysninger til andre sundhedspersoner, myndig-
heder, organisationer, private personer m. fl. til andre formål 
end patientbehandling.
2.2. Ny finansierings- og kontrolmodel for e-cigaretom-
rådet
2.2.1. Gældende ret
I forbindelse med den regulering af elektroniske cigaretter 
med og uden nikotin, som ikke var omfattet af lægemiddel-
lovningen, blev det fastsat ved lov, at de myndighedsopga-
ver, der skulle varetages i henhold til Tobaksvaredirektivet, 
som altovervejende hovedregel skulle finansieres af bran-
chen via gebyrer. Reguleringen blev sat i kraft i 2016.
På baggrund heraf har Sikkerhedsstyrelsen hjemmel til at 
opkræve gebyrer for anmeldelse af elektroniske cigaretter 
og genopfyldningsbeholdere og for årlig opretholdelse af 
anmeldelsen.
Gebyret finansierer Sikkerhedsstyrelsens udgifter til drift 
af de anmeldelses- og registreringsordninger for elektroni-
ske cigaretter og genopfyldningsbeholdere og styrelsens 
kontrol på området.
Gebyret for anmeldelse af elektroniske cigaretter og gen-
opfyldningsbeholdere og for årlig opretholdelse af anmel-
delsen udgør henholdsvis 36.900 kr. pr. produkt og 14.700 
pr. produkt.
Idet elektroniske cigaretter og genopfyldningsbeholdere 
ikke var genstand for anmeldelse og registrering før imple-
menteringen af Tobaksvaredirektivet, er det nødvendigt at 8justere gebyrsatserne efter et par år baseret på opdaterede 
estimater over antallet af anmeldelser og opretholdelser, 
omkostningerne til markedsovervågningen samt antallet af 
fabrikanter, importører og detailforhandlere af elektroniske 
cigaretter og genopfyldningsbeholdere.
Vurderingen, der ligger til grund for ovenstående, har Sik-
kerhedsstyrelsen fået gennemført ved hjælp af en ekstern 
evaluering af den nuværende kontrol- og finansieringsmodel 
i 2019.
Det fremgår af tobaksvaredirektivets artikel 20, stk. 2, 
at medlemsstaterne kan opkræve forholdsmæssige gebyrer 
fra fabrikanter og importører for modtagelse, lagring, hånd-
tering og analyse af de oplysninger, der modtages sammen 
med anmeldelsen af det konkrete produkt. Direktivet inde-
holder ingen nærmere indikation af størrelsen af de gebyrer, 
som medlemsstaternes myndigheder kan opkræve ud over, 
at de skal være forholdsmæssige.
2.2.2. Sundhedsministeriets overvejelser
Det er Sundhedsministeriets opfattelse, at finansierings- 
og kontrolmodellen for e-cigaretområdet bør afspejle den 
nationale handleplan mod børn og unges rygning, som blev 
indgået af et bredt flertal i Folketinget i december 2019. Al-
lerede ved implementeringen af Tobaksvaredirektivet i Dan-
mark i 2016 har det stået klart, at den daværende lovgivnin-
gen ikke ville afspejle markedsudviklingen i fremtiden, og 
at der måtte ske løbende tilpasning af både lovgivning og de 
tilhørende finansierings- og kontrolmodeller.
Denne tilpasning af lovgivningen skete først og fremmest 
ved den nationale handleplan mod børn og unges rygning, 
som skulle igangsætte en række initiativer til effektivt at fo-
rebygge og bremse rygning blandt børn og unge. Disse nye 
tiltag er løbende blevet indført i 2021 med fuld indfasning i 
2022.
Blandt disse tiltag hører, at tobaksvarer, urtebaserede ry-
geprodukter, elektroniske cigaretter og tobakssurrogater skal 
være gemt væk i butikkerne, indtil kunden efterspørger 
dem. Dette udstillingsforbud gælder ligeledes for handel på 
internettet. Samtidig er der indført påbud om standardisere-
de pakker for en række tobaksvarer og elektroniske cigaret-
ter. Standardiseringen indebærer, at producent- og produkt-
navn skal fremgå på en standardiseret måde, at logoer ikke 
må fremgå, og at emballagens farve standardiseres. Ligele-
des er der i medfør af handleplanen indført forbud mod salg 
af elektroniske cigaretter, e-væsker og smagsstoffer til brug 
i elektroniske cigaretter med kendetegnende aromaer andet 
end tobakssmag og mentolsmag. Den nationale handleplan 
har også medført, at forhandlere, producenter og importører 
af e-cigaretprodukter fra. 1. april 2021 skal registrere sig hos 
Sikkerhedsstyrelsen for lovligt at kunne sælge produkterne.
Sikkerhedsstyrelsen vurderer, at reglerne, som følger af 
den nye handleplan mod børn og unges rygning, forventes at 
medføre et markant fald i antallet af lovlige, og dermed ge-
byrpligtige, e-cigaretprodukttyper fra ca. 1.750 i dag til ca. 
200 fra april 2022. Der forventes samtidig en øget risiko for 
illegale produkter. En stor del af de ressourcer, der bruges til kontrol og markedsovervågning i dag, går til anmeldelses- 
og gebyrprocessen for lovlige produkter, men på baggrund 
af den forventede markedsudvikling bør ressourceforbruget 
i højere grad målrettes det øgede illegale markedsudbud og 
onlinesalg af elektroniske cigaretter.
2.2.3. Den foreslåede ordning
Den foreslåede ændring af § 32 i lov om elektroniske 
cigaretter m.v., jf. lovforslagets § 2, nr. 2, vil medføre, at 
kontrollen på området vil blive omlagt til en mere risiko-
baseret tilgang, hvor der vil blive større fokus på særlige 
risikoprodukter, og hvor en større del af den nuværende 
indsats vil blive flyttet over på kontrollen med de illegale 
produkter, som forventes at følge af de mere restriktive 
regler, der er kommet på området. Det foreslås derfor, at 
gebyrstrukturen ændres, da der vil være færre produkter at 
kræve gebyr af. Samtidig vil den foreslåede ændring medfø-
re, at forhandlere, producenter og importører af elektroniske 
cigaretter, genopfyldningsbeholdere osv. vil blive pålagt et 
årligt gebyr. Der forventes et gennemsnitligt ressourcefor-
brug på ca. 7,4 mio. kr. årligt, og den oprindelige indsats var 
dimensioneret til ca. 10 mio. kr. Det forventes dog, at den 
risikobaserede og virksomhedsbaserede kontrolmodel, kom-
bineret med tilgangen til mere valide markedsdata og et øget 
fokus på onlinekontrol og illegale produkter, vil resultere i 
en mere effektiv kontrol med en dertil større effekt på regel-
efterlevelsen. Et større fokus på onlinekontrol og illegale 
produkter forventes at medføre, at salget af e-cigaretproduk-
ter online vil mindskes, hvilket forventes at have en positiv 
effekt på børn og unges forbrug af disse produkter, da denne 
gruppe ofte vil købe sådanne produkter online. Desuden vil 
det have en gavnlig effekt på forbrugernes sundhed og sik-
kerhed, hvis udvalget af illegale produkter bliver begrænset 
via den nye kontrolmodel.
Der henvises til lovforslagets § 2, nr. 2, og bemærkninger-
ne hertil.
2.3. Ny finansierings- og kontrolmodel for området ved-
rørende tobaksvarer og tobakssurrogater
2.3.1. Gældende ret
I forbindelse med den regulering af tobaksvarer m.v., der 
blev sat i kraft i 2016, blev det fastsat ved lov, at de myndig-
hedsopgaver, der skulle varetages i henhold til Tobaksvare-
direktivet, som altovervejende hovedregel skal finansieres af 
branchen via gebyrer.
Sikkerhedsstyrelsen har således hjemmel til at opkræve 
gebyrer for omkostningerne ved høring af det rådgivende 
panel på EU-plan, der er nævnt i tobaksvaredirektivets arti-
kel 7, stk. 4, af fabrikanter og importører, der ønsker at 
markedsføre eller allerede markedsfører cigaretter og/eller 
rulletobak, der blev omfattet af forbud mod kendetegnende 
aromaer i cigaretter og rulletobak i direktivets artikel 14, 
stk. 1.
Sikkerhedsstyrelsen har desuden hjemmel til at opkræve 
gebyrer for styrelsens udgifter til driften af indberetnings- 
og registreringsordningerne for tobaksvarer og styrelsens 9kontrol af området. Gebyret opkræves hos fabrikanter og 
importører af tobaksvarer, der er omfattet af indberetnings-
pligten i § 3, stk. 1, i lov om tobaksvarer m.v., og fordeles 
på baggrund af den enkelte fabrikants og importørs mar-
kedsandel på det danske marked. Vurderingen heraf foreta-
ges på baggrund af tobaksafgiften indberettet til Skattefor-
valtningen. Sikkerhedsstyrelsens gennemsnitlige omkostnin-
ger til opgaverne i forbindelse hermed er for nuværende 
vurderet til at udgøre gennemsnitligt 7,5 mio. kr. årligt.
Endelig har Sikkerhedsstyrelsen også hjemmel til at op-
kræve gebyrer for anmeldelse af nye kategorier af tobaksva-
rer og for årlig opretholdelse heraf samt for indberetning af 
urtebaserede rygeprodukter og årlig opretholdelse heraf.
Gebyret finansierer Sikkerhedsstyrelsens udgifter til drift 
af anmeldelses-, registrerings- og indberetningsordningerne 
for nye kategorier af tobaksvarer og urtebaserede rygepro-
dukter samt styrelsens kontrol af området.
Gebyrerne for anmeldelse af nye kategorier af tobaksva-
rer og for indberetning af urtebaserede rygeprodukter udgør 
36.900 kr. pr. produkt, mens den årlige opretholdelse udgør 
14.700 kr. pr. produkt.
I 2020 blev der som følge af den nationale handleplan 
mod børn og unges rygning indført en række tiltag mod 
produkter, som indeholder nikotin, men ikke tobak – navnlig 
produkter der forbruges på samme måde som snus. Disse 
produkter, som ikke er tobaksvarer eller elektroniske ciga-
retter, og som ikke er godkendte lægemidler, samt udstyr, 
der er beregnet til at blive brugt sammen med disse produk-
ter, kaldes tobakssurrogater. Tobakssurrogater omfatter bl.a. 
såkaldte nikotinposer eller ”pouches” med indhold af niko-
tin. Med lov nr. 2071 af 21. december 2020 om ændring 
af lov om forbud mod tobaksreklame m.v., lov om tobaksva-
rer m.v., lov om elektroniske cigaretter m.v. og forskellige 
andre love blev disse tobakssurrogater reguleret på linje med 
tobaksvarer med hensyn til reklameregler, sponsorering, for-
bud mod synlig anbringelse og fremvisning, aldersgrænse 
og røgfri miljøer, ligesom der blev indført krav om sund-
hedsadvarsler på pakkerne på linje med, hvad der gælder 
for elektroniske cigaretter. Tobakssurrogaterne har dog hidtil 
ikke været omfattet af tobaksgebyret.
Ligeledes har tobakssurrogater ikke været omfattet af 
reglerne i § 36 i lov om tobaksvarer m.v., som giver Sik-
kerhedsstyrelsen hjemmel til at forbyde markedsføring af 
tobaksvarer, hvis produkterne ikke lever op til en række af 
lovens bestemmelser. Dette betyder, at det ikke er muligt 
at udstede et markedsføringsforbud, hvis styrelsen i forbin-
delse med kontrol finder, at eksempelvis bestemmelserne 
om mærkning og/eller sundhedsadvarsler ikke overholdes. I 
sådanne tilfælde er styrelsen i dag henvist til i stedet at 
indstille direkte til bødeforlæg.
2.3.1.1. Tobaksvaredirektivet
Det fremgår af tobaksvaredirektivets artikel 4, stk. 6, at 
medlemsstaterne kan opkræve forholdsmæssige gebyrer fra 
fabrikanter og importører af tobaksvarer for kontrol af mål-inger af emissionsindholdet af tjære, nikotin og kulilte i 
cigaretter.
I medfør af direktivets artikel 5, stk. 8, kan medlemsstater-
ne desuden opkræve forholdsmæssige gebyrer af fabrikanter 
og importører for modtagelse, lagring, håndtering, analyse 
og offentliggørelse af oplysninger om ingredienser og emis-
sioner i tobaksvarer, som de modtager.
Endvidere kan medlemsstaterne i medfør af artikel 6, stk. 
4, opkræve forholdsmæssige gebyrer af fabrikanter og im-
portører af tobaksvarer for peer-evalueringer af rapporter 
om resultater af undersøgelser af tilsætningsstoffer i tobaks-
varer, der er optaget på den prioriterede liste som nævnt i 
direktivets artikel 6, stk. 1.
Herudover kan medlemsstaterne i henhold til tobaksvare-
direktivets artikel 7, stk. 13, opkræve forholdsmæssige ge-
byrer af fabrikanter og importører af tobaksvarer for vurde-
ring af, om en tobaksvare har en kendetegnende aroma og, 
om der er anvendt forbudte tilsætningsstoffer i mængder, 
der væsentligt og målbart øger tobaksvarens toksiske eller 
afhængighedsskabende virkning eller dens CMR-egenskaber 
(kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske 
egenskaber).
Endeligt kan medlemsstater, der vælger at indføre en god-
kendelsesordning for nye kategorier af tobaksvarer, i hen-
hold til direktivets artikel 19, stk. 3, opkræve et gebyr for 
denne godkendelse.
Tobaksvaredirektivet indeholder ingen nærmere indikation 
af størrelsen af gebyrer, som medlemsstaternes myndigheder 
kan opkræve udover, at de skal være forholdsmæssige.
Tobaksvaredirektivet indeholder ligeledes ingen regule-
ring af produkter, som indeholder nikotin, men ikke tobak, 
og som ikke er en tobaksvare eller en elektroniske cigaret, 
og som ikke er godkendt som lægemiddel – de såkaldte to-
bakssurrogater. Det er EU Kommissionens opfattelse, at så-
danne produkter ikke er omfattet af direktivet. På baggrund 
heraf indeholder direktivet heller ikke nogen indikation af, 
om der kan opkræves gebyr for administration af kontrollen 
af disse produkter.
Det fremgår af tobaksvaredirektivets artikel 23, stk. 2, at 
medlemsstaterne sikrer, at tobak og relaterede produkter ik-
ke markedsføres, såfremt de ikke lever op til de krav, der er 
fastsat i medfør af direktivet og de dertil hørende gennemfø-
relsesretsakter og delegerede retsakter. Det fremgår desuden 
af direktivets artikel 23, stk. 3, at medlemsstaterne fastsætter 
og håndhæver sanktioner, der anvendes ved overtrædelse af 
nationale bestemmelser udstedt i medfør af direktivet.
2.3.2. Sundhedsministeriets overvejelser
Det er Sundhedsministeriets opfattelse, at finansierings- 
og kontrolmodellen for tobaksområdet bør afspejle den na-
tionale handleplan mod børn og unges rygning, som blev 
indgået af et bredt flertal i Folketinget i december 2019. Al-
lerede ved implementeringen af tobaksvaredirektivet i Dan-
mark i 2016 stod det klart, at den daværende lovgivning 
ikke ville afspejle markedsudviklingen i fremtiden, og at der 10måtte ske løbende tilpasning af både lovgivning samt af de 
tilhørende finansierings- og kontrolmodeller.
Denne tilpasning af lovgivningen skete først og fremmest 
ved den nationale handleplan mod børn og unges rygning, 
som skulle igangsætte en række initiativer, der tager sigte 
på effektivt at forebygge og bremse rygning blandt børn og 
unge. Disse nye tiltag er løbende blevet indført i 2021 med 
fuld indfasning i 2022.
Blandt disse tiltag hører bl.a. det såkaldte udstillingsfor-
bud, hvilket betyder, at tobaksvarer, tobakssurrogater, elek-
troniske cigaretter og urtebaserede rygeprodukter skal være 
gemt væk i butikkerne, indtil kunden efterspørger dem. Det-
te udstillingsforbud gælder ligeledes for handel på inter-
nettet. Samtidig er der indført påbud om standardiserede 
pakker for både cigaretter, rulletobak, tyggetobak, elektroni-
ske cigaretter, vandpibetobak og nye kategorier af tobaksva-
rer. Standardiseringen indebærer, at producent- og produkt-
navn skal fremgå på en standardiseret måde, at logoer ikke 
må fremgå, og at emballagens farve standardiseres. Ligele-
des er der i medfør af handleplanen indført en aldersgrænse 
på 18 år for køb af tobakssurrogater (nikotinposer), som 
således svarer til aldersgrænsen for køb af andre tobakspro-
dukter, ligesom disse produkter også skal bære sundhedsad-
varsler. Endelig er der indført forbud mod kendetegnende 
aromaer i tyggetobak, vandpibetobak og nye kategorier af 
tobaksvarer. Sundhedsministeren fastsætter dog ikrafttrædel-
sesdatoen for sidstnævnte forbud, som alene vil finde sted 
når, og såfremt, det EU-retlige grundlag er til stede.
Sikkerhedsstyrelsen har vurderet, at det overordnede kon-
troltryk/ressourceindsats bør fastholdes, men omlægges til 
en risikobaseret model, der kan tage højde for markeds-
udvikling, politiske ønsker, specifikke udfordringer ift. be-
stemte produkter og virksomheder samt de tilpassede kon-
trolkrav, som følger af den nationale handleplan mod børn 
og unges rygning.
Sundhedsministeriet vurderer, at det overordnede kontrol-
tryk i forhold til tobaksprodukter, tobakssurrogater samt nye 
kategorier af tobaksvarer bør fastholdes på sit nuværende 
niveau eller hæves om nødvendigt, dog under betragtning 
af de ovenfor nævnte forhold så som markedsudvikling, 
politiske ønsker og specifikke udfordringer. Den nuværende 
regulering og kontrol understøtter, at målsætningerne, som 
er følger af handleplanen mod børn og unges rygning, for-
ventes at blive opfyldt.
Sundhedsministeriet vurderer ligeledes, at det bør være 
muligt at forhindre tobakssurrogater, som ikke overholder 
den gældende lovgivning, i at blive markedsført over for 
forbrugerne.
Det bør dog i denne sammenhæng bemærkes, at EU Kom-
missionen, som nævnt under afsnittet for gældende ret, har 
udtalt, at nikotinprodukter, som ikke er elektroniske cigaret-
ter eller tobaksvarer, ikke er omfattet af Tobaksvaredirekti-
vet og dermed kan reguleres af medlemsstaternes myndighe-
der uden for direktivets anvendelsesområde. Dette betyder, 
at reglerne om tobakssurrogater ikke implementeres på bag-
grund af Tobaksvaredirektivet.2.3.3. Den foreslåede ordning
Den foreslåede ændring af lov om tobaksvarer m.v. vil 
medføre, at det overordnede kontroltryk og ressourceindsats 
fastholdes. Den foreslåede ændring skal ses i sammenhæng 
med at kontrollen vil blive omlagt til en risikobaseret model, 
der kan tage højde for markedsudviklingen, politiske ønsker 
og specifikke udfordringer. Kontrollen skal fremover også 
omfatte tobaksvarer omfattet af EU’s sporbarhedssystem for 
forhindring af illegal handel med tobak (Track & Trace), 
hvor ressourceforbruget ligeledes vil blive finansieret via 
tobaksgebyret.
Sikkerhedsstyrelsen vil således sikre, at kontroltrykket 
forbliver på samme niveau som i dag. Men i stedet for 
på forhånd at fastsætte et specifikt antal kontrolbesøg på 
enkelte områder, skal fokus løbende rettes mod produkter og 
virksomheder, hvor risikoen for lovovertrædelser vurderes at 
være størst.
Endvidere vil Sikkerhedsstyrelsens nye kontrolopgave 
vedr. overholdelse af den nye regulering af tobakssurrogater, 
som blev igangsat i medfør af den nationale handleplan mod 
børn og unges tobaksrygning, blive finansieret af gebyrmo-
dellen for tobaksvarer. Det samlede årlige ressourceforbrug 
til kontrol med tobakssurrogater er opgjort til 1,1 mio. kr. 
og vil omfatte gennemførelse af fysiske tilsyn, tilsyn med 
webbutikker og drift af registreringsordningen m.v. Kontrol-
arbejdet er påbegyndt 1. juli 2021.
Den foreslåede ordning vil sikre, at det nuværende kon-
troltryk med tobaksvarer bibeholdes samtidig med, at Sik-
kerhedsstyrelsens kontrol med tobaksvarer i medfør af EU’s 
sporbarhedssystem og kontrol med tobakssurrogater vil ind-
gå i styrelsens kontrol.
Det foreslås samtidig, at Sikkerhedsstyrelsen får hjemmel 
til at udstede markedsføringsforbud over for tobakssurroga-
ter, såfremt det findes, at sådanne produkter ikke opfylder 
krav til mærkning og emballage fastsat efter lovens § 22 c.
Der henvises til lovforslagets § 4 og bemærkningerne her-
til.
3. Konsekvenser for opfyldelse af FN’s verdensmål
Lovforslaget vurderes at understøtte delmål 3.4, hvorefter 
tidlig død som følge af ikke-smitsomme sygdomme reduce-
res med en tredjedel gennem forebyggelse og behandling 
inden 2030. Målet opnås ved at bringe gebyrordningen i 
overensstemmelse med forudsætningerne i den nationale 
handleplan mod børn og unges rygning samt i højere grad 
at sætte ind over for ulovlige produkter. Initiativet vurderes 
alt andet lige at kunne medvirke til at nedsætte dødeligheden 
som følge af de skadelige konsekvenser, som brugen af to-
baks- og nikotinprodukter har.
4. Økonomiske konsekvenser og implementeringskonse-
kvenser for det offentlige
Lovforslagets del vedr. ændring i sundhedsloven om 
etablering af mulighed for mellemkommunal refusion for 
kommunale sundhedsydelser er udgiftsneutralt og indebæ-
rer ikke økonomiske konsekvenser for kommunerne under 11ét. Lovforslaget berører ikke regionerne eller staten og har 
således ikke økonomiske konsekvenser for regionerne eller 
staten.
Det vurderes, at lovforslaget vil kunne indebære ændring 
af administrative sagsgange i kommunerne, da en eventuel 
eksisterende mellemkommunal refusion, samt afregning for 
borgere på specialiserede sociale tilbud beliggende i en an-
den kommune end den, der har betalingsforpligtelsen, med 
lovforslaget også vil kunne omfatte refusion for kommunale 
udgifter til sundhedsydelser, der leveres til borgere på spe-
cialiserede sociale tilbud.
Lovforslagets del vedr. ændring af e-cigaretter m.v. og lov 
om tobaksvarer m.v. vurderes ikke at indebære væsentlige 
økonomiske- eller implementeringskonsekvenser for det of-
fentlige.
5. Økonomiske og administrative konsekvenser for er-
hvervslivet m.v.
Lovforslagets del vedr. ændring i sundhedsloven om eta-
blering af mulighed for mellemkommunal refusion for kom-
munale sundhedsydelser har ikke økonomiske og admini-
strative konsekvenser for erhvervslivet m.v.
Det foreslås, at finansieringen af kontrollen med e-cigaret-
ter forsat tilvejebringes dels via det eksisterende årlige gebyr 
pr. anmeldt/markedsført produkt betalt af importører og pro-
ducenter. Gebyret for den første anmeldelse af et produkt 
nedsættes fra 36.900 kr. til 15.000. Det efterfølgende årlige 
gebyr for opretholdelse af anmeldelsen hæves samtidig fra 
14.700 kr. til 15.000 kr.
Herudover indføres et årligt gebyr for at være registreret 
som markedsføringssted (fysisk og online). Registreringsge-
byr forventes at blive 1.750 kr.
Det forventes, at der vil være ca. 2.500 registrerede mar-
kedsføringssteder og ca. 200 anmeldte produkter, hvilket 
årligt forventes at give en samlet omkostning på ca. 7,4 mio. 
kr. for erhvervslivet.
Endvidere foreslås det, at Sikkerhedsstyrelsens nye kon-
trolopgaver pr. 1. juli 2021 vedr. tobakssurrogater (nikotin-
produkter uden tobak) finansieres af den eksisterende gebyr-
model for tobaksvarer. Den nye kontrolopgave forventes at 
medføre merudgifter på 1,1 mio. kr. Det samlede tobaksge-
byr beløber sig i 10 mio. kr. fra 2023. For at sikre økono-
misk balance i ordningen foreslås det, at det samlede gebyr-
beløb opjusteres trinvis fra nuværende 7,5 mio. til 8,4 mio. 
kr. i 2022 og først til det reelle omkostningsniveau på 10,0 
mio. kr. fra 2023.
Lovforslaget forventes at medføre mindre administrative 
konsekvenser for erhvervslivet, idet tidsforbruget for opret-
holdelse af virksomhedens anmeldelser/indberetninger/regi-
streringer vurderes at være begrænset.
Samlet set forventes lovforslaget at medføre økonomiske 
og administrative konsekvenser, som ligger under 4 mio. 
kr. årligt. Konsekvenserne vil derfor ikke blive kvantificeret 
yderligere.6. Administrative konsekvenser for borgerne
Lovforslaget har ingen administrative konsekvenser for 
borgerne.
7. Klimamæssige konsekvenser
Lovforslaget har ikke klimamæssige konsekvenser.
8. Miljø- og naturmæssige konsekvenser
Lovforslaget har ikke miljø- og naturmæssige konsekven-
ser.
9. Forholdet til EU-retten
Lovforslagets del vedr. ændring i sundhedsloven indehol-
der ingen EU-retlige aspekter.
Lovforslagets del vedr. ændring i lov om tobaksvarer m.v. 
og lov om elektroniske cigaretter m.v. implementerer visse 
dele af Europa-Parlamentets og Rådets Direktiv 2014/40/EU 
af 3. april 2014 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstater-
nes love og administrative bestemmelser om fremstilling, 
præsentation og salg af tobak og relaterede produkter og 
om ophævelse af direktiv 2001/37/EF, artikel 4, stk. 6. Der 
henvises i den forbindelse til de almindelige bemærkninger 
2.2.1.1. og 2.3.1.1.
10. Hørte myndigheder og organisationer m.v.
Lovforslagets to dele har været i separat høring.
Et udkast til forslag til lov om ændring af sundhedsloven 
(Mellemkommunal refusion for kommunale sundhedsydel-
ser til borgere på specialiserede sociale botilbud) har været 
sendt i høring i perioden 1. september – 30. september 2021 
hos følgende myndigheder og organisationer m.v.:
3F, Advokatrådet, Alkohol og Samfund, Alzheimerfor-
eningen, Angstforeningen, Ansatte Tandlægers Organisa-
tion, Astma-Allergi Forbundet, ATP, Bedre Psykiatri, Bør-
nerådet, Børnesagens Fællesråd, Børns Vilkår, Center for 
Bioetik og Nanoetik, Center for Etik og Ret, Center for 
hjerneskade, Danish Care, Danmarks Apotekerforening, 
Danmarks Lungeforening, Danmarks Optikerforening, Dan-
marks Tekniske Universitet, Dansk Arbejdsgiverforening, 
Dansk Center for Organdonation, Dansk Diagnostika og 
Laboratorieforening, Dansk Epidemiologisk Selskab, Dansk 
Erhverv, Dansk Farmaceutisk Industri, Dansk Farmaceutisk 
Selskab, Dansk Fertilitetsselskab, Dansk Handicap Forbund, 
Dansk Industri, Dansk IT – Råd for IT-og persondatasik-
kerhed, Dansk Kiropraktor Forening, Dansk Neurologisk 
Selskab, Dansk Psykiatrisk Selskab, Dansk Psykolog For-
ening, Dansk Psykoterapeutforening, Dansk Selskab for 
Almen Medicin, Dansk Selskab for Anæstesiologi og In-
tensiv Medicin, Dansk Selskab for Klinisk Farmakologi, 
Dansk Selskab for Palliativ Medicin, Dansk Selskab for Pa-
tientsikkerhed, Dansk Selskab for Retsmedicin, Dansk So-
cialrådgiverforening, Dansk Standard, Dansk Sygeplejeråd, 
Dansk Tandplejerforening, Dansk Transplantations Selskab, 
Danske Bandagister, Danske Bioanalytikere, Danske Dental 
Laboratorier, Danske Diakonhjem, Danske Fodterapeuter, 12Danske Fysioterapeuter, Danske Handicaporganisationer, 
Danske Patienter, Danske Regioner, Danske Seniorer, Dan-
ske Universiteter, Danske Ældreråd, Datatilsynet, De Viden-
skabsetiske Komiteer for Region Hovedstaden, De Viden-
skabsetiske Komitéer for Region Midtjylland, Demenskoor-
dinatorer i Danmark, Den Danske Dommerforening, Den 
Uvildige Konsulentordning på Handicapområdet, Den Vi-
denskabsetiske Komité for Region Nordjylland, Den Viden-
skabsetiske Komité for Region Sjælland, Den Videnskabs-
etiske Komité for Region Syddanmark, Depressionsforenin-
gen, Det Centrale Handicapråd, Det Etiske Råd, Det Sociale 
Netværk, Diabetesforeningen, DiaLab, Dignity – Dansk In-
stitut mod Tortur, Epilepsiforeningen, Ergoterapeutforenin-
gen, Fagbevægelsens Hovedorganisation, Faglige Seniorer, 
Farmakonomforeningen, FLOR (Forening af ledere for of-
fentlig rusmiddelbehandling), FOA, Forbrugerrådet, Forbun-
det Kommunikation og Sprog, Foreningen af Kommunale 
Social-, Sundheds- og Arbejdsmarkedschefer i Danmark, 
Foreningen af Platformsøkonomi i Danmark, Foreningen 
af Speciallæger, Foreningen for Parallelimportører af Medi-
cin, Forsikring & Pension, Færøernes landsstyre, GCP-enhe-
den ved Københavns Universitet, GCP-enheden ved Odense 
Universitetshospital, GCP-enheden ved Aalborg og Aarhus 
Universitetshospitaler, Gigtforeningen, Hjernesagen, Hjer-
neskadeforeningen, Hjerteforeningen, Høreforeningen, In-
dustriforeningen for Generiske og Biosimilære Lægemidler, 
Institut for Menneskerettigheder, IT-Universitetet i Køben-
havn, Jordemoderforeningen, KL, Kost og ernæringsforbun-
det, Kost- og Ernæringsforbundet, Kristelig Lægeforening, 
Kræftens Bekæmpelse, Københavns Universitet, Landbrug 
& Fødevarer, Landsforeningen af Kliniske Tandteknikere, 
Landsforeningen af nuværende og tidligere psykiatribruge-
re (LAP), Landsforeningen Børn og Forældre, Landsfor-
eningen for ansatte i sundhedsfremmende forebyggende 
hjemmebesøg, Landsforeningen for Sociale Tilbud, Lands-
foreningen LEV , Landsforeningen mod spiseforstyrrelser og 
selvskade (LMS), Landsforeningen SIND, Lægeforeningen, 
Lægemiddelindustriforeningen, MEDCOM, Medicoindustri-
en, Muskelsvindfonden, Nationale Videnskabsetiske Komi-
té, Naalakkersuisut (Grønlands landsstyre), OCD-Forenin-
gen, Organisationen af Lægevidenskabelige Selskaber, Oste-
oporoseforeningen, Patienterstatningen, Patientforeningen, 
Patientforeningen i Danmark, Pharmadanmark, Pharmadan-
mark, Pharmakon, Polioforeningen, Praktiserende Lægers 
Organisation, Praktiserende Tandlægers Organisation, Psy-
kiatrifonden, Psykolognævnet, Radiograf Rådet, Retspoli-
tisk Forening, Roskilde Universitet, Rådet for Socialt Ud-
satte, Samvirkende Menighedsplejer, Scleroseforeningen, 
Selveje Danmark, Sjældne Diagnoser, Socialpædagogernes 
Landsforbund, Sundhed Danmark - Foreningen af danske 
sundhedsvirksomheder, Syddansk Universitet, Tandlægefor-
eningen, Tandlægeforeningens Tandskadeerstatning, Tjelle-
sen Max Jenne A/S, Udviklingshæmmedes Landsforbund, 
UlykkesPatientForeningen, ViNordic, VIVE - Det nationa-
le forskningscenter for velfærd, Yngre Læger, Ældresagen, 
Aalborg Universitet, Aarhus Universitet
Et udkast til lovforslag om ændring af lov om elektroniske cigaretter m.v. og lov om tobaksvarer m.v. har fra den 7. 
september 2021 til den 30. september 2021 været sendt i of-
fentlig høring hos følgende myndigheder og organisationer 
m.v.:
3F, Advokatrådet, Akademikerne, Arbejdsgiverforeningen 
KA, Arbejdstilsynet, Astma-Allergi Forbundet, Benny Hus-
ted (Formand for SSP-samrådet), Benzinforhandlernes Fæl-
les Repræsentation, Bilka / Dansk Supermarked, Branche-
Danmark, Brancheforeningen DRC,
British American Tobacco Denmark A/S, Børnerådet, 
C. B. Møller & co. A/S, Center for hjerneskade, Central-
organisationernes Fællesudvalg (CFU), CloudOhms, Con-
sidaret ApS, Coop, Coop Danmark A/S, Crystal Clouds 
ApS, Dagrofa ApS, Danish Trade ApS, Danmarks Apote-
kerforening, Danmarks Farmaceutiske Industri, Danmarks 
Lungeforening, Danmarks Restauranter og Cafeer (DRC), 
Dansk Arbejdsgiverforening, Dansk Automat Branchefor-
ening, Dansk Brand- og sikringsteknisk Institut, Dansk 
Diagnostika og Laboratorieforening, Dansk e-damper fore-
ning (DADAFO), Dansk e-Damper Forening (DADAFO), 
Dansk Erhverv, Dansk Farmaceutisk Selskab, Dansk Indu-
stri, Dansk Lugemedicinsk Selskab, Dansk Psykiatrisk Sel-
skab, Dansk Selskab for Almen Medicin, Dansk Selskab for 
Distriktpsykiatri, Dansk Selskab for Folkesundhed, Dansk 
Selskab for Patientsikkerhed, Dansk Sygeplejeråd, Dansk 
Tandplejerforening, Dansk Transport og Logistik, Danske 
Fysioterapeuter, Danske Handicaporganisationer, Danske 
Patienter, Danske Professionsskoler, Danske Regioner, Dan-
ske Seniorer, Danske Ældreråd, Datatilsynet, De Samvirken-
de Købmænd, Diabetesforeningen, DKcig.dk ApS, DOIT 
Denmark ApS, Efuma ApS, Fagbevægelsens Hovedorgani-
sation, Farmakonomforeningen, Fertin Pharma, Finanssek-
torens Arbejdsgiverforening (FA), FOA, Forbrugerombuds-
manden, Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen, Forbrugerrå-
det TÆNK, Foreningen af Danske Lægestuderende, For-
eningen af Speciallæger, Foreningen for Dansk Internethan-
del, Færøernes Landsstyre, Gigtforeningen, Hjerteforenin-
gen, Horesta, House of Oliver Twist A/S, Industriforeningen 
for Generiske og Biosimilære Lægemidler, Insano Aps, In-
ternational Business Academy, Japan International Tobac-
co, Jordemoderforeningen, JTI Denmark A/S, KL, Komité-
en for Sundhedsoplysning, Kræftens Bekæmpelse, Landbo-
Ungdom, Landslægen på Færøerne, Landsorganisationen 
for sociale tilbud, Landsorganisationen i Danmark, Leder-
ne Søfart, Locotin ApS, Lungeforeningen, Lægeforeningen, 
Lægemiddelindustriforeningen, Mac Baren Tobacco Com-
pany A/S, Medicoindustrien, Mødrehjælpen, Nikotinbranch-
en, Nærbutikkernes Landsforening, Nærings- og Nydelses-
middelarbejder Forbundet (NNF), Naalakkersuisut (Grøn-
lands Selvstyre), Oliver Twist, Patientforeningen, Patientfor-
eningen i Danmark, Pharmadanmark, Pharmakon, Philip 
Morris ApS, Philip Morris International, Praktiserende Læ-
gers Organisation, Praktiserende Tandlægers Organisation, 
Rigsombudsmanden for Færøerne, Rigsombudsmanden for 
Grønland, Rigsrevisionen, Røgfri Fremtid, Rådet for Socialt 
Udsatte, Salling Group A/S, Smoke Solution, SMOKE-IT 
ApS, Socialpædagogernes Landsforbund, Sund by Netvær-13ket, Sundhed Danmark - Foreningen af danske sundheds-
virksomheder, Sundhedskartellet, Swedish Match Denmark 
A/S, Sügro A/S, Søfartsstyrelsen, Tandlægeforeningen, To-baksindustrien, Tobaksproducenterne, Yngre Læger, Ældre-
sagen.
Positive konsekvenser/
mindreudgifter
(hvis ja, angiv omfang/
Hvis nej, anfør »Ingen«)Negative konsekvenser/
merudgifter
(hvis ja, angiv omfang/
Hvis nej, anfør »Ingen«)
Økonomiske konsekvenser for 
stat, kommuner og regionerIngen Ingen
Implementeringskonsekvenser 
for stat, kommuner og regionerIngen Lovforslaget indebærer ændringer af ad-
ministrative sagsgange i kommunerne.
Økonomiske konsekvenser for 
erhvervslivetIngen Samlet set forventes lovforslaget at med-
føre økonomiske og administrative konse-
kvenser, som ligger under 4 mio. kr. år-
ligt. Konsekvenserne vil derfor ikke blive 
kvantificeret yderligere.
Administrative konsekvenser 
for erhvervslivetIngen Lovforslaget forventes at medføre mindre 
administrative konsekvenser for erhvervs-
livet, idet tidsforbruget for opretholdel-
se af virksomhedens anmeldelser/indberet-
ninger/registreringer vurderes at være be-
grænset. Samlet set forventes lovforslaget 
at medføre økonomiske og administrative 
konsekvenser, som ligger under 4 mio. kr. 
årligt. Konsekvenserne vil derfor ikke bli-
ve kvantificeret yderligere.
Administrative konsekvenser 
for borgerneIngen Ingen
Klimamæssige konsekvenser Ingen Ingen
Miljø- og naturmæssige konse-
kvenserIngen Ingen
Forholdet til EU-retten Lovforslaget implementerer visse dele af Europa-Parlamentets og Rådets Direktiv 
2014/40/EU af 3. april 2014 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og 
administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobak og relaterede 
produkter og om ophævelse af direktiv 2001/37/EF, artikel 4, stk. 6. Der henvises i den 
forbindelse til de almindelige bemærkninger 3.1.1.1. og 3.2.1.1.
Det er Sundhedsministeriets opfattelse, at lovforslaget er i overensstemmelse med EU-
retten.
Er i strid med de principper 
for implementering af erhvervs-
rettet EU-regulering/ Går videre 
end minimumskrav i EU-regu-
lering (sæt X)Ja Nej
X
Bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
Til § 1
Til nr. 1
Det fremgår af sundhedslovens § 247, stk. 1, 1.pkt., at bopælskommune afholder udgifter til forebyggende ydelser 
efter §§ 120-123.
Det foreslås, at der i § 247, stk. 1, 1. pkt.  efter henvisnin-
gen til sundhedslovens §§ 120-123 indsættes en henvisning 
til stk. 2.
Forslaget er en konsekvens af, at der i lovforslagets § 1, 
nr. 2, foreslås at tilføje et stk. 2 i § 247, hvormed der vil 14blive mulighed for mellemkommunal refusion for forebyg-
gende ydelser efter sundhedslovens §§ 120-123 til borgere 
på specialiserede sociale botilbud m.v.
Til nr. 2
Det fremgår af sundhedslovens § 247, at bopælskommu-
nen afholder udgifter til forebyggende ydelser efter sund-
hedslovens §§ 120-123. Der er ikke efter de gældende regler 
i sundhedsloven mulighed for mellemkommunal refusion 
for disse udgifter.
Det foreslås, at der i sundhedslovens § 247 indsættes et 
stk. 2 , hvorefter bopælskommunen har ret til mellemkom-
munal refusion for udgifter til forebyggende ydelser efter 
sundhedslovens §§ 120-123 til børn og unge, der efter med-
virken af en anden kommune eller anden offentlig myndig-
hed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted efter 
servicelovens § 66. Refusionen skal svare til bopælskommu-
nens faktiske udgifter ved levering af ydelsen. Refusionen 
ydes af den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter 
lov om social service.
Den foreslåede bestemmelses 1. pkt.  vil medføre, at en 
kommune, som er bopælskommune for børn og unge, der 
efter medvirken af en anden kommune eller anden offentlig 
myndighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted 
efter servicelovens § 66, har ret til refusion for udgifter, som 
den pågældende kommune (bopælskommunen) afholder til 
forebyggende ydelser til barnet eller den unge efter sund-
hedslovens § 247, stk. 1, jf. §§ 120-123.
Refusionen vil efter den foreslåede bestemmelses 2. pkt. 
skulle svare til bopælskommunens faktiske udgifter ved le-
vering af ydelsen. De faktiske udgifter omfatter en forholds-
mæssig andel af fællesudgifter og udgifter til ledelse og 
administration, der er en følge af driften af sundhedstilbud-
det. Til grund for fastlæggelsen af de faktiske udgifter opgø-
res de anvendte timer samt den anvendte timetakst opgjort 
inkl. andel af fællesudgifter til ledelse og administration.
Refusion vil efter den foreslåede bestemmelses 3. pkt. 
skulle ydes af den kommune, der endeligt afholder udgifter-
ne efter lov om social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bar-
net eller den unges handlekommune eller anden offentlig 
myndighed som følge af en afgørelse om ophold på et an-
bringelsessted efter servicelovens § 66, har anbragt barnet 
eller den unge på et anbringelsessted i en anden kommune, 
hvor barnet eller den unge derved får bopæl. Det bemær-
kes i forlængelse heraf, at det er barnets eller den unges 
handlekommune, der efter § 19 i lov om bekæmpelse af 
ungdomskriminalitet, jf. lov nr. 1705 af 27. december 2018, 
træffer afgørelse om valg af det konkrete anbringelsessted, 
når Ungdomskriminalitetsnævnet har truffet afgørelse om 
anbringelse af barnet eller den unge, jf. samme lovs §§ 
14-17. Tilsvarende er det barnets eller den unges handle-
kommune, der efter § 6, stk. 4, træffer afgørelse om valg af 
anbringelsessted, når anbringelse sker på en sikret døgninsti-
tution eller afdeling, som led i varetægtsfængsling, afsoning 
eller er led i en idømt foranstaltning, jf. § 63 b, stk. 2, nr. 
4-6.Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. Ved anden offentlig myndighed i sager 
om børn og unge forstås primært politiet, som efter regler-
ne i udlændingelovens § 37 kan frihedsberøve udlændinge 
under 15 år uden lovligt ophold i Danmark på sikrede døgn-
institutioner, jf. også servicelovens § 63 b, stk. 2, nr. 7. Der 
henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i lovforslagets almindelige 
bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnet eller den unges 
handlekommune, og af, hvilken kommune der endeligt af-
holder udgifterne til den enkelte, sker efter reglerne i lov om 
retssikkerhed og administration på det sociale område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 3
Det fremgår af sundhedsloven § 248, stk. 1, at bopæls-
kommunen afholder udgifter til den kommunale børne- og 
ungdomstandpleje efter §§ 127 og 129, jf. dog stk. 2.
Det foreslås, at ændre § 248, stk. 1 , således at henvisnin-
gen i bestemmelsen ændres fra stk. 2 til stk. 2 og 3.
Det skyldes, at der med lovforslagets § 1, nr. 3, foreslås 
indsat et nyt stk. 2 i sundhedslovens § 248, hvorved det 
nuværende stk. 2 bliver stk. 3. Der er således alene tale om 
en konsekvensrettelse på baggrund heraf.
Til nr. 4
Det fremgår af sundhedsloven § 248, stk. 1, at bopæls-
kommunen afholder udgifter forbundet med den kommunale 
børne- og ungdomstandpleje efter sundhedslovens §§ 127 
og 129, jf. dog stk. 2. Der er ikke efter de gældende regler i 
sundhedsloven mulighed for mellemkommunal refusion for 
disse udgifter.
Det foreslås, at der indsættes et nyt stk. 2  i § 248, hvoref-
ter bopælskommunen har ret til mellemkommunal refusion 
for udgifter til den kommunale børne- og ungdomstandpleje 
efter §§ 127 og 129 til børn og unge, der efter medvirken af 
en anden kommune eller anden offentlig myndighed har bo-
pæl i kommunen på et anbringelsessted efter servicelovens 
§ 66. Refusionen skal svare til kommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. Refusion ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.
Den foreslåede bestemmelses 1. pkt.  vil medføre, at en 
kommune, som er bopælskommune for børn og unge, der 
efter medvirken af en anden kommune eller anden offentlig 
myndighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted 
efter servicelovens § 66, har ret til refusion for de udgifter, 
som kommunen afholder til børne- og ungdomstandpleje til 
barnet eller den unge efter sundhedslovens § 248, stk. 1, jf. 
§§ 127 og 129.
Refusionen vil efter den foreslåede bestemmelses 2. pkt. 
skulle svare til bopælskommunens faktiske udgifter forbun-
det med levering af ydelsen. De faktiske udgifter omfatter 
en forholdsmæssig andel af fællesudgifter og udgifter til 
ledelse og administration, der er en følge af driften af sund-15hedstilbuddet. Til grund for fastlæggelsen af de faktiske 
udgifter opgøres de anvendte timer samt den anvendte ti-
metakst opgjort inkl. andel af fællesudgifter til ledelse og 
administration.
Refusion vil efter den foreslåede bestemmelses 3. pkt. 
skulle ydes af den kommune, der endeligt afholder udgifter-
ne til hjælp efter lov om social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bar-
net eller den unges handlekommune eller anden offentlig 
myndighed har anbragt barnet eller den unge i henhold til 
lov om social service på et anbringelsessted i anden kommu-
ne, hvor barnet eller den unge derved får bopæl.
Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. For beskrivelse af forståelsen af anden 
offentlig myndighed i sager om børn og unge, henvises til 
bemærkningerne til § 1, nr. 2. Der henvises i øvrigt til pkt. 
2.1.3. i lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnet eller den unges 
handlekommune, og af, hvilken kommune der endeligt af-
holder udgifterne til den enkelte, sker efter reglerne i lov om 
retssikkerhed og administration på det sociale område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 5
Det fremgår af sundhedslovens § 249, at bopælskommu-
nen afholder udgifter forbundet med tandpleje efter §§ 131, 
133, 134 a og 135.
Det foreslås, at der i § 249  efter henvisningen til sund-
hedslovens § 135 indsættes en henvisning til stk. 2.
Forslaget er en konsekvens af, at der i lovforslagets § 1, 
nr. 6, foreslås at tilføje et stk. 2 i § 249, hvormed der vil 
blive mulighed for mellemkommunal refusion for udgifter 
forbundet med tandpleje efter §§ 131, 133, og 135, til borge-
re på specialiserede sociale botilbud m.v.
Til nr. 6
Det fremgår af sundhedsloven § 249, stk. 1, at bopæls-
kommunen afholder udgifter til tandpleje efter §§ 131, 133, 
134 a og 135. Der er ikke efter de gældende regler i sund-
hedsloven mulighed for mellemkommunal refusion for disse 
udgifter.
Det foreslås, der indsættes et nyt stk. 2 , hvorefter bopæls-
kommunen har ret til mellemkommunal refusion for udgif-
ter forbundet med tandpleje efter §§ 131, 133, og 135, til 
personer, der efter medvirken af en anden kommune eller 
anden offentlig myndighed har bopæl i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Re-
fusionen skal svare til bopælskommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.
Sundhedslovens § 249, stk. 2, bliver herefter stk. 3.Den foreslåede bestemmelses 1. pkt. vil medføre, at en 
kommune, som er bopælskommune for borgere, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted efter 
servicelovens § 66, på et botilbud efter servicelovens §§ 
107-110 eller på et botilbudslignende tilbud omfattet af so-
cialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3, har ret til refusion for de 
udgifter, som kommunen afholder til tandpleje til borgeren 
efter sundhedslovens § 249, stk. 1, jf. §§ 131, 133 og 135.
Refusionen vil efter det foreslåede 2. pkt.  skulle svare 
til bopælskommunens faktiske udgifter ved levering af ydel-
sen. De faktiske udgifter omfatter en forholdsmæssig andel 
af fællesudgifter og udgifter til ledelse og administration, 
der er en følge af driften af sundhedstilbuddet. Til grund for 
fastlæggelsen af de faktiske udgifter opgøres de anvendte 
timer samt den anvendte timetakst opgjort inkl. andel af 
fællesudgifter til ledelse og administration.
Refusion vil efter det foreslåede 3. pkt.  skulle ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bor-
gerens handlekommune eller anden offentlig myndighed har 
visiteret borgeren i henhold til lov om social service til et 
tilbud i anden kommune, hvor borgeren får bopæl.
Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i 
lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnets, den unges eller 
den voksnes handlekommune, og af, hvilken kommune der 
endeligt afholder udgifterne til den enkelte, sker efter regler-
ne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale 
område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 7
Det fremgår af sundhedslovens § 250, at opholdskommu-
nen afholder udgifter til hjemmesygeplejeydelser efter § 
138.
Det foreslås, at der i sundhedslovens § 250  indsættes en 
henvisning til den foreslåede bestemmelse i sundhedslovens 
§ 250, stk. 2, jf. lovforslagets § 1, nr. 8.
Forslaget er en konsekvens af, at der i lovforslagets § 1, 
nr. 8, foreslås at tilføje et stk. 2 i § 250, hvormed der vil 
blive mulighed for mellemkommunal refusion for udgifter 
forbundet med hjemmesygepleje efter § 250 til borgere på 
specialiserede sociale botilbud m.v.
Til nr. 8
Det fremgår af sundhedslovens § 250, at opholdskommu-
nen afholder udgifter til hjemmesygeplejeydelser efter § 
138. Der er ikke efter de gældende regler i sundhedsloven 
mulighed for mellemkommunal refusion for disse udgifter.
Det foreslås, at der indsættes et stk. 2  i § 250, hvorefter 
opholdskommunen har ret til mellemkommunal refusion for 16udgifter til hjemmesygeplejeydelser efter § 138 til person-
er, der efter medvirken af en anden kommune eller anden 
offentlig myndighed har ophold i kommunen på et anbrin-
gelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud efter ser-
vicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende tilbud 
omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen 
skal svare til opholdskommunens faktiske udgifter ved le-
vering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.
Den foreslåede bestemmelses 1. pkt.  vil medføre, at en 
kommune, som er opholdskommune for borgere, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted, på 
et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignede tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 
1, nr. 3, har ret til refusion for de udgifter, som kommunen 
afholder til hjemmesygeplejeydelser til borgeren efter sund-
hedslovens § 250, stk. 1, jf. § 138.
Refusionen vil efter det foreslåede 2. pkt.  skulle svare til 
kommunens faktiske udgifter ved levering af ydelsen. De 
faktiske udgifter omfatter en forholdsmæssig andel af fæl-
lesudgifter og udgifter til ledelse og administration, der er 
en følge af driften af sundhedstilbuddet. Til grund for fast-
læggelsen af de faktiske udgifter opgøres de anvendte timer 
samt den anvendte timetakst opgjort inkl. andel af fællesud-
gifter til ledelse og administration.
Refusion vil efter det foreslåede 3. pkt.  skulle ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bor-
gerens handlekommune eller anden offentlig myndighed har 
visiteret borgeren i henhold til lov om social service til et 
tilbud i anden kommune, hvor borgeren får ophold.
Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i 
lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnets, den unges eller 
den voksnes handlekommune, og af, hvilken kommune der 
endeligt afholder udgifterne til den enkelte, sker efter regler-
ne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale 
område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 9
Det fremgår af sundhedslovens § 251, stk. 1 , at bopæls-
kommunen afholder udgifter til genoptræningsydelser efter 
§ 140.
Det foreslås, at der i sundhedslovens § 251, stk. 1 , indsæt-
tes en henvisning til den foreslåede bestemmelse i sundheds-
lovens § 251, stk. 2, jf. lovforslagets § 1, nr. 10.
Forslaget er en konsekvens af, at der i lovforslagets § 1, 
nr. 10, foreslås at tilføje et stk. 2 i § 251, stk. 1, hvormed 
der vil blive mulighed for mellemkommunal refusion for udgifter forbundet med genoptræning efter § 140 til borgere 
på specialiserede sociale botilbud m.v.
Til nr. 10
Det fremgår af sundhedsloven § 251, stk. 1, at bopæls-
kommunen afholder udgifter til genoptræningsydelser efter 
§ 140. Der er ikke efter de gældende regler i sundhedsloven 
mulighed for mellemkommunal refusion for disse udgifter.
Det foreslås, at der indsættes et nyt  stk. 2  i § 251, hvoref-
ter bopælskommunen har ret til mellemkommunal refusion 
for udgifter til genoptræningsydelser efter § 140 til person-
er, der efter medvirken af en anden kommune eller anden 
offentlig myndighed har bopæl i kommunen på et anbringel-
sessted efter servicelovens § 66, på et botilbud efter service-
lovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende tilbud om-
fattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal 
svare til bopælskommunens faktiske udgifter ved levering 
af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der endeligt 
afholder udgifterne efter lov om social service. Stk. 2 bliver 
herefter stk. 3.
Den foreslåede bestemmelses 1. pkt.  vil medføre, at den 
kommune, som er bopælskommune for borgere, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted, på 
et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignede tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, 
nr. 3, har ret til refusion for de udgifter, som kommunen af-
holder til genoptræningsydelser til borgeren efter sundheds-
lovens § 251, stk. 1, jf. § 140.
Refusionen vil efter det foreslåede 2. pkt. skulle svare til 
kommunens faktiske udgifter ved levering af ydelsen. De 
faktiske udgifter omfatter en forholdsmæssig andel af fæl-
lesudgifter og udgifter til ledelse og administration, der er 
en følge af driften af sundhedstilbuddet. Til grund for fast-
læggelsen af de faktiske udgifter opgøres de anvendte timer 
samt den anvendte timetakst opgjort inkl. andel af fællesud-
gifter til ledelse og administration.
Refusion vil efter det foreslåede 3. pkt.  skulle ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bor-
gerens handlekommune eller anden offentlig myndighed har 
visiteret borgeren i henhold til lov om social service til et 
tilbud i anden kommune, hvor borgeren får bopæl.
Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i 
lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnets, den unges eller 
den voksnes handlekommune, og af, hvilken kommune der 
endeligt afholder udgifterne til den enkelte, sker efter regler-
ne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale 
område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.17Til nr. 11
Det fremgår af sundhedslovens § 251 a, at bopælskommu-
nen afholder udgifter til fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 
a og 140 b.
Det foreslås, at der i sundhedslovens § 251 a  indsættes en 
henvisning til den foreslåede bestemmelse i sundhedslovens 
§ 251 a, stk. 2, jf. lovforslagets § 1, nr. 12.
Forslaget er en konsekvens af, at der i lovforslagets § 1, 
nr. 12, foreslås at tilføje et stk. 2 i § 251 a, hvormed der vil 
blive mulighed for mellemkommunal refusion for udgifter 
til fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 a og 140 b til borgere 
på specialiserede sociale botilbud m.v.
Til nr. 12
Det fremgår af sundhedsloven § 251 a, at bopælskommu-
nen afholder udgifter til fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 
a og 140 b. Der er ikke efter de gældende regler i sund-
hedsloven mulighed for mellemkommunal refusion for disse 
udgifter.
Det foreslås, at der indsættes et stk. 2  i § 251 a, hvorefter 
bopælskommunen har ret til mellemkommunal refusion for 
udgifter til fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 a og 140 
b til personer, der efter medvirken af en anden kommune 
eller anden offentlig myndighed har bopæl i kommunen på 
et anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignede 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Re-
fusionen skal svare til bopælskommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, 
der endeligt afholder udgifterne efter lov om social service.
Den foreslåede bestemmelses 1. pkt. vil medføre, at en 
kommune, som er bopælskommune for borgere, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted, på 
et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 
1, nr. 3, har ret til refusion for de udgifter, som kommunen 
afholder til fysioterapiydelser m.v. til borgeren.
Refusionen vil efter det foreslåede 2. pkt.  skulle svare til 
kommunens faktiske udgifter ved levering af ydelsen. De 
faktiske udgifter omfatter en forholdsmæssig andel af fæl-
lesudgifter og udgifter til ledelse og administration, der er 
en følge af driften af sundhedstilbuddet. Til grund for fast-
læggelsen af de faktiske udgifter opgøres de anvendte timer 
samt den anvendte timetakst opgjort inkl. andel af fællesud-
gifter til ledelse og administration.
Refusion vil efter det foreslåede 3. pkt.  skulle ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bor-
gerens handlekommune eller anden offentlig myndighed har 
visiteret borgeren i henhold til lov om social service til et 
tilbud i anden kommune, hvor borgeren får bopæl.
Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller et kvindekrisecenter. Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i 
lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnets, den unges eller 
den voksnes handlekommune, og af, hvilken kommune der 
endeligt afholder udgifterne til den enkelte, sker efter regler-
ne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale 
område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 13
Overskriften før § 252 er ” Alkoholbehandling og behand­
ling for stofmisbrug” .
Det foreslås, at overskriften  ændres til ”Offentligt finan-
sieret behandling for alkoholmisbrug, lægesamtaler og læge-
lig stofmisbrugsbehandling”.
Formålet med den foreslåede ændring af overskriften er at 
tilpasse kapitlets overskrift, således at overskriften er i over-
ensstemmelse med overskrifterne på kapitel 40 og 41. Den 
sproglige ændring udvider ikke de forpligtelser, som kom-
munerne allerede har efter sundhedslovens § 252.
Til nr. 14
Det fremgår af sundhedslovens § 252, stk. 1, at bopæls-
kommunen afholder udgifter til behandling for alkoholmis-
brug efter sundhedslovens § 141 og til lægelig stofmisbrugs-
behandling efter sundhedslovens § 142, jf. dog stk. 3.
Siden 1. januar 2015 har kommunerne efter sundhedslo-
vens § 142, stk. 1, været forpligtede til at tilbyde personer, 
som ønsker at komme i stofmisbrugsbehandling efter sund-
hedsloven eller efter lov om social service, en vederlagsfri 
lægesamtale.
I forbindelse med forpligtelsens indførelse ved lov nr. 
1536 af 27. december 2014 om ændring af sundhedslo-
ven og lov om autorisation af sundhedspersoner og om 
sundhedsfaglig virksomhed (Lægesamtaler, lægelig stofmis-
brugsbehandling, frit valg i forbindelse med stofmisbrugsbe-
handling og befordring af personer i lægelig stofmisbrugs-
behandling med heroin) aftaltes med KL en statslig kompen-
sation for de merudgifter, som forpligtelsen forventedes at 
medføre for kommunerne, og kommunerne afholder på den 
baggrund udgifterne til lægesamtalerne.
Det foreslås, at sundhedslovens § 252, stk. 1 , ændres, 
således at det dels fremgår, at bopælskommunen afholder 
udgifter til behandling for alkoholmisbrug og til lægesamta-
ler og lægelig stofmisbrugsbehandling, dels at henvisningen 
til stk. 3 bliver en henvisning til stk. 3 og 4.
Formålet med den første del af ændringsforslaget er alene 
at bringe bestemmelsens ordlyd i overensstemmelse med, 
hvad der har været gældende siden 1. januar 2015, og denne 
del af forslaget vil således ikke indebære udvidelse eller 
anden ændring af den eksisterende kommunale forpligtelse.
Den foreslåede henvisningsændring skyldes, at der med 
lovforslagets § 1, nr. 10, foreslås indsat et nyt stk. 4 i 
sundhedslovens § 252, ligeledes vil udgøre en modifikation 18til det nuværende stk. 1. Der er således alene tale om en 
konsekvensrettelse på baggrund heraf.
Til nr. 15
Det fremgår af sundhedslovens § 252, stk. 1, at bopæls-
kommune afholder udgifter til behandling for alkoholmis-
brug efter § 141 og til lægelig stofmisbrugsbehandling efter 
§ 142, jf. dog stk. 3. Der er ikke efter de gældende regler i 
sundhedsloven mulighed for mellemkommunal refusion for 
disse udgifter.
Det foreslås, at der i sundhedslovens § 252 indsættes et 
stk. 4 , hvorefter bopælskommunen har ret til mellemkom-
munal refusion for udgifter til behandling for alkoholmis-
brug efter § 141 samt lægesamtaler og lægelig stofmisbrugs-
behandling efter § 142 til personer, der efter medvirken af 
en anden kommune eller anden offentlig myndighed har bo-
pæl i kommunen på et anbringelsessted efter servicelovens § 
66, på et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et 
botilbudslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, 
stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til kommunens faktiske 
udgifter ved levering af behandlingen. Refusionen ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede bestemmelses stk. 1  vil medføre, at en 
kommune, som er bopælskommune for borgere, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted, på 
et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 
1, nr. 3, har ret til refusion for de udgifter, som kommunen 
afholder til behandling for alkoholmisbrug, lægesamtaler og 
lægelig stofmisbrugsbehandling til borgeren.
Refusionen vil efter det foreslåede 2. pkt.  skulle svare 
til kommunens faktiske udgifter ved levering af behandlin-
gen. De faktiske udgifter omfatter en forholdsmæssig andel 
af fællesudgifter og udgifter til ledelse og administration, 
der er en følge af driften af sundhedstilbuddet. Til grund for 
fastlæggelsen af de faktiske udgifter opgøres de anvendte 
timer samt den anvendte timetakst opgjort inkl. andel af 
fællesudgifter til ledelse og administration.
Refusion vil efter det foreslåede 3. pkt. skulle ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bor-
gerens handlekommune eller anden offentlig myndighed har 
visiteret borgeren i henhold til lov om social service til et 
tilbud i anden kommune, hvor borgeren får bopæl.
Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i 
lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnets, den unges eller 
den voksnes handlekommune, og af, hvilken kommune, der 
endeligt afholder udgifterne til den enkelte, sker efter regler-
ne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale 
område.Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1. i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 16
Det fremgår af sundhedslovens § 261, 1.pkt., at opholds-
kommunen afholder udgifter til befordringsgodtgørelse efter 
§ 170.
Det foreslås, at der i sundhedslovens § 261, stk. 1, 1. pkt ., 
indsættes en henvisning til den foreslåede bestemmelse i 
sundhedslovens § 261, stk. 2, jf. lovforslagets § 1, nr. 17.
Forslaget er en konsekvens af, at der i lovforslagets § 1, 
nr. 17, foreslås at tilføje et stk. 2 i § 261, hvormed der vil 
blive mulighed for mellemkommunal refusion for udgifter 
forbundet med befordringsgodtgørelse efter § 170 til borgere 
på specialiserede sociale botilbud m.v.
Til nr. 17
Det fremgår af sundhedsloven § 261, at opholdskommu-
nen afholder udgiften til befordringsgodtgørelse efter § 
170. Der er ikke efter de gældende regler i sundhedsloven 
mulighed for mellemkommunal refusion for disse udgifter.
Det foreslås, at der indsættes et stk. 2  i § 261 , hvorefter 
opholdskommunen har ret til mellemkommunal refusion for 
udgifter til befordringsgodtgørelse efter § 170 til personer, 
der efter medvirken af en anden kommune eller anden 
offentlig myndighed har ophold i kommunen på et anbrin-
gelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud efter ser-
vicelovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende tilbud 
omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen 
skal svare til opholdskommunens faktiske udgifter for ydel-
sen. Refusionen ydes af den kommune, der endeligt afholder 
udgifterne efter lov om social service.
Den foreslåede bestemmelses 1. pkt.  vil medføre, at en 
kommune, som er opholdskommune for borgere, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har ophold i kommunen på et anbringelsessted, på 
et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 
1, nr. 3, har ret til refusion for de udgifter, som kommunen 
afholder til befordringsgodtgørelse til borgeren efter sund-
hedslovens § 261, jf. § 170.
Refusionen skal svare til kommunens faktiske udgifter 
ved levering af ydelsen. De faktiske udgifter omfatter en 
forholdsmæssig andel af fællesudgifter og udgifter til ledel-
se og administration, der er en følge af driften af sundheds-
tilbuddet. Til grund for fastlæggelsen af de faktiske udgifter 
opgøres de anvendte timer samt den anvendte timetakst op-
gjort inkl. andel af fællesudgifter til ledelse og administra-
tion.
Refusion vil efter det foreslåede 3. pkt.  skulle ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bor-
gerens handlekommune eller anden offentlig myndighed har 
visiteret borgeren i henhold til lov om social service til et 
tilbud i anden kommune, hvor borgeren får ophold.19Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i 
lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnets, den unges eller 
den voksnes handlekommune, og af, hvilken kommune der 
endeligt afholder udgifterne til den enkelte, sker efter regler-
ne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale 
område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 18
Det fremgår af sundhedslovens § 263, at bopælskommu-
nen afholder udgifter til befordring i forbindelse med genop-
træning efter §§ 140 og § 168, stk. 1.
Det foreslås, at der i sundhedslovens § 263  indsættes en 
henvisning til den foreslåede bestemmelse i sundhedslovens 
§ 263, stk. 2, jf. lovforslagets § 1, nr. 19.
Forslaget er en konsekvens af, at der i lovforslagets § 1, 
nr. 19, foreslås at tilføje et stk. 2 i § 263, hvormed der vil 
blive mulighed for mellemkommunal refusion for udgifter 
til befordring i forbindelse med genoptræning efter §§ 140 
og 168, stk. 1, til borgere på specialiserede sociale botilbud 
m.v.
Til nr. 19
Det fremgår af sundhedsloven § 263, at bopælskommunen 
afholder udgifter til befordring i forbindelse med genoptræ-
ning efter § 140 og § 168, stk. 1. Der er ikke efter de 
gældende regler i sundhedsloven mulighed for mellemkom-
munal refusion for disse udgifter.
Det foreslås, at der indsættes et stk. 2 i § 263, hvorefter 
bopælskommunen har ret til mellemkommunal refusion for 
udgifter til befordring i forbindelse med genoptræning efter 
§ 140 og § 168, stk. 1, til personer, der efter medvirken af en 
anden kommune eller anden offentlig myndighed har ophold 
i kommunen på et anbringelsessted efter servicelovens § 66, 
på et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et 
botilbudslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, 
stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til bopælskommunens 
faktiske udgifter ved levering af ydelsen. Refusionen ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede bestemmelses 1. pkt.  vil indebære, at en 
kommune, som er bopælskommune for borgere, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden offentlig myn-
dighed har bopæl i kommunen på et anbringelsessted, på 
et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 
1, nr. 3, har ret til refusion for de udgifter, som kommunen 
afholder til befordring i forbindelse med genoptræning til 
borgeren.
Refusionen vil efter det foreslåede 2. pkt.  skulle svare til 
kommunens faktiske udgifter ved levering af ydelsen. De 
faktiske udgifter omfatter en forholdsmæssig andel af fæl-lesudgifter og udgifter til ledelse og administration, der er 
en følge af driften af sundhedstilbuddet. Til grund for fast-
læggelsen af de faktiske udgifter opgøres de anvendte timer 
samt den anvendte timetakst opgjort inkl. andel af fællesud-
gifter til ledelse og administration.
Refusion vil efter det foreslåede 3. pkt. skulle ydes af 
den kommune, der endeligt afholder udgifterne efter lov om 
social service.
Den foreslåede ordning vil kun gælde i tilfælde, hvor bor-
gerens handlekommune eller anden offentlig myndighed har 
visiteret borgeren i henhold til lov om social service til et 
tilbud i anden kommune, hvor borgeren får bopæl.
Ved anden offentlig myndighed forstås politiet, domstole-
ne, Familieretshuset eller lederen på et forsorgshjem eller 
et kvindekrisecenter. Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1.3. i 
lovforslagets almindelige bemærkninger.
Fastlæggelsen af, hvem der er barnets, den unges eller 
den voksnes handlekommune, og af, hvilken kommune der 
endeligt afholder udgifterne til den enkelte, sker efter regler-
ne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale 
område.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.1 i lovforslagets almindeli-
ge bemærkninger.
Til nr. 20
Efter sundhedslovens § 278, stk. 1, gælder loven ikke for 
Færøerne og Grønland, jf. dog stk. 2 og 3. Efter § 278, stk. 
2, kan bl.a. § 247 ved kongelig anordning sættes helt eller 
delvis i kraft for Færøerne med de afvigelser, som de særlige 
færøske forhold tilsiger.
Det følger af § 247, at bopælskommunen afholder udgifter 
til forebyggende ydelser efter §§ 120-123. Det fremgår end-
videre, at den kommune, hvor institutionen eller skolen er 
beliggende, afholder udgifter til ydelser efter §§ 124 og 125.
§§ 120-125, hvortil der henvises i lovens § 247, omhand-
ler forebyggende sundhedsydelser til børn og unge og findes 
samlet i sundhedslovens kapitel 36.
Det foreslås at ændre § 278, stk. 2,  således, at henvisnin-
gen til § 247 udgår.
Det betyder, at sundhedslovens § 247 ikke vil kunne sæt-
tes i kraft for Færøerne.
Den foreslåede ændring har sammenhæng med lov nr. 316 
af 17. maj 1995 om sundhedsvæsenet på Færøerne, som 
indebar, at Færøernes hjemmestyre hjemtog reguleringen af 
bl.a. sundhedsplejeordning, hjemmesygeplejeordning, skole-
lægeordning og tandplejeordning.
Territorialbestemmelsen i sundhedslovens § 278, stk. 2, 
blev imidlertid ikke på daværende tidspunkt tilpasset som 
følge af vedtagelsen lov nr. 316 af 17. maj 1995.
Dette var i stedet sigtet med lov nr. 1184 af 8. juni 2021 
om ændring af sundhedsloven (Vederlagsfri fortsat sygehus-
behandling for personer fra Færøerne og Grønland, mellem-
kommunal refusion for socialtandpleje m.v.). Efter denne 
lovs i § 1, nr. 8, er bl.a. henvisningen til kapitel 36 udgået af 20sundhedslovens § 278, stk. 2. Imidlertid blev henvisningen 
til den nært tilknyttede § 247 ved en fejl opretholdt.
Den foreslåede ændring af sundhedslovens § 278, stk. 2, 
som vil indebære, at også henvisningen til lovens § 247, vil 
udgå af bestemmelsen, vil bringe sundhedslovens territorial-
bestemmelse i fuld overensstemmelse med lov nr. 316 af 17. 
maj 1995 om sundhedsvæsenet på Færøerne.
Til § 2
Til nr. 1
Det fremgår af § 3, stk. 1, nr. 2, i lov om elektroniske 
cigaretter m.v., at det ikke er tilladt at anvende elektroniske 
cigaretter med eller uden nikotin i eller på dagplejehjem 
og andre lokaler til brug for dagpleje, der indgår i kom-
munal dagpleje og puljeordninger i det tidsrum der passes 
børn. Yderligere henvises der i den forbindelse til §§ 20 og 
21 i lov om dags-, fritids- og klubtilbud m.v. til børn og 
unge (dagtilbudsloven). Det er imidlertid blevet Sundheds-
ministeriet bekendt, at denne henvisning ikke er retvisende
Derfor foreslås, at § 3, stk.1, nr. 2 omformuleres således, 
at henvisningerne til i lov om dags-, fritids- og klubtilbud 
m.v. til børn og unge (dagstilbudsloven) fremstår korrekt og 
at der således henvises til§ 21, stk. 2, og §§ 101 og 102 i 
dagtilbudsloven.
Omformuleringen af § 3, stk. 1, nr. 2, medfører, at der 
henvises til de korrekte bestemmelser i lov om dags-, fritids- 
og klubtilbud m.v. til børn og unge (dagtilbudsloven).
Til nr. 2
Det foreslås i § 5, stk. 1, at anmeldelsen bortfalder, hvis 
anmelderen undlader at opretholde anmeldelsen og ikke be-
taler gebyr, jf. § 32, stk. 1.
Opretholdelse af anmeldelsen betyder, at anmelderen be-
kræfter, at de oplysninger, der er registreret i Sikkerheds-
styrelsens registre over e-cigaretprodukter eller markedsfø-
ringssteder, er korrekte og opdaterede, og at det årlige gebyr 
betales i forbindelse med opretholdelsen. Betalingen indgår 
som en del af den digitale understøttelse af henholdsvis an-
meldelsen samt opretholdelsen heraf. Bestemmelsen medfø-
rer, at hvis anmelderen ikke foretager den årlige opretholdel-
se af anmeldelsen og ikke betaler gebyret i den forbindelse, 
vil anmeldelsen bortfalde. Anmelderen vil få sit produkt 
eller markedsføringssted fjernet fra det offentlige register 
over e-cigaretprodukter eller markedsføringssteder med den 
konsekvens, at produktet ikke længere kan markedsføres 
lovligt i Danmark. Bortfaldet påvirker alene den danske 
anmeldelse og ikke registreringen i det fælleseuropæiske 
system EU-CEG.
Sikkerhedsstyrelsen vil i passende tid, inden gebyret for-
falder, og anmeldelsen skal opretholdes, sende en påmindel-
se til den pågældende anmelder. Der lægges, som nu ved 
den første anmeldelse, op til en digital løsning, hvor anmel-
der alene vil skulle klikke på et link, bekræfte at anmeldel-
sesoplysninger stadig er korrekte og slutteligt indbetale det 
årlige gebyr. Hvis der er ændringer til de registrerede oplys-
ninger, vil det være muligt at indberette disse samtidig.Til nr. 3
Det foreslås i § 5 a, stk. 1, at registreringen bortfalder, 
hvis registranten undlader at opretholde registreringen og 
ikke betaler gebyr, jf. § 32, stk. 2.
Opretholdelse af registreringen betyder, at registranten 
bekræfter, at de oplysninger, der er registreret i Sikkerheds-
styrelsens registre over e-cigaretprodukter eller markedsfø-
ringssteder, er korrekte og opdaterede, og at det årlige ge-
byr betales i forbindelse med opretholdelsen. Betalingen 
indgår som en del af den digitale understøttelse af henholds-
vis registreringen samt opretholdelsen heraf. Bestemmelsen 
medfører, at hvis registranten ikke foretager den årlige op-
retholdelse af registreringen og ikke betaler gebyret i den 
forbindelse, vil registreringen bortfalde. Registranten vil få 
sit produkt eller markedsføringssted fjernet fra det offentlige 
register over e-cigaretprodukter eller markedsføringssteder 
med den konsekvens, at produktet ikke længere kan mar-
kedsføres lovligt i Danmark. Bortfaldet påvirker alene den 
danske registrering og ikke registreringen i det fælleseuro-
pæiske system EU-CEG.
Sikkerhedsstyrelsen vil i passende tid, inden gebyret for-
falder, og registreringen skal opretholdes, sende en påmin-
delse til den pågældende registrant. Der lægges, som nu ved 
den første registrering, op til en digital løsning, hvor regi-
strant alene vil skulle klikke på et link, bekræfte at registre-
ringsoplysningerne stadig er korrekte og slutteligt indbetale 
det årlige gebyr. Hvis der er ændringer til de registrerede 
oplysninger, vil det være muligt at indberette disse samtidig.
Til nr. 4
Det foreslås i § 5 b, stk. 1, at anmeldelsen bortfalder, 
hvis anmelderen undlader at opretholde anmeldelsen og ikke 
betaler gebyr, jf. § 32, stk. 1.
Opretholdelse af anmeldelsen betyder, at anmelderen be-
kræfter, at de oplysninger, der er registreret i Sikkerheds-
styrelsens registre over e-cigaretprodukter eller markedsfø-
ringssteder, er korrekte og opdaterede, og at det årlige gebyr 
betales i forbindelse med opretholdelsen. Betalingen indgår 
som en del af den digitale understøttelse af henholdsvis an-
meldelsen samt opretholdelsen heraf. Bestemmelsen medfø-
rer, at hvis anmelderen ikke foretager den årlige opretholdel-
se af anmeldelsen og ikke betaler gebyret i den forbindelse, 
vil anmeldelsen bortfalde. Anmelderen vil få sit produkt 
eller markedsføringssted fjernet fra det offentlige register 
over e-cigaretprodukter eller markedsføringssteder med den 
konsekvens, at produktet ikke længere kan markedsføres 
lovligt i Danmark. Bortfaldet påvirker alene den danske 
anmeldelse og ikke registreringen i det fælleseuropæiske 
system EU-CEG.
Sikkerhedsstyrelsen vil i passende tid, inden gebyret for-
falder, og anmeldelsen skal opretholdes, sende en påmindel-
se til den pågældende anmelder. Der lægges, som nu ved 
den første anmeldelse, op til en digital løsning, hvor anmel-
der alene vil skulle klikke på et link, bekræfte at anmeldel-
sesoplysningerne stadig er korrekte og slutteligt indbetale 
det årlige gebyr. Hvis der er ændringer til de registrerede 
oplysninger, vil det være muligt at indberette disse samtidig.21Til nr. 5
Det fremgår af § 32 i lov om elektroniske cigaretter m.v., 
at Sikkerhedsstyrelsen opkræver et gebyr for anmeldelse ef-
ter § 5, stk. 1, og for årlig opretholdelse af anmeldelsen. Stk. 
2 og 3 bemyndiger erhvervsministeren til at fastsætte regler 
om undtagelser fra opkrævningen af gebyrer efter stk. 1 
henholdsvis om størrelsen og opkrævningen af gebyrer efter 
stk. 1.
Det foreslås i § 32, stk. 1, at Sikkerhedsstyrelsen opkræver 
et gebyr for anmeldelse efter § 5, stk. 1, og § 5 b, stk. 1, og 
for årlig opretholdelse af anmeldelsen.
Omformuleringen af § 32, stk. 1, medfører, at Sikkerheds-
styrelsen kan opkræve gebyr for, ud over elektroniske ciga-
retter, anmeldte genopfyldningsbeholdere uden nikotin efter 
lovens § 5 b.
Det foreslås i § 32, stk. 2,  at Sikkerhedsstyrelsen opkræver 
et gebyr for registrering af markedsføring efter § 5 a, stk. 1, 
og for årlig opretholdelse af registreringen.
Markedsføring er defineret i lovens § 2, nr. 10.
Bestemmelsen medfører, at Sikkerhedsstyrelsen kan op-
kræve gebyr for registrering af markedsføring af elektroni-
ske cigaretter eller genopfyldningsbeholdere med eller uden 
nikotin. Sikkerhedsstyrelsen kan opkræve gebyr en gang 
årligt for opretholdelse af registreringen.
Gebyrpligten påhviler enhver fysisk eller juridisk person, 
der ønsker at markedsføre elektroniske cigaretter eller gen-
opfyldningsbeholdere med eller uden nikotin. Gebyret skal 
betales for hver enkelt markedsføringssted eller -kanal. Ge-
byrpligten skal ses i sammenhæng med den forpligtelse, der 
er til at registrere steder, hvorfra der markedsføres elektroni-
ske cigaretter og genopfyldningsbeholdere med eller uden 
nikotin, jf. bekendtgørelse nr. 266 af 25. februar 2021 om en 
registreringsordning for fremstilling, oplagring og markeds-
føring af elektroniske cigaretter og genopfyldningsbeholdere 
med eller uden nikotin.
De opkrævede gebyrer efter § 32, stk. 1 og 2, tilsigtes 
samlet set at dække Sikkerhedsstyrelsens samlede omkost-
ninger, som afholdes i henhold til lovens kapitel 3-5, § 15, 
stk. 2, §§ 19-22, §§ 25-28, kapitel 9, 10 og 11 og regler fast-
sat i medfør heraf og dækker bl.a. drift og vedligeholdelse 
af IT-system til modtagelse af anmeldelser og opretholdel-
ser af disse samt registrering, håndtering og analysering af 
oplysninger, der modtages i forbindelse med kontrollen af 
elektroniske cigaretter og genopfyldningsbeholdere med og 
uden nikotin.
Sikkerhedsstyrelsen varetager endvidere en række opga-
ver i forbindelse med kontrollen af elektroniske cigaretter 
og genopfyldningsbeholdere med og uden nikotin. Opgaver-
ne vedrører blandt andet markedskontrolopgaver, aftaleind-
gåelse med testfaciliteter og vedligeholdelse af regelgrund-
laget for anmeldelsesforpligtelsen, registreringsforpligtelsen 
og kontrollen.
Der forventes årligt ca. 200 anmeldelser/opretholdelser 
af elektroniske cigaretter og genopfyldningsbeholdere med 
og uden nikotin. Der forventes ca. 2.500 registreringer/op-retholdelser af steder, hvorfra der markedsføres elektroniske 
cigaretter og genopfyldningsbeholdere med eller uden niko-
tin.
På denne baggrund foreslås det, at Sikkerhedsstyrelsens 
opgaver med kontrol med elektroniske cigaretter og genop-
fyldningsbeholdere med eller uden nikotin finansieres ved 
gebyrbetaling. Gebyret fastsættes således, at Sikkerhedssty-
relsen opnår fuld omkostningsdækning for opgaverne, jf. 
Finansministeriets budgetvejledning.
Det foreslås i § 32, stk. 3, at erhvervsministeren kan fast-
sætte regler om undtagelser fra opkrævningen af gebyrer 
efter stk. 1 og 2.
Erhvervsministeren gives med forslaget bemyndigelse til 
at fastsætte regler om, at en erhvervsdrivende kan undtages 
fra at betale anmeldelses-, registrerings- eller opretholdel-
sesgebyr.
Det foreslås i § 32, stk. 4, at erhvervsministeren kan 
fastsætte nærmere regler om størrelsen og opkrævningen af 
gebyrer efter stk. 1 og 2.
Størrelsen af gebyrerne foreslås som nævnt fastsat, så de 
modsvarer de medgåede omkostninger til Sikkerhedsstyrel-
sens administration af ordningerne og den kontrol, som sty-
relsen udfører efter bestemmelserne i lov om elektroniske 
cigaretter m.v. Sikkerhedsstyrelsens omkostninger til opga-
verne med anmeldelse m.v. og kontrol med elektroniske 
cigaretter og genopfyldningsbeholdere med og uden nikotin 
forventes at udgøre gennemsnitligt ca. 7,4 mio. kr.
Gebyret for anmeldelse af elektroniske cigaretter og gen-
opfyldningsbeholdere med og uden nikotin forventes på den 
baggrund fastsat til 15.000 kr. pr. produkt, ligesom gebyret 
for årlig opretholdelse af anmeldelsen forventes fastsat til 
15.000 kr. pr. produkt.
Gebyret for registrering af et markedsføringssted af elek-
troniske cigaretter og genopfyldningsbeholdere med og uden 
nikotin forventes på den baggrund fastsat til 1.750 kr. pr. 
markedsføringssted, ligesom gebyret for årlig opretholdelse 
af registreringen forventes fastsat til 1.750 kr. pr. markedsfø-
ringssted.
Gebyrmodellen, der forudsætter henholdsvis et årligt ge-
byr pr. markedsført produkt og et årligt gebyr pr. markedsfø-
ringssted, vurderes økonomisk som én samlet gebyrmodel.
Hvis forudsætningerne for de forventede gebyrer ændres 
på grund af ændrede markedsforudsætninger, dvs. at antallet 
af produkter eller markedsføringssted er større eller mindre 
end estimeret, eller ressourceforbruget til ordningen stiger 
eller falder, og der opstår økonomisk ubalance i ordningen, 
vil en evt. gebyrjustering som udgangspunkt blive foretaget 
på gebyret ved registrering/opretholdelse af et markedsfø-
ringssted.
Gebyrændring for anmeldelse og opretholdelse af produk-
ter kan tillige forekomme, hvis der kommer langt flere pro-
dukter på markedet, end der er forudsat. Bestemmelsen kan 
således anvendes til at ændre gebyrstørrelserne, så de fortsat 
modsvarer de forventede medgåede omkostninger i forbin-22delse med administrationen af ordningen og gennemførelse 
af markedsovervågningen.
Der henvises i øvrigt til pkt. 3.1.3.i de almindelige be-
mærkninger.
Til § 3
Til nr. 1
Det foreslås i § 26, stk. 1, at anmeldelsen bortfalder, hvis 
anmelderen undlader at opretholde anmeldelsen og ikke be-
taler gebyr, jf. § 44, stk. 1.
Opretholdelse af anmeldelsen betyder, at anmelderen be-
kræfter, at de oplysninger, der er registreret i Sikkerheds-
styrelsens registre over nye kategorier af tobaksvarer, er 
korrekte og opdaterede, og at det årlige gebyr betales i 
forbindelse hermed opretholdelsen. Betalingen indgår som 
en del af den digitale understøttelse af henholdsvis anmel-
delsen samt opretholdelsen heraf. Bestemmelsen medfører, 
at hvis anmelderen ikke foretager den årlige opretholdelse 
af anmeldelsen og ikke betaler gebyret i den forbindelse, vil 
anmeldelsen bortfalde. Anmelderen vil få sit produkt fjernet 
fra det offentlige register over nye kategorier af tobakspro-
dukter med den konsekvens, at produktet ikke længere kan 
markedsføres lovligt i Danmark. Bortfaldet påvirker alene 
den danske anmeldelse og ikke registreringen i det fælles-
europæiske system EU-CEG.
Sikkerhedsstyrelsen vil i passende tid, inden gebyret for-
falder, og anmeldelsen skal opretholdes, sende en påmindel-
se til den pågældende anmelder. Der lægges, som nu ved 
den første anmeldelse, op til en digital løsning, hvor anmel-
der alene vil skulle klikke på et link, bekræfte at anmeldel-
sesoplysninger stadig er korrekte og slutteligt indbetale det 
årlige gebyr. Hvis der er ændringer til de registrerede oplys-
ninger, vil det være muligt at indberette disse samtidig.
Til nr. 2
Det foreslås i § 28, stk. 1, at indberetningen bortfalder, 
hvis indberetteren undlader at opretholde indberetningen og 
ikke betaler gebyr, jf. § 44, stk. 1.
Opretholdelse af indberetningen betyder, at indberetteren 
bekræfter, at de oplysninger, der er registreret i Sikkerheds-
styrelsens registre over urtebaserede rygeprodukter, er kor-
rekte og opdaterede, og at det årlige gebyr betales i forbin-
delse hermed. Betalingen indgår som en del af den digitale 
understøttelse af henholdsvis indberetningen samt oprethol-
delse af anmeldelsen og ikke betaler gebyret i den forbin-
delse, vil indberetningen bortfalde. Indberetteren vil få sit 
produkt fjernet fra det offentlige register over urtebaserede 
rygeprodukter med den konsekvens, at produktet ikke læn-
gere kan markedsføres lovligt i Danmark. Bortfaldet påvir-
ker alene den danske indberetning og ikke registreringen i 
det fælleseuropæiske system EU-CEG.
Sikkerhedsstyrelsen vil i passende tid, inden gebyret for-
falder, og indberetningen skal opretholdes, sende en påmin-
delse til den pågældende indberetter. Der lægges, som nu 
ved den første indberetning, op til en digital løsning, hvor 
indberetter alene vil skulle klikke på et link, bekræfte at de indberettede oplysninger stadig er korrekte og slutteligt 
indbetale det årlige gebyr. Hvis der er ændringer til de regi-
strerede oplysninger, vil det være muligt at indberette disse 
samtidig.
Til nr. 3
Det fremgår af § 36, stk. 2, i lov om tobaksvarer m.v., 
at Sikkerhedsstyrelsen kan forbyde markedsføring af tobaks-
surrogater, hvis produktet ikke opfylder kravene i § 19 a, 
stk. 1, eller i regler fastsat i medfør af § 19 a, stk. 2, om 
sundhedsadvarsler på tobakssurrogater, eller der ikke er sket 
indberetning efter § 3 a, stk. 1, af produktoplysninger om 
tobakssurrogater, herunder om ingredienser. Loven indehol-
der i dag ikke mulighed for at udstede markedsføringsforbud 
ved manglende overholdelse af regler udstedt i medfør af 
lovens § 22 c om mærkning af og emballage på tobakssurro-
gater. Derfor medfører overtrædelse af disse regler direkte 
politianmeldelse.
Det foreslås, at § 36, stk. 2, nr. 1, omformuleres, så § 22 c 
tilføjes i bestemmelsen.
Det betyder, at Sikkerhedsstyrelsen efter den foreslåede 
ændring skal kunne forbyde markedsføring af tobakssurro-
gater, der ikke opfylder krav til mærkning af og emballage 
på tobakssurrogater fastsat efter lovens § 22 c.
Derved sidestilles Sikkerhedsstyrelsens beføjelser med de 
gældende muligheder for markedsføringsforbud, hvis styrel-
sen konstaterer, at et tobakssurrogat ikke er indberettet kor-
rekt efter lovens § 3 a, stk. 1, eller ikke er i overensstemmel-
se med lovens krav til sundhedsadvarsler jf. § 19 a, stk. 1, 
og regler fastsat efter § 19 a, stk. 2.
Det foreslåede indebærer, at den, der overtræder regler 
fastsat efter § 22 c, vil kunne få forbud mod at markedsføre 
produktet.
Ifølge bemærkningerne til forslag til lov om ændring af 
lov om forbud mod tobaksreklame m.v., lov om tobaksvarer 
m.v., lov om elektroniske cigaretter m.v. og forskellige an-
dre love (Udmøntning af national handleplan mod børn og 
unges rygning), jf. Folketingstidende 2020-21, A, L 61 som 
fremsat, indledningen til de almindelige bemærkninger, var 
hensigten i vid udstrækning at regulere tobakssurrogater, der 
ikke tidligere havde været reguleret i dansk ret, således at 
de omfattes af den samme regulering som tobaksvarer. Der-
for foreslås det at indføre muligheden for markedsførings-
forbud, så mulighederne bliver ensartet med lovens øvrige 
tobaksvarer. Ændringen vil være med til at understøtte, at 
den, som markedsfører tobakssurrogater, efterlever kravene 
til mærkning af og emballage på tobakssurrogater.
Det fremgår af § 3, stk. 1, at fabrikanter og importører af 
tobaksvarer, der markedsføres her i landet, for hver tobaks-
vare opdelt efter handelsnavn og type skal indberette en 
række oplysninger til Sikkerhedsstyrelsen.
Det fremgår af § 3 a, stk. 1, at fabrikanter og importører 
af tobakssurrogater, der markedsføres her i landet, for hvert 
tobakssurrogat opdelt efter handelsnavn skal indberette op-
lysninger om produktet, herunder om ingredienser.
Det fremgår af § 43, stk. 1, at Sikkerhedsstyrelsen opkræ-23ver gebyrer til dækning af Sikkerhedsstyrelsens omkostnin-
ger ved modtagelse af indberetninger efter § 3, evalueringer 
efter § 5, stk. 2, godkendelse og kontrol af laboratorier, jf. § 
11, stk. 1, og § 12, stk. 1, og registreringer, jf. § 23, stk. 1, 
samt Sikkerhedsstyrelsens kontrol efter §§ 32-39.
Loven indeholder i dag ikke mulighed for at opkræve 
gebyrer hos fabrikanter og importører omfattet af indberet-
ningspligten for tobakssurrogater efter lovens § 3 a, stk. 1.
Det foreslås, at § 43, stk. 1, omformuleres, så § 3 a, stk. 1, 
tilføjes i bestemmelsen sammen med en henvisning til regler 
udstedt i medfør af de to bemyndigelsesbestemmelser i § 3, 
stk. 2, og § 3 a, stk. 2.
Bestemmelsen betyder, at Sikkerhedsstyrelsen efter den 
foreslåede ændring skal kunne opkræve gebyrer hos fabri-
kanter og importører af tobakssurrogater, der er omfattet af 
indberetningspligten i § 3 a, stk. 1.
Derved sidestilles Sikkerhedsstyrelsens mulighed for at 
opkræve gebyrer med de gældende regler for tobaksvarer, 
der er i loven i dag, jf. § 43, stk. 1.
Den, der indberetter tobakssurrogater efter § 3 a, stk. 1, 
vil derfor blive omfattet af forpligtelsen til at betale gebyrer 
efter lovens § 43.
I både § 3 og § 3 a findes bemyndigelser til at fastsætte 
regler i bestemmelsernes 2. stykker. Da disse også fastsætter 
krav om indberetning, vil det foreslåede indebære, at regler 
om indberetning udstedt i medfør af § 3, stk. 2, og 3 a, stk. 
2, også vil være omfattet af gebyrordningen.
Til nr. 4
Det fremgår af § 43, stk. 2, 1. pkt., at gebyret til dækning 
af styrelsens omkostninger ved modtagelse af indberetninger 
opkræves hos fabrikanter og importører af tobaksvarer, der 
er omfattet af indberetningspligten i § 3, stk. 1.
Det foreslås, at § 43, stk. 2, 1. pkt., omformuleres, så 
dels fabrikanter og importører af tobakssurrogater, dels en 
henvisning § 3 a, stk. 1, tilføjes i bestemmelsen.
Forslaget vil indebære, at gebyrordningen vedrørende ind-
beretninger herefter vil omfatte både fabrikanter og importø-
rer af tobaksvarer, der er omfattet af indberetningspligten i 
§ 3, stk. 1, og fabrikanter og importører af tobakssurrogater, 
der er omfattet af indberetningspligten i § 3 a, stk. 1.
Til nr. 5
Det fremgår af § 43, stk. 2, 2. og 3. pkt., at gebyret for-
deles på baggrund af den enkelte fabrikants eller importørs 
markedsandel på det danske marked, og at vurderingen af 
den enkelte fabrikants eller importørs markedsandel foreta-
ges på baggrund af tobaksafgiften indberettet til Skattefor-
valtningen.
Det foreslås at affatte 43, stk. 2, 3. pkt.,  så vurderingen 
af den enkelte fabrikants eller importørs markedsandel fore-
tages på baggrund af punktafgiften på produkter, indberettet 
til Skatteforvaltningen, på produkter omfattet af denne lov.
Forslaget har sammenhæng med den foreslåede tilføjelse 
af fabrikanter og importører af tobakssurrogater til gebyr-ordningen vedrørende indberetninger, jf. lovforslagets § 3, 
nr. 3, og bemærkningerne hertil. Den foreslåede bestemmel-
se vil medføre, at markedsandelen ikke alene opgøres ud 
fra tobaksafgiften, men ud fra de samlede punktafgifter på 
produkter omfattet af denne lov.
Tobakssurrogater er i dag ikke omfattet af punktafgift til 
Skatteforvaltningen. Det forventes, at en kommende punkt-
afgift på tobakssurrogater, vil være aktuel om kort tid. Om-
fattes tobakssurrogaterne af punktafgift, vil det gebyr, som 
opkræves efter § 43, stk. 2, ligeledes blive fordelt på og 
opkrævet hos fabrikanter og importører af tobakssurroga-
ter. Det samlede gebyr vil fortsat blive fordelt efter markeds-
andelen på det danske marked, men hvor såvel tobaksafgif-
ten som punktafgiften på tobakssurrogater vil indgå i grund-
laget. Før tobakssurrogaterne omfattes af punktafgift, vil det 
fulde gebyr, som opkræves efter § 43, stk. 2, blive opkrævet 
hos fabrikanter og importører, der afregner tobaksafgift til 
Skatteforvaltningen.
Til nr. 6
Det fremgår af § 44, i lov om tobaksvarer m.v., at Sikker-
hedsstyrelsen opkræver gebyr for anmeldelse af nye katego-
rier af tobaksvarer såvel som indberetning af indberetningen 
af urtebaserede rygeprodukter.
Der opkræves endvidere et gebyr for årlig opretholdelse af 
anmeldelse eller indberetning.
Det foreslås, at § 44, stk. 1, affattes, så Sikkerhedsstyrel-
sen opkræver gebyr for anmeldelse efter § 26, stk. 1, og 
indberetning efter § 28, stk. 1. Endvidere opkræves gebyr 
for årlig opretholdelse af anmeldelse eller indberetning.
De opkrævede gebyrer skal bl.a. dække etablering og drift 
af IT-systemet til modtagelse af anmeldelser og indberet-
ninger, lagring, håndtering og analyse af oplysninger, der 
modtages i forbindelse med kontrollen af nye kategorier af 
tobaksvarer og urtebaserede rygeprodukter.
Sikkerhedsstyrelsen skal i forbindelse med kontrollen 
af nye kategorier af tobaksvarer og urtebaserede rygepro-
dukter varetage en række opgaver, der blandt andet vedrø-
rer aftaleindgåelse om testfaciliteter og vedligeholdelse af 
regelgrundlaget for anmeldelsesforpligtelsen, indberetnings-
forpligtelsen og kontrollen mv.
Der forventes alene en meget begrænset mængde produk-
ter, men da Sikkerhedsstyrelsen skal kunne modtage anmel-
delser og indberetninger og skal kunne føre kontrol med de 
pågældende produkttyper, kræves der vedligeholdelse af de 
nødvendige it-systemer hertil og bevarelse af den fornødne 
kompetence til modtagelse af anmeldelse og indberetninger 
samt til kontrol af de pågældende produkter.
På baggrund heraf foreslås det, at Sikkerhedsstyrelsens 
opgaver med kontrol med nye kategorier af tobaksvarer og 
urtebaserede rygeprodukter fortsat finansieres ved gebyrbe-
taling.
Gebyret fastsættes således, at Sikkerhedsstyrelsen opnår 
fuld omkostningsdækning for opgaverne jf. Finansministeri-
ets budgetvejledning.
Det foreslås i § 44, stk. 2,  at erhvervsministeren kan fast-24sætte regler om undtagelser fra opkrævningen af gebyrerne 
efter stk. 1.
Erhvervsministeren gives således bemyndigelse til at fast-
sætte regler om at en erhvervsdrivende kan undtages fra at 
betale anmeldelsesgebyr, indberetningsgebyr eller oprethol-
delsesgebyr.
Det foreslås i § 44, stk. 3, at erhvervsministeren kan fast-
sætte regler om størrelsen og opkrævningen af gebyrer efter 
stk. 1.
Med bestemmelsen gives der således hjemmel til, at der 
kan fastsættes regler om opkrævningen af gebyr og størrel-
sen af det pågældende gebyr for anmeldelse af nye kategori-
er af tobaksvarer og den årlige opretholdelse af anmeldelsen 
samt for indberetning af urtebaserede rygeprodukter og den 
årlige opretholdelse heraf.
Antallet af anmeldte nye kategorier af tobaksvarer og ind-
berettede urtebaserede rygeprodukter har siden ordningens 
indførsel været meget lavt. Forventninger til de kommende 
år er ligeledes, at der er tale om nicheprodukter. Ordningen 
er derfor i gebyrmæssig henseende yderst sårbar, hvis den 
står alene. Det foreslås derfor, at ordningen ses i gebyrbalan-
cemæssig sammenhæng med gebyrordningen for elektroni-
ske cigaretter.
På grund af den lave aktivitet på området siden lovens 
indførelse, fastholdes forudsætningerne for gebyrordningen 
jf. Folketingstidende 2015-16, A, L 166. Den lave aktivitet 
siden opstarten har betydet, at de oprindelige gebyrer fast-
holdes. Kommer der senere større aktivitet på områderne, og 
dermed basis for en egentlig efterkalkulation, vil gebyrer-
ne kunne blive justeret. Størrelsen af gebyrerne fastsættes, 
så de modsvarer de medgåede omkostninger i forbindelse med Sikkerhedsstyrelsens varetagelse af ordningerne. De 
gældende gebyrsatser er fastsat til 36.900 kr. pr. produkt for 
anmeldelse af nye kategorier af tobaksvarer og indberetning 
af urtebaserede
rygeprodukter og 14.700 kr. pr. produkt for opretholdelse 
af anmeldelsen og indberetningen. Gebyrsatserne ændres ik-
ke ved dette lovforslag.
Der henvises i øvrigt til pkt. 2.2. i de almindelige bemærk-
ninger.
Til § 4
Det foreslås, at loven skal træde i kraft den 1. april 2022.
Som følge af den nationale handleplan mod børn og unges 
rygning indførtes der 1. april 2021 pligt til at registrere, 
hvorvidt man fremstiller, oplagrer eller markedsfører e-ciga-
retprodukter hos Sikkerhedsstyrelsen. Den fulde virkning 
af disse regler indtræder 1. april 2022, hvorfor dette lovfor-
slags ændringer i gebyrstrukturen foreslås at træde i kraft 
samtidig, .
Det følger af lov om elektroniske cigaretter m.v. § 42 at 
loven ikke gælder for Færøerne og Grønland.
Af § 49 i lov om tobaksvarer m.v. fremgår det at loven 
ikke gælder for Færøerne og Grønland.
Idet de bestemmelser i sundhedsloven, som foreslås ænd-
ret, ikke gælder for Færøerne og Grønland, jf. lovens § 278, 
herunder sundhedslovens § 247, jf. lovforslagets § 1, nr. 20, 
og ikke kan sættes i kraft for hverken Færøerne eller Grøn-
land, gælder denne lov heller ikke for Færøerne og/eller 
Grønland.25Bilag 1
Lovforslaget sammenholdt med gældende lov
Gældende formulering Lovforslaget
§ 1
I sundhedsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 903 af 
26. august 2019, som ændret bl.a. ved lov nr. 1053 
af 30. juni 2020 og lov nr. 1184 af 8. juni 2021, 
foretages følgende ændringer:
1. I § 247, stk. 1, 1. pkt., indsættes efter »§§ 
120-123«: », jf. dog stk. 2«.1. I § 247, stk. 1, 1. pkt., indsættes efter »§§ 
120-123«: », jf. dog stk. 2«.
§ 247.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
forebyggende ydelser efter §§ 120-123. Den kom-
mune, hvor institutionen eller skolen er beliggen-
de, afholder udgifter til ydelser efter §§ 124 og 
125.2. I § 247  indsættes som stk. 2:
»Stk. 2 . Bopælskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til forebyggende 
ydelser efter §§ 120-123 til børn og unge, der 
efter medvirken af en anden kommune eller anden 
offentlig myndighed har bopæl i kommunen på 
et anbringelsessted efter servicelovens § 66. Refu-
sionen skal svare til bopælskommunens faktiske 
udgifter ved levering af ydelsen. Refusionen ydes 
af den kommune, der endeligt afholder udgifterne 
efter lov om social service.«
§ 248.  Bopælskommunen afholder udgifter for-
bundet med den kommunale børne- og ungdoms-
tandpleje efter §§ 127 og 129, jf. dog stk. 2.
Stk. 2.  For børn og unge, der modtager tandpleje 
på en anden kommunes tandklinik, jf. § 129, stk. 
1, afholdes udgifterne hertil af behandlerkommu-
nen.3. I § 248, stk. 1, ændres »stk. 2« til: »stk. 2 og 3«.
§ 248.  Bopælskommunen afholder udgifter for-
bundet med den kommunale børne- og ungdoms-
tandpleje efter §§ 127 og 129, jf. dog stk. 2.
Stk. 2.  For børn og unge, der modtager tandpleje 
på en anden kommunes tandklinik, jf. § 129, stk. 
1, afholdes udgifterne hertil af behandlerkommu-
nen.4. I § 248 indsættes efter stk. 1 som nyt stykke:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til den kommuna-
le børne- og ungdomstandpleje efter §§ 127 og 
129 til børn og unge, der efter medvirken af en 
anden kommune eller anden offentlig myndighed 
har bopæl i kommunen på et anbringelsessted ef-
ter servicelovens § 66. Refusionen skal svare til 
bopælskommunens faktiske udgifter ved levering 
af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social 
service.«26Stk. 2 bliver herefter stk. 3.
§ 249.  Bopælskommunen afholder udgifter for-
bundet med tandpleje efter §§ 131, 133 og 135.5. I § 249  indsættes efter »135«: »jf. dog stk. 2«.
§ 249.  Bopælskommunen afholder udgifter for-
bundet med tandpleje efter §§ 131, 133 og 135.6. I § 249  indsættes efter stk. 1 som nyt stykke:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til tandpleje efter 
§§ 131, 133 og 135 til personer, der efter medvir-
ken af en anden kommune eller anden offentlig 
myndighed har bopæl i kommunen på et anbrin-
gelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens 
§ 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til bo-
pælskommunens faktiske udgifter ved levering af 
ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social 
service.«
Stk. 2 bliver herefter stk. 3.
§ 250.  Opholdskommunen afholder udgifter til 
hjemmesygeplejeydelser efter § 138.7. I § 250 indsættes efter »§ 138«: »jf. dog stk. 2«.
§ 250.  Opholdskommunen afholder udgifter til 
hjemmesygeplejeydelser efter § 138.8. I § 250 indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.  Opholdskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til hjemmesyge-
plejeydelser efter § 138 til personer, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden of-
fentlig myndighed har ophold i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et 
botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et 
botilbudslignende tilbud omfattet af socialtilsyns-
lovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til 
opholdskommunens faktiske udgifter ved levering 
af ydelsen. Refusion ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social 
service.«
§ 251.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
genoptræningsydelser efter § 140.
Stk. 2.  Sundheds- og ældreministeren kan fast-
sætte nærmere regler om bopælskommunens be-
taling efter stk. 1, herunder om regionernes ind-
beretning og dokumentation af aktivitet, og om 
foreløbig og endelig opgørelse af afregning.9. I § 251, stk. 1  indsættes efter »§ 140«: »jf. dog 
stk. 2«.27§ 251.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
genoptræningsydelser efter § 140.
Stk. 2.  Sundheds- og ældreministeren kan fast-
sætte nærmere regler om bopælskommunens be-
taling efter stk. 1, herunder om regionernes ind-
beretning og dokumentation af aktivitet, og om 
foreløbig og endelig opgørelse af afregning.10. I § 251  indsættes efter stk. 1 som nyt stykke:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til genoptrænings-
ydelser efter § 140 til personer, der efter medvir-
ken af en anden kommune eller anden offentlig 
myndighed har bopæl i kommunen på et anbrin-
gelsessted efter servicelovens § 66, på et botilbud 
efter servicelovens §§ 107-110 eller på et botil-
budslignende tilbud omfattet af socialtilsynslovens 
§ 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til bo-
pælskommunens faktiske udgifter ved levering af 
ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social 
service.«
Stk. 2 bliver herefter stk. 3.
§ 251 a.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 a og 140 b.11. I § 251 a indsættes efter »140 b«: »jf. dog stk. 
2«.
§ 251 a.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
fysioterapiydelser m.v. efter §§ 140 a og 140 b.12. § 251 a indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.  Bopælskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til fysioterapiydel-
ser m.v. efter §§ 140 a og 140 b til personer, der 
efter medvirken af en anden kommune eller anden 
offentlig myndighed har bopæl i kommunen på 
et anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et 
botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et 
botilbudslignende tilbud omfattet af socialtilsyns-
lovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til 
bopælskommunens faktiske udgifter ved levering 
af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social 
service.«
13. Overskriften  før § 252 affattes således:
Alkoholbehandling og behandling for stofmis­
brug»Offentligt finansieret behandling for alkohol­
misbrug, lægesamtaler og lægelig stofmisbrugsbe­
handling«.
§ 252.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
behandling for alkoholmisbrug efter § 141 og til 
lægelig stofmisbrugsbehandling efter § 142, jf. 
dog stk. 3.
Stk. 2.  For personer, som er visiteret til lægelig 
behandling med afhængighedsskabende lægemid-
ler, jf. § 142, stk. 3, og som vælger at blive 
behandlet på en anden offentlig eller privat insti-14. I § 252, stk. 1,  indsættes efter »og til«: »læge-
samtaler og« og »stk. 3« ændres til: »stk. 3 og 4«.28tution end den, hvortil bopælskommunen har visi-
teret, jf. § 142, stk. 7, betaler bopælskommunen 
til den kommune eller region, hvis institution er 
valgt, eller til den valgte institution, såfremt den 
er privat, et beløb, som svarer til den takst, der 
betales af kommuner, som har indgået aftale om 
tilvejebringelse af tilbud om lægelig behandling, 
jf. § 142, stk. 4, med den kommune eller region, 
hvis institution er valgt, eller med den valgte pri-
vate institution. Såfremt en kommune, hvis institu-
tion er valgt, ikke har fastsat en takst, fastsætter 
kommunen en pris, som bopælskommunen skal 
betale. Prisen skal svare til kommunens faktiske 
udgifter ved at levere behandlingen.
Stk. 3.  Den kommune, som er ansvarlig for læ-
gelig behandling med diacetylmorfin (heroin) i 
medfør af § 142, stk. 3, afholder udgifter til be-
handlingen.
§ 252.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
behandling for alkoholmisbrug efter § 141 og til 
lægelig stofmisbrugsbehandling efter § 142, jf. 
dog stk. 3.
Stk. 2.  For personer, som er visiteret til lægelig 
behandling med afhængighedsskabende lægemid-
ler, jf. § 142, stk. 3, og som vælger at blive 
behandlet på en anden offentlig eller privat insti-
tution end den, hvortil bopælskommunen har visi-
teret, jf. § 142, stk. 7, betaler bopælskommunen 
til den kommune eller region, hvis institution er 
valgt, eller til den valgte institution, såfremt den 
er privat, et beløb, som svarer til den takst, der 
betales af kommuner, som har indgået aftale om 
tilvejebringelse af tilbud om lægelig behandling, 
jf. § 142, stk. 4, med den kommune eller region, 
hvis institution er valgt, eller med den valgte pri-
vate institution. Såfremt en kommune, hvis institu-
tion er valgt, ikke har fastsat en takst, fastsætter 
kommunen en pris, som bopælskommunen skal 
betale. Prisen skal svare til kommunens faktiske 
udgifter ved at levere behandlingen.
Stk. 3.  Den kommune, som er ansvarlig for læ-
gelig behandling med diacetylmorfin (heroin) i 
medfør af § 142, stk. 3, afholder udgifter til be-
handlingen.15. I § 252 indsættes som stk. 4 :
»Stk. 4.  Bopælskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til behandling for 
alkoholmisbrug efter § 141 og til lægesamtaler og 
lægelig stofmisbrugsbehandling efter § 142 til per-
soner, der efter medvirken af en anden kommune 
eller anden offentlig myndighed har bopæl i kom-
munen på et anbringelsessted efter servicelovens § 
66, på et botilbud efter servicelovens §§ 107-110 
eller på et botilbudslignende tilbud omfattet af so-
cialtilsynslovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal 
svare til bopælskommunens faktiske udgifter ved 
levering af behandlingen. Refusionen ydes af den 
kommune, der endeligt afholder udgifterne efter 
lov om social service.«29§ 261.  Opholdskommunen afholder udgiften til 
befordringsgodtgørelse efter § 170. Bopælsregio-
nen afholder udgifter til kørselsgodtgørelse efter § 
175.16. I § 261, 1. pkt.,  indsættes efter »§ 170«: »jf. 
dog stk. 2«.
§ 261.  Opholdskommunen afholder udgiften til 
befordringsgodtgørelse efter § 170. Bopælsregio-
nen afholder udgifter til kørselsgodtgørelse efter § 
175.17. § 261  indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.  Opholdskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til befordrings-
godtgørelse efter § 170 til personer, der efter 
medvirken af en anden kommune eller anden of-
fentlig myndighed har ophold i kommunen på et 
anbringelsessted efter servicelovens § 66, på et 
botilbud efter servicelovens §§ 107-110 eller på et 
botilbudslignende tilbud omfattet af socialtilsyns-
lovens § 4, stk. 1, nr. 3. Refusionen skal svare til 
opholdskommunens faktiske udgifter ved levering 
af ydelsen. Refusionen ydes af den kommune, der 
endeligt afholder udgifterne efter lov om social 
service.«
§ 263.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
befordring i forbindelse med genoptræning efter § 
140 og § 168, stk. 1.18. I § 263  indsættes efter »§ 168, stk. 1«: », jf. 
dog stk. 2«.
§ 263.  Bopælskommunen afholder udgifter til 
befordring i forbindelse med genoptræning efter § 
140 og § 168, stk. 1.19. I § 263 indsættes som stk. 2:
»Stk. 2 . Bopælskommunen har ret til mellem-
kommunal refusion for udgifter til befordring i 
forbindelse med genoptræning efter § 140 og § 
168, stk. 1, til personer, der efter medvirken af en 
anden kommune eller anden offentlig myndighed 
har ophold i kommunen på et anbringelsessted ef-
ter servicelovens § 66, på et botilbud efter service-
lovens §§ 107-110 eller på et botilbudslignende 
tilbud omfattet af socialtilsynslovens § 4, stk. 1, 
nr. 3. Refusionen skal svare til bopælskommunens 
faktiske udgifter ved levering af ydelsen. Refusio-
nen ydes af den kommune, der endeligt afholder 
udgifterne efter lov om social service.«
§ 278.  Loven gælder ikke for Færøerne og Grøn-
land, jf. dog stk. 2 og 3.
Stk. 2.  §§ 5 og 6, kapitel 4-9, §§ 61-63, kapitel 
36-38, kapitel 61, kapitel 66-68, og §§ 247-250, 
254, 259, 266-268, § 271, stk. 1, nr. 1-3, og stk. 2 
og 3, og §§ 272-274 og 276 kan ved kongelig an-
ordning sættes helt eller delvis i kraft for Færøerne 20. I § 278, stk. 2,  udgår »247,«.30med de afvigelser, som de særlige færøske forhold 
tilsiger. (…)
§ 2
I lov om elektroniske cigaretter m.v., jf. lovbe-
kendtgørelse nr. 1633 af 18. juni 2021, foretages 
følgende ændringer:
§ 3. Det er ikke tilladt at anvende elektroniske 
cigaretter med eller uden nikotin i eller på
(…)
2) dagplejehjem og andre lokaler til brug for 
dagpleje, der indgår i den kommunale dagpleje 
og puljeordninger, jf. §§ 20 og 21 i lov om dag-, 
fritids- og klubtilbud m.v. til børn og unge, i det 
tidsrum, der passes børn, jf. dog stk. 4, (…)1. § 3, stk. 1, nr. 2, affattes således:
I § 3, stk. 1, nr. 2,  ændres »§§ 20 og 21« til: »§ 
21, stk. 2, og §§ 101 og 102«.
§ 5. Elektroniske cigaretter og genopfyldnings-
beholdere med nikotin må kun markedsføres her i 
landet, hvis de er anmeldt til Sikkerhedsstyrelsen.2. I § 5, stk. 1, indsættes som 2. pkt.:
»Anmeldelsen bortfalder, hvis anmelderen und-
lader at opretholde anmeldelsen og ikke betaler 
gebyr, jf. § 32, stk. 1
§5 a.  Den, der vil fremstille, oplagre eller mar-
kedsføre elektroniske cigaretter eller genopfyld-
ningsbeholdere med eller uden nikotin her i lan-
det, skal lade sig registrere hos Sikkerhedsstyrel-
sen. Ved registreringen skal oplyses identifikati-
onsnummer, navn eller firmanavn, adresse, even-
tuel hjemmesideadresse og alle steder, hvor den 
pågældende fremstiller, oplagrer eller markedsfø-
rer elektroniske cigaretter eller genopfyldningsbe-
holdere med eller uden nikotin. I tilfælde af æn-
dringer i de registrerede forhold skal registrerin-
gerne opdateres inden for en frist på 14 dage fra 
det tidspunkt, hvor en ændring er indtruffet.3. I § 5 a, stk. 1, indsættes som 4. pkt.:
»Registreringen bortfalder, hvis registranten 
undlader at opretholde registreringen og ikke beta-
ler gebyr, jf. § 32, stk. 2.«
§ 5 b.  Genopfyldningsbeholdere uden nikotin 
må kun markedsføres her i landet, hvis de er an-
meldt til Sikkerhedsstyrelsen.4. I § 5 b, stk. 1,  indsættes som 2. pkt.:
»Anmeldelsen bortfalder, hvis anmelderen und-
lader at opretholde anmeldelsen og ikke betaler 
gebyr, jf. § 32, stk. 1.«
§ 32. Sikkerhedsstyrelsen opkræver et gebyr for 
anmeldelse efter § 5, stk. 1, og for årlig oprethol-
delse af anmeldelsen.5. §32 affattes således:
»§ 32.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver et gebyr 
for anmeldelse efter § 5, stk. 1, og § 5 b, stk. 1, og 
for årlig opretholdelse af anmeldelsen.31Stk. 2.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler 
om undtagelser fra opkrævningen af gebyrer efter 
stk. 1.
Stk. 3.  Erhvervsministeren kan fastsætte nærme-
re regler om størrelsen og opkrævningen af geby-
rer efter stk. 1.Stk. 2.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver et gebyr 
for registrering af markedsføring efter § 5 a, stk. 1, 
og for årlig opretholdelse af registreringen.
Stk. 3.  Anmeldelse eller registrering bortfalder, 
hvis der ikke foretages årlig opretholdelse efter 
stk. 1 eller 2.
Stk. 4.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler 
om undtagelser fra opkrævningen af gebyrer efter 
stk. 1 og 2.
Stk. 5.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler 
om størrelsen og opkrævningen af gebyrer efter 
stk. 1 og 2.«
§ 3
I lov om tobaksvarer jf. lovbekendtgørelse nr. 
1489 af 18. juni 2021, foretages følgende ændrin-
ger:
§ 26.  Nye kategorier af tobaksvarer må kun 
markedsføres her i landet, hvis de er anmeldt til 
Sikkerhedsstyrelsen1. I § 26, stk. 1, indsættes som 2. pkt.:
»Anmeldelsen bortfalder, hvis anmelderen und-
lader at opretholde anmeldelsen og ikke betaler 
gebyr, jf. § 44, stk. 1.«
§ 28.  Fabrikanter og importører, der markedsfø-
rer urtebaserede rygeprodukter her i landet, skal 
indberette oplysninger om produkternes sammen-
sætning til Sikkerhedsstyrelsen2. I § 28, stk. 1, indsættes som 2. pkt.:
»Indberetningen bortfalder, hvis indberetteren 
undlader at opretholde indberetningen og ikke be-
taler gebyr, jf. § 44, stk. 1.«
§ 36. Sikkerhedsstyrelsen kan forbyde markeds-
føring af tobaksvarer, hvis (…)
Stk. 2 . Sikkerhedsstyrelsen kan forbyde mar-
kedsføring af tobakssurrogater, hvis
1) produktet ikke opfylder kravene i § 19 a, stk. 
1, eller i regler fastsat i medfør af § 19 a, stk. 2, 
eller (…)3. I § 36, stk. 2, nr. 1, indsættes efter »§ 19 a, stk. 
2,«: »eller § 22 c,«.
§ 43.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver gebyrer til 
dækning af Sikkerhedsstyrelsens omkostninger 
ved modtagelse af indberetninger efter § 3, eva-
lueringer efter § 5, stk. 2, godkendelse og kontrol 
af laboratorier, jf. § 11, stk. 1, og § 12, stk. 1, og 
registreringer, jf. § 23, stk. 1, samt Sikkerhedssty-
relsens kontrol efter §§ 32-39.4. I § 43, stk. 1, indsættes efter »§ 3«: », stk. 1, og 
§ 3 a, stk. 1, eller regler udstedt i medfør af § 3, 
stk. 2, eller § 3 a, stk. 2,«.32§ 43.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver gebyrer til 
dækning af Sikkerhedsstyrelsens omkostninger 
ved modtagelse af indberetninger efter § 3, eva-
lueringer efter § 5, stk. 2, godkendelse og kontrol 
af laboratorier, jf. § 11, stk. 1, og § 12, stk. 1, og 
registreringer, jf. § 23, stk. 1, samt Sikkerhedssty-
relsens kontrol efter §§ 32-39.
Stk. 2.  Gebyret opkræves hos fabrikanter og im-
portører af tobaksvarer, der er omfattet af indbe-
retningspligten i § 3, stk. 1. Gebyret fordeles på 
baggrund af den enkelte fabrikants eller importørs 
markedsandel på det danske marked. Vurderingen 
af den enkelte fabrikants eller importørs markeds-
andel foretages på baggrund af tobaksafgiften ind-
berettet til SKAT.5. I § 43, stk. 2, 1. pkt., ændres »tobaksvarer, 
der er omfattet af indberetningspligten i § 3, stk. 
1« til: »tobaksvarer og tobakssurrogater, der er 
omfattet af indberetningspligten i § 3, stk. 1, og § 
3 a, stk. 1«.
§ 43.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver gebyrer til 
dækning af Sikkerhedsstyrelsens omkostninger 
ved modtagelse af indberetninger efter § 3, eva-
lueringer efter § 5, stk. 2, godkendelse og kontrol 
af laboratorier, jf. § 11, stk. 1, og § 12, stk. 1, og 
registreringer, jf. § 23, stk. 1, samt Sikkerhedssty-
relsens kontrol efter §§ 32-39.
Stk. 2.  Gebyret opkræves hos fabrikanter og im-
portører af tobaksvarer, der er omfattet af indbe-
retningspligten i § 3, stk. 1. Gebyret fordeles på 
baggrund af den enkelte fabrikants eller importørs 
markedsandel på det danske marked. Vurderingen 
af den enkelte fabrikants eller importørs markeds-
andel foretages på baggrund af tobaksafgiften ind-
berettet til SKAT.6. § 43, stk. 2, 3. pkt.  affattes således:
»Vurderingen af den enkelte fabrikants eller im-
portørs markedsandel foretages på baggrund af 
punktafgiften, indberettet til Told- og Skattefor-
valtningen, på produkter omfattet af denne lov.«
§ 44.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver et gebyr for 
anmeldelse efter § 26, stk. 1, og for årlig oprethol-
delse af anmeldelsen samt for indberetning efter 
§ 28, stk. 1, og for årlig opretholdelse af indberet-
ningen.
Stk. 2.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler 
om undtagelser fra opkrævningen af gebyrerne 
nævnt i stk. 1.
Stk. 3.  Erhvervsministeren kan fastsætte nærme-
re regler om størrelsen og opkrævningen af geby-
rer efter stk. 1.7. § 44 affattes således:
»§ 44.  Sikkerhedsstyrelsen opkræver gebyr for 
anmeldelse efter § 26, stk. 1, og indberetning efter 
§ 28, stk. 1. Endvidere opkræves gebyr for årlig 
opretholdelse af anmeldelse eller indberetning.
Stk. 2.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler 
om undtagelser fra opkrævningen af gebyrerne ef-
ter stk. 1.
Stk. 3.  Erhvervsministeren kan fastsætte regler 
om størrelsen og opkrævningen af gebyrer efter 
stk. 1.«
§ 4
Stk. 1.  Loven træder i kraft den 1. januar 2022, 
jf. dog stk. 2.33Stk. 2 . Lovens §§ 2 og 3 træder i kraft den 1. 
april 2022.34